Krasavins Oļegs

Psihoenergētikas noslēpumi

Oļegs Krasavins

PSIHOENERGĒTIKAS NOSLĒPUMI

1. nodaļa KOSMOSA VARENĀ ENERĢIJA KAS IR PSIHISKĀ ENERĢIJA?

Dzīvās Ētikas Mācībā teikts, ka "cilvēka fenomenālo spēju" izpausmes pamatā ir psihiskā enerģija un tā piedalās arī tādās parādībās kā gaišredzība, telepātija, nākotnes paredzēšana. Arī apbrīnojamas izveseļošanās gadījumi saistīti ar psihisko enerģiju.

Pamazām zinātne sāk atzīt psihisko enerģiju, un tas nākotnē ļaus cilvēkam izdarīt lielus atklājumus. Psihisko enerģiju sauc par "sākotnējo" enerģiju: visi pārējie enerģijas veidi pamatojas uz to. Tā ir Visuma, pamatā, tā pārvalda planētu kustību Kosmosā un augstākās nervu sistēmas darbību.

Cilvēkam psihiskā enerģija vajadzīga pat vairāk nekā pārtika un siltums. Tā ļauj ilgstoši iztikt bez ēdiena un uzturēt dzivību zemā temperatūrā.

Dzīvās Ētikas Mācībā psihisko enerģiju definē kā Lielo AUM- seno svēto skaņu kopu, kas harmonē ar sfēru mūziku. Vārdos izrunāta, šī lūgšana harmonizē cilvēka organismu ar Augstāko Pasauļu vibrācijām, sekmē varenus psihiskās enerģijas uzplūdus. Lielā AUM tris burti atšifrējami šādi: A ir Doma-Pamats; U ir Gaisma-Sākums; M ir Noslēpums- Svētums. Jēdziens AUM ir augstāko Kosmosa enerģiju un augstākās cilvēka enerģijas apvienojuma simbols.

Lūk, ko savā grāmatā "Bhakti Joga" raksta indusu filozofs Svami Vivekānanda: "AUM (AOUM, ko izrunā kā OM) ir svētākais no visiem svētajiem vārdiem, ar šo vārdu ir radīts Visums, un tas ir visu vārdu un formu māte. Lai radītu Visumu un matērijas haotisko stāvokli sakārtotu izpaustā formā, nepieciešami divi faktori - vārds un forma. Tā kā Universā viss veidots pēc viena un tā paša plāna, tad visam, kas tajā pastāv, ir vārds un forma. Vārds jeb ideja ir iekšējā būtība, bet forma ir redzamā āriene. Tos apvienojošais simbols ir AUM. Sākotnēji tas izpaužas domas un vārda veidā, pēc tam runas un darbības veidā. Tādējādi Visums ir forma, kas ietver ideju "Vārds" jeb "Logoss". Tāpēc AUM ir ne tikai Visuma un tā Radītāja simbols, bet arī vienīgais iespējamais simbols, kas aptver visu varbūtējo ideju visas jomas, un nav cita, tam līdzīga simbola."

Tagad, kad esam sīki aplūkojuši lielo simbolu AUM, ieteiksim lasītājam kādu noderīgu vingrinājumu ar šo Dievišķo skaņu. Tas ir nepieciešams visiem, kas vēlas pakāpdes augstāk un augstāk pa garīgās attīstības kāpnēm, mainīt uz labu savu domāšanu un paplašināt apziņu. Apziņas mainīšana tiek uzskatīta par ārkārtīgi radošu faktoru, jo apziņa daļēji atrodas materiālajā pasaulē un daļēji gara valstībā.

Pastiprināt šo garīgo procesu var ar svētās skaņas OM palīdzību. To sauc par "Visuma skaņu" jeb mantru. Universā pilnīgi viss rezonē ar šo skaņu. Ja cilvēks spētu skaņu OM dziedāt pietiekami ilgi, viņš skaidri sajustu vibrācijas.

Intonējot šo skaņu, pastiepiet rokas uz priekšu ar delnām uz leju - un jūs sajutīsit delnu kutēšanu, proti, vibrācijas. Izrunājot skaņu OM, jūs noskaņojaties uz Visuma vilni.

Vingrinājums garīgai harmonizacijai

Apsēdieties klusā vietā, kur jūs neviens netraucēs. Aizveriet acis, dziļi ieelpojiet un izelpojiet. Dažas sekundes domājiet tikai par Visumu un tā Radītāju. Apliecinot savu cieņu pret Radītāju, dziediet skaņu OM. Centieties vilkt to pēc iespējas ilgāk, līdz sajūtat diskomfortu. Atkārtojiet mantru divas reizes, pēc tam atveriet acis un pasēdiet mierīgi 1-2 minūtes.

Šis vingrinājums atstāj lielu ietekmi gan uz jums, gan uz Visumu. Visums jūs spēcīgi atbalsta, un jūs kļūstat par uzticamu tā gribas izplatītāju.

Panāciet, lai mantra OM tiktu izrunāta pareizi. Izrunājiet to 1-3 reizes dienā - un jūsu garīgais līmenis paaugstināsies.

Psihiskā enerģija būtībā ir dvēseles izpausme - bezgalīga kā doma, varena un spējīga iekļūt visās dzīves substancēs. Ja to izmantotu kā sviru, tā varētu satricināt visu pasauli.

Tieši izpētot un pakļaujot šo spēku cilvēka gribai, tiek paveikts viss, ko sauc par brīnumiem. Pretī psihiskās enerģijas spēkam neuzdrošināsies stāties neviens dzīvnieks. Atcerēsimies Mozus paveiktos lielos brīnumus, Israēla tautai izejot no Ēģiptes un četrdesmit gadus klejojot tuksnesī: pāriešanu pār Sarkano jūru starp atplūdušajiem ūdeņiem, ūdens iegūšanu no klints, mannu no debesīm, paipalas no mākoņiem utt. Neaizmirsīsim arī to, ko ar psihiskās enerģijas palīdzību izdarīja Kristus: atgrieza dzīvē mirušos, izdziedināja neredzīgos, kas tādi bija kopš dzimšanas, staigāja pa ūdens virsu, padarija rāmu vētru jūrā, pārvērta ūdeni vīnā un paveica daudzus citus darbus. Kas gan nav dzirdējis par indiešu jogiem un tibetiešu lamām, kuri spēj sēdēt uz ūdens, staigāt pa kvēlojošām oglēm, gulēt salā, apsedzoties tikai ar kreklu, panākt jebkura priekšmeta parādīšanos telpā, ar skatienu nogalināt tīģeri vai traku suni? Visos minētajos gadījumos darbojas viens un tas pats varenais spēks - psihiskā enerģija.

PSIHISKĀS ENERĢIJAS ĪPAŠĪBAS

Psihiskā enerģija ir Visuma galvenā enerģija. Tā vienā mirldī reaģē uz visu pasaulē notiekošo, taču tās izpausmes ir loti individuālas. Psihiskās enerģijas reakciju daudzveidība liecina par tās varenību. Šī enerģija nespēj atrasties miera stāvoklī. To var salīdzināt ar nedziestošu uguns liesmu, kas vibrē un deg nepārtraukti. Var likties, ka enerģija mierīgi snauž. Taču tā nevar atrasties bezdarbībā.

Cilvēce ir sākusi atzīt smalko enerģiju, taču zinātnieki neprot to pētit un izmantot dzīvē. Ikviens cilvēks, kurš ir iepazinis psihiskās enerģijas nozīmi, kjūs par tās pastāvīgu pētnieku.

"Psihiskā enerģija, kā mēs jau minējām, pieskaitāma pie smalkajām enerģijām. Taču tā ir pati smalkākā. Smalkās enerģijas galvenā īpašība ir šāda: jo tā smalkāka, jo varenāka, bet mazāk sajūtama. Smalkās enerģijas pieder pie Augstākajām Pasaulēm, tāpēc var loti spēcīgi ietekmēt cilvēka smalko dabu. Cilvēkam var likties, ka viņš pats izdarījis zināmu secinājumu un pieņēmis patstāvīgu lēmumu. Tomēr īstenībā viņu ir ietekmējusi apkārtējās telpas smalkā domu enerģija. Šāda iedarbība var būt tik ievērojama, ka ietekmēs visu cilvēka dzīvi. Tā darbojas smalkās enerģijas.

Tā kā psihiskā enerģija ir ļoti smalka, pret to jāizturas cildeni un izsmalcināti. Nedrīkst aizmirst, ka šīs enerģijas spēkam ir uguns varenība. Tāpēc atklātas un apslēptas uguns tuvumā nepieciešama īpaša piesardzība. Nedrīkst eksperimentēt ar smalko enerģiju, ja daļēji šaubāties par tās spēku vai izturaties pret to naidīgi.

Psihiskajai enerģijai ir magnēta īpašības. Tā var gan pievilkt, gan atgrūst. Bez smalkās enerģijas palīdzības nevarētu izzināt parādību un lietu pozitīvās un negatīvās īpašības.

Tildīdz jūs atzīstat psihiskās enerģijas pastāvēšanu, tūlīt pat notiek dažādas reakcijas - lielas un mazas, tālas un tuvas.

Mēs jau minējām, ka psihiskā enerģija ir līdzīga īstam magnētam. Daudzi būs izbrīnīti, uzzinājuši, ka metāla magnēts un psihiskā enerģija ir vienas un tās pašas enerģijas izpausme. Šāda apziņas enerģija izplatās pilnīgi visur kā uguns stihija. Dažkārt tā ir neuztverama, taču to sakopo apziņa, un tad jau tā ir skaidri samanāma.

Mūsdienu zinātne nespēj izskaidrot magnēta būtību. Tā neredzama cēloņa dēļ no apziņas izplatās vienādas domas. Kaut kas tās apkopo un pastiprina." [1]

Agni Joga par psihisko enerģiju saka: "Ja iedvesma ir saistīta ar psihisko enerģiju, tad arī daiļumam ir tas pats avots. Psihiskā enerģija ir skaistums.

Ir brīnišķīgi sajust, ka ikvienam cilvēkam dots šāds neizsīkstošs spēks. Ar šo spēku mēs varam pārvietot fiziskus priekšmetus. Vēl pavisam nesen cilvēki nepieļāva domu, ka ar cilvēkā apslēpto spēku var izkustināt pat fiziskus priekšmetus. Taču tagad jūs redzējāt, ka priekšmetus pārvieto nevis ārējais spēks, bet gan varenā enerģija darbojas tāpat kā Kosmiskais spēks."

Apbrīnojama psihiskās enerģijas īpašība ir tās spēja noslāņoties telpā un nogulsnēties uz visiem priekšmetiem. Cilvēku var salīdzināt ar spēcīgu līdzstrāvas ģeneratoru, kas izstaro enerģiju. Tāpēc var sacīt: kāds ir pats cilvēks, tādas ir arī viņa lietas. Tās var būt labas, noderīgas, ļaunas, kaitīgas, bīstamas, var sagādāt savam lietotājam laimi vai nelaimi. Taču būtība ir nevis pašās lietās, bet gan psihiskajā enerģijā, ar ko tās uzlādētas, un šādi "uzslāņojumi" saglabājas tūkstošiem gadu.

Senlaiku tautas - atlanti, ēģiptieši, haldieši un citas - zināja, ka psihiskā enerģija spēj nogulsnēties uz priekšmetiem. Speciāli izgatavotus priekšmetus (terafimus) viņi apzināti uzlādēja ar psihisko enerģiju, kas varēja atstāt vēlamo ietekmi uz citiem cilvēkiem. Kristiešu brīnumda- rītājas ikonas un tādi paši Būdas attēli budistiem arī ir terafimi. Dažos gadījumos tie izdziedina slimos un izraisa citas cilvēkiem derīgas parādības, jo uz tiem uzslāņota lūdzēju labestīgā psihiskā enerģija.

Kā sacītā pierādījumu var minēt visiem zināmo gadījumu ar faraona TUtanhamona kapeņu atrakšanu. Jūs droši vien atceraties, ka visi galvenie šā notikuma vaininieki tā vai citādi nomira dīvainā, mīklainā nāvē. Acīmredzot Hitanhamona kapenes bija terafims - virs tām tika skaititi burvju vārdi, kuriem vajadzēja sodīt visus, kas traucēja faraona pēcnāves mieru.

Tāpēc cilvēka un viņa būtības - psihiskās enerģijas ietekme uz visu apkārtējo ir liela un neapšaubāma. Mācībā sacīts: "Labvēlīgos un Jaunos priekšmetus rada cilvēks. Labestīgas domas un labvēlīgi pieskārieni rada svētīgu priekšmetu, un, gluži pretēji, ļauni pieskārieni var radit ļoti kaitīgu, infekciozu perēkli." Tāpēc ieteicams uzmanīgi izturēties pret nezināmiem, it sevišķi seniem priekšmetiem, jo cilvēka aura taču rada priekšmeta auru.

Psihiskās enerģijas spēju uzlādēt priekšmetus senie cilvēki izmantoja, lai magnetizētu ūdeni, kas tādējādi kļuva dziedniecisks. Bija divi ūdens sagatavošanas veidi: pirmais paņēmiens - ūdens magnetizēšana ar roku kustībām - pašiem, otrais bija dabisks paņēmiens, kad ūdeni nolika pie pagalvja (šis veids tika uzskatīts par labāko, lai vispār uzturētu cilvēkā spēkus). Šādu ūdeni dzēra vai ar to apslacināja saslimušo cilvēku. Leģenda vēsta, ka Palmīras valdniece pavēlējusi galminiekiem nakšņot pie baseina, kas sagatavots valdnieces peldēm.

Var minēt vēl kādu apbrīnojamu psihiskās enerģijas īpašību - tā spēj pati atdalīties, patvaļīgi aiziet no cilvēka un bez viņa ziņas darīt to, ko uzskata par vajadzīgu. Šāda parādība cilvēkiem nav bistama. Saprātīgā enerģija atdalās no cilvēka un steidzas palīgā tam, kas nonācis grūtībās.

Tas cilvēks, kurš sūtījis šādu palīdzību, var sajust zināmu piepešu sagurumu, bet tas, kurš palīdzību saņēmis, - spēku pieplūdumu. Taču ne viens, ne otrs nesapratis, kas noticis, ja viņi par to neko nezina. Un kāda gan vajadzība zinošam apzināties, ka viņam piemīt šāds dzīvinošs spēks, kas jebkurā brīdī var palīdzēt grūtībās nonākušam cilvēkam un padara spēka nosūtītāju par nezināmu labdari!

Tieši šādas apbrīnojamas īpašības piemīt psihiskajai enerģijai - galvenajai Kosmosa enerģijai.

PSIHISKĀS ENERĢIJAS PĒTĪJUMI

Psihisko enerģiju nav viegli pētīt. Grūtības rada apstāklis, ka tās izpausmes vienmēr ir atšķirīgas. Tāpat kā jūra nekad neatkārto nevienu savu vilni, tā arī psihiskā enerģija neatkārto nevienu savu izpausmi, jo tā ir strikti individuāla. Tā kā apstākļi, kuros šī enerģija izpaužas, nekad nav vienādi, tad arī psihiskās enerģijas fenomeni nevar sagadīties vienādi.

"Katram cilvēkam, kurš vēlas izpētīt psihisko enerģiju, vispirms jāpārbauda savas enerģijas līmenis. Jo smalkāka enerģija, jo atšķirīgāka būs tās kvalitāte. Pirmām kārtām jānosaka psihiskās enerģijas pamatkvalitāte. Galvenā kvalitātes prasība būs domu tīrība pašpilnveidošanās procesā. Turklāt nepieciešama liela uzmanība, izdarot eksperimentus, un pilnīgi jāatbrīvojas no aizspriedumiem.

Jāsaprot, ka psihiskā enerģija nogulsnējas uz visiem priekšmetiem, tāpēc rūpīgi iepazīstiet kūstošā sniega vai lietus ūdeni. Pētīt psihisko enerģiju var jebkurā vietā un jebkurā laikā. Nepieciešams koncentrēt visu uzmanibu un atzīmēt ievērotās izpausmes. Eksperimentos liela nozīme ir pierakstiem, jo psihiskās enerģijas izpausmes loti ātri aizmirstas. Nevajag domāt, ka pētījumā nozīme ir tikai kaut kādām būtiskām parādībām. Ievērojiet visas tik tikko pamanāmās parādības. Darbā nepieciešama vispusīga pieredze" (Dzīvās Ētikas Mācība).

Jāņem vērā visnegaidītāko priekšmetu mijiedarbība, jo eksperimentus ar smalkajām enerģijām nedrīkst ierobežot. Var izmantot individuālas metodes, lai tikai tās dotu pārliecinošus pētījuma rezultātus.

Dzīvās Ētikas Māciba apgalvo: "Eksperimentus ar psihisko enerģiju var izdarīt dažādās telpās un dažādā laikā. Blāva gaisma dažkārt pat sekmē enerģijas izpausmes. Turpretī spilgta saules gaisma ar savu spēcīgo ķīmiskumu var sarežģīt eksperimentu. Tāpat telpā var būt dažādi apstākļi. Vislabākā ir telpa, kas piesātināta ar pētnieka starojumu. Bet katrs nejaušs priekšmets var atstāt savu ietekmi. Pašus novērojamos objektus nevajag novietot kopā, it īpaši eksperimenta laikā. Blakus nevajadzētu atrasties arī skanošiem priekšmetiem un stīgu instrumentiem, kas var vibrēt ārējo apstākļu ietekmē. Liela nozīme ir paša vērotāja noskaņojumam. Dusmas un nemiers nevar sekmēt lietderīgu pētījumu.

Kad jūti nogurumu, nevajag varmācīgi izturēties pret enerģiju. Šo spēku vajag sargāt jebkādos apstākļos…

Eksperimenti ar psihisko enerģiju vienmēr ir nogurdinoši. Tādu sasprindzinājumu nedrīkst izraisīt ilgāk par pusstundu, citādi var ciest veselība.

Psihiskās enerģijas pētnieks darbojas pilnīgi citādos apstākļos nekā pārējie zinātnieki. Saviem pētījumiem un vērojumiem viņš var veltīt zināmu laiku. Viņš nekad nezina, kā veidosies apbrīnojamā parādība. Pētnieks nevar atstāt bez ievērības domu strāvas, kas var rasties jebkurā mirklī. Viņam jāprot pamosties pie pilnas apziņas, jāpievērš uzmanība cilvēku un priekšmetu aurai. Pētniekam nepieciešama pacietība un labvēlība. Viņš nedrīkst žēloties un kļūt grūtsirdīgs. Novērotājam nepieciešami daudzi nosacījumi, arī tādi kā iztēle un jūtziņa."

Eksperimentos nepieciešams izpētīt visu psihiskās enerģijas jomu. Nedrikst būt nekāda personiskā ieinteresētība. Ar vislielāko piesardzību jāizmanto senlaiku avoti. Jāņem vērā, ka daudzas definīcijas savulaik saprata citādi, nekā tās tiek skaidrotas mūsdienās. Daudz kas no tā sauktās metafizikas savulaik bija skaidra realitate.

Daudzi Mācībā aprakstītie eksperimenti ar psihisko enerģiju ir loti noderīgi un pieejami. Izmantot psihiskās enerģijas pētījumos cilvēkus un dzīvniekus var būt bīstami, tāpēc ka var sākties pretiedarbība. Taču ir objektu grupa, ar kuru ieteicams strādāt, - tie ir augi. Dažus vienas sugas un vienāda vecuma augus novietojiet vienā telpā un sāciet tos novērot. Pēc diviem mēnešiem sadaliet šos augus trijās grupās un novietojiet katru grupu atsevišķā telpā.

Pirmā būs tā sauktā "kontroles" grupa, ar to nevajag eksperimentēt. Otrajai augu grupai sūtiet agresīvas domas, draudot tos iznīcināt, bet trešajai grupai - mīlestības un labvēlības pilnas domas. Pietiek iedarboties uz augiem trīs reizes dienā - no rīta, pusdienlaikā un vakarā. No rītiem augus var aplaistīt, pievienojot ūdenim šķipsniņu sāls. Vakarā aplaistiet ar baldriāna šķīdumu. Šis eksperiments palīdzēs saprast, kā augi reaģē uz psihiskās enerģijas iedarbību.

"Psihiskās enerģijas krājumi ir neizsīkstoši, un garīgi centieni tās spēku jūtami pavairo. ŠI enerģija ir celtniecības impulss jauniem krājumiem. Psihiskās enerģijas darbība var pārvarēt ikvienu pretestību, ja vien tā tiks virzīta apzināti. Atrasts avots izsīkst vienīgi tad, ja to neuztur apzināti centieni" (Dzīvās Ētikas Mācība).

Vingrinājums Kā sajust apkārtējās telpas enerģiju

Mācoties biolokāciju, viens no svarīgākajiem principiem ir spēja sajust apkārtējās telpas enerģiju jeb vibrācijas. Ikviens cilvēks pat bez speciāliem treniņiem spēj sajust šo neredzamo enerģiju. Pēc neilgas vingrināšanās jūs varēsit tūlīt pat sajust sava organisma vibrāciju un apkārtējās telpas enerģijas rezonansi. Šis stāvoklis veido spēju saņemt informāciju no apkārtējās vides.

Lai sagatavotos vingrinājumam, nepieciešams vienu minūti aizvien spēcigāk berzēt delnas vienu pret otru. Izpildot šādas kustības, pēc dažām sekundēm sajutīsit karstumu delnās, tomēr pacietieties un turpiniet kustības, līdz būs pagājusi minūte. Pēc tam izpletiet rokas sānis (jūs jutīsit spēcīgu durstīšanu delnās) un lēnām tuviniet tās vienu otrai, domās iztēlojoties, ka starp delnām atrodas neredzama elastīga gumijas lode. Izdariet vairākas kustības ar delnām, paplašinot un saspiežot šo lodi. Jūs sajutīsit, ka lodes sieniņas pretojas saspiešanai, tātad delnu kustība sākusi rezonēt ar telpas enerģiju.

1. zim. Apkārtējās telpas enerģijas sajušana

Turpiniet delnu kustību un iztēlē veidojiet elastīgu lodi. Šīs lodes izmēri katram cilvēkam būs atšķirīgi (atkarībā no vina bioenerģijas). Sistemātiski trenējoties, delnu berzēšana pirms vingrinājuma nav obligāta: jūs sajutīsit lodi, tildīdz tuvināsit delnas vai attālināsit tās vienu no otras. Ar laiku palielināsies arī lodes izmēri, un tas liecinās, ka jūsu bioenerģija kļūst spēcīgāka.

Pamācošs stāsts Neparasta izglābšanās

Babilonijas valdnieks Nebukadnecars iekaroja Jeruzalemi un saņēma gūstā Jūdejas valdnieku Jehojakimu; tad i viņš pavēlēja atvest uz savu pili Israela dēlus, pusaudžus

no valdnieka un dižciltīgo ģimenēm, un lika viņus audzināt un mācīt haldiešu garā. Starp šiem skaistajiem un apdāvinātajiem jūdu jauniešiem bija arī Dāniēls un trīs viņa tuvi draugi - Hananja, Misaēls un Asarja. Visi četri draugi bija loti dievbijīgi un negribēja ēst ēdienu, ko pasniedza pilī, tāpēc ka tas netika gatavots pēc Mozus novēlējuma. Tad viņiem izdevās pierunāt audzinātāju einuhu, un viņš atļāva draugiem pārtikt no maizes un augļiem.

Jaunie cilvēki mācījās ne vien vēsturi un babiloniešu ieražas, bet tika iepazīstināti arī ar haldiešu magu zinību noslēpumiem: astroloģiju un sapņu izskaidrošanas mākslu. Kad mācību laiks bija beidzies, Nebukadnecars pavēlēja atvest audzēkņus un pārbaudīja viņu zināšanas. Un sev par lielu izbrīnu valdnieks pārliecinājās, ka viņu zināšanas un gudrība bija daudzkārt pārākas par visu haldiešu pareģu un magu zināšanām.

Pēc kāda laika Nebukadnecars lika darināt un klajā laukā uzstādīt sešdesmit olektis augstu zelta tēlu. Tad viņš ataicināja zemju pārvaldniekus, augstmaņus un priekšniekus un pavēlēja pielūgt šo tēlu. Tiklīdz atskanēja pūšamo ragu, bazūņu, cītaru, stabuļu, dūku, flautu un arfu skaņas, ķēniņa pavalstnieki krita pie zemes un cildināja zelta tēlu ar dievišķu godu. Vienīgi jūdu jaunieši Sadrahs (proti, Hananja), Mesahs (Misaēls) un Abed-Nego (Asarja) stāvēja taisni, jo negribēja pielūgt elku dievību. Par sodu valdnieks pavēlēja iemest viņus degošā ceplī un sakurināt to septiņreiz stiprāk kā parasti. Taču uguns nepie- skārās uzticīgajiem Jahves sekotājiem, viņus pasargāja eņģelis, kas sekoja notiesātajiem līdz soda izpildes vietai.

Jaunekļus izglāba visuvarenā psihiskā enerģija, kas stāv taisnīguma sardzē. Kad uguns neskartie jaunekļi iznāca no cepļa, valdnieks pavēlēja iecelt viņus visaugstākajos valsts amatos un, piedraudot ar nāvi, aizliedza turpmāk ikvienam zaimot Jahvi.

Pec Vecās Derības motīviem

2. NODAĻA APZIŅAS FENOMENS APZIŅAS DEFINĪCIJA

Zinātniekiem - fiziķiem, biologiem, psihologiem - apziņa aizvien ir bijis noslēpums "aiz septiņiem zieģejiem". 19. gadsimta otrajā pusē oficiālā zinātne uzskatīja apziņu par smadzeņu darbības produktu.

Saskaņā ar mūsdienu teorijām par apziņu uzskata kādu negaidīti parādījušos substanci, ko veido dažādu organisma bioloģisko daļu kombinācija (turklāt ikviena no tām ir svarīga, bet neviena nav "apziņa pati par sevi") [2] . vairākums teoriju uzskata, ka apziņa ir bioloģiskā organisma neatņemama daļa, kas nespēj pārdzīvot ķermeņa nāvi.

Taču šāda definīcija ir pretrunā ar senajiem mistiskajiem priekšstatiem par apziņu, kas mijiedarbojas ar fizisko ķermeni, bet ir no tā neatkarīga. Saskaņā ar šo viedokli bioloģiskā dzīve iespējama, vienīgi pateicoties apziņas līdzdalībai tajā, tātad apziņu var saukt par patstāvīgu ķermeņa daļu. Ņemot vērā apziņas funkcijas, to var uzskatīt par atgriezeniskās saiknes sistēmu, kas dod iespēju organismiem mijiedarboties citam ar citu un ar apkārtējo vidi.

Grāmatā, kas veltīta psihofizikai, bioloģisko zinātņu doktors A. Dubrovs par apziņu raksta: "Balstoties uz loti daudziem ilgos gados veiktajiem psihofizikas pētījumiem un apkopojot fizikas, psiholoģijas, medicīnas… un citu nozaru zinātnisko pētījumu rezultātus, jāatzīst, ka apziņai un domai kā tās pavadonei un aktīvajam spēkam piemīt noteikta kvalitāte, īpašība, kas sekmē to universālu mijiedar- bibu."* Turklāt cita A. Dubrova tēze apgalvo, ka "apziņai ir īpašs spēka un enerģētiskais komponents, kas spēj izpil- dit cilvēka domu vēlmi…" [3] . par šādas vēlmes piemēru var minēt dažādu ķermeņu - nažu, dakšiņu, karošu - fiziskās formas mainīšanu: saliekšanu no attāluma (ar domas palīdzību), kā arī dzīvo organismu ietekmēšanu.

Pazīstamais vācu dzejnieks un dramaturgs J. V. Gēte līdzās literārajam darbam nopietni pētīja ari cilvēka apziņu. Ģeniālais zinātnieks centās rast izskaidrojumu savām radošajām atklāsmēm, daudz laika viņš veltīja eksperimentiem psiholoģijas jomā. Visvairāk Gēti interesēja cilvēka uztvere. Savos pētījumos zinātnieks nonāca pie interesanta secinājuma: viņš pārliecinājās, ka tēli, kas parādīti viņa darbos, un sākotnējās idejas, kuru avots ir daba, - patiesībā ir viens veselums.

Gēte apgalvoja, ka cilvēka apziņa spēj uztvert ne vien literāro darbu simboliskos tēlus, bet arī izprast dabas valstības idejas. Nepieciešams tikai savu domāšanu pieslēgt augstākajam līmenim. Lai "iemācītu" domāšanu uztvert idejas, kas ietvertas dabā, sevī jāattīsta ārpasaulē notiekošo procesu jutekliska izpratne. Šis savā laikā novatoriskais Gētes atklājums tuvina cilvēku augstākajām garigajām sfērām.

Gēte bieži veica psiholoģiskus eksperimentus, mērķtiecīgi pētot dažādus augus. Katru vakaru pirms gulētiešanas viņš domās apcerēja puķes attistības procesu: sākot ar sēklas izdīgšanu līdz nobrieduša auga jaunu sēklu gatavībai.

Šādi pētījumi palīdzēja slavenajam filozofam izprast dabas spēku neizsmejamību un to spēju ietekmēt visdažādākos priekšmetus, kas atrodas ap cilvēku.

Tā kā jēdzieni, kas attiecas uz apziņas struktūru un funkcijām, ir ļoti sarežģīti, centīsimies nākamajā nodaļā iespējami populārāk aplūkot apziņas un apkārtējās vides savstarpējās saistības jautājumus.

APZIŅA VALDA PĀR DOMU

Lai gan psihofiziskās parādības daudzās zemēs pēta jau ilgāk nekā gadsimtu, apziņas darbība vēl izzināta nepietiekami. Daudzi fakti zinātniekus noved strupceļā. Tas notiek tāpēc, ka pārbaudāmais cilvēks (ekstrasenss vai medijs) spēj pārvaldīt savas domas un tādējādi maina visu eksperimenta gaitu, turklāt izskaidrot, kā viņš to dara, nav iespējams. Tā, piemēram, eksperimenta laikā pārbaudāmais var distanciāli (neatkarīgi no attāluma) ietekmēt objektus un aparātus un izpildīt jebkurus pētnieka uzdevumus. Apdāvināti ekstrasensi spēj darīt īstus brīnumus: pārvērst ūdeni par smaržu, mainīt radioaktivo elementu sabrukšanas ātrumu, drukāt (ar domas palīdzību) hieroglifus uz papīra, kas ievietots aizvērtā tumšā aploksnē, desmitiem tūkstošu reižu paātrināt cāļu embriju attīstību, izņemt priekšmetus no piepildītiem stilda traukiem, tos nesabojājot, un daudz ko citu. Psihofizikas jautājumos nekompetenti cilvēki var uzskatīt minētos faktus par fantāziju vai estrādes šarlatānismu. Taču viss sacītais patiešām notiek, ir atspoguļots zinātniskos protokolos, to apliecinājuši zinātnieki un aculiecinieki.

Tiesa gan, līdz pat šim laikam paliek nezināms, kā kaut kas tāds var notikt. Nav atklāts redzams aģents (galvenais dalībnieks). Var domāt tikai vienu - pastāv pārbaudāmā iedomāta vēlēšanās ietekmēt dzīvo vai "nedzīvo" matēriju un acīmredzot apziņas loma. Taču tie ir tikai minējumi.

Tāpēc visi šie eksperimenti ne vien pārsteidz zinātniekus, bet arī izraisa viņos neizpratni, radot pat negatīvu attieksmi pret psihofiziku. Fizikā apziņa tiek uzskatīta par vienu no visas pasaules galvenajiem komponentiem. Taču kopumā zinātniskajā pasaulē apziņas loma, ko ir apstiprinājuši stingri zinātniski pierādījumi un eksperimenti, tomēr nav plaši atzīta. A. Dubrovs uzsvēra, ka "apziņa bija, ir un paliek lieta sevi - mūsdienu zinātnes terra incognita".

Zinātnieki skeptiķi runā vēl par kādu nopietnu cēloni, kāpēc viņi netic psihofiziskajām parādībām. Visas šīs parādības ir cieši saistītas ar izmainītu apziņas stāvokli, bet tieši tas nepakļaujas nekādai - ne pētnieka, ne pārbaudāmā - kontrolei, un spēki, kas darbojas psihofiziskajās parādībās, ari ir nezināmi. Psihofiziskās parādības ļauj izmainītā apziņas stāvoklī nonākušam cilvēkam mijiedarboties ar telpu un laiku.

Analizējot daudzās liecības par apziņas lomu cilvēka dzīvē, var izdarīt dažus secinājumus, lai rastos jauna zinātne.

Balstoties uz rezultātiem, kas iegūti pētījumos dažādās jomās, zinātnieki ir noskaidrojuši, ka līdz ar zināmajām fizikālajām mijiedarbībām (elektromagnētiskā, gravitācijas, spēcīgā un vājā) pastāv vēl kāda īpaši supervāja mentāla iedarbība (SMIe). Tai ir rezonējoša informativa daba, un tā ir cieši saistīta ar apziņas elementu dzīvā objektā un Kosmosā. Eksperimentos tika noskaidrots, ka mijiedarbības pamats visos matērijas līmeņos ir doma. Pārbaudāmā cilvēka doma kā SMIe tiek raidīta uz objektu (vielu) un kļūst par vienotu veselumu ar to.

Tādējādi saskaņā ar jaunākajām hipotēzēm psihofiziskā fenomena pamatā ir dažādu mijiedarbības tipu - "cilvēks- cilvēks" (dzīvnieks, augs), "cilvēks-objekts", "cilvēks-viela" - bioenerģētiskais komplekss.

Visos fenomenos izpaužas domas unikālā īpašība. Tā var tikt virzīta uz konkrētu rezultātu un ietvert sevi zināmu nodomu. Tāpēc tas, ko cilvēks ir nodomājis, patiešām notiek. Domu var uzskatīt par universālu enerģiju, kas spēj mijiedarboties ar apkārtējās telpas elementārajām daļiņām un veikt dažādas cilvēka apziņā iecerētas darbības.

"DOMAS SAJŪTA"

Jēdzienu "domas sajūta" pirmo reizi referātos par sajūtu orgāniem minēja pazīstamais vācu zinātnieks un psihologs Rūdolfs Šteiners pagājušā gadsimta sākumā.

Aplūkosim šo jēdzienu detalizētāk. Zinātnieks pievērsa klausītāju uzmanību faktam, ka cilvēks var uztvert kaut ko vairāk par vārdiem. Savstarpējā sarunā divi cilvēki sāk saprast vārdos izteiktā būtību, ideju. Sarunas tematu var apjaust pat tad, ja šī saruna nenotiek dzimtajā valodā. Šādos gadījumos svešā valoda kļūst "caurspīdīga", cilvēks it kā sāk redzēt cauri vārdiem un spēj pat sekot domai. Šajā gadījumā paveras ireālā joma, svešā valoda kļūst saprotama, cilvēks apgūst jaunu metafizisku sajūtu tipu.

Savā darbā "Brīvības filozofija" R. Šteiners rakstīja, ka jēdzienu "domas sajūta" nav iespējams izskaidrot ar parasto vārdu palīdzību. Galvenā atklājamā ideja nav vārdiem izsakāma. Tā atrodas augstāk par pašu valodu, tai nav vārdu, tā atrodas ārpus cilvēkam izprotamās fiziskās pasaules.

Turpinot aplūkot zinātnieka pārspriedumus, var ievērot ari apbrīnojamus faktus. Tā, piemēram, R. Šteiners apgalvoja, ka cilvēks nekad nespēs izteikt vārdos visu, ko vēlas. Saprast, ko cilvēks teicis, var, tikai "izdzēšot" teikto. Tam vajadzīga loti laba dzirde un spēja uztvert runas vibrācijas. Zinātnieks uzsver, ka par cilvēka dzirdes orgānu, kas izpilda sociālu funkciju, ir atbildīgi eņģeļi. Taču cilvēkam vajadzīga ari spēcīgāku būtņu - ercenģeļu - palīdzība. Tieši viņi izdzēš valodas muzikālo fonu. Iestājas noteikts mirklis, kad runa kļūst caurspīdīga un virs tās paveras ideju sfēra. "Izdzēsis" dzirdēto runu, cilvēks nokļūst sava sarunbiedra garīgajā pasaulē. Ļoti bieži cilvēks ar valodas palīdzību pasaulīgajam plānam piesaista fiziskajai dzirdei neuztveramu debesu harmoniju un radošos spēkus.

Apgūstot psiholoģijas, lingvistikas un metafizikas likumus, var iemācities tūlīt saprast jebkuru ideju, kas slēpjas aiz parastās runas. Tas ļaus cilvēcei nākotnē izmantot "bez- skaņas valodu", kuru lieto Smalkajā Pasaulē.

ZINĀŠANU DOMFORMAS

Senā tautas pasakā atstāstīts interesants gadījums. Lielā būrī ievieto vienu pērtiķi, pēc tam katru dienu tajā ievieto vēl pa vienam pērtiķim. Kad to skaits sasniedz simtu, būris sagrūst un visi dzīvnieki nokļūst brīvībā. Uz šīs pasakas idejas balstās kāda mūsdienu hipotēze, ko izvirzījis angļu zinātnieks L. Vatsons.

1952. gadā biologi novēroja makaku koloniju Košimas salā pie Japānas. Ar makaldem tika izdarīts eksperiments: dzīvniekus cienāja ar saldajiem kartupeļiem, kas aplipuši ar smiltīm. Viens pērtiķis, ko sauca par Imo, iemācījās nomazgāt kartupeļus un parādīja arī citiem jaunajiem pērtiķiem, kā tas jādara. Līdz 1958. gadam visi šis salas jaunie pērtiķi jau prata mazgāt kartupeļus. Taču negaidīti atklājās, ka prasme mazgāt kartupeļus kļuvusi par visu pērtiķu ikdienas ieradumu. Vēl vairāk - šo ieradumu vēlāk pārņēma ari pērtiķi, kas atradās citās, no izolētās salas visai attālās vietās.

Ir zināms arī cits zināšanu izplatīšanās piemērs. Tajā pašā 1952. gadā Britānijas piensaimnieki sāka piegādāt klientiem pienu pudelēs ar folijas vāciņiem. Dažas zīlītes iemācījās pārknābt vāciņus un piekļūt pienam, citas sekoja to paraugam. Un 1955. gadā šādi ar pienu jau mielojās visas Eiropas zīlītes.

Izskaidrot tik strauju informācijas izplatīšanos no viena prāta uz citu var, pieņemot, ka zināms "kritiskais" prātu daudzums izstaro koncentrētu domformu. To loti viegli var uztvert telepātiski jebkurā attālumā, un domforma tūlīt sāk darboties, ietekmējot citu indivīdu uzvedību. Šādas parādības sastopamas pie putniem, žurkām un citām būtnēm, ieskaitot arī cilvēku.

"Vēl neizveidotajā zinātnē par domu pētīšanu pastāv domu enerģijas joma. Jāteic, ka doma ir Visuma Likums, un tas jāsaprot visā pilnībā. Doma nav tikai vārdisks izteikums.

Doma un domas enerģija parādās arī ārpus Zemes robežām. Domu nedrīkst ierobežot ar Zemes sfēru. Radioviļņi nespēj sacensties ar domas Diženo Enerģiju.

Doma jāpēta labākajās zinātniskajās iestādēs. Tai jāierāda galvenā loma dzīves fiziskajos apstākļos.

Dažkārt rodas jautājums: kāda doma ir spēcīgāka - vārdos izteiktā vai vārdos neizteiktā? Pirmajā acu uzmetienā, protams, šķitīs, ka domas vārdiskā forma ir spēcīgāka. Cilvēki, kas pieraduši pie situācijas ārējiem vērtējumiem, teiks, ka vārdā ietērptā doma ir stiprāka. Taču šāda nosacītība ir pretrunā ar būtību. Vārdos neietērptā doma ir daudz spēcīgāka. Tajā izpaužas tīrāka Uguns stadija.

Kāds ķīnietis senos laikos sacīja: "Draudzība izpaužas klusēšanā." Šādā augstākajā stāvoklī doma aizstāj daudzus vārdus. Cilvēki cits citu var saprast atšķirīgās valodās izpaustās domās. Šāda domu pārraidīšana ir noslēpums un Sākotnējās enerģijas diženā izpausme.

Cilvēku sazināšanās klusējot var būt ne mazāk auglīga kā sarunāšanās. Tā ir augstākā Sazināšanās garā. Vālda uzskats, ka klusās domas nepārvēršas vārdā, bet ietekmē domu enerģiju.

Ir cilvēki, kas apgalvo, ka viņi nekad neskaita lūgšanas. Un tomēr viņi saglabā cildenu noskaņojumu. Šādam stāvoklim var būt ļoti daudz iemeslu. Varbūt viņi strādājot sarunājas ar Augstāko Pasauli, paši to nemanīdami. Varbūt viņu apziņa sirds dziļumos glabā kvēlus aicinājumus, ko cilvēks nedzird. Varbūt no iepriekšējām dzīvēm palikuši hieroglifi svešās valodās, kas glabājas atmiņā. Tā, piemēram, daži cilvēki sāk atkārtot nepazīstamus vārdus, kuriem ir nozīme gluži negaidītā valodā. Daudz noslēpumainu atmiņu glabājas apziņā. Labākos soļus dzīvē cilvēks sper tad, ja to cēlonis izveidojies iepriekšējās dzīvēs.

Mūsu garastāvokli var nosaukt par ldusām domām, kas nepārvēršas vārdos, bet ietekmē domu enerģiju.

Iedomāsimies, ka, pārraidot domas, to nosūtītājam un saņēmējam ir gluži pretēji garastāvokļi. Tādā gadījumā domu pārraide nebūs precīza. Garastāvoklis neatbilst uztveršanai. Tas rada kaut kādu šķērsli, ietonē pārraidāmās domas un piešķir tām citu nozīmi. Ja garastāvokļus izlīdzinātu, domu pārraide pilnveidotos.

Atcerēsimies, ka domai nav vajadzīgs vārds. Gadās, ka ciešs, mēms skatiens novērš lielas briesmas.

Cilvēkus vada doma. Taču tās būtību viņi saprot nepilnīgi. Varenais telpas faktors tiek reducēts uz fizioloģiskām smadzeņu funkcijām un saistīts tikai ar tām. Apziņa, kas apveltīta ar spēju pastāvēt neatkarīgi, arī tiek attiecināta uz smadzenēm, un tās atsevišķu pastāvēšanu nespēj iedomāties.

Domas spēku var saprast, vienīgi izmantojot to dzīvē. Domai nav robežu un šķēršļu, caur kuriem tā nespētu izkļūt. Nav tādas telpas, ko doma nevarētu pārvarēt. Nav tādas nākotnes, kam tā nespētu pieskarties radošā lidojumā. Cilvēks uzvar ar domu. Doma ir pamats, uz kura balstās viss. Pat pasaules rodas ar domas palīdzību.

Doma telpā nenomirst. Doma ir nemirstīga. Tā dzīvo pēc Neblīvās pasaules likumiem.

Pasaules pārvalda Harmonijas likums, kas ļauj nodibināt saikni ar izplatījuma augstajiem slāņiem. Šajā gadījumā ceļvede būs doma. To var nosūtīt jebkurā virzienā, uz jebkuru sfēru. Domas magnētisms piesaistīs elementus, kas ir saskanīgi ar tās būtību.

Cilvēka doma ir telpiska. Savu domu novērojumi un analīze parādīs to būtību - vai tās ir labas vai kaitīgas.

Bīstieties no indīgām domām. Neviena no tām nepazudīs bez pēdām. Niknums, dusmas, cietsirdība un visas citas negatīvās jūtas un domas izstrādā organismā indi, indīgus ķīmiskos savienojumus, kas saindē organismu. Drūms, neapmierināts cilvēks, kas pastāvīgi par kaut ko gaužas, saindē pirmām kārtām pats sevi un galu galā saslimst.

Dzīvē nākas saskarties ar ļoti daudziem cilvēkiem, un viņu auras bieži vien ir īsts vispretīgāko domu perēklis, saskarsme ar to rada sakaru kanālu, un, ja cilvēka aizsardzība ir vāja, sērga var iekļūt organismā. Astrāla zemie slāņi un zemiskās domas ir ļoti lipīgas. Haotiskas domas bojā cilvēka smalko vielu, ievadot brāzmainu indi.

Jābūt ļoti piesardzīgiem, paužot savas domas. Tām ir īpašs spēks. Galvenais spēks dabas izziņas procesā ir doma. Tāpēc tās likumu izzināšana ir svarīgs cilvēces eksistences uzdevums. Taču cilvēki par domu kā tādu interesējas maz. Viņi, bez šaubām, domas spēku izmanto ļoti daudzveidīgi, taču dara to automātiski, neapzinādamies šā svarīgā faktora nozīmi savā dzīvē" (Dzīvās Ētikas Mācība).

APZIŅAS ATTĪRĪŠANA

Gadu tūkstošos cilvēki ir uzkrājuši nenovērtējamu dvēseles attīrīšanas darba pieredzi. Ir izveidojušās visai vienkāršas un efektīvas tehnikas, ar kuru palīdzību var attīrīt organismu un sakārtot dzīvības enerģijas plūsmas. Šis tehnikas var izmantot ikviens cilvēks.

Attīrīšanas procesā tiek izmantoti galvenokārt četri principi.

1.    Enerģijas pārvaldīšana.

2.     Cilvēka spēja atrasties īstajā vietā un īstajā laikā.

3.     Organisma attīrīšana katru dienu, veltot tam aptuveni 30-40 sekundes.

4.     Tīrības ievērošana ēšanas reizēs.

Aplūkosim tuvāk šos saprātīgos principus.

Kopš senseniem laikiem dažādu reliģiju iesvaidītie lielu vērību ir veltījuši darbam ar dažādiem enerģiju veidiem, vēršoties pie mīlestības, gaismas un labā. Kad cilvēks izstaro no sevis apkārtējā pasaulē elektriskos impulsus vai domu sūtījumus, tie ietekmē citus cilvēkus un notikumus. Šī ietekme var būt gan vizuāla, gan mentāla.

Katrs cilvēks, izmantojot savu apziņu, var radīt noteiktu informatīvo telpu, kurā viņš uzturas. Šajā telpā cilvēks modelē sev noteiktas situācijas, kas varētu īstenoties nākotnē. Tā, piemēram, ja cilvēks projicēs uz citiem savu mīlestību, tad viņu sargās kopējais mīlestības egregors, kurš spēj apgādāt apkārtējos cilvēkus ar spēcigu enerģiju un palidzēt viņiem atbrīvoties no dažādām slimībām. Turklāt cilvēks sajūt īpašas Augstāko Spēku rūpes. Var sacīt, ka tas, kurš izstaro enerģiju, pats kļūst par šīs enerģijas daļu (saplūst ar to). Lai šāds process īstenotos efektīvāk, var identificēt sevi ar mīlestību.

Aplūkosim nākamo principu, ko esam nosaukuši par spēju atrasties īstajā vietā un īstajā laikā. Lai izprastu šo principu, domās izveidosim nosacītu samēru starp pagātni un nākotni. Ja jūs iedomājaties, kā būtu varējis izturēties kāda neveiksmīgā pagātnes situācijā, tad tas būs visai sāpīgi. Taču, ja jūs dzīvojat ar iluzoriem sapņiem par nākotni, tad tas nav nekādi saistīts ar tagadni. Pameklējiet, kā mēdz teikt, "zelta vidusceļu" - protiet eksistēt "šeit un tagad". Daudzi cilvēki palaiž garām to brīdi, kad viņi var reāli mainīt pašreizējo stāvokli, izdziedinot sevi garigi un fiziski. Centieties radīt tieši tagad labvēlīgus apstākļus, lai izdziedinātos, darot to, kas jums ļoti patīk, turklāt tik bieži, cik vien varat. Šādi rīkojoties, jūs piesaistīsit sev Dievišķos spēkus, kas uzlabos jūsu dzīvi.

Jūsu dzīvi uz labu var mainīt regulāri vingrinājumi ik dienas, laiku tiem var atrast arī tad, ja esat ļoti aizņemts (vienam vingrinājumam jūs izlietosit ne vairāk kā 30-45 sekundes). Ieteiktie vingrinājumi ir ļoti vienkārši, tie pieejami katram cilvēkam, traucēt to izpildi var dkai slinkums. Lai vingrinājumi būtu efektīvāki, tos var izpildīt divas reizes dienā.

1.   vingrinājums

Atrodiet klusu vietu, kur nav cilvēku, lai neviens jūs netraucētu. Koncentrējieties, paceliet rokas virs galvas un domās attīriet apziņu no visa negatīvā, piepildot to ar gaišām domām. Turpinot domās attīrīšanos, pamazām laidiet rokas uz leju. Vienlaikus fiziski atjaunojas ari organisms.

2.   vingrinājums

Uzlieciet vienu roku uz saules pinuma. Paturiet roku tur 10 sekundes, izjūtot mīlestību pats uz sevi. Šādu vingrinājumu vislabāk izdarīt vannas istabā pirms iešanas dušā. Tā jūs apzināti attīrāt sevi un savu auru.

Izpildot norādītos vingrinājumus, jau pēc trim dienām noteikti sajutīsit, kā uzlabojusies jūsu dzīve. Enerģētikas attīrišanas metodika daudzkārt paaugstinās jūsu dzīves līmeni: mentālo, fizisko un garīgo.

Kas attiecas uz ceturto principu - tīrības ievērošana ēšanas reizēs, tad tas, bez šaubām, lasītājam ir labi saprotams un nekādi paskaidrojumi nav vajadzīgi.

IZMAINĪTS APZIŅAS STĀVOKLIS

Lai izmantotu psihoenerģētikas apslēptos spēkus, cilvēkam jāprot ieiet izmainītā apziņas stāvoklī. Šā procesa pamatā ir vadāma doma, kas veido visu cilvēka apkārtni.

Kkstrasensorās spējas var aktivizēt, izpildot speciālus vingrinājumus. Mēs sniedzam vienu no tiem kā galveno metodi.

Izvēlieties mierīgu vietu, apsēdieties uz krēsla, aizveriet acis un atslābinieties. Domās iztēlojieties kāpņu posmu ar 10 pakāpieniem. Tas ved uz apakšējo stāvu. Jūs stāvat augšā. Tagad speriet soli un nonāciet vienu pakāpienu uz leju, domās sakiet pats sev: "Man vajadzīgs dziļāks ekstrasen- sorais līmenis." Pēc tam uzkāpiet uz astotā pakāpiena un domās sakiet: "Šeit ir dziļāks ekstrasensorais līmenis." nopiniet kāpt uz leju pa pakāpieniem un, kad spersit kāju uz apakšējā, pirmā pakāpiena, sakiet: "Es atrodos savā ekstra- sensorajā līmeni un varu to sekmīgi izmantot." Pēc tam atveriet acis. Izpildiet šādus vingrinājumus vienu reizi dienā divas nedēļas, tas ļaus jums mierīgi sasniegt savu ekstra- sensoro līmeni. Jūs varēsit nonākt izmainītā apziņas stāvokli, lai izpildītu dažādus svarīgus uzdevumus.

Tā, piemēram, jums jāparunā ar kādu cilvēku par ļoti svarīgu jautājumu. Taču jūs labi zināt, ka šis cilvēks psiholoģiski nav ar jums saderīgs. Jūsu sarunbiedrs nevēlēsies iedziļināties problēmā vai vispār negribēs ar jums tikties. Taču, izmantojot ekstrasensorās spējas, jūs varat iepriekš ietekmēt cilvēku, noskaņojot viņu vajadzīgajai sarunai. Tāpēc jānonāk savā ekstrasensorajā līmenī un domās jāparunā ar vajadzīgo personu. Šādā mijiedarbībā, kas notiek zemapziņas līmenī, jūs noskaņojat cilvēku sev par labu, uzdodat jautājumus un saņemat patiesas atbildes. Domās pateicieties sarunbiedram, vairākas reizes atkārtojot frāzi: "Es jūs milu!"

Iepriekš domās notiekošajā sarunā jūs varat teikt: "Pēc divām vai trim dienām es runāšu ar šo cilvēku fiziskajā

līmenī." Un jūs pārliecināsities, ka saruna būs maksimāli labvēlīga jums un visi jautājumi tiks atrisināti jums par labu.

Lūk, kā ikdienas dzīvē var izmantot izmainītas apziņas stāvokli (par citiem tā izmantošanas paņēmieniem tiks stāstīts citās grāmatas nodalās).

Vingrinājums Nepieciešamā mudra

Šī noderīgā mudra kopš senseniem laikiem ir populāra Austrumos, to meditācijās izmanto jogi. Lai izpildītu mudru, salieciet kopā jebkuras rokas īkšķa, rādītājpirksta un vidējā pirksta galiņus (2. zīm.). Pirksti izveido it kā divus apļus, kas atrodas atšķirīgās plaknēs. Šī mudra vairo jūsu intuīciju.

Lasītājam ir jāsaprot, ka dažādi pirkstu stāvokļi un to kombinācijas nav tikai ārēja žestikulācija, tās ir saistītas ar iekšējiem enerģētiskajiem procesiem.

Ja iekšējā enerģija tiek pastiprināta ari ar noteiktu pirkstu stāvokli, tad veidojas mudra, kas pozitivi ietekmē cilvēka psihoenerģētiku.

Mušu mudra, ko bieži sauc par trīs pirkstu mudru, veido noslēgtu enerģētisko ķēdi, kas sastāv no triju pirkstu starojuma. Šajā gadījumā nenotiek enerģijas pārraidīšana uz āru, un enerģija uzkrājas. Ibrldāt mudra savieno jūsu un Visuma gribu, noskaņojot prātu uz optimālo vibrāciju.

Veidojot mudru, ieklausieties savā iekšējā balsi un iegaumējiet visu informāciju, kas var atnākt radošās atklāsmes bridi. Mudra "Trīs pirksti" ieved jūs izmainītā apziņas stāvokli, kurā jūsu prāts funkcionēs daudz dziļākā līmeni. Tas ir avots, kas palīdzēs radoši risināt jebkuru sarežģītu problēmu.

Praktizējot šo mudru, neaizmirstiet sev pateikt, ka gribat izmantot šādu tehniku lekcijas laikā, klausoties radio utt., un pārlieciniet sevi, ka nekāds troksnis nenovirzīs jūsu uzmanību.

ŠI mudra palīdzēs labāk koncentrēt uzmanību jebkurā brīdi, kad jums būs vajadzīga sevī ierakstītā informācija, - tā skaidri un ātri uzpeldēs jūsu apziņā.

Noderīga informācija-Būtne, ko radījusi doma

Ievērojamā franču pētniece un ceļotāja Aleksandra Davida-Neēla savā brīnišķīgajā grāmatā "Tibetas mistiķi un maģija" detalizēti iztirzājusi jautājumu par domas koncentrēšanu.

Viņa stāsta arī par dažādiem enerģijas izmantošanas veidiem, ko praktizē Tibetas lamas. Ilgstoši koncentrējot domu, viņi spēj nosūtīt priekšmetam savu enerģiju un piešķirt tam kaut ko līdzīgu dzīvībai. Tāpēc priekšmets iegūst spēju pārvietoties un pēc lamas gribas izpildīt visdažādākās darbības. Turklāt Tibetas lamas ar domas koncentrēšanas palīdzību spēj projektēt un veidot ne tikai tēlus, bet arī materializēt formas, radīt objektus.

Austrumu okultisti, radīdami maldu fantomus, saskata iespēju iegūt savā rīcībā paklausīgu rēgu, kurš izpildīs jebkuru viņu vēlēšanos. Taču ne jau vienmēr tā notiek.

Cilvēka radītais rēgs var iegūt stabilu formu un visiem spēkiem centīsies atbrīvoties no sava radītāja varas. Ar laiku šāds rēgs "sablīvējas" un sāk just savu augošo spēku. Tad starp saimnieku, kas rēgu radījis, un pašu rēgu sākas enerģētiska cīņa, kura daudzos gadījumos kļūst par traģēdiju šīs būtnes radītājam.

Šādas būtnes, kas radītas ar iztēli domās, parādās kā nesataustāmi rēgi. Tos bieži vien var uztvert ar mūsu sajūtām, un tiem ir visas parasto dzīvo būtņu īpašības un spējas. Tā, piemēram, zirgs-rēgs skrien rikšiem, zviedz, uz tā sēdošais jātnieks var nolēkt no zirga un parunāt ar garāmgājējiem, baudīt ēdienu, kas pagatavots no parastajiem produktiem. Rēgu roze tālu ap sevi izplata zieda aromātu. Māja-rēgs dod pajumti ceļiniekiem ar miesu un asinīm utt., u.t.jpr.

"Tas viss izklausās kā Austrumu lamas stāstīta pasaka," A. Neēla raksta. "Taču, neraugoties uz to, gadās būt par liecinieku mulsinošiem faktiem. Dažas dīvainas parādības patiešām notiek un to realitāti noliegt nav iespējams."

Bet par radīto māņu būtni var piebilst, lūk, ko: kad šis "fantomiskais palīgs" sāk rīkoties patstāvīgi un apdraud sava saimnieka dzīvību, tad, nezaudējot laiku, tas domās jāiznīcina. Tomēr rēga iznīcināšanas process ir visai sarežģīts un var vilkties pat nedēļām un mēnešiem.

3. nodaļa CILVĒKA PSIHOFIZISKIE SPĒKI MUSKUĻU LOMA

Ir ļoti grūti novērtēt par augstu cilvēka fiziskā ķermeņa nozimi. Lai attīstitu apslēptos psihiskos spēkus, nepieciešams izdarīt fiziskus vingrinājumus, kas pamazām pārvērtīsies par psihofiziskajiem vingrinājumiem. Attīstības galvenais princips paredz no vienkāršā pāriet uz sarežģīto, no rupjā - uz smalko.

Muskuļu nozīme ir milzīga. Tie paver spēju ķermeņa daļām kustēties un pilnveidot dažādas darbibas. Bez muskuļu darba nebūtu iespējama arī iekšējo orgānu darbība. Cilvēka muskuļi pakļaujas viņa gribai un apziņai, saraujas gribas diktēta nervu impulsa ietekmē. Iekšējo orgānu muskuļi saraujas neapzināti, tāpēc šādas muskuļu kustības sauc par nepatvaļlgām kustībām. Tā, piemēram, cilvēka elpošana var būt gan nepatvaļīga, gan patvaļīga. Daudzi muskuļi vairs nedarbojas patvaļīgi, tāpēc ka netiek sistemātiski trenēti. Tā, piemēram, cilvēks nevar kustināt ausis (tas viņam nav vajadzīgs). Taču visdažādākie dzīvnieki (suņi, kaķi u.c.) lieliski pārvalda ausu kustības, tāpēc ka viņiem tas nepieciešams dzīvības nodrošināšanai (lai dzirdētu, kas notiek visapkārt).

Uz cilvēka gribu balstās ari ar apziņu saistītā jutīguma akta apzināšanās. Parasti mēs jūtam un apzināmies tikai tās ķermeņa daļas, kuras ir pakļautas gribai, bet nejūtam un neapzināmies citas daļas (piemēram, sirds vai kuņģa darbību). Jutīgums un griba regulē organismā prānas (enerģijas) plūsmu. Vingrinot muskuļus, cilvēks pamodina jutīgumu un apziņu visās ķermeņa daļās.

No bioloģiskā viedokļa fiziskie vingrinājumi reducējas uz asinsrites pastiprināšanos. Muskuļiem saraujoties, asinsvadi saspiežas, bet, tiem atslābinoties, - paplašinās.

Asins un prānas funkcijas ir pilnīgi saskaņotas. To apliecina fakts, ka nervu kūlīši un asinsvadu mezgli ķermenī ir savstarpēji saistīti. Tāpēc var sacīt, ka muskuļu trenēšanas mērķis ir pārvaldīt prānu, apgarot visu organismu un pakļaut to gribai un apziņai.

Pasekojot cilvēku vairākuma muskuļu darbībai, redzams, ka tie lielākoties ir pastāvīgā sasprindzinājumā. Tbrklāt muskuļi izdara dažādas nepatvaļīgas kustības. Gandrīz neviens cilvēks nespēj ilgāku laiku būt mierīgs un nekustīgs. Vaļas brīdi pavērojiet savus paziņas - viens virpina rokās zīmuli, cita sejā mainās visdažādākās grimases, vēl cits neapzināti sasprindzina roku vai kāju.

Šādu nepatvaļīgu kustību cēloņi ir līdz apziņai neno- nākuši iekšējo orgānu (zemapziņas) iespaidi, vāji ārējie kairinātāji, kas rodas, cilvēkam iegrimstot domās, neapzinātas domas un sajūtas, kā arī apzinātas jūtas, piemēram, dusmas, uzbudinājums, prieks utt.

Daudzās nepatvaļīgās kustībās cilvēks var zaudēt ne mazums bioenerģijas. Tāpēc ir nepieciešams kontrolēt sevi un vingrināties, lai fiziskais ķermenis atrastos miera stāvokli.

Gribu sniegt dažus praktiskus ieteikumus. Pieradinieties sēdēt pilnigi mierīgi apmēram 30 minūtes, nepakustinot pat ne pirkstu un atslābinot visus muskuļus. Sevišķi svarīgi ir saglabāt laipnu un priecīgu sejas izteiksmi. Tāpēc centieties turēt uzacis un lūpu kaktiņus nedaudz paceltus uz augšu. Katru rītu nepieciešams pie spoguļa pārbaudit savas sejas izteiksmi, tāpat kā nepieciešams nomazgāties un iztīrit zobus.

Muskuļu pārvaldīšanas vingrinājumu pamatā ir gribas, uzmanības un elpošanas treniņi. Aplūkosim šos jautājumus katru atsevišķi.

Gribas trenēšana. Šā treniņa mērķis nav palielināt muskuļu apjomu, tāpēc jāizvairās no vingrinājumiem ar smagiem priekšmetiem, kas liek muskuļiem strādāt ārējās iedarbības rezultātā, vairāk nepieciešami treniņi, kas prasa iekšējo sasprindzinājumu.

Visi ieteiktie vingrinājumi aizgūti no Austrumiem un tie jāizpilda vienigi ar gribas palīdzību, proti, domās jāiztēlojas muskuļu pretestiba, lai gan locītavas ir miera stāvokli.

Cilvēka ķermenī vairākums ir pāra muskuļi. Tie darbojas pretēji viens otram, un tos sauc par antagonistiem. Tā, piemēram, trīsgalvainais rokas muskulis atliec roku, bet divgalvainais muskulis to saliec. Ja sāksim lēnām, sasprindzināti saliekt roku elkonī, it kā celtu ar to lielu smagumu, un tajā pašā laikā liksim darboties (domās) arī rokas atlie- cējam, sasprindzinot trīsgalvaino muskuli (ne tik stipri, lai rokas kustība apstātos), tad, jo stiprāk mēs ar atliecēju muskuli traucēsim saliekt roku, jo lielāka piepūle būs nepieciešama rokas saliekšanai. Tādējādi tikai no jūsu gribas būs atkarīgs, vai izdarīt lielāku vai mazāku piepūli. Atliecot roku, vajadzēs rīkoties gluži pretēji: sasprindzinot saliecēju muskuli, traucēt rokas atliekšanu. Šāds vingrinājums jāizdara dažu sekunžu laikā. Liekot sarauties kādam muskulim, nepieciešams intensīvi domāt par to, pievēršot tam savu uzmanību un vienlaikus iztēlojoties, ka mēs to piepildām ar enerģiju. Turklāt jācenšas sajust šo muskuli, it kā domās centrējot uz to savu apziņu, nedomājot ne par ko citu. Lai labi iepazītu atsevišķu muskuļu atrašanās vietu un vingrinātos apzināti, ieteicams izmantot kādu populāru anatomijas mācību grāmatu.

Elpošana. Muskulim saraujoties, no tā tiek pastiprināti "izsūktas" kaitīgās vielas un, no otras puses, tajā strauji ieplūst barojošas asinis ar atdzīvinošo prānu. Tā ar skābekli tiek sadedzinātas kaitigās vielas. Tāpēc nepieciešams, lai asinīs būtu vairāk skābekļa un prānas. Lai to panāktu, izdarot katru kustību, vajag: 1) vispirms izelpot visu gaisu, turklāt tas jādara lēnām; 2) dziļi ieelpot caur degunu, līdz plaušas ir maksimāli izpletušās. Tas viss jāizdara vairākkārt, un domās jāpārnes uz strādājošajiem muskuļiem elpošanas sasprindzinājuma sajūta.

VIETĒJAIS UN VISPĀRĒJAIS MUSKUĻU SASPRINDZINĀJUMS

Sagatavošanās vingrinājuma uzdevums ir vispirms iemācīties sasprindzināt atsevišķu ķermeņa daļu muskuļus (piemēram, kāju, roku), nesasprindzinot pārējos muskuļus. Visiem attiecīgās ķermeņa daļas muskuļiem jākļūst cietiem, bet jāsaglabā šķietamā sajūta, ka šī ķermeņa daļa ir ļoti viegla.

Vingrinājums sākas ar rokām un kājām, pēc tam pakāpeniski tiek izpildits ar pārējām ķermeņa daļām. Turklāt sasprindzinātās ķermeņa daļas muskuļu kontrole nedrīkst pavājināties, zaudējot atbalsta punktu, bet aptaustot muskuļiem jābūt pilnīgi cietiem. Šāds stāvoklis pauž stipru sasprindzinājumu. Ja sasprindzinājums sasniedz galējo robežu, rodas siltuma sajūta, apsarkums, pat durstīgums un viegls drebulis. Izpildot vingrinājumu, uzmanība jākoncentrē uz konkrētu ķermeņa daļu, tas nodrošina asiņu un prānas pieplūdumu muskulim. Lēna un dziļa ieelpa caur degunu un elpas aizturēšana uz kādu brīdi pastiprina šā stāvokļa efektu.

Maksimāls lokāls muskuļu sasprindzinājums uzlabo elastīgumu un ļauj pārvietot vieglus priekšmetus no attāluma. Tikai neaizmirstiet izpildit ieteiktos vingrinājumus regulāri un nepieļaujiet pārslodzes.

Kad esat iemācījies sasprindzināt atsevišķu ķermeņa daļu muskuļus, var pāriet pie citu muskuļu treniņiem. Ieņemiet horizontālu stāvokli, pēc tam, lēnām un dziļi ieelpojot, sāciet pakāpeniski sasprindzināt citu pēc cita visa ķermeņa muskuļus. Tad jāiemācās palikt šādā stāvokli vairākas sekundes. Šāda vingrinājuma rezultāts ir uzbudinājums, enerģija, elpošanas un sirds ritma paātrināšanās.

Jāiemācās sasprindzināt muskuļus stāvot un sēžot, vingrinājumu papildinot ar roku pacelšanu uz augšu. Vingrinājumam nav jābūt ilgākam par 1-2 minūtēm.

'Ih-nējoties var izmantot arī domu spēku - gan lokāla, gan visa ķermeņa sasprindzināšanas laikā. Šāds treniņš nozīmē to, ka cilvēks nesavelk (vai neatslābina) muskuļus, bet vienīgi domās izdara vajadzīgo gribas diktēto piepūli. Tlirklāt intensīvi jāiztēlojas visas pavadošās parādības un jākoncentrē uzmanība uz muskuļiem.

Domās veikts treniņš no istā atšķiras ar to, ka pirmais ne tik daudz provocē asiņu pieplūdumu muskulim un aizplūdumu no tā, cik aktivizē visu orgānu stāvokli.

Domās veiktie vingrinājumi obligāti jābeidz ar īstajiem vingrinājumiem. Tas ir loti svarīgi.

MUSKUĻU ATSLĀBINĀŠANA

Ievērojot trīs aplūkotos principus (gribu, uzmanību un elpošanu), kustības jāizdara ļoti lēni (katra kustība ilgst apmēram vienu minūti). Ātras kustības ir veltas un vienīgi uzbudina nervus.

Dažādas muskuļu kustības provocē to sasprindzinājumu. Taču vairākumā gadījumu, pat ja nav nekādu kustību, muskuļi neatslābinās pilnīgi, bet tas traucē visam organismam atjaunot spēkus. Tāpēc jāprot atslābināt gan atsevišķus muskuļus, gan visa ķermeņa muskuļus. Sniegsim dažas speciālas rekomendācijas.

Apgulieties uz muguras, nepaliekot zem galvas spilvenu. Kājas izstiepiet taisni, rokas nolieciet gar ķermeni. Elpojiet līdzeni un rāmi, acis aizveriet. Šādā stāvoklī secīgi sāciet atslābjnāt citu pēc cita visus ķermeņa muskuļus, sākot ar kāju pirkstiem un beidzot ar galvas muskuļiem. Lai atslābināšanās efekts būtu lielāks, domās sakiet, kuriem muskuļiem jāatslābinās (pēc šādas shēmas): "Atslābinās mani kāju pirksti, pēdu apakšas, papēži, apakšstilbi, ceļgali… Turpina atslābināties gūžas, vēdera dobums, viss vēders… Atslābinās arī mugura, krūtis, pleci… Atslābināšanās process iedarbojas uz rīkli, kaklu, seju, pieri, visu galvas ādu."

Izrunājot vārdus pēc ieteiktās shēmas, tiek pievērsta uzmanība nosauktajām ķermeņa dajām. Turklāt jūs varat sajust vieglu vibrāciju, durstīšanu, siltumu, ko pastiprina asinsrite. Šāds vingrinājums jāizpilda ik dienas veselu mēnesi, pēc tam - tikai reizi nedēļā.

Regulāri izpildot šādus ieteikumus, drīz vien sajutīsit pilnīgu mieru, ķermenis labi atpūtīsies. Jums izgaisīs īgnums, sirds darbosies ritmiski, elpa nomierināsies, un uzlabosies ķermeņa fiziskais stāvoklis.

Atslābināšanās iemaņas noderēs turpmāk dažādu meditāciju izpildīšanai.

"ĶERMEŅA VALODA"

Stāstot par kognitīvo darbību un kādas mācības pasniegšanu, psihologi bieži vien runā par motorisko tēlu valodu. Tā, piemēram, pasniedzējs, kaut ko izskaidrojot, dažkārt sāk žestikulēt vai neapzināti sasprindzina muskuļus. Tas galvenokārt nodek, aprakstot kādas darbības, - un šo stāsta daļu skolnieki atceras labāk nekā citu materiālu, kura skaidrošanā pasniedzējs neizmantoja nekādas kustības.

Cilvēki viegli un uz ilgu laiku atceras visu, kas bija pastiprināts ar žestiem.

izcilais krievu fiziologs Ivans Pavlovs par ideju, ko mēs nupat aplūkojām, savos darbos rakstīja: "Jau sen ir novērots un zinātniski pierādīts, ka, domājot par noteiktu kustību, jūs to neapzināti, pats nejūtot, izdarāt."

Šī zinātnieka tēze tika pārbaudīta šādi: ar aparātu, kas piestiprināts pārbaudāmā cilvēka ķermenim, viņa garīgās darbības laikā fiksēja strāvas un uz oscilogrāfa ekrāna ieraudzīja impulsu, kas radies, pārbaudāmajam cilvēkam domājot par dažādām kustībām.

Uz "ķermeņa valodu" balstās arī biolokācijas indikatoru darbība: ar muskuļu kustību (pie noteiktas operatora orientācijas) palīdzību mums rāda divas iespējamās atbildes. Vienā gadījumā kustību mēs uztveram kā "jā", citā gadījumā - kā "nē".

Vingrinājums Biolokācija, izmantojot ķermeņa daļas

Dažāda rakstura informāciju no mūsu zemapziņas var iegūt ar noteikta "koda" palīdzību. Kods sastāv no nosacītiem signāliem (muskuļu saraušanās), ko sauc par ideomotorisku ķermeņa reakciju. Indikatori šajā gadījumā var būt dažādas cilvēka ķermeņa daļas, kas atrodas kustībā. Kodētais kustību kopums nozīmēs atbildes uz konkrētiem jautājumiem (tāpat kā darbā ar rāmīti), tādiem kā "jā" - "nē".

Cilvēka ideomotoriskās sistēmas izmantošanas metodika prasa zināmu pieredzi. Tā ir grūtāk apgūstama nekā darbs ar rāmīti un svārstu. Kā piemēru aplūkosim darbu ar pirkstiem.

Sāciet ar to, ka apsēdieties uz krēsla un uzlieciet roku plaukstas uz gurniem ar delnām uz leju. Palūkojieties uz saviem pirkstiem: tiem jābūt mierīgiem. Pamēģiniet tos pēc kārtas pacelt un nolaist un sekojiet, lai nekas netraucētu pirkstu kustību. Tā ir iesildīšanās. Tad no desmit pirkstiem jāizvēlas tas, kura nepatvaļīgā pacelšanās nozīmēs atbildi "jā". Šajā nolūkā, vēršoties pie zemapziņas, var palūgt, lai tā izvēlas jebkuru pirkstu, un palūkojieties - šis pirksts bez jebkādas apzinātas muskuļu piepūles pacelsies.

Var pamēģināt ari citu variantu. Orientējiet savu zemapziņu ar šāda veida pavēli: "Vēlos, lai labās rokas rādītājpirksts ar savu kustibu nozīmētu "jā", bet kreisās rokas rādītājpirksts - "nē"." Lai dialogs ar zemapziņu būtu precīzāks, var pieņemt ari atbilžu starpvariantus. Tā, piemēram, labās rokas īkšķa kustība nozīmēs atbildi "es nezinu", bet kreisās rokas īkšķa kustība - "es nevēlos atbildēt". Pirkstu "kodēšanas" variantu var būt ļoti daudz, mēģiniet saņemt atbildes uz visiem jautājumiem arī no vienas rokas pirkstiem.

Tagad pārbaudīsim šīs "pirkstu sistēmas" darbību. Sāksim ar to, ka precīzi formulēsim konkrētu jautājumu savai zemapziņai. Izpildot vingrinājumu, jāsēd mierīgi, atslābināti un vērīgi jāskatās uz plaukstām. Pēc dažām sekundēm jūs sajutīsit kādā no roku pirkstiem tādu kā durstīšanu, niezi vai kādu citu sajūtu. Tas liecina, ka muskuli zemapziņas signālu ietekmē sāk pakāpeniski iesaistīties darbā. Paies vēl viena vai pāris sekundes, un kāda pirksta galiņš, nedaudz vibrēdams, lēnām celsies uz augšu.

Ar laiku, pateicoties treniņiem un pieredzei, pirkstu reakcija kļūs tūlītēja. Pirksts, kuram ar savu kustību jāpaziņo atbilde, pacelsies tūlīt pēc jautājuma noformulēšanas.

Neaizmirstiet, ka tad, kad izpildāt biolokāciju ar pirkstu palīdzību, nekādā ziņā nedrīkst domās ietekmēt muskuļus vai censties kādā veidā paredzēt atbildi.

Tagad aplūkosim, kā par indikatoriem var izmantot citas cilvēka ķermeņa daļas, piemēram, rokas. Šajā gadījumā atbildes sniedzēja lomu var pildīt gan uz augšu pacelta plauksta, gan elkonī saliekta roka. Palūkosimies, kā darbojas šāda sistēma. Par sākumstāvokli pieņemsim tādu pozīciju, kurā plauksta un apakšdelms veido taisnu līniju. Tādā gadījumā atbilde "jā" būs plaukstas noliekšanās pret apakšdelmu 90 grādu leņķī, bet atbilde "nē" būs plaukstas palikšana sākumstāvokli. Kad būs sasniegta zināma trenētības pakāpe, pēc domās uzdota jautājuma plauksta, atbildot "jā", strauji nolieksies ar delnu uz leju.

Runājot par šādu roku darbu, var minēt kādu franču fiziķa Rokāra novērojumu. Daudzos pētījumos, strādājot ar rīkstniekiem, viņš atklāja, ka stabils biolokācijas indikators var būt abas cilvēka rokas, kas saliektas elkoņos. Dažādu cilvēku rokām nesasprindzinātā stāvoklī piemīt rīkstītes jutīgums, un tās var reaģēt ar iedrebē- šanos, ātru nolaišanos uz leju vai tirpuma sajūtu; dažādiem cilvēkiem arī reakcija ir atšķirīga.

Analizējot panākumus, ko guvuši mūsdienu rikstnieki, kas tur rokās metāla rāmīšus, var uzdot jautājumu: "Vai tāpēc iesācējiem iesaka indikatoru turēt elkoņos saliektās rokās, kas brīvas no jebkāda sasprindzinājuma?" Interesanta ir ari dažu rīkstnieku pieredze. Viņi meklē ūdeni, lēnām ejot pa zemi ar plati atplestu muti, sasprindzinot žokļu muskuļus. Brīdī, kad rīkstnieks atrodas virs ūdens āderes, notiek neizskaidrojama fizioloģiska organisma reakcija, un muskuļu sasprindzinājums izzūd.

Ir zināma cilvēku kategorija, kas informāciju no savas zemapziņas saņem ar galvas šūpošanās palīdzību vai visa ķermeņa sašūpošanos, kā to dara svārsts. Lai apgūtu šo kustību veidu, nepieciešami visai ilgi treniņi. Pirmā veida treniņu gadījumā (galvas šūpošanās) jāļauj kakla muskuļiem brīvi, bez sasprindzinājuma nepat- vaļīgi šūpot galvu uz labo un kreiso pusi, ja atbilde ir "nē", un uz priekšu un atpakaļ, ja atbilde ir "jā". Trenējoties visa ķermeņa iešūpošanā, jāļauj cilvēka ķermenim lēni šūpoties no vienas puses uz otru (atbilde "nē") vai uz priekšu un atpakaļ (atbilde "jā").

Apguvis šādu praksi, biolokācijas operators, uzdodot jautājumu savai zemapziņai un formulējot noteiktu orientāciju attiecībā uz to, kuras ķermeņa daļas piedalīsies atbildes sniegšanā, iegūto informāciju varēs salīdzināt ar tiem datiem, ko viņš saņem ar biolokācijas rāmīša vai svārsta palīdzību.

Pamācošs stāsts Vietu ieiīēma fantoms

Cilvēks var radīt savus domtēlus, lokalizējot tos noteiktā vietā. Tomēr cilvēku vairākums nespēj nodarboties ar šādu praksi, jo šīs spējas viņiem attīstītas ļoti vāji. Taču, ja vairāki cilvēki iepriekš vienosies kopīgi radīt kādu domtēlu, viņu psihiskā enerģija varēs tik ļoti pastiprināties, ka šo cilvēku radīto fantomu spēs ieraudzīt arī tie, kas bez jebkādas trenēšanās uztvers šo tēlu kā reālu, patiesu.

Vairāki psiholoģijas studenti nolēma izdarīt eksperimentu un radīt redzamu domtēlu. Viņi metrovilcienā aizbrauca līdz galastacijai. No turienes devās uz pilsētas centru. Psihologi nolēma brīvajā sēdvietā, kas atradās viņiem pretī, radīt divu sieviešu tēlus-fantomus, kuri sēdēja un lasīja: viena lasīja avīzi, otra - grāmatu. Šis darbs psihologiem aizņēma minūtes piecas. Brauciena sākumā vagonā bija maz cilvēku un sēdvietu pietika visiem pasažieriem. Kad vilciens tuvojās pilsētas centram, tajā sakāpa aizvien vairāk cilvēku, brīvu sēdvietu vairs nebija un daudziem pasažieriem nācās stāvēt kājās. Taču visā eksperimentālā brauciena laikā, kamēr psihologi nebija atstājuši vagonu, neviens stāvošais pasažieris nemēģināja ieņemt divas brīvās vietas, kurās sēdēja un mierīgi lasīja iztēlē radītie sieviešu fantomi.

4. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN VESELĪBA IZDZIEDINĀŠANĀS AR PSIHISKO ENERĢIJU

Ļoti bieži var vērot, ka daži cilvēki piepeši kļūst uzņē- migi pret slimībām, piemēram, pret saaukstēšanos vai nervu kaitēm. Nereti ārsti ievēro, pa pati bīstamākā slimība "pēkšņi" pāriet. Šajā gadījumā var domāt, ka droši vien slimību labvēlīgi ietekmējuši kādi ārējie apstākļi. Taču galvenais cēlonis, kas ārstēšanās procesā var radīt visnegaidītākos lezultātus, ir psihiskā enerģija. Tikai tā var izmainīt slimības gaitu.

Cilvēka griba var vadīt psihiskās enerģijas plūsmas, novirzot uz konkrētiem ķermeņa orgāniem, kuriem pēc tās ir vislielākā vajadzība. Lūgšana par izdziedināšanos no slimības, ja tā izteikta dziļā ticībā, tiešām atjauno veselību, lo pašu dara dziedināšana no attāluma. Visos šajos gadījumos darbojas noteiktam mērķim iekustinātā vai nu paša operatora (ārsta), vai to cilvēku (lūgšanas gadījumā) psihiskā enerģija, pie kuriem sirdzējs vērsies. Enerģijas izpausmes formas ir dažādas, taču būtība viena. Dziedināšanas rezultāti ir atkarīgi no psihiskās enerģijas apzinātas izmantošanas.

Dziedināt var ar apziņas palīdzību. Koncentrējot to uz saslimušo orgānu, slimība izzūd, jo tiek atbrīvota katras

ķermeņa šūnas rezerves enerģija. Interesanti atzīmēt, ka j apziņai grūti piekļūt pie saslimušās ķermeņa daļas, kurai traucēts līdzsvars.

Vāji vai slimi nervi nav attaisnojums ātrai uzbudinā- mībai. Daudzi vienkāršie cilvēki neļaujas neiecietībai, laiļ gan viņiem ir vāji nervi. Viss ir atkarīgs nevis no nerviem,; bet gan no apziņas. Bez šaubām, nervus vajag ārstēt, taču pirmām kārtām vajag sakārtot apziņu.

Jebkuru slimību var dziedināt ar domu, kurai, koncentrējot visu uzmanību, bez šaubīšanās un vilcināšanās jāiz- stumj slimība no organisma. Visām ārstēšanas metodikām ar stariem (siltuma, gaismas) ir līdzīga iedarbība, tikai daudz vājāka salīdzinājumā ar domas spēku.

Dziedināšana ar domu var palidzēt, vizuāli radot vesela orgāna, muskuļaudu, kaulu tēlu vai koncentrējoties uz tiem, lai attiecīgajā vietā pastiprināti pieplūstu psihiskā enerģija. Atcerieties, kā mēs izturamies, ja kādā ķermeņa vietā jūtam sāpes. Neapzināti mēs pieliekam pie šīs vietas labo roku, un pieliekam tieši tur, kur prasa organisms.

Ar lūgšanas un buramvārdu palīdzību var koncentrēt enerģijas plūsmu slimajā vietā. Galvenais nosacījums - jāizrunā attiecīgā cilvēka vārds, svarīga nozīme ir īpašam ritmam, izrunājot buramvārdus, arī tam ir dziedinoša iedarbība. Kad jūs izrunājat cilvēka vārdu noteiktā ritmā un lūdzat Augstākos Spēkus dāvāt enerģiju, tad nekavējoties to arī saņemat. Lai efekts būtu vēl lielāks, var nosaukt ari šā cilvēka dzimšanas datumu.

Kādas darbības jāizdara, lai ātri izdziedinātu jebkādu cilvēka savārgumu?

Jāatceras, ka cilvēka kreisā roka paredzēta enerģijas papildināšanai, bet labā - tās atdošanai. Izdziedināšanās laikā ikviens var palūgt sev enerģiju un novirzīt to uz kādu enerģētisko centru vai tieši uz slimo vietu. Šajā gadījumā kreisajai plaukstai jābūt atvērtai un jāatrodas ar delnas virspusi uz kreisā ceļgala.

Jūsu enerģētikai jābūt atslābinātai un mierīgai, mugurkauls jātur taisni, bet galvā nedrīkst palikt nekādas domas. Jākoncentrējas vienīgi uz izdziedināšanos.

Tiklīdz sajutīsit dziedinošās enerģijas plūsmu, kas izpaužas kā sasilšana, durstīšana vai kāda cita sajūta, kādu laiku jāsaglabā koncentrēšanās uz slimo vietu, lai noturētu tur enerģijas plūsmu. Kad būsit saņēmis vajadzīgo enerģijas daudzumu, visas sajūtas tūlīt pat izzudis.

Pašizdziedināšanās seansi jāpraktizē augoša Mēness laikā (ja trūkst enerģijas) un dilstoša Mēness laikā (ja enerģijas ir par daudz). Enerģijas trūkumu vai pārpilnību var noteikt ar biolokācijas rāmīša palīdzību, iegūstot attiecīgi atbildi "jā" vai "nē".

Jūs acīmredzot esat pievērsuši uzmanību tam, ka pavasarī virs laukiem, kas atbrīvojušies no sniega, mutuļiem vien ceļas palsa miglas dūmaka. Tā ir Zemes enerģētiskā starojuma izpausme. Pavasari dūmaka paceļas cilvēkam virs ceļgaliem, šis enerģētiskais slānis itin kā ieskauj cilvēku līdz jostasvietai un sāk intensīvi pulsēt, vasaras sākumā sasniedzot vislielāko spēku.

Zemes enerģētiskā elpošana spēcīgi ietekmē visu dzivo. Šajā periodā savas mīlas rotaļas sāk dzīvnieki, bet cilvēkiem pavasaris iezīmējas ar daudzām kāzām. Zemes enerģētiskā elpa visur nav vienāda. Dažādās vietās augšupejošo plūsmu augstums svārstās no 10 centimetriem lidz varenām strāvām 6-7 metru augstumā.

Šo starojumu var atrast, gan pārlūkojot attiecīgo teritoriju, gan pēc konkrētās vietas kartes, izmantojot biolokācijas metodi. Ejot pa zemi ar rāmīti rokās, iedomājieties, ka ieejat "miglainajā" zonā. Orientācija indikatoram var būt šāda: "Manam rāmītim jāreaģē, kad es atradīšos šīs Zemes vietas starojuma centrā." Atklājis Zemes enerģētisko elpu, mēģiniet ar delnu pieskarties šim slānim - un jūs sajutīsit fizisku pretestību, radīsies siltuma sajūta.

Ir vispārzināms, ka ar Zemes enerģiju var papildināt savu bioenerģiju, dažas stundas pastaigājoties brīvā dabā. Tajā vietā, kur atklājāt Zemes elpošanu, staigājiet apmēram 5-10 minūtes. Ar to pilnigi pietiks, lai saņemtu vajadzīgo možuma lādiņu. Bet cilvēka atrašanās vairāku metru augstā strāvojumā saīsinās "uzlādēšanās" laiku līdz 1-2 minūtēm.

Zemes enerģētisko elpu var izmantot arī, lai iedarbotos uz cilvēka organismu, dziedinot noteiktu slimību. Taču šādos gadījumos jāņem vērā vietas un konkrētā cilvēka enerģētikas atbilstība, kā arī enerģētiskajā plūsmā pavadāmais laiks. Šos svarīgos parametrus var viegli noteikt ar biolokācijas indikatoru palīdzību.

"Ir pienācis laiks cilvēkam apzināties un iepazīt psihisko enerģiju. Katrs šādas enerģijas vilnis var atdot vitalitāti un sagādāt cilvēkiem jaunu Esības prieku. Tāpēc nepieciešams skaidri apjēgt psihisko enerģiju, ieiet Visuma evolūcijas ritmā.

Cilvēku centieni maz atbilst psihiskās enerģijas īpašībām. Visgrūtāk cilvēcei ir aptvert enerģijas bezgalīgumu un tās neierobežotās iespējas. Kamēr smalkās enerģijas nav iepazītas, tās nevar cilvēkiem noderēt. Jāsaprot, ka apziņā nepieņemta enerģija var būt pat postoša. Kā neapvaldīta stihija psihiskā enerģija var nomākt visu apkārtējo.

Kad cilvēki apzinās psihisko enerģiju, iestāsies Jauna Ēra.

Cilvēki domā, ka fizikālie vilni neietekmē viņu dabu. Neredzamie un nedzirdamie viļņi ietekmē stiprāk par apdullinošiem sprādzieniem. Taču daudzas briesmas izzudīs, kad neizsmeļamais psihiskās enerģijas avots tiks apzināts.

Lielas epidēmijas nevar attīstīties, ja tauta ir iemantojusi apziņu. Var izdarīt eksperimentu ar psihisko enerģiju un pierādīt, cik varena antiseptiska pretinde ir cilvēku rīcībā.

Ir zināms, ka psihiskā enerģija, kas atrodas uz jebkura priekšmeta, nezūd ar attālumu un nav nodzēšama ar dažādiem citiem apstākļiem. Cilvēks, kas iepazinis psihisko enerģiju, var sajust to arī citos cilvēkos. Cilvēkiem jāsaprot, ka viņi atdod daju savas enerģijas ikvienam priekšmetam, tam pieskaroties.

Reizēm daži cilvēki sajūt sevī enerģijas izpausmes. Šādu stāvokli viņi nosauc par iedvesmu vai teic, ka uzņēmuši sevi spēku. Tomēr īstenībā viņi ir sajutuši paši savu enerģiju.

Pasaulīgā gudrība jūtami-traucē cilvēkiem iepazīt smalkās enerģijas. Psihiskās enerģijas bagātības ir visiem cilvēkiem, taču tās nav izzinātas un pastāv, nenesot nekādu labumu.

Apzinoties psihiskās enerģijas pastāvēšanu savā mikrokosmā un apgūstot to, cilvēks spēj darīt neparastas lietas. Ne tikai atsevišķas personības, bet gan vairākums cilvēku var iemācīties sajust vissmalkākās enerģijas. Nepieciešams tikai pastāvīgi domāt par tām. Sevišķi nepieļaujami ir cilvēka centieni izmantot smalkās enerģijas personiskiem mērķiem.

Domai nav vietas atzītajās zinātnēs. Psiholoģija var būt vienīgais balsts, lai iepazītu un izpētītu domu, citiem vārdiem sakot, psihisko enerģiju. Cilvēki zina par zeltu, kas atrodas okeānā, bet viņi negrib atzīt telpas enerģiju.

Cilvēce jau atzīst smalko enerģiju, taču neprot to izpētīt un izmantot dzīvē. Smalko enerģiju izpētīšana un izprašana nav pieejama patmīlīgai sirdij, kas ir personisko domu un personisko pārdzīvojumu pilna" (Dzīvās Ētikas Mācība).

PSIHISKĀ IMUNITĀTE

Dzīvās Ētikas Mācība aplūko kādu interesantu parādību, kas likta šis nodaļas virsrakstā. Kas tas īstenībā ir?

Pirmā pasaules kara laikā izauga neparasti liela "žēlsirdīgo māsu" asociācija. Jaunas meitenes un sievietes parādīja milzīgu varonību, glābjot ievainotos karavīrus, pārsēja viņu brūces, ēdināja viņus un apkopa, nežēlojot pašas sevi. Jāpiezīmē, ka starp pacientiem gadījās arī holeras, mēra un baku slimnieki. Taču žēlsirdīgās māsas pašas gandrīz nekad nesasirga ar šim bīstamajām slimībām un vienmēr bija veselas. Šāds "brīnums" izskaidrojams ar māsu stipri attīstīto psihisko enerģiju, organisma galveno enerģētisko potenciālu, kas nodrošināja labu veselību cilvēkam, kurš nežēloja sevi, glābjot citiem dzīvību.

Kas rada šādu psihisko imunitāti daudziem cilvēkiem? Ir tādi, kas katru dienu satiekas ar gripas slimnieldem, taču paši nekad nesaslimst ar šo "lipīgo" slimību. Bet citi, nejauši nonākuši blakus slimajam, - smagi sasirgst no viena vienīga viņa "apčī".

Austrumu ārsti jau sen ir atbildējuši uz šo mīklaino jautājumu, taču Rietumu medicīna neatzīst viņu taisnību. Lieta tā, ka cilvēka enerģētisko potenciālu pilnībā nosaka viņa garīgais un tikumiskais līmenis, kas savukārt ir galvenais organisma smalko ķermeņu "enerģijas avots". Aplūkosim šo aizsargmehānismu.

Kā zināms, domas un jūtas ir smalkās enerģijas, ko telpā izstaro cilvēka apziņa. Taču šie izstarojumi saglabājas cilvēka aurā un uztur viņa smalkos ķermeņus. Pozitīvas domas un jūtas uzkrāj aurā pozitīvu psihisko potenciālu, un tas stabilizē cilvēka smalkā un fiziskā ķermeņa stāvokli. Bet negatīvas jūtas (aizvainojums, skaudība, dusmas) un domas piegādā aurai postošo enerģiju, kas vājina organisma enerģētisko potenciālu un pasliktina psihisko un fizisko imunitāti.

Dzīvās Ētikas Mācībā daudz runāts par negatīvās domāšanas postošajām briesmām ikvienam cilvēkam. "Sliktās domas" Mācība sauc par dažādu slimību avotu: "Vajag ielūkoties slimību izcelsmē. Ārsts būtu varējis sacīt slimajam: "Jums ir mantkārības lēkme vai tenku kašķis, vai naida trieka." Draugi, es atkārtoju: glabājiet domas tīras, tā ir vislabākā dezinfekcija un visslavenākais tonizējošais līdzeklis."

Cilvēka negatīvās domas nodara nelabojamu ļaunumu gan viņam pašam, gan citiem cilvēldem. Tādas domas ir daudzu slimību avots. "Senāk ar nelabām domām saistīja tikai psihiskās slimības, taču ir pienācis laiks saredzēt loti daudzas visdažādākās fiziskās slimības; ko izraisījušas domas. Ne tikai sirds saslimšana, bet ari vairākums kuņģa un ādas slimibu ir postošo domu sekas. Ari infekcijas slimības var izplatīties ne tikai kontaktu ceļā, bet ari ar domas starpniecību. Tātad pat tīri fizisku slimību cēlonis jāmeklē domas kvalitātē" (no Dzīvās Ētikas Mācības).

Par slimības cēloni, no Mācības viedokļa, jāuzskata psihiskās enerģijas potenciāla samazināšanās kādā orgānā vai organisma sistēmā. Turklāt psihisko enerģiju samazina alkohola lietošana, smēķēšana, narkotikas. Tā visa rezultāts ir organisma pašiznīcināšanās. Pat tādu briesmīgu slimību kā vēzis Mācība izskaidro ar krasu psihiskās enerģijas potenciāla samazināšanos.

Psihiskā enerģija, iekļūstot visos organisma audos, nodrošina tajā līdzsvaru. Saslimšana nozīmē, ka psihiskā enerģija zūd kādā centrā un pavājina tā darbību. Lai atjaunotu līdzsvaru, psihiskā enerģija ieplūst citos centros, kuri var izlīdzināt zudušo potenciālu. No psihiskās enerģijas daudzuma ir loti atkarīga mandeļu darbība. Jo vājāks enerģijas pieplūdums, jo stiprāk pietūkst mandeles. Taču garīgais līdzsvars var palīdzēt atbrīvoties no daudzām slimībām.

Kā izvairīties no psihiskās enerģijas zudumiem? \far ieteikt tīru domāšanu un dvēseles līdzsvaru. Psihiskā enerģija zūd, ja cilvēku pārņēmušas nelabvēlīgas emocijas: satraukums, dusmas, neapmierinātība. Ar sliktām domām un negatīvu noskaņojumu cilvēkam bieži vien ir ļoti grūti cīnīties. Sevišķi tas sakāms par bailēm, kas paralizē cilvēka auru un bloķē visus aizsargmehānismus, krasi samazinot organisma spēju pretoties nelabvēlīgiem apkārtējās vides apstākļiem. Šāda situācija ļoti postoši ietekmē psihisko enerģiju. Vienmēr centieties uzturēt sevī psihisko stabilitāti, možumu, lidzsvaru jebkurās, pat vissarežģītākajās situācijās. Cilvēka organisms kopš dzimšanas ir apveltīts ar varenu psihiskās enerģijas potenciālu, tāpēc tam nav bīstamas nekādas grūtības.

Cilvēkam ir vēl viens psihiskā stāvokļa ienaidnieks. Tas ir satraukums, ko var uzskatīt par baiļu paveidu. Dzīvās Ētikas Mācībā sacīts, ka uztraukums negatīvi ietekmē veselības stāvoldi. Paātrināta sirdsdarbība stipra satraukuma brīdī prasa lielus cilvēka vitālos spēkus. Saglabāt šos spēkus, neitralizēt satraukumu, bailes, piktumu ir iespējams, domās dodot pavēli savai apziņai. Šajā nolūkā vairākas reizes domās izrunājiet kādu jau iepriekš sagatavotu frāzi, piemēram: "Es esmu mierīgs" vai "Mani nekas nesatrauc" - un jūsu pašsajūta drīz vien uzlabosies. Galvenais ir laikus pamanīt negatīvās psihiskās reakcijas uzplūdus, lai "apdzēstu" to pašā sākumā.

Vingrinājums Nakts psihiskais spēks

Cilvēki jau sen ir ievērojuši, ka apkārtējās telpas enerģētika mainās atkarībā no diennakts laika. Daudzās leģendās un teiksmās ir aprakstīti velnu saieti un raganu sabati, kas notiek vienīgi naktī. Daži ticējumi apgalvo, ka burvju brīnumainās spējas iesācējiem magiem atklājas tikai pēc tumsas iestāšanās.

īpašais apziņas stāvoklis - "nakts psihe" - izskaidrojams ar smadzeņu labās puslodes sevišķu aktivitāti nakti. Amuletus un talismanus ieteicams izgatavot vienīgi nakts stundās vai tikai pēc saulrieta. Tieši šajā laikā rodas maģiskie spēld, ko uztur no Mēness plūstošā enerģija.

Ne velti "Agni Jogas" Mācības lappusēs teikts, ka "nakts īsti naksnīgi domā". Naktī ir daudz vieglāk sazināties ar Smalko Pasauli un bagātināt sevi ar tās enerģiju. Austrumu filozofi bieži saka: "Naktī mēs meklējam Ūdens Roku." Senatnē zinībās iesvaidītie zināja nakts stundas burvību un izmantoja to, lai bagātinātu savu iekšējo enerģiju.

Iesakām lasitājiem pārbaudīt, kā jūsu "naksnīgais" stāvoklis veicina "nakts psihiskā spēka" iemantošanu. Ja jums vai jūsu paziņam kādā ķermeņa vietā (uz rokas, kājas, muguras utt.) parādās ilgi nedzīstošs augonis, tad izdziedināšanai var izmantot labās rokas delnu, kas spēj izstarot dziedinošu enerģiju. Pārvelciet to vairākas reizes katru dienu virs augoņa un dariet tā septiņas dienas. Ja uzlabošanās nav, to pašu izdariet trīs reizes naktī. Nākamajā dienā jūs ieraudzīsit neapšaubāmu uzlabošanos, bet vēl pēc trim dienām augonis sāks strauji sarukt un izzudīs pavisam.

Tātad nakts psihiskais spēks daudzkārt palielina jūsu rokas spēju izstarot dziedinošo enerģiju.

Pamācošs stāsts Kalifa izdziedināšana

Reiz kalifs smagi saslima, un visi mēģinājumi viņu izdziedināt bija veltīgi. Beidzot padomu lūdza arī izcilajam

ārstam Razi. Viņš izmēģināja visus kopš senseniem laikiem pazīstamos izdziedināšanas paņēmienus, taču nesekmīgi. Tad Razi palūdza kalifam atļauju dziedināt tā, kā viņš uzskata par vajadzīgu. Visas cerības zaudējušais kalifs piekrita. Razi palūdza divus zirgus, viņam atveda vislabākos un pašus ātrākos auļotājus. Nākamajā dienā agri no rīta Razi lika aizvest kalifu uz pazīstamo Buhā- ras kūrortu "Džuz mullan". Kalifs nevarēja paiet, un viņu nesa uz nestuvēm. Ieradies kūrortā, Razi lika kalifu izģērbt un pavēlēja visiem kalpotājiem aiziet projām. Kopā ar savu skolnieku viņš ielika kalifu vannā un sāka strauji liet viņam virsū karstu ūdeni. Tajā pašā laikā viņš ielēja kalifam mutē karstu sīrupu, kas paaugstināja slimnieka ķermeņa temperatūru. Tad Razi nostājās kalifa priekšā un sāka viņu lamāt un visādi apvainot. Kalifs bija satriekts un šausmīgi uztraucās par tādu nedzirdētu nepieklājību un nepatiesiem apvainojumiem. Ārkārtīgā uzbudinājumā viņš sāka kustēties. Tad Razi izvilka savu dunci, piegāja slimniekam tuvāk un piedraudēja viņu nogalināt. Baiļu pārņemtais kalifs mēģināja piecelties un aizbēgt. To redzēdams, Razi un viņa skolnieks uzlēca zirgos un, glābjoties bēgot, aizauļoja prom no pilsētas. Kalifs, pilnīgi zaudējis spēkus, pakrita.

Kad viņš pamodās no bezsamaņas, tad sajuta, ka spēj kustēties. Niknuma pārņemts, viņš pasauca kalpotājus, pavēlēja sevi apģērbt un aizauļoja uz savu pili. Pūlis ar gavilēm sagaidīja valdnieku, kas bija izveseļojies no grūtās slimības. Pēc astoņām dienām kalifs saņēma ārsta vēstidi, kurā viņš izskaidroja savu dziedināšanas metodi: "Vispirms es izmēģināju visas tradicionālās dziedniecības metodes. Taču tās izrādījās nesekmīgas, tāpēc es nolēmu mākslīgi sasildīt Tavu ķermeni un izraisīt Tevī niknumu, kas atdeva Tev spēku kustēties. Kad redzēju, ka Tu sāc izveseļoties, es atstāju pilsētu, lai paslēptos no Tava soda. Lūdzu, neaicini mani pie sevis, jo es labi saprotu, cik netaisni un nekrietni bija tie apvainojumi, ar kuriem es Tevi apbēru, izmantojot Tavu bezpalīdzību, un par kuriem esmu nokaunējies līdz sirds dziļumiem."

Kad kalifs izlasīja šo vēstuli, viņa sirdi piepildīja dziļa pateicība, un viņš palūdza ārstu atgriezties, lai viņu apbalvotu.

5. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA BIOLOKĀCIJAS PRAKSĒ BIOLOKĀCIJAS PRINCIPS

Biolokācijas fenomens ierindojams otrajā vietā pēc tele- pātijas [4] . tas liecina par šā superjutīgās uztveres veida nozīmīgumu. Aizsteidzoties iztirzājumam priekšā, var sacīt, ka biolokācija ir gaišredzības pirmā pakāpe, izmantojot indikatorus (rāmīti un svārstu).

Tagad aplūkosim, kā biolokāciju var izmantot.

Rāmītis un rīkstīte - mūsu neaizstājamie palīgi - dod iespēju saņemt atbildes uz visdažādākajiem jautājumiem, tie Jauj iegūt informāciju no pagātnes, tagadnes un nākotnes (taču daļēji un ar zināmiem ierobežojumiem). Tie var parādīt cilvēka raksturu, informēt par viņa slimībām, noteikt apkārtējās vides starojuma daudzumu un intensitāti. Biolokācijas indikatori ir neaizstājami, meklējot apslēptus vai pazaudētus priekšmetus un objektus, atrokot arheoloģiskos apbedījumus, atklājot derīgo izrakteņu atradnes. Un tas nebūt vēl nav pilnīgs saraksts visam, kur var palīdzēt biolokācija. No uzskaitītā redzams, ka biolokācijas salīdzinājums ar gaišredzību (lai arī ar tās pirmo pakāpi) ir pilnīgi pamatots.

Tagad uzdosim jautājumu: kas tad īstenībā ir biolokācijas efekts? Kā tiek definēts vārds "biolokācija"? Pašreiz ir vairākas šā jēdziena definīcijas.

Lūk, kā, piemēram, biolokāciju definē ievērojamais zinātnieks, bioloģijas zinātņu doktors A. Dubrovs: "Biolokācija nozīmē cilvēka spēju ar vienkārša indikatora - rāmīša vai diegā iekārta svārsta - palīdzību noteikt objektu un priekšmetu atrašanos telpā."

Pec šīs grāmatas autora domām, var minēt arī citu biolokācijas definīciju, kas nebūt nav pretrunā ar jau dzirdēto: "Biolokācija ir informācijas saņemšana no apkārtējās vides ar indikatoru (rāmīša, svārsta utt.) palīdzību par visiem priekšmetiem, objektiem vai dabas parādībām bezgalīgajā Visuma telpā."

Mēs jau teicām, ka biolokācijas pamatā ir biolokācijas efekts. Ko mēs saprotam ar šo efektu?

Biolokācijas efekts ir rāmīša (rīkstītes, svārsta) pagriešanās tā cilvēka rokās, kuram piemīt sensorā jutība, kad viņš iet pāri anomālajām zonām (tās vietas, kur zem zemes atrodas ūdens āderes, derīgo izrakteņu iegulas, tukšumi vai ģeoloģiskie lūzumi).

Var būt dabiskas izcelsmes anomālās zonas (kā tikko minētās) vai arī cilvēka mākslīgi radītas. Tās ir visdažādākās komunikācijas (caurules, elektrības un telefona kabeli, metro šahtas un tuneli, pazemes naftas un gāzes krātuves, izmantotās izgāztuves un apslēptas kādu metālu u.c. atkritumu glabātavas). Virs visām šīm anomālajām zonām operators konstatēs indikatora novirzes, proti, izpaudīsies biolokācijas efekts, uz kuru balstās gandrīz neierobežotā universālā diagnostikas metode.

Lai izkoptu īpašas spējas, nepieciešams speciāls treniņš ar biolokācijas indikatoriem, kā arī jānostiprina sevi citas īpašības, par kurām tika stāstīts 2. un 3. nodaļā.

Ja jūs koncentrējat skatienu uz rāmīti un domās iztēlojaties, ka tas pagriežas, tad pēc zināma laiciņa tas patiešām pagriezīsies. Lieta tā, ka metāla rāmīti tur rokā operators, kas atrodas nestabila līdzsvara stāvoklī. Pašam operatoram jāsakoncentrējas un jāsasprindzinās, lai uzturētu līdzsvaru. Ja nu kāds ārējs signāls novērš viņa uzmanību, tad nervu impulsi, kas pārvalda plaukstas muskuļus, izmainās, muskuļi nemanot novirzās un rāmītis pagriežas.

Neapzinātā līmenī operators var uztvert fizikālo lauku - gravitācijas, elektriskā, magnētiskā, radiācijas, akustiskā - lokālas novirzes (3. zīm.). Šādas novirzes vērojamas lielu ģeofizikālu anomāliju (piemēram, Kurskas) tuvumā.

3. zīm.

Biolokācijas fenomens. Biolokācijas operatora rāmīša reakcija uz pazemes anomāliju

DARBS AR INDIKATORIEM

Lai prasmīgi nodarbotos ar biolokāciju, nepieciešams rāmīša indikators. Rāmīša izgatavošanai var izmantot 2-3 mm diametra metāla stiepli. Visizplatītākā L veida indikatora izmēri ir šādi: īsākā daa ir vienāda ar jūsu dūres augstumu, bet otra daja - trīs reizes garāka.

Biolokācijas operatoram nepieciešami savi personiskie rāmīši, nevienam tos nedrīkst dot, rāmīši jātur tīri un pēc darbošanās tie jānomazgā zem auksta ūdens strūklas un jānoslauka sausi. Katrai rokai nepieciešams "savs" rāmītis. Ar laiku rāmīši "pierod" pie sava saimnieka un kļūst it kā viņa roku pagarinājums. Ievērojot šīs prasības, operatora darbs tiek izpildīts daudz precīzāk.

Darbs ar rāmīšiem sākas, veicot treniņvingrinājumus. Katram cilvēkam atkarībā no viņa nervu sistēmas un bio- enerģētikas stāvokļa nepieciešams atšķirīgs trenēšanās laiks - no dažām dienām līdz vairākiem mēnešiem.

Vingrinājums ar rāmīšiem. Treniņam paņemiet L veida rāmīšus viegli sažņaugtās dūrēs. Rāmīšiem jābūt paralēliem vienam pret otru. Rokas ar rāmīšiem turiet plecu platumā, viegli piespiežot elkoņus pie sāniem. Rāmīšiem jābūt noliektiem 3-5 grādus pret horizontu.

Tā kā rāmīši nākotnē sniegs jums atbildes uz dažādiem jautājumiem, iepazīsimies ar to stāvokļiem šajos gadījumos. Parasti biolokācijas operatori par atbildi "jā" uzskata rāmīšu pagriešanos uz iekšpusi, bet par atbildi "nē" - pa- griešanos uz pretējām pusēm. Rāmīšu pagriešanās notiks spontāni, zemapziņas līmenī.

Kā jau tika teikts, rāmītis ir rādītājs, un ar tā palīdzību var izpildit visdažādākos meklēšanas darbus. Uzlieciet uz galda apmēram 10 centimetrus garu diega galu, atkāpieties 2-3 metru attālumā un ar rāmīšiem rokās lēnām ejiet virzienā, kas ir perpendikulārs uz galda noliktajam diega galam. Sniedziet šādu orientāciju: "Rāmīt, pagriezies, lūdzu, uz iekšu brīdī, kad manas rokas atradīsies virs diega!" Virzoties neskatieties uz diegu, bet iztēlojieties, ka šķērsojat ar diegu apzīmēto robežu.

Turpināsim vingrinājumus. Izgatavojiet šādu "mācību līdzekli". No vairākām avīzēm salīmējiet apmēram 50 centimetrus platu un 2,5-3 metrus garu sloksni. Izklājiet to uz grīdas un palieciet zem tās vairākās vietās plakanas metāla, plastmasas vai kartona ripiņas vai kvadrātiņus.

Operators ar rāmīšiem rokās nostājas pa kreisi vai pa labi no papīra sloksnes un sāk lēnām virzīties gar to, neuzkāpjot uz sloksnes malām. Iepriekš tiek sniegta šāda orientācija: "Rāmīt, pagriezies uz iekšu brīdī, kad manas rokas šķērsos līniju, uz kuras zem sloksnes atrodas figūras." Jāiet lēnām, iztēlojoties paslēptās figūras.

Izpildiet šādus vingrinājumus vairākas reizes, turklāt ievērojiet, kurā bridi, tuvojoties figūrām, rāmīši pagriežas. Ja iesit lēnām, rāmīši sāks griezties, kad jūs vēl būsit 20-30 centimetru attālumā no figūrām, ja iesit ātri, rāmiši var reaģēt ar nokavēšanos, kad jau esat pagājis garām figūrām.

Nākamais patstāvīgo treniņu posms ir aploksnēs ieliktu dažādu priekšmetu noteikšana. Divās aploksnēs, kas izgatavotas no blīva, necaurredzama papīra, ielieciet dažādas krāsas papīra sloksnītes: vienā aploksnē zila sloksnīte, otrā - sarkana. Aploksnes uzlieciet uz galda 40 centimetru attālumā vienu no otras. Atkāpieties 2-3 metrus no galda un sāciet tuvoties aploksnēm: sākumā vienai, pēc tam otrai. Pieejot pie pirmās aploksnes, uzdodiet jautājumu: "Vai šajā aploksnē atrodas zilā papīra sloksnīte?" (šajā brīdī var iztēloties aukstu starojumu, kas nāk no aploksnes). Pieejot pie otras aploksnes, uzdodiet citu jautājumu: "Vai šajā aploksnē atrodas sarkanā papīra sloksnīte?" (tagad iztēlojieties karsta gaisa plūsmu).

Iesācējam operatoram jāatceras daži noteikumi, kas sekmē labu biolokācijas metožu apgūšanu.

1.    Nemāniet sevi, novērtējot rezultātus.

2.     Nelielieties ar saviem panākumiem.

3.     Centieties nestrādāt ar datiem, kurus nevar pārbaudīt.

4.    Atcerieties, ka no iepriekšējā darba ar rāmīšiem paliek pēdas, kuras nepieciešams "nodzēst". Lai atbrīvotos no palikušās enerģijas, pēc atbildes saņemšanas rāmīši jānoliec ar galiem uz leju.

5.     Pēc darba noteikti izanalizējiet savas kļūdas - vispirms meklējiet tās sevī.

Aploksnēs vai citos slēgtos traukos novietotos priekšmetus var noteikt, izmantojot to enerģētikas rādītājus. Šajā nolūkā, piemēram, izgriezīsim no kartona trīs nelielas figūras - kvadrātu, trīsstūri un apli, ieliksim tās aploksnēs un centīsimies noteikt, kur kāda figūra atrodas.

Vispirms, izmantojot vienu rāmīti, vairākas reizes pār- vilksim to pār katru figūru - rāmītis nolieksies noteiktā leņķī. Iegaumēsim šo leņķi, kurš atbilst attiecīgajai figū rai. Pēc tam, pārvelkot rāmīti pār aploksni, kurā atrodas figūra, pēc rāmīša noliekšanās leņķa varēs viegli noteikt, kāda figūra atrodas aploksnē.

Nākamais interesantais uzdevums operatoram būs noteikt televizora enerģētiku, tā starojuma joslas lielumu. Operators ar rāmīšiem rokās var nostāties tieši pretī televizora (izslēgta) ekrānam un lēnām kāpties atpakaļ, iztēlojoties, ka atrodas melnos dūmos, kas plūst viņam pretī no ekrāna. Apmēram 1,4 metru (no melnbaltā televizora) un 2,8-3,5 metru attālumā (no krāsu televizora) rāmīši reaģēs, parādot kaitīgā televizora starojuma robežu. Var rīkoties ari citādi: no 3,5 metru attāluma lēnām tuvoties ekrānam. Ari šajā gadījumā rāmīši parādīs starojuma robežu.

Pirms darba sākuma operatoram vajadzētu iepriekš sagatavoties, proti, precīzi noteikt izpildāmo uzdevumu, izveidot tēlus, formulēt jautājumus.

Dažkārt rāmīši operatora rokās reaģē ļoti vāji. Šādā gadījumā operatoram jārada sevī iekšējais sasprindzinājums, pastiprināti koncentrējot uzmanību uz attiecīgo objektu. Tāpēc operators dziļi ieelpo un aiztur elpu uz dažām sekundēm. Šādi radies iekšējais sasprindzinājums palīdz labāk uztvert signālus.

VINGRINĀJUMI AR SVĀRSTU

No senseniem laikiem līdz mūsdienām nonācis ne tikai rāmītis ("burvju nūjiņa"), bet ari vēl kāds indikators, ko vajadzīgās informācijas iegūšanai izmantoja dažādas tautas.

lhs ir sideriskais (no latiņu vārda sidereus - zvaigžņotais) svārsts.

Karu laikā svārstu izmantoja, lai saņemtu atbildi uz jautājumu: vai ir vēl dzivs karavirs, kurš nav atgriezies no kara- lauka? Ar svārsta palidzibu var izdarīt visdažādākos eksperimentus, noteikt dažādas izcelsmes šķidrumu sastāvu glāzē: ūdensvada, sāļo, destilēto ūdeni, kā arī saldo, rūgto ūdeni… 18. gadsimta sākumā zinātnieki atzina, ka "gabaliņš rūdas, kas iesiets diedziņā, izdara apļveida kustības, tuvojoties pazemes rūdas dzīslai". Kas īstenībā ir svārsta fenomens?

Pēc zinātnieku domām, svārsts cilvēka rokā ir instruments, ar kura palīdzību var iegūt informāciju no zemapziņas. Parasti pieeju tai ir cieši noslēdzis apzinātais prāts, taču tad, kad prāta kontrole kļūst vājāka (tas var notikt meditācijas procesā un speciālu vingrinājumu izpildes laikā), no zemapziņas, kas acīmredzot ir saistīta ar visas cilvēces informāciju, var iegūt ziņas par jebkuru priekšmetu vai dabas parādību.

Kā noskaņoties un sagatavoties, lai varētu uztvert informāciju ar svārsta palīdzību?

Pirmām kārtām nepieciešams izslēgt ikdienas apziņu. Taču tam būs vajadzīgs zināms treniņš.

Pašam izgatavot svārstu nav nemaz sarežģīti. Tas ir cilindrisks vai lodveida atsvariņš, kas iekārts diedziņā. Visvienkāršākais svārsts ir folijas gabaliņš, kas uzsprausts uz šujamadatiņas.

Sniegsim vienkāršākos vingrinājumus ar svārstu. Uz'bal- tas papīra lapas uzzīmējiet dažus ģeometriskos simbolus: vertikālu bultiņu, horizontālu bultiņu, apli, kurā kustiba

notiek pulksteņa rādītāju virzienā, apli, kurā kustība notiek pretējā virzienā, un divas spirāles - viena sagriezta uz labo pusi, otra - uz kreiso pusi (4. zīm.).

Apsēdieties uz krēsla taisni, kājas paralēli viena otrai. Pacentieties atslēgties no visa, kas notiek ap jums. Paņemiet svārstu labajā rokā, atbalstiet roku uz elkoņa un sāciet vingrinājumu.

Centieties domās "piespiest" svārstu kustēties virs ģeometriskajām figūrām - vispirms uz priekšu un atpakaļ,

tad uz kreiso un labo pusi, pēc tam pa apļiem un spirāli uz dažādām pusēm.

Roka ar svārstu jātur pavisam mierīgi, lai kustība rastos tikai domu ietekmē. Vienlaikus vērīgi jāskatās uz šūpojošos svārstu, tas daļēji palīdz atslēgt apziņu.

Kad esat izpildījis šādus vingrinājumus, varat uzdevumu sarežģīt. Turot svārstu virs baltas papīra lapas, mēģiniet "vadīt" tā kustības pēc paša vēlēšanās, tāpat kā to darījāt virs zīmējumiem. Iemācieties vajadzīgajā brīdi ari apstādināt svārstu.

Labi apguvis šādus darba paņēmienus, varat ar svārsta palīdzību iegūt jebkuru informāciju, kā to darīja mūsu tālie senči. Atbildot uz svārstam domās uzdotajiem jautājumiem, informāciju saņemam pēc principa "jā" - "nē". Kā jāuzdod jautājumi svārstam?

Vispirms vajag formulēt orientāciju, ka svārsta kustības uz priekšu un atpakaļ (vai griešanās pulksteņa rādītāju kustības virzienā) var uzskatīt par atbildi "jā", bet kustības uz kreiso un labo pusi (vai griešanos pretēji pulksteņa rādītājiem) - par "nē". Pēc jautājuma noformulēšanas domās un vienlaicīgas attiecīgā jautājuma vai parādības iztēlošanās svārsts ar savu kustību sniegs noteiktu atbildi. Tomēr nedrīkst svārstam uzdot abstraktus jautājumus, piemēram, tādus kā: "Vai mani dzīvē sagaida veiksme?", "Vai es būšu laimīgs?"

Zinātnieki, kas nodarbojas ar zvaigžņotā svārsta problēmām, ir secinājuši, ka svārsta parametri (tā kustību veidi) ir reāli pastāvošo kosmisko procesu atspoguļojums. Svārsta darbības pētījumu rezultāti dod iespēju secināt, ka nav principiālas atšķirības starp materiālās vai garīgās pasaules ietekmi uz cilvēku. Tas ļauj domāt, ka pastāv Vienots Kosmiskais Lauks, kas sastāv no atsevišķu Visuma iecirkņu laukiem. Ari Zemei ir tāds pats lauks, kas sastāv no informatīvajiem laukiem, ko veido viss uz Zemes pastāvošais. Kosmosā darbojas stingrs dabas likums: informācija par notikumiem jebkurā telpas punktā nepazūd, bet kļūst zināma visā Kosmosā.

CILVĒKA "KOSMISKĀ KODA" NOTEIKŠANA

Aplūkosim vienu no interesantākajām bioloģiski aktiva svārsta izmantošanas sfērām - cilvēka psiholoģisko raksturlielumu noteikšanu.

Ar svārsta palīdzību noteiksim savus telpiskos svārstību parametrus. Ar divām perpendikulārām līnijām sadalīsim papīra lapu četrās vienādās daļās. Vertikālās līnijas augšgalā uzrakstīsim burtu Z (ziemeļi), lejā - burtu D (dienvidi), horizontālās līnijas labajā pusē būs burts A (austrumi), bet kreisajā pusē - R (rietumi).

Katru no izveidotajiem četriem sektoriem (ziemeļaustrumu, ziemeļrietumu, dienvidaustrumu un dienvidrietumu) ar transportiera palīdzību sadalīsim noteiktos leņķos, atzīmējot tos ar bultiņu. "Ziemeļaustrumu" sektorā jābūt 11, 23, 43, 61, 77 un 81 grāda leņķiem. "Ziemeļrietumu" sektors jāsadala 9, 23,43, 61, 77 un 81 grāda leņķos. Divos pārējos sektoros iegūsim tos pašus leņķus, pagarinot bultiņas caur savstarpēji perpendikulāro taišņu centru. Pēc

tam ar cirkuli ievilksim divas koncentriskas aploces, kuru centrs atrodas perpendikulāro līniju krustošanās punktā. Vienai aplocei (ar lielāko rādiusu) iezīmēsim bultiņas pulksteņa rādītāju kustības virzienā, otrai aplocei (ar mazāko rādiusu) iezīmēsim bultiņas pretējā virzienā. Tādējādi mums ir izveidojusies shēma, lai noteiktu bioloģiski aktīva svārsta šūpošanās kodējošos telpiskos parametrus. Ar kompasa palīdzību orientēsim shēmu pēc debespusēm (5. zīm.).

Tagad sāksim pašu eksperimentu. Turot svārstu labajā rokā, pacelsim to virs apļu centra. Kādu laiku tas būs mierīgs, tad sāks kustēties. Vispirms, piemēram, svārstu var

apļot pa aploci uz labo pusi apmēram pusminūti, pēc tam apstāties un iešūpoties pa taisno bultiņu, kas norāda ziemeļaustrumu 61. grādu. Tad svārsts apstāsies un tā šūpošanās pāries citā plaknē, norādot uz ziemeļrietumu 77. grādu. Atkal apstājies, tas pēc kāda laiciņa sāks svārstīties pa bultiņu uz ziemeļaustrumiem (77. grāds) un pēc zināmas pauzes apstāsies virs ziemeļaustrumu 61. grāda. Pēc tam svārsts it kā "pamirs" uz vietas, bet tad atkal sāks šūpoties, atkārtojot visu iepriekšējo ciklu, kurš turpināsies tieši tikpat ilgu laiku.

Tādējādi mēs esam ieguvuši virkni telpisko parametru. Pierakstīsim tos: "Griešanās uz labo pusi - ZA 61.°; ZR 77.°; ZA 77.°; ZA 61.°" Šī parametru virkne ari būs jūsu "kosmiskais kods".

Lai noteiktu cita cilvēka "kosmisko kodu", uz caurspīdiga papīra jāuzzīmē apļa diagramma un jāuzliek virsū tā cilvēka fotogrāfija vai portrets, kura "kodu" vēlaties uzzināt".

Pamatojoties uz N. Borisovas veiktajiem unikālajiem pētījumiem [5] , tika noskaidrots, ka ikvienam cilvēkam ir trīs "funkcionālie" Informatīvie Lauki: Kosmiskais, Psihiskais un Fiziskais. Šie lauld raksturo cilvēku attiecīgi kā noteiktu struktūru un materializētu (enerģētisku un vielisku) Kosmosa daļu. Aplūkosim katru no minētajiem laukiem pēc N. Borisovas sistēmas.

Cilvēka Kosmiskais Lauks var būt gan pozitīvs, gan arī negatīvs. Pašā vispārigākajā plānā tas raksturo Kārtību un I laosu, Radīšanu un Sairšanu, kā ari atbilst jēdzieniem "dot" un "ņemt". Kosmiskais Lauks neizzūd pēc cilvēka fiziskās nāves. Informācija par cilvēku Kosmiskajiem Laukiem saglabājas tūkstošiem gadu.

Psihiskais Lauks atspoguļo cilvēka garigo būtību, tas vienmēr ir pozitīvs.

Fiziskais Lauks raksturo cilvēka fizisko stāvokli, tas vienmēr ir negatīvs. Gan Psihiskā, gan ari Fiziskā Lauka parametri mainās cilvēka dzīves laikā un nereģistrējas pēc viņa nāves, precīzāk sakot, šiem laukiem ir viens un tas pats parametrs - "svārsts nešūpojas".

Aplūkotos laukus acīmredzot var identificēt ar mentālo, astrālo un ēterisko ķermeni.

Ar svārsta palīdzību nosakot ievērojamu cilvēku (gan dzīvo, gan sen mirušo) - izcilu filozofu, zinātnieku, mākslinieku, rakstnieku, komponistu, ārstu, valsts un militāro darbinieku, praviešu un citu cilvēku Kosmiskos Laukus, pētnieki ir noskaidrojuši, kādi telpiskie parametri viņu Kosmiskajiem Laukiem ir visraksturīgākie.

Izrādās, ka vairākumam to cilvēku, kurus uzskata par savas jomas ģēnijiem, obligāts un visizteiktākais ir ZD parametrs. Šis parametrs sastopams arī filozofu Kosmiskajā Laukā.

Dabaszinātnieku un matemātiķu Kosmiskajos Laukos visraksturīgākais ir ZA 61. grāda parametrs; dažādu mākslas veidu pārstāvju un ārstu (dziednieku) Laukā - ZR 61. grāda parametrs; praviešiem, svētajiem un mocekļiem raksturīgs RA-ZD parametrs; valsts un politiskajiem darbiniekiem, ekonomikas zinātniekiem un sociālo zinātņu pārstāvjiem - ZA 43. grāda parametrs.

Bet pazistamo ļaundaru, posta nesēju, noziedznieku, nodevēju, slepkavu (piemēram, Hitlera, Staļina, Berijas, Čingishana) Kosmiskajos Laukos vienmēr ir trīs parametri: kreisā apļveida kustība, ZA 43. grāds un "svārsts ir nekustīgs".

Ja salīdzina konkrētu cilvēku Kosmiskos Laukus ar nupat minētajiem "etaloniem", var gandrīz precīzi noteikt cilvēka misiju un iedzimtās spējas tajā vai citā darbības jomā. Līdzīgā veidā var prognozēt bērna spējas, sākot ar viņa dzīvības sesto mēnesi mātes miesās.

Salīdzinot cilvēka Kosmisko Lauku ar viņa Psihisko Lauku, var ari noteikt, kādā pakāpē cilvēks pašreiz izpilda vai neizpilda savu Kosmisko programmu.

ŪDENS MEKLEŠANA PEC KARTES

Viena no apbrīnojamām biolokācijas metodēm ir pazemes ūdens avotu meklēšana pēc ģeogrāfijas kartes vai apvidus plāna ar psihiskā noskaņojuma palīdzību.

Pazemes ūdens straumes ir svarigs saimnieciskās darbības attīstības avots visā pasaulē. Tāpēc to nozīme ir milzīga. Ūdens zem zemes atrodas strautiņu dzīslās, dažādās lielās un sīkākās plūsmās.

Sākot meldēt pazemes ūdens straumes, jāatceras, ka lielās straumes ir ļoti dažādas: tās vienmēr pavada paralēlas plūsmas vai ari viena straume atrodas virs citas. Turklāt apakšējās straumes ir pastāvīgākas un spēcīgākas nekā augšējās, tāpēc tās ir noderīgākas kā dzeramā ūdens avots.

Pazemes ūdens meldēšanā izšķir divus posmus: psihiskā orientācija un pārbaude attiecīgajā apvidū.

Psihiskajai (domu) orientācijai izmanto kartes vai apvidus plānus, dažkārt var noderēt atlanta lappuse. Biolokācijas operatora darba vietai jābūt brīvai no pastāvīgiem magnētiskajiem starojumiem. Pirms pētījuma orientējiet plānu vai karti pēc debespusēm, proti, ziemeļu virzienam kartē jāsakrīt ar patieso ziemeļu virzienu dabā. Arī operatoram jānostājas ar seju pret ziemeļiem.

Ūdens plūsmu biolokācijai ir savas īpatnības. Jebkura ūdens straume izplata ap sevi jonizējošo starojumu. Mūsu gadījumā sevišķu interesi izraisa Zemes starojums, kas iznāk tās virspusē 45 grādu leņķi (6. zīm.) un ir matemātiski izskaidrojams. To sauc par "vienādsānu taisnleņķa trīsstūra metodi". Šāda metode aplūkota daudzos 20. gadsimta sākuma zinātniski tehniskajos žurnālos par ģeoloģiju, meliorāciju un dzelzceļu būvi. Trīsstūra sānu malu analīze rāda, ka tās ir vienādsānu trīsstūra katetes. Tātad attālums no galvenā signāla līdz slipajam signālam zemes virspusē norāda, cik dziji atrodas pazemes avots.

Pēc "trīsstūra metodes" grafiskās iztirzāšanas pāriesim pie psihiskā noskaņojuma praktiskas izmantošanas pazemes avotu meldēšanā pēc kartes. Paceliet svārstu virs tās plāna vai kartes daļas, kur vēlams atrast pazemes ūdeni. Svārsts jāvada virs kartes, sniedzot šādu orientāciju: "Ja šajā vietā ir ūdens dzīsla, indikatoram jāsāk griezties pulksteņa rādītāju kustības virzienā."

6. zīm.

Metode, ar kuru nosaka, cik dziji zem zemes atrodas pazemes ūdens dzīsla

Kad noteikta pazemes straumes atrašanās vieta, jāsāk noteikt tās dzijumu. Šis darbs ari saistīts ar psihisko noskaņojumu. Jūs turat svārstu virs kartes punkta, kas atbilst pazemes avota atrašanās vietai, un sākat skaļi skaitīt: viens, divi, trīs… Iepriekš vienojieties ar svārstu, ka skaitļi atbilst dziļuma metriem no zemes virspuses līdz pazemes avotam. Brīdī, kad jūs izrunājat skaitli, kas atbilst avota atrašanās dziļumam, svārstam jāreaģē, sākot šūpoties.

Ar svārsta palīdzību var noteikt ne vien ūdens dzīslas atrašanās dziļumu, bet arī šā avota jaudu, proti, cik ūdens tas spēj dot laika vienībā (minūtē, sekundē utt.).

Kad pazemes ūdens dzīslas atrašanās dzijums noteikts, iegūtos rezultātus ieteicams pārbaudīt uz vietas šajā apvidū. Tā teritorijā jāatrod iecirknis, kas iezimēts kartē, ar kuras palīdzību jūs noteicāt pazemes dzīslas atrašanās vietu un dziļumu.

Pārbaude apvidū jāsāk ar to punktu, kur jūs pazemes ūdens dzislu noteicāt pēc kartes. Taču zemes virspusē mums kaut kādā veidā jāiezīmē ūdens dzīslas posms. Tāpēc ar rāmīšiem rokās apstaigājam izejas punktu pulksteņa rādītāju kustības virzienā un tajā brīdī, kad rāmīši reaģē, atzīmējam otru punktu, kas pieder tai pašai ūdens dzīslai. Pēc tam abus punktus virs zemes savienojam ar taisnu līniju. Tas arī būs pazemes ūdens dzīslas posms, kas atrodas noteiktajā dziļumā.

Pēc tam tāpat ar rāmīšiem rokās ejam virzienā, kas perpendikulārs ūdens dzīslas posmam. Rāmīšu reakcija norādīs dziļumu metros līdz ūdens dzīslas virsmai, kas arī bija mūsu uzdevums.

EKSTRASENSORĀ PIEEJA MĒRĪJUMIEM

Tāpat kā biolokāciju izmantojam, lai noteiktu ūdens dzīslu atrašanās vietu, indikatoru var sekmīgi izmantot arī jebkādu materiālo objektu mērīšanai. Ar rāmīša palīdzību ērti var izmērīt garumu (attālumu), augstumu, svaru, temperatūru, laiku, arteriālo asinsspiedienu, eritrocītu daudzumu asinīs utt.

Visas šīs operācijas pēc zināma treniņa izpildāmas loti ātri. Vienīgais, kas nepieciešams šādu eksperimentu sākumstadijā, ir obligāti pārbaudīt iegūtos rādijumus ar attiecīgu aparātu palīdzību, lai pārliecinātos par mērījumu precizitāti. Tagad parādīsim to ar konkrētiem piemēriem.

Visvienkāršākais vingrinājums, apgūstot lielumu mērīšanas metodi, ir mēģināt ar indikatoru izmērīt attālumu līdz kādam priekšmetam. Vingrinājumu vislabāk izdarīt brīvā dabā: mežā, birztalā, uz lauku ceļa… Izvēlieties kādu priekšmetu: koku, stabu, sētu, atsevišķu māju utt. Aizejiet no tā diezgan tālu un apstājieties, nejaujot sev kaut kādā veidā iepriekš uzminēt attālumu līdz izraudzītajam orientierim. Paņemiet vienā rokā rāmīti un skatieties uz attiecīgo priekšmetu, tad dziļi ieelpojiet un lēnām izelpojiet. Pēc tam, lūkojoties uz priekšmetu, sāciet lēnām pie sevis skaitīt: viens, divi, tris… Iepriekš orientējiet indikatoru: "Es nosaku attālumu lidz priekšmetam soļos. Kad manu soļu daudzums lidz priekšmetam sakritīs ar to skaitli, kuru es izrunāšu, rāmītim jāreaģē un jāpagriežas." Kad ievērosit rāmiša reakciju, atcerieties skaitli, kuru tikko izrunājāt. Tagad atiicis tikai pārbaudit iegūto rezultātu, tāpēc ejiet līdz priekšmetam. Jāiet savā parastajā solī. Aizgājis līdz priekšmetam, salīdziniet skaitli, ko uzrādīja indikators, ar patieso soļu daudzumu. Pat bez nopietnas trenēšanās lielākajai daļai operatoru rezultāts būs tuvs 100 procentiem. Kļūda par 1-1,5 soļiem arī būs labs rezultāts.

tagad aplūkosim citu šīs metodes izmantošanas pie- mēru - noteiksim dažādu objektu (priekšmetu) daudzumu. Šādus mērījumus vislabāk izdarīt mežā vai birztalā, kur aug koki. Vispirms izvēlieties nelielu iecirkni ar kokiem un apvelciet virvi, atzīmējot tā robežas. Iecirknī jābūt ne mazāk kā 20 kokiem; ja daudzums ir mazāks, var tos orientējoši pārskaitīt, un tādā gadījumā vingrinājums nesasniegs mērķi - indikators dos precīzu atbildi. Nostājieties ar indikatoru rokās jebkurā vietā pie apvilktās virves. Atslābinieties, pārlaidiet izklaidīgu skadenu pār virves ierobežotajiem kokiem un sāciet pie sevis skaitīt, tāpat kā darījāt iepriekšējā vingrinājumā. Kad norobežoto koku skaits sakritīs ar skaitli, kuru jūs šajā brīdī izrunājat, indikators tūlit reaģēs.

Tādējādi nosauktais skaitlis un patiesais objektu daudzums sakrītot rada signālu, kas ierosina indikatora reakciju. Šīs vienkāršās metodes izmantošana daudzos gadījumos var aizstāt jebkuru mēraparātu.

Arteriālā asinsspiediena mērīšana. Bez šaubām, lielākā daja lasītāju labi zina, kā ārsti mēra arteriālo asinsspiedienu. Taču ne visi nojauš, ka šādu procedūru var izdarīt arī ar svārsta palīdzību. Tas izdarāms Joti vienkārši. Cilvēks, kurš vēlas izmērīt arteriālo asinsspiedienu, roku ar delnu uz augšu atbalsta pret galdu. Uz apakšdelma uzliek parasto koka vai metāla lineālu, turklāt uz lineāla atzīmētajai nullei jāatrodas virs plaukstas pamatnes locītavas.

Cilvēkam, kurš izdara mērījumu, domās jānoskaņojas uz paredzēto darbu, kā arī domās jāsniedz orientācija: "Lineāla milimetru iedalījumi atbilst manometra dzīvsudraba stabiņa milimetru rādītājiem."

Turiet svārstu virs nulles atzīmes. Vispirms nosakiet apakšējo spiedienu, vadot svārstu no lineāla nulles iedaļas elkoņa locītavas virzienā. Kad svārsts sāk šūpoties, atzīmējam lineāla skaitli - tas tad arī būs cilvēka apakšējais asinsspiediens.

Pēc tam nosakām augšējo asinsspiedienu. Svārsta kustību atkal sākam no nulles iedaļas un turpinām līdz brīdim, kad tas iešūpojas. Skaitlis uz lineāla (milimetros) brīdī, kad svārsts sakustējās, tad arī parādīs augšējo asinsspiedienu.

Pēc pietiekami ilgas praktizēšanās darbā ar svārstu un obligātajiem kontrolmērījumiem ar manometru asinsspiediena mērīšanas procesu var vienkāršot. Šajā gadījumā lineālu noliek blakus cilvēkam, kuram vēlas izmērīt arteriālo asinsspiedienu. Biolokācijas operators atkal domās sniedz orientāciju: "Rādījumi uz lineāla, kura milimetri atbilst manometra dzīvsudraba stabiņa milimetriem, attiecas uz šo cilvēku (vārds)." Tad ar svārstu izdara visas tās operācijas, par kurām nupat stāstījām.

Vingrinājums Maģiskais indikators

Pieredzējis biolokācijas operators, kas attīstījis savas ekstrasensorās spējas, par indikatoru var izmantot jebkuru priekšmetu, kaut vai pildspalvu, ķemmīti un citas lietas.

Izmantosim, piemēram, parasto zīmuli, vienalga, kādu: apaļu, daudzšķautņainu, krāsainu utt. Saņemiet

to ar īkšķi un rādītājpirkstu, taču tieši aiz vidus. Tad paceliet vertikālā stāvoklī. Pēc tam domās iztēlojieties, ka tas ir nevis zīmulis, bet gan termometrs ķermeņa temperatūras mērišanai. Nosakiet, ka zīmuļa augšējā galā būs atzīme 38 grādi, pretējā galā - 36 grādi, bet vidū būs atzīme 37 grādi. Mēģiniet šāda "ekstrasensorā termometra" rādijumus pārbaudīt praksē. Koncentrējiet visu uzmanību uz maģisko indikatoru un nosakiet ķermeņa temperatūru kādam no saviem paziņām.

Kā nolasīt šāda indikatora rādījumus? Ir vairāki paņēmieni atkarībā no operatora un viņa spējām. Var rīkoties šādi. Lieciet nostāties savā priekšā cilvēkam, kuram gribat izmērīt ķermeņa temperatūru. Indikatoru (zīmuli) paņemiet kreisajā rokā, pieskarieties tam ar labās rokas rādītājpirkstu un slidiniet pirkstu uz leju. Vienlaikus skatieties uz cilvēku un pie sevis sakiet: "Mēru cilvēka (vārds) ķermeņa temperatūru." Nepieciešams arī attiecīgi orientēt savu zemapziņu: "Tajā brīdī (pirkstam slīdot pa zīmuli), kad šā cilvēka ķermeņa temperatūra būs maksimāli tuva vienai no trim atzīmēm (38, 37, 36), manam pirkstam jāsajūt siltums, aukstums vai durstīšana utt."

Pēc neliela treniņa (nedēļu vai divas) jūs varēsit noteikt maģiskā indikatora rādījumus pietiekami precīzi. Taču sākumā noteikti salīdziniet indikatora rādījumus ar rezultātiem, ko sniedz parastais termometrs.

6. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN ARHEOLOĢIJA KAS IR "PSIHOARHEOLOĢIJA"?

Šis termins, kas daudziem lasītājiem ir ne visai saprotams, tiek izmantots arheoloģiskajos pētījumos. To var identificēt arī ar atklājumiem, kas saistīti ar gaišredzību, rīkstniecību, psihometriju un cilvēka sazināšanos ar gariem. Psihoarheoloģija izpaužas dažādu priekšmetu izrakumos, atrodot vajadzigās vietas.

Kā piemēru var minēt izrakumus, kas 1907. gadā tika izdariti Glastonberijas abatijā, kuru uzskata par pirmo "maģisko" apmetni (dibināta 5. gadsimtā, bet 16. gadsimta trīsdesmitajos gados to sagrāva Henrijs VIII). Arhitekts un viduslaiku speciālists Frederiks Blaits Bonds tika iecelts par izrakumu direktoru un ļoti ātri atrada abatijas sākotnējās pēdas. Viņa panākumi bija apbrīnojami. Ik reizes, kad viņš norādīja vietu, kur jāizdara izrakumi, tur atklājās apslēpta siena. Viņš uzgāja nezināmas celtņu daļas un svētā Edgara kapelas pamatus uz austrumiem no ēkas.

Taču 1918. gadā anglikāņu baznīcu šokēja Bonda publicētā grāmata "Atmiņas vārti", kurā viņš stāsta, ka panākumus guvis, sazinoties ar gariem. Par saziņas līdzekli viņš izmantojis automātiskā pieraksta fenomenu, kas ir viens no veidiem, kā kontaktēties ar Kosmosu.

Glastonberija ir bagāta ar mistiskiem simboliem un neliešiem norādījumiem, kas ļauj to uzskatīt par paranormālu objektu. Kāds vēstures komentētājs rakstīja: "Glastonbe- rija ir viens no spēcīgi uzlādētiem centrālajiem svētajiem punktiem kosmiskās enerģijas izstrādāšanai un pārraidīšanai. Tā ir planētas bāka un gara elektrostacija, kura bagātina visus, kas ar pazemīgas līdzdalības jūtām un patiesu mīlestību tuvojas tās noslēpumiem. Tā ir bistama vieta, jo garīgā enerģija var iedarboties uz tiem, kuru sliktā aura, pastiprinoties ar svētnīcas enerģiju, nodara ļaunumu tās īpašniekiem."

1971. gadā ģeologs un arheologs Džefrijs Gudmens vēlējās atklāt vissenāko aizvēsturisko apmetni Amerikas Savienotajās Valstis. Reiz viņš iepazinās ar Oregonas gaišreģi Abrahamsenu. Gaišreģis viņam norādīja vietu netālu no Sanfrancisko, kur jāizdara izrakumi. Abrahamsens nekad nebija redzējis šo vietu, taču brīdināja, ka atrasto priekšmetu vecums būšot vairāk nekā 100 000 gadu un tie tikšot atklāti dzijumā, kas pārsniedz 50 pēdas. Turklāt viņš pareģoja, ka ik pēc 23 pēdām būšot akmeņainas un augsnes grunts slāņi, kur arī tikšot atrastas senā cilvēka mītnes liecības. Gaišreģis piebilda, ka pirmie cilvēki, kas šajā vietā ieradušies pirms 500 000 gadiem, bijuši nevis no Āzijas, bet gan no Atlantīdas un Lemūrijas. Gudmena izdarītie izrakumi parādīja, ka no 58 pareģojumiem 52 bija precizi.

Tā psihoarheoloģija palīdz arheologiem vajadzīgajās vietās atrast materiālās liecības - apmetnes, kurās cilvēki dzivojuši aizvēsturiskajā laikmetā, koriģējot ortodoksālās zinātnes oficiālos datus.

ARHEOLOGU VIEDIE SAPŅI

Ievērojamais krievu arheologs, vēstures zinātņu doktors E. Šavkunovs reiz pastāstīja par šādu atgadījumu5 ''.

"Tas notika 1953. gada jūnija beigās. Mūs, Ļeņingra- das Universitātes Austrumu fakultātes studentus, atveda uz Ļesnajas salu, kas atrodas Angaras vidū netālu no Ir- kutskas. Kad bija uzceltas teltis, mēs palūdzām zinātnisko vadītāju Alekseju Okladņikovu, lai aizved mūs uz izrakumiem. Tie izrādījās turpat netālu. Aleksejs pastāstīja, ka izrakumi šeit notiek vairākus gadus un ka senie cilvēki šajā vietā dzīvojuši jau neolīta un dzelzs laikmetā.

Es gribēju tūlīt pat kaut ko interesantu uziet, it īpaši atrast senu monētu. Tāpēc ilgi staigāju pa izrakumiem, vērīgi aplūkodams jau pagājušajā gadā izraktās un sabērtās zemes kaudzes, taču neko, izņemot bultas akmens uzgali un dažas neizskatīgas keramikas trauku lauskas, tā ari nespēju atrast.

Bet pēc dažām dienām redzēju sapni, itin kā izrakumos es būtu atradis septiņas monētas. No rīta brokastu laikā par sapni pastāstīju Aleksejam un paziņoju, ka šodien monētas noteikti tiks atrastas. Aleksejs sāka smieties, bet pēc tam sacīja, ka tas, protams, būtu lieliski, taču nelaime tā, ka apmēram 100 gadu ilgo izrakumu laikā Piebaikālā vēl nav atrasta neviena monēta, tā ka man nāksies atvadīties no sava sapņa. Un kāds gan bija visu izrakumu dalībnieku izbrīns, kad tajā pašā dienā es atradu septiņas ķīniešu bronzas monētas - tieši tik, cik biju redzējis sapnī iepriekšējā naktī!

Jau būdams izrakumu vadītājs Šaiginas senpilsētā Piejūras novadā, es bieži stāstīju izrakumu dalībniekiem par šo gadījumu. Reiz kāds no mūsu līdzstrādniekiem, Valerijs Horejevs, brokastu laikā pastāstīja, ka naktī redzējis sapni, it kā viņš būtu atradis džurdženu dzelzs izstrādājumu krātuvi. Es viņam, protams, novēlēju veiksmi, taču jāatzīstas, ka ne visai ticēju šāda sapņa īstenošanās iespējai. Man par lielu izbrīnu Valerijs tajā pašā dienā patiešām atrada dzelzs izstrādājumu krātuvi. Šoreiz pašiem nelabojamā- kajiem skeptiķiem bija jāatzīst, ka te tomēr ir kaut kas tāds, par ko ir vērts nopietni padomāt.

Pēc kāda laika mans divpadsmitgadīgais dēls Volodja pusdienu pārtraukumā pienāca pie manis un teica: "Tēti, šonakt es sapnī redzēju, ka atradu ļoti skaistu bronzas jostas rotājumu. Tādus mēs vēl neesam atraduši. Es raku, raku, taču neko tā arī neatradu." Lai kaut kā nomierinātu dēlu, es sacīju, ka mēs vēl esam nostrādājuši tikai pusi dienas un nav izslēgts, ka pēc pusdienām viņš nosapņoto rotājumu tomēr atradīs. Un patiešām - pēcpusdienā Volodja atrada apbrīnojami skaisti izstrādātu bronzas jostas rotājumu. Vēlāk es vēl divas reizes redzēju līdzīgus "vie- dus sapņus". Reiz es nosapņoju, ka mēs atradām bronzas spoguli, un tas patiesi tika atrasts tajā pašā dienā. Otrreiz sapnī redzēju, ka mēs esam atraduši uzreiz četrus spoguļus, un rezultāts tiešām pilnīgi atbilda sapnim. Ilgu laiku es nespēju atrast šim fenomenam kādu izskaidrojumu, taču pamazām tā daba, šķiet, kļūst skaidrāka."

Lūk, ievērības cienīgs arheologa viedoklis par "viedajiem sapņiem". Savos skaidrojumos viņš balstos uz profesora S. Stojeva hipotēzi, ka "cilvēks ir fizikāla sistēma, ķermenis starp citiem ķermeņiem, un informācija fizikālā elektroniskā limenī var tikt pārraidīta no viena ķermeņa citam, ari no nedzīva objekta cilvēkam" [6] .

Visos gadījumos, kad arheologi redz "viedus sapņus", tas notiek tikai pēc tam, kad viņi ilgu laiku ir pavadījuši izrakumos, kur tad arī atrod sapni redzētos priekšmetus. Jāpiezīmē, ka ikvienam arheologam bija kaisla vēlēšanās atrast konkrētu priekšmetu: monētas, spoguli utt.

"Ļoti iespējams," savu viedokli izsaka E. Šavkunovs, "ka, staigājot pa zemi, cilvēks kā fizikāla sistēma elektroniskā vai vēl kādā citā limenī pastāvīgi mijiedarbojas ar viņu ieskaujošo fizisko pasauli un, pats to nejūtot, saņem informāciju par to, virs kā viņš šajā brīdī staigā, proti, kas atrodas zem viņa kājām un ap viņu. Uztverot šo informāciju, cilvēks neapzinātā līmenī "vienmēr ir zināmā mērā selektīvs, vadoties no savām vajadzībām", un atmet to informācijas dalu, kas šajā gadījumā viņam nav svariga, bet informācijas būtisko daļu neapzinātā līmeni uztver un fiksē apziņa. Ja šajā brīdī, kad cilvēka domas pārņēmusi vēlēšanās atrast monētas vai spoguli, viņš atrodas virs tām, dziļi zemē apslēptām, tad cilvēks saņem no šiem priekšmetiem attiecīgu signālu, jo šīs lietas ir tas būtiskais, par ko viņš vēlas saņemt informāciju.

…Minēšu vēl dažus interesantus faktus. Mūsu kolektīvā strādā Larisa Guseva. Agrāk viņa katru gadu brauca kopā ar mums ekspedīcijā, strādāja tur par mākslinieci un kolektori. Viņai bieži nācās būt izrakumos, rasēt plānus un stratigrāfiskās shēmas. Taču vēl biežāk Larisa palika nometnē, jo vajadzēja aprakstīt un uzskicēt atradumus, isi sakot, parakāties zemē viņai faktisld neizdevās, bet, ai, cik ļoti gribējās pašai atrast kaut ko neparasti retu un skaistu! Reiz kādā rītā, pavadot mūs uz izrakumiem, Larisa, lai gan parasti nemēdza atklāti paust savas emocijas, negaidīti vērsās pie mums ar lūgumu: "Vakar, kad biju izrakumos, man tik loti gribējās atrast no akmens izslīpētu putniņu! Taču diemžēl man tā arī neizdevās to uziet. Atrodiet jūs šodien putniņu!" Patiešām pārsteidzoši, taču fakts paliek fakts: tajā dienā tika atrasts no nefrita izslīpēts pāvs ar lenti knābī, turklāt rieši tajā izrakumu daļā, kur iepriekšējā dienā pabija Larisa.

Citreiz Larisa rasēja kādu izrakumu plānu, taču nākamajā dienā uz izrakumiem netika, jo bija jāstrādā nometnē. Kad mēs devāmies uz izrakumiem, Larisa pavēstīja, ka viņai esot priekšnojauta, it kā mēs šodien atradīšot keramikas sprēslīcu ar kādām zīmēm uz tās. Mēs nebeidzām vien brīnīties, kad šādu sprēslīcu tiešām atradām, turklāt atkal tajā vietā, kur iepriekšējā dienā bija staigājusi Larisa.

Tas viss notika Šaiginas senpilsētā, bet Anaņjevas apmetnē Larisa pareģoja, ka tiks atrasts akmens zīmogs, turklāt uzminēja tā vienā malā iegravētā zīmējuma rakstu!"

Kā var izskaidrot šos pareģojumus? Autors pacentīsies atbildēt uz šo jautājumu.

Notikumos ar Larisu izskaidrojums var būt šāds. Atrodoties izrakumos un rasējot plānus un shēmas, viņa zemapziņas limenī saņēma informāciju par priekšmetiem, kas atrodas zemē. Būdama apveltīta ar šo informāciju, taču izrakumos tieši nepiedalīdamās, Larisa varēja telepātiski pārraidīt šo informāciju saviem biedriem. Viņi, paši to nenojaušot, vadījās no šis informācijas un atklāja zemē apslēptos priekšmetus. Informācija arheologiem tika pārraidīta augstā enerģētiskajā limenī, to pavadīja spēcīgi emocionālie impulsi: liela vēlēšanās ieraudzīt attiecigo priekšmetu, ticība tā pastāvēšanai, kvēls lūgums utt.

Tāpēc šajā gadījumā runa ir par psihoarheoloģiju, kas balstās uz cilvēka pārjuteklisko uztveri, telepātiju, rīkstnie- cibu, gaišredzību.

Vingrinājums

Lasītājs droši vien ir sapratis, ka arheoloģijā biolokācija var izrādīties liels palīgs. Iepriekšējo gadsimtu materiālās kultūras priekšmetu meklēšana zemē ir ļoti darbietilpīgs process. Tāpēc ir svarigi ar rāmīša un svārsta palīdzību pārbaudīt, vai tie patiešām ir attiecīgajā vietā zem zemes. Biolokācija palīdzēs ari noteikt, cik dziļi un kādā stāvokli šie priekšmeti atrodas, ko tieši izrakumos varēs atrast, kā arī dos iespēju atrisināt daudzus citus jautājumus, kas arheologiem ir Joti svarīgi.

Izdarot vispārējus vingrinājumus ar biolokācijas indikatoriem, arheologiem jāpievērš uzmanība ari speciāliem prakses veidiem. Viens no šādiem vingrinājumiem ir "Monētu meklēšana zemē".

7. zim.

Zemē apslēptu monētu meklēšana

Palūdziet savam palīgam ierakt zemē ne dziļāk par 0,5 metriem dažas audeklā ietītas monētas. Pats par sevi saprotams, ka jūs nedrīkstat zināt vietu, kur monētas ieraktas. Jums varbūt var parādīt 15 reiz 15 metrus lielu iecirkni, kurā jāmeklē apslēptā "bagātība".

Paņēmis rokās rāmīšus, pārstaigājiet iecirkni dažādos virzienos (7. zīm.). Var izvēlēties lauzītu trajektoriju. Vietā, kur atrodas monētas, rāmītim noteikti jāreaģē. Lai pārliecinātos, ka monētas atrodas tieši tur, vēl un vēlreiz jāiet pa taisnu līniju, kas šķērso vietu, kurā tika novērota rāmīša reakcija.

Var ieteikt ari citu meklēšanas veidu. Nostājieties ar rāmišiem rokās jebkurā iecirkņa vietā un sniedziet indikatoram šādu orientāciju: "Rāmīt, ar savu pagriezienu parādi, lūdzu, virzienu, kurā atrodas monētas." Tad indikators pagriežas zināmā leņķī un apstājas. Ar kādu asu priekšmetu ievelciet zemē līdz iecirkņa robe žai taisnu līniju, kas sakrīt ar rāmīša norādīto virzienu. Pēc tam aizejiet citā vietā un izdariet tās pašas darbi- bas. Vietai, kur ieraktas monētas, jāatrodas zemē zem taišņu krustpunkta.

Tāpat var izdarīt eksperimentu, ierokot zemē fajansa šķīvi vai stikla glāzi. Lai meklēšanu padarītu sarežģītāku, mainiet priekšmetu ierakšanas iecirkni. Šādi tre- niņvingrinājumi paaugstinās arheologa intuīciju un var saīsināt izrakumu veikšanai nepieciešamo laiku.

7. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN VIDEOEKOLOĢIJA VIDEOEKOLOĢIJA - JAUNA ZINĀTNE

Urbanizācija ir būtiski izmainijusi cilvēka dzivi. Tas attiecas ne tikai uz gaisa un ūdens piesārņošanu un radiācijas paaugstināšanos pilsētās. Krasi ir mainījusies ari cilvēkam redzamā apkārtējā vide: celtņu krāsu gamma, ģeometriskās formas, kas negatīvi ietekmē pilsētas telpas struktūru.

Mūsdienās ēkas tiek krāsotas galvenokārt tumši pelēkas, vērojams milzīgs daudzums plakņu, taisnu līniju un stūru. Tas negatīvi ietekmē cilvēka redzi un nervu sistēmu.

Nepārveidotai dabas videi, kas kopš senseniem laildem ir ieskāvusi cilvēku, viņa acis pielāgojušās miljoniem gadu gaitā. Bet pilsētas apstākļos cilvēks nokļuva pavisam nesen, 20. gadsimtā. Tik īsā laikā galvenie redzes uztveres mehānismi nav spējuši pielāgoties jaunajai apkārtējai videi. Tāpēc objekti, kas pastāvīgi atrodas cilvēka redzes lokā, ietekmē viņa veselības stāvoldi un ir spēcīgs negatīvs ekoloģiskais faktors.

Bioloģijas zinātņu doktors V. Fiļins, izcils speciālists cilvēka redzes izpētes jomā, lika pamatus jaunam zinātnes virzienam - videoekoloģijai. Lūk, kā viņš skaidro jaunās zinātnes uzdevumus: "Ir zināms, ka arhitektūra atspoguļo sabiedrības tikumiskās vērtības, kuras valda konkrēta ja laika periodā. Cīņa pret arhitektūras pārmērībām Padomju Savienībā atainojās dzīvojamo un sabiedrisko ēku izskata. Tāpēc mūsdienu pilsētu celtniecībā dominē precīzas ģeometriskās formas, vienveidigi elementi, vienāds krāsojums. Problēma padziļinās ari tāpēc, ka gadu no gada pilsētu teritorija aug, krasi norobežojot cilvēku no neskartās dabas vides. Celtniecībā izmantojamie materiāli pēc struktūras aizvien mazāk atgādina dabas elementus. Un pilsētu redzamā seja kļūst pretdabiska."

PSIHOGENIE LAUKI

Lielas nepatikšanas pilsētu iedzīvotājiem sagādā ar acīm uztveramie psihogēnie lauki, kas ir celtņu daļa. Tādas, piemēram, ir ēkas sienas, uz kurām nav nekādu elementu vai arī to skaits ir minimāls (8. zīm.). Acis, lūkojoties uz šādu "konstruktīvu" lauku, ļoti ātri nogurst. Tā kā acis visu laiku kustas, tām nav pie kā "pieķerties", lai atpūstos. Šāds stāvoklis negatīvi ietekmē daudzus fizioloģiskos procesus, it īpaši cieš sirds, plaušas, gremošanas sistēma.

Psihogēno lauku negatīvās ietekmes būtība ir tā, ka uz "kailās" virsmas nav neviena elementa, pie kura acs varētu apstāties un atpūsties (9. zīm.), bet tas taču ir dabisks redzes stāvoklis, kas paglābj aci no noguruma. Tas, ka ēku arhitektūrā nav dažādu elementu, kuru vizuālā apskate rada patīkamu iespaidu, izraisa cilvēkā nepatīkamas sajūtas.

8. zīm.

Māja, kas rada negatīvu psihogēno lauku

Kaitīgi psihogēnie lauki rodas arī tad, ja celtniecībā izmanto kvadrātveida plātnes trotuāriem, turklāt materiālam, no kura šīs plātnes izgatavotas, nav nozīmes. Tādi paši acim kaitīgi lauki var rasties, izgatavojot lielu daudzumu vienādu detaļu ar daudzām taisnām paralēlām līnijām sētām un nožogojumiem. Kaitīgie lauki var vēl vairāk pastiprināties, novietojoties viens aiz otra, - piemēram, no ķieģeļiem mūrēta siena, kas atrodas aiz režģu žoga. Uz

9. zim.

Ēka, kas rada pozitīvu psihogēno lauku

šādiem objektiem ilgi skatīties fiziski nav iespējams, metas raibs gar acīm.

Visas šīs apkārtējās vides skumjās ainas iespaido nervu sistēmas darbību, un cilvēka pašsajūta pasliktinās. Nav nekāds brīnums, ka apmēram 70 procenti jauno mikrorajonu iedzīvotāju vēlas uz kaut kurieni aizbraukt, viņiem nav "dvēselisku saišu" ar savu dzīvesvietu.

Tāpēc, apbūvējot pilsētas, jāņem vērā dažādas nozīmes ēku vizuālais iespaids.

KAITĪGĀS VIDES UZLABOŠANA

Psiholoģijas speciālisti psihogēnos laukus, kas ietekmē cilvēku, sauc par "lielas pilsētas sindromu", kurš var izpausties cilvēka agresīvā uzvedībā. Dvēselei nepatīk dzīvot psihogēnā vidē, tā rezultāts ir izmīdīti zālieni, nolauzti kociņi, sabojāti lifti, sadauzītas elektriskās spuldzītes utt.

Kā var mainīt šādu stāvokli, un kas jāizvēlas par paraugu? Slavenais franču arhitekts Lekorbizjē sacīja: "Daba - lūk, kas mums jāņem par paraugu." Tikai tādā gadījumā pilsētas Jaužu dzīve būs normāla. Atcerēsimies, ka labālde seno arhitektu gara darbi patika viņu laikabiedriem un izraisīja pēcteču sajūsmu. Vai tiešām slavenais Rastrelli, radot savus šedevrus, zināja par psihogēno lauku negatīvo ietekmi? Protams, ne, taču arhitekts vadījās no savas skaistuma izjūtas, ko bieži vien aizmirst tagad.

Speciālisti zina, ka šķidrs betons var pieņemt jebkuru formu. Ne tikai plakanu, kādu gatavo mūsdienās. Nepieciešams radīt citas konstrukcijas, un tas nav nemaz tik sarežģīti. Tā, piemēram, var uzcelt smailes virs jumtiem, izveidot jumtiņus virs logiem, nokrāsot sienas spilgtās krāsās. Tas viss palīdzēs atbrīvot cilvēku no kaitīgās psihogē- nās vides.

Aplūkojot dažādos laikmetos uzcelto ēku ārējo izskatu (arhitektūru) no videoekoloģijas viedokļa, var salīdzināt to ietekmi uz cilvēka psiholoģiju. Un tūlit pat kļūst acīmredzams, ka nejau visas celtnes atbilst pozitīvām normām. Lai novērtētu ēku ārējo izskatu, gadsimtu gaitā ir izstrādāta speciālu kritēriju sistēma, ko sauc par fen šui.

Tradicionālais fen šui aplūko visādu enerģijas plūsmu virzienu dažādu celtņu konstrukciju ģeometriskajā struktūrā. Fen šui ideju izmantošana celtniecībā palīdz namu iedzīvotājiem iekļauties rezonansē ar dabiskajiem Zemes ritmiem. No teiktā var secināt, ka fen šui uzdevumi saskan ar videoekoloģijas principiem.

No minēto faktoru ievērošanas celtniecibā ir atkarīga cilvēka harmoniska mijiedarbība ar Zemes ritmiem. Harmoniski veidota mākslīgā vide ietekmē cilvēku nomierinoši, attīsta viņa radošo potenciālu un paaugstina intelektuālo līmeni.

Vingrinājums Noteiksim celtņu arhitektūras ietekmi uz cilvēku

Iepazinies ar šo nodalu, lasītājs acīmredzot ir sapratis, ka celtņu ārējais izskats (arhitektūra) psiholoģiski ietekmē cilvēka organismu. Tāpēc ar biolokācijas palīdzību var dot psihoenerģētisko novērtējumu, izmērot šo ietekmi nosacitās ballēs (procentos).

Šāds praktisks eksperiments grāmatas autora vadībā tika izdarīts 2002. gada vasarā Maskavā, un tajā piedalījās studentu grupa. Tika izraudzītas vairākas ēkas galvaspilsētas centrā (Tveras bulvārī), kuras celtas 19. gadsimta beigās un padomju varas laikā 20. gadsimta četrdesmitajos un piecdesmitajos gados. Studenti, kas bija apguvuši biolokāciju, gāja pa Tveras bulvāri Arbata virzienā un ar biorāmīša palīdzību mērīja izraudzīto celtņu arhitektūras ietekmi.

10. zīm.

Diagramma "Biolokācijas sniegtais novērtējums par ēkas arhitektūras psiholoģisko ietekmi uz cilvēku"

Lūk, kas rakstīts šīs ekspedīcijas pārskatā.

Viena no raksturīgākajām celtnēm, kura, bez šaubām, atstāj negatīvu psiholoģisko ietekmi uz cilvēku, ir milzīgā M. Gorkija Maskavas Akadēmiskā Dailes teātra ēka. Tās fasāde rada visai nomācošu iespaidu, bet arhitektūras elementi mudina cilvēku novērst skatienu no neizskatīgās un drūmās celtnes, kas būvēta modernisma arhitektūras stilā.

Gluži citādu iespaidu atstāj senā savrupmāja tajā pašā bulvāra pusē, tās skaistajā divstāvu ēkā izvietojies Krievijas Federācijas Pensiju fonds.

Tveras bulvārī ir loti daudz gan lielu, gan mazu būvju, kas celtas laika posmā no 19. gadsimta sākuma līdz 20. gadsimta beigām. Tā, piemēram, bulvāra labajā pusē

atrodas daudzstāvu nami, kuru arhitektoniskais izskats rada lielas šaubas no videoekoloģijas viedokļa.

Taču tagad pieskarsimies jautājumam par to, ka iz mantot biolokācijas metodi ēku novērtēšanā. Tas nemaz nav sarežģīti. Lūkojoties uz celtni, jāuzdod rāmītim šāds jautājums: "Kādu ietekmi uz mani atstāj šīs būves arhitektūra?" Biolokācijas operatora biorāmīša novirzīšanās pa kreisi (ja šī rāmīša kustība operatoram nozīmē "jā") rāda pozitīvu ietekmi, novirzīšanās pa labi (ja tas nozīmē "nē") - negativu ietekmi. Ibrklāt šo ietekmi var fiksēt procentos, domās 90 grādu leņķi iedalot 25, 50, 75 un 100 procentos, kā tas parādīts diagrammā (10. zīm.).

Tādējādi būves ārējā izskata psiholoģiskā ietekme uz cilvēka enerģētiku tiks novērtēta procentos. Šādu novērtējumu var apstiprināt daudzu cilvēku iespaidi: vai šīs ēkas arhitektūra cilvēka acij ir patīkama vai nepatīkama, komfortabla vai nekomfortabla.

Lai uzskatāmāk paskaidrotu šādu novērtējumu, sniegsim nelielu dažu ēku novērtējuma tabulu.

Maskavas eku arhitektūras novērtējuma salīdzinošie rādītāji

Nr.

Ēkas nosaukums

Ietekme uz cilvēku (+/-)

Novērtējums %

1.

A. Puškina teātris (Tveras bulvāris 23)

+

95

2.

M. Gorkija MADT (Tveras bulvāris 22)

-

100

8. NODAĻA PSIHOENERĢETIKA UN SPORTS SPORTISTU MENTĀLIE TRENIŅI

Sportā treniņi ir sarežģīta fizisko vingrinājumu sistēma, tie saistīti ne vien ar ķermeņa muskuļu sasprindzināšanu un atslābināšanu, bet arī ar noteiktu sportista psiholoģisko noskaņojumu.

Dažādos sporta veidos nepieciešamās sarežģītās kustības palīdz apgūt un pilnveidot domu (mentālie) treniņi. Dažkārt tos sauc par ideomotoriskajiem treniņiem.

Lai gūtu labus rezultātus sportā, obligāti jāapvieno parastie fiziskie treniņi ar mentālajiem treniņiem, un tas nodrošinās lielu efektu. Jāņem vērā, ka mentālie treniņi kopā ar fiziskajiem treniņiem nevar dot drīzu efektu. Lai gūtu jūtamus panākumus, nepieciešams zināms laiks.

Nodarbojoties ar ideomotoriskajiem treniņiem, nepieciešama trenera pastāvīga pedagoģiskā kontrole, pretējā gadījumā rezultāti var būt negatīvi. Domu treniņi ietver sevī tēlainu pareizo sportista kustību atveidošanu. Nodarbību procesā trenera uzdevums ir izskaidrot sportistam, ka nepieciešams domās iztēloties kustības, lai turpmāk šāda "aina" tiktu realizēta fiziskā darbībā.

Ideomotoriskie paņēmieni psiholoģijā pazīstami jau sen, pēdējos 20-30 gados tos bieži izmanto sporta vingrotāji, domās "izspēlējot" dažādas fiziskās kombinācijas uz vingrošanas rīkiem un gūstot labus rezultātus. Domu treniņi palīdz sportistiem iztēloties savas iespējas. Šādi treniņi ir pašprogrammēšana, proti, sportists ieprogrammē sevi uz to, ko nepieciešams izpildīt fiziskajā līmeni.

Šādus vizuālos treniņus, ko var atkārtot regulāri, izmanto viegladētikā, sagatavojot vingrotājus, lēcējus no tramplīna ūdenī, kārtslēkšanā un trīssoļlēkšanā. Pakāpenisld šos treniņus apgūst arī pārējie sportisti.

Lai labāk izprastu mentālo treniņu procesu, lasītājs var domās iztēloties, kā viņš sper ar kāju pa bumbu. To iztēlojoties, jūs neapzināti esat iedarbinājis noteiktas muskuļu grupas. Lai gan reāla kustība nav notikusi, tomēr smadzeņu impulsi kājas muskulī nonāca tāpat kā veicot reālu darbību. Šādu ideomotorisku stāvokli vairāk nekā pirms gadsimta atzīmēja ievērojamais krievu fiziologs Ivans Pav- lovs. Lūk, ko viņš rakstīja šajā sakarībā: "Jau sen ir ievērots un zinātniski pierādīts: ja jūs domājat par noteiktu kustību, jūs to neapzināti, pats nemanot, izdarāt."

"SPORTA EKSTĀZE"

Jebkurā darbības jomā var būt īpašs ekstātisks stāvoklis, ko dažkārt sauc par ipašu prāta stāvokli vai teic, ka šis cilvēks "ir labā formā". Ikvienam cilvēkam, ari sportistam, gadās tādas dienas, kad viņa iemīļotais darbs (treniņš) ir sevišķi veiksmīgs. Katru kustību izdodas izpildīt precīzi, cilvēks jūt lielu garīgo pacilātību, nenogurst, viņam gribas strādāt vēl un vēl.

Lai radītu šādu prāta stāvokli, var izmantot kādu paņēmienu. Ieejiet izmainītā apziņas stāvoklī (sk. 2. nodaļu), spilgti iztēlojieties to darba dienu, kad "bijāt labā formā", īpašā prāta stāvoklī. Atcerieties, ko jūs tad sajutāt, centieties iespējami precīzāk restaurēt atmiņā visas savas izjūtas: fiziskās, garīgās, emocionālās. Patrenējieties vairākas reizes. Vēlāk, kad jums vajadzēs vēlreiz sasniegt šādu radošu, iedvesmas pilnu stāvoldi, pietiks, ja atkārtosit tā parādīšanās mehānismu. Pasakiet tikai "burvju" formulu: "Es atrodos īpašā prāta stāvoldi!" Tad jūs spēsit ātri gūt panākumus jebkurā darbā, arī sportā. Šāds psiholoģiskais paņēmiens jums kļūs automātisks.

Lai šo brīnumaino gara stāvoldi nostiprinātu savā prātā uz visiem laikiem, pēc īpaši sekmīga darba vai treniņa vienmēr ieejiet izmainītā apziņas stāvoldi un pie sevis atkārtojiet: "Es "esmu labā formā"!"

Vingrinājums Mācieties no līdera

Pieņemsim, ka iesācējam vieglatlētam nekādi neizdodas lēciens 1 metra 50 centimetru augstumā. Daudzie treniņi nedod vēlamos rezultātus. Ko viņam darīt, lai pārvarētu vajadzīgo augstumu? Mēģiniet nodarboties ar domu vingrinājumiem! Atrodiet sportistu, kurš neparasti viegli pārvar šādu augstumu, un palūdziet viņam dažas reizes pārlēkt jūsu ldātbūtnē. Lēciena laikā ļoti vērīgi sekojiet viņa kustībām. Kad viņš būs aizgājis un jūs paliksit viens, nostājieties tajā vietā, no kuras

sportists sāka ieskrējienu, aizveriet acis un ieejiet izmainītā apziņas stāvokli, iztēlojieties, ka jūs ieskriena- ties un bez grūtībām pārlecat pār kārtiņu. Domās sakiet: "Šo augstumu es varu viegli pārvarēt!"

Izpildiet šādus mentālos treniņus ik dienas trīs, piecas, septiņas dienas. Tā jūs savā apziņā nostiprināsit domu, ka varat viegli pārvarēt šo augstumu. Taču pabeigt šādus domu treniņus nepieciešams, izdarot reālus lēcienus mazākā augstumā, kuru jūs itin viegli pārvarat. Nepaies pat divas vai trīs nedējas - un jūs bez lielas piepūles pārvarēsit ilgoto augstumu. Jūsu mentālais treniņš kļūs par realitāti fiziskajā stāvokli!

9. NODAĻA PSIHOENERĢĒTIKA UN JAUNRADE NEAPTVERAMS GARĪGAIS PACĒLUMS

Ikviens cilvēks, kas nodarbojas ar kādu jaunrades veidu, labi zina, ka dažkārt ir tādi brīži, kad darbs gandrīz pats padarās "vienā elpas vilcienā". Noskaņojums sasniedz visaugstāko pacēlumu. Tādos brīžos laiks itin kā apstājas, cilvēku piepilda kaut kas Dievišķs. Šādu stāvokli sauc par radošā potenciāla izpausmi, radošu atklāsmi, dvēseles augstāko stāvokli. Tādā brīdī ikviena mākslas veida meistaram it kā atveras īpašs kanāls, pa kuru viņš saņem nepieciešamo informāciju, kas nebija pieejama citā laikā. Šo radošā darba kulmināciju izskaidro ar psihiskās enerģijas izpausmi, tai plūstot no augstākā avota. Šajos periodos radītie mākslas darbi vienmēr kļūst par šedevriem.

Taču kā panākt šādu atldāsmi? Kā pamodināt savu psi- hoenerģētisko potenciālu? Kā noskaņodes uz Dievišķās informācijas kanālu? Šādi jautājumi nomoka visus radošos cilvēkus neatkarīgi no viņu darbības jomas.

Pirmām kārtām jāatgādina, ka ikvienam meistaram ir savi individuāli radošā stāvokļa sasniegšanas paņēmieni. Tomēr var dot arī vispārējas rekomendācijas, kas jūs tuvinās radošā potenciāla izpausmei.

Noteikti regulāri klausieties klasisko mūziku, lasiet grā- matas par izcilu komponistu un mūziķu dzīvi, priecājieties par glezniecības oriģināliem vai reprodukcijām, studējiet pasaules klases rakstnieku darbus. Šādi intelektuālie vingrinājumi, bez šaubām, palīdzēs atrast specifiskus, tikai jums raksturīgus paņēmienus, kas spēj noskaņot uz Dievišķā uztveri. Ļoti svētīga ir pastāvīga saskarsme ar dabu. Izvēlieties tai vientuļu parka stūrīti, mežu, upes vai ezera krastu.

Var palīdzēt arī prasme ieiet ekstrasensorā līmenī. Pirms sākt jebkādu radošu darbu, nepieciešams pārdomāt tā saturu fiziskajā līmenī. Pēc tam, izmantojot speciālu metodi, kas aplūkota iepriekš (sk. 2. nodaļu), ieejiet ekstrasenso- rajā līmenī un pajautājiet pats sev, vai jūs aptverat pilnībā visus jautājumus.

Rakstniekam, māksliniekam, komponistam jaunrades procesā izveidojas savi specifiski darba paņēmieni. Rakstnieks pat pirms nākamā romāna vai stāsta uzmetuma vispirms pārdomā savu personāžu izskatu un raksturus, to, kādi viņi būs iecerētajā vēstījumā. Pēc tam viņš iepazīstas ar attēlojamo vietu, kur risināsies darbība, un ar attiecīgā laikmeta vēsturiskajiem notikumiem, kuros piedalīsies viņa varoņi. Tam nepieciešams liels informācijas daudzums, tāpēc nonākšana ekstrasensorajā līmenī būs produktīva. Bet komponisti var izmantot pavisam citus paņēmienus: tautas un klasiskās mūzikas klausīšanos koncertos un ierakstos, atrašanos brīvā dabā un ieldausīšanos apkārtējās skaņās, dungojot "pie sevis" kādu melodiju.

Turklāt biežāk vērsieties pie radošām personībām. Noskaņojieties uz rakstnieku, mākslinieku, izgudrotāju domām, izmantojot gan personiskos kontaktus, gan grāmatas, kas veltītas viņu radošajai darbībai. Vairāk izmantojiet visus mākslas veidus, lai paplašinātu savu radošo redzesloku. Atcerieties, ka māksla ir kaut kas augstāks par izklaidi un hobiju. Māksla - tas ir veids, kā atklāt savu "es".

Jaunrades teorētiķi to iedala divos veidos: pirmais - jau esošā uzlabošana, otrais ir sarežģītāks - jaunā radīšana, kas paredz ekstrasensoro spēju parādīšanos radošajā procesā. Šajā gadījumā cilvēka prāts atklāj mākslā pilnīgi jaunas šķautnes, kas aizgūtas no citām dimensijām. Tieši tas arī dara jo vērtīgāku ekstrasensoro uztveri, kas palīdz lielajiem meistariem radit šedevrus. Tie ne tikai spēj ieinteresēt plašus iedzīvotāju slāņus, bet ari virza viņu garīgo attīstību uz tālāku pilnveidošanos.

NOSLĒPUMAINAIS MIEGA STĀVOKLIS

Katru nakti cilvēks ieslīgst miegā. Kas ir šis stāvoklis, kā tas rodas un kāpēc nepieciešams mūsu organismam?

Šos un līdzīgus jautājumus bērni bieži uzdod vecākiem un pieaugušie paši sev. Par kompetentākajiem šajā jautājumā senāk uzskatīja ārstus, kuri bez iepriekšējas sarunāšanas atbildēja vienu un to pašu: "Miegs nepieciešams katram cilvēkam, lai atpūstos. Miegā cilvēks atpūšas, uzkrāj spēkus turpmāko dzīvības procesu norisei."

Šādas atbildes galvenokārt deva ārsti materiālisti, kas neatzina ne Augstākos Spēkus, ne Informatīvo Lauku, pat ne Dievišķo Pirmsākumu. Taču pēdējos desmit gados

Krievijā ideoloģiskā politika ir krasi mainījusies, vērojama relatīva brīvība, domas var paust gan mutiski, gan uz papīra - laikrakstos, žurnālu un grāmatu lappusēs. Un šķietami vienkāršais jautājums: "Kas ir miegs?" zinātkāro lasītāju priekšā nostājās vissarežģītākajā formā. Sevišķi viegli to pamanīt tad, kad runa skar ezoteriskās zināšanas un senatnes filozofiskos jautājumus. Bet, ja ņem vērā jautājuma enerģētisko aspektu, var pavisam apjukt miega problēmā. Tāpēc turpmākajos pārspriedumos par šo tematu autors balstīsies uz jēdzienu un definīciju "ezoterisko aparātu", ieskaitot pētnieku secinājumus.

No ezoterikas viedokļa miegs vajadzīgs ne tikai atpūtai. Miega laikā cilvēks saņem no Kosmosa enerģētisko "pa- pildlādiņu", apgūst vērtīgu pieredzi nākotnei, kad notiks pāriešana Smalkajā Pasaulē un viņam nāksies atrasties astrālā. Zinātnieki un filozofi uzskata, ka cilvēka dvēsele, miegā ceļojot, var satikties ar citām dvēselēm, apmainīties ar informāciju, apgūt pasaules uzbūves pamatus, saskatīt savas turpmākās dzīves perspektīvas citos iemiesojumos, iegūt jebkuras zināšanas, kas ļaus atrisināt daudzas pasaulīgās problēmas, kuras rodas nomodā. Lūk, cik daudz atbilžu uz vienu vienīgu jautājumu: "Kāpēc vajadzīgs miegs?"

Atgādināsim lasītājam, ka pēc ezoteriskās klasifikācijas sapņi tiek iedalīti "viedos", pravietiskos, informatīvos, "pamācošos", brīdinājuma sapņos utt.

Miegu var nosaukt par izmainītu apziņas stāvokli, kurā esot cilvēkam ļoti bieži negaidīti atklājas kosmislde sakaru kanāli. Zinātnieki, kas pēta sapņus, ir izstrādājuši speciālas informācijas iegūšanas metodikas. Izmantojot tās, sapņus var vadīt: iegūt vīzijas pēc pasūtijuma, izvēlēties un noskatīties sapņus par noteiktu tematiku, sapnī apgūt visdažādākās zināšanas. Austrumu filozofi atzīmē, ka sapnī cilvēkam var piepeši rasties jaunas idejas vai atrisināties kādas senas problēmas.

Par sapņiem var stāsdt loti daudz interesanta. Taču mums vissvarīgākais ir iespēja iegūt nepieciešamo informāciju. Miegā mēs iemantojam retu iespēju atrasties citā pasaulē un iegūt tur tādas zināšanas, kas noderēs mūsu ikdienas dzīvē.

Zinātnieki secinājuši, ka miegs ir cilvēka otra, "fantastiskā" dzīve. Daudzi sapņu tulkotāji, mēģinot uzminēt to mīklas, ir izdarījuši vienādu secinājumu: nedrīkst ignorēt garīgo spēju izpausmes sapnī. Tā, piemēram, ja sapnis brīdina par tuvojošos slimību, tad nepievērst tam uzmanību nozīmē briesmas pastiprināt.

Nav nekādu šaubu, ka mūsu zemapziņai ir noslēpumainas saiknes ar garigo pasauli un tā "parāda" nākotnes notikumus vai pazīmes. Sapņi var brīdināt arī par kādu svarīgu notikumu. Tādējādi zemapziņa mums signalizē ar sapņu palīdzību.

Analizējot sapņus, katrā ziņā jāpievērš uzmanība sapņa satura nozīmei, tā idejai, nevis situācijai vai dažādiem priekšmetiem, kas veido vīzijas kopējo ainu. Tā, piemēram, jūs sapnī redzat, ka jums kāds uzmetis muslīna segu un tā traucē elpot. Traktējot sapni, svarīga ir nevis pati sega, bet jūsu sajūtas, ko radījis šis priekšmets.

Minēsim raksturīgu vēstures piemēru. Karalis Henrijs III īsi pirms savas nāves no slepkavas rokas sapnī redzēja, ka, apmeklējot zvērnicu, lauva un tīģeris izlauzās no krātiņa un metas viņam virsū. Nepareizi izpratis sapni, karalis pavēlēja nogalināt lauvas un tīģerus. Pēc kāda laika viņš krita no ļaundara rokas, bet dzīvnieki, protams, cieta veltīgi.

Sapni cilvēks redz galvenokārt tikai nākotnes notikumu simbolus - kaut kādu spēku, parādību, dabas stihiju izpausmes, dažādus priekšmetus, kas atrodas ap viņu ikdienā. Taču tiešas norādes uz briesmām jūs sapni neieraudzlsit.

Senie gudrajie, sapņu skaidrotāji, uzskatīja, ka tādas parādības kā ērgļa lidojums, debess ķermeņi, zvaigžņu gaisma cilvēkam norāda uz viņa tuvāko nākotni. Atcerēsimies Bībeles (Jāzepu, kas sapnī redzēja sava nākamā augstā stāvo Ida zīmi.

Minēsim dažus citātus no ievērojamā franču astronoma Kamila Flammariona grāmatas "Pravietiskie sapņi un nākotnes pareģošana". Flammarions daudzus gadus veltija sapņu pētīšanai.

"Pašā sākumā es kategoriski apgalvoju, ka sapņu fenomens, kas precīzi pareģo nākamos notikumus, jāatzīst par neapšaubāmu faktu…

Pateicoties iekšējai redzei, dvēsele spēj uztvert ne tikai to, kas notiek lielā attālumā, bet var ari iepriekš zināt, kam jānotiek nākotnē…

Precīzi novērojumi pierāda, ka pastāv psihiskā pasaule, kas ir tikpat reāla kā mūsu fiziskajām sajūtām pazīstamā pasaule…"

Tagad aplūkosim radošos sapņus, kuri bijuši liels ieguvums cilvēkiem, kas tos redzējuši. Vēsture zina daudzus piemērus, kad radošas personības - zinātnieki, rakstnieki, mākslinieki - sapnī saņēmušas svarīgas ziņas, ko izmantojušas savos darbos. Var domāt, ka atsevišķiem cilvēkiem piemīt augsts jutīgums un viņi var saņemt informāciju no Vri nadska "noosfēras".

Slavenais gaišreģis Edgars Keisijs, iemiegot uz mācību grāmatas, no rīta varēja detalizēti stāstīt par zinātņu nozari, kurai bija veltīta grāmata.

Franču matemātiķis Anri Puankarē, mājās nodarboda mies ar augstāko matemātiku, nekādi nevarēja atrisināt sarežģītu vienādojumu. Tad viņš nolēma atlikt risināšanu uz rītdienu un likās gulēt. Sapnī viņš ieraudzīja šādu sižetu: profesors lasa studentiem lekciju, parādot tieši tā vienādojuma atrisinājumu. Kad Puankarē pamodās, viņš tūlīt pat uz papīra lapas pierakstīja visas matemātiskās darbības.

Atcerēsimies ari A. Einšteina zinātnisko darbu rezultātus. Sapnis viņam palīdzēja uzrakstīt laika un telpas savstarpējās saistības formulu. Nilss Bors sapnī ieraudzīja atoma struktūru; Johans Gregors Mendelis tādā pašā veidā noskaidroja iedzimtības likumus; Aleksandrs Flemings izgudroja penicilīnu.

Cilvēka miegā ir nozimigs apmēram 1,5 stundas ilgs posms, kurā veidojas sapņa informācija. Šajā periodā organisms atrodas dziļa miera stāvoklī, tādējādi bez jebkādiem traucējumiem darbojas cilvēka zemapziņa, paziņojot nepieciešamo informāciju. Tā sapni Pasaules Saprāts un Informatīvais Lauks dara zināmus cilvēkam daudzus lēmumus, kas nepieciešami pasaulīgajā dzīvē.

Kā miegā iegūt nepieciešamo informāciju? Ar iepriekšējas meditācijas palidzlbu var "ieprogrammēt" sapņus, nakts vīzijās saņemot padomus, kā rīkoties tādā vai citādā situācijā. Tā, piemēram, senie cilšu vadoņi sapnī izsauca ainu, ka viņi uzvar savus ienaidniekus, tāpēc nebija vairs obligāti sākt karu ar kaimiņciltīm.

Cilvēkos īpašu interesi aizvien ir izraisījuši pravietiskie sapņi. Lai redzētu šādus sapņus, jābūt attiecīgi sagatavotam. Dažkārt pravietisko sapņu izsaukšanai izmanto Mēness ietekmi. Mēģiniet sapnī saņemt atbildi uz visvienkāršāko jautājumu. Vislabāk to darīt augoša Mēness laikā, kad tas sasniedz pilnu fāzi. Gatavojoties miegam, nomazgājieties siltā vannā, ūdenim pievienojot dažus pilienus lavandas eļļas, rozmarīna, piparmētras, saberztu magoņu sēkliņu ekstrakta. Pirms iemigšanas uzrakstiet savu jautājumu uz papīra un nolieciet zīmīti zem spilvena.

Interesanta ir to radošo personību pieredze, kurām sapņi palīdzējuši radīt šedevrus.

Tā, piemēram, kāda ievērojama rakstniece, kuru dēvēja par "mīlestības romāna karalieni", bija izveidojusi sev īpašu gulētiešanas rituālu. Pirms likties gultā, viņa ilgi domāja par to, ko gatavojas rakstīt nākamajā rītā. Viņas grāmatu sižeti dzima sapnī.

Ģeniālais dzejnieks Puškins ari izmantoja sapņos iegūto informāciju. Uz viņa naktsgaldiņa vienmēr atradās papīrs un rakstāmpiederumi. Kad dzejnieks sapnī saņēma kādu informāciju, viņš tūlīt pat pamodās un uzrakstīja uz papīra dzejoļa rindas.

Rakstnieks Stīvensons savus darbus sacerēja, sēžot gultā. Dažkārt sasprindzināta darba laikā viņš iemiga un sapni redzēja savu varoņu turpmāko dzīvi, bet pamodies turpināja rakstīt iesākto daiļdarbu.

Arī mākslinieki izmanto sapnī redzēto, tas viņiem palīdz izdomāt gleznu sižetus, izvēlēties attēlotās ainas varoņus un atrast vislabāko krāsu gammu.

Iepazinies ar šo daudzveidīgo informāciju par sapņiem un to izmantošanu, arī jūs varat izstrādāt personisko metodiku, kā sapnī iegūt nenovērtējamu informāciju, kas noderēs jūsu radošajā darbā.

IEDVESMAS AVOTI

Parasti radošās enerģijas koncentrācija sekmē mākslas darba dzimšanu gan mūzikā, tēlotājā mākslā, gan literārajā daiļradē.

Aplūkosim jautājumu par enerģijas koncentrēšanu, lai pastiprinātu radošo noskaņojumu. Katrs cilvēks citādi noskaņojas radošajam darbam. Tomēr ir kopējas likumsakarības, ko var izmantot.

Radošais process nevar notikt, ja ir kādi apstākli, kas novirza uzmanību. Jābūt pilnīgam klusumam, nav pieļaujama nepiederīgu personu klātbūtne, telpā nedrīkst būt spilgta gaisma, kā arī priekšmeti, kas var izraisīt smagas atmiņas.

Apsēdieties krēslā klusā telpā (noteikti izslēdziet telefonu), iekārtojieties pēc iespējas ērtāk. Nevajag ieiet transā - gluži vienkārši nedomājiet ne par ko konkrētu. Obligāts nosacījums ir pilnīga atslābināšanās. Pasēdiet tā dažas minūtes, pēc tam koncentrējieties uz jūs interesējošo problēmu.

Lai varētu labāk koncentrēties, izmantojiet caurspīdīgu glāzi ar ūdeni, noliekot to sev priekšā. Ūdens vienmēr ir palīdzējis koncentrēties, to izmantoja dažādu zemju okultisti senajās praksēs. Skatieties uz ūdeni vairākas minūtes, pēc tam varat aizvērt acis. Kad apgūta pietiekami laba prakse, acis vēlāk var būt atvērtas. Pamazām jūsu prātā paliek aizvien mazāk domu un nekas vairs netraucēs.

Pareizi koncentrējoties, starp jums un jūsu uzmanības priekšmetu izveidosies cieša saikne. Šādus koncentrēšanās treniņus izdariet sākumā 3-5 minūtes katru dienu, pēc tam vienu vai divas reizes nedēļā.

Pirms koncentrēšanās apzinieties, ka šādas nodarbības palidzēs noskaņoties uz radošo vilni un jūs varēsit sazināties ar Augstākajām būtībām, kas palīdzēs izdarīt to, ko jūs vēlaties. Pats galvenais ir bezgalīga ticība tam, ka viss iecerētais noteikti piepildīsies. Pakāpeniski jūs iemantosit neizmērojamu mieru, bez kādām pūlēm varēsit ātri koncentrēties jebkurai idejai un saņemt tādu informāciju, kādu nespēsit iegūt no grāmatām, radio, televīzijas.

Iedvesmas avoti mūzikā. Kad sākas sarunas par daiļradi mūzikā, parādās apmēram šāds vispārpieņemts uzskats par komponista apgaroto darbu. Komponists domā par nākamo skaņdarbu, cenšoties iztēloties simfonijas, sonātes, oratorijas utt. muzikālos tēlus kā viņam dzirdamas skaņas. Šīs skaņas var rasties komponista atmiņā, kas saglabājusi pagātnes tēlus. Tie līdz zināmam laikam atradās atmiņas dzīlēs, bet kādā brīdī "izlauzās" brīvībā, lai piepildītu topošā skaņdarba muzikālo gammu.

Taču, analizējot mūzikas radīšanas procesu no pārjutek- liskās uztveres viedokļa, jādomā, ka muzikālajā jaunradē ievērojama loma ir psihoenerģētiskajiem procesiem, it īpaši gaišdzirdībai.

No ezoteriskās psiholoģijas viedokļa gaišdzirdību var nosaukt par dažu cilvēku spēju dzirdēt skaņas, kas nav pieejamas vidēja cilvēka parastajai ausij. Šīs skaņas var būt pārāk augstas vai pārāk zemas vai, kā saka, atrasties ārpus attiecīgā cilvēka dzirdamības robežas. Par gaišdzirdību var nosaukt arī spēju uztvert un saprast vārdu jēgu un atsevišķas frāzes dažādās dabas skaņās. Tādas var būt jūras šalkoņa un strauta burbuļošana, kukaiņu sanēšana un vēja auri, lapu čaboņa, dzīvnieku balsis utt. Gaišdzirdība bija izplatīta senajā pasaulē.

Šādu cilvēka spēju pamatā ir prasme uztvert domas, kas pastāv neapzinātajā un ko mūsos izraisa dažādas skaņas, kad tajās ieklausāmies. Taču kas īstenībā ir neapzinātais? Ne visi to izprot pareizi, tāpēc parunāsim par šo tematu. Ar neapzināto sastopamies, kad runājam par nepatvaļī- gām kustībām, kuras vada mūsu neapzinātais. Savukārt neapzinātais ietver sevī mūsu apslēptās personības. Taču no šīm personībām galvenokārt izceļas viena, kas ir tuva mūsu patiesajam "es".

Bieži gadās, ka daudz ko darām neapzināti un nepat- vaļīgi, nevilšus, turklāt domādami par kaut ko citu, taču izdarām darbu daudz labāk nekā tad, ja būtu darījuši to apzināti. Tā, piemēram, mēs varam teicami spēlēt iestudētu lomu vai lasīt dzeju, bet, tiklīdz sākam to darīt apzināti, ļoti bieži kaut kas sajūk. Šajā gadījumā vislabākais ir atkārtot lomu vai dzejoli no sākuma un "ātrumā" tikt pāri aizmirstajai vietai. Var minēt citu piemēru. Kāds automātiski paceļ pie mutes glāzi ar ūdeni, lai to izdzertu. Ja šajā bridi kaut kas piespiedis apziņu "pamosties", piemēram, izbailes, glāze izkritis no rokas un saplīsis. Tādi paši ir gadījumi, kad mēs ejot paklūpam.

Var sacīt, ka augstākais neapzinātais elements veido it kā otru mūsu personību, kas ir pilnīgi atšķirīga no parastās personības. Izrādās, ka šī otrā personība ir daudz izglītotāka un inteliģentāka nekā pirmā, tā zina un prot daudz ko tādu, kas nav zināms un nav pieejams pirmajai personībai. Tā sekmīgi uztver apziņai nepieejamus vājus iespaidus, lasa citu domas, atceras visu aizmirsto utt.

Lielākajai daļai cilvēku šis personības izpausmes ir maz jūtamas, taču tikai tāpēc, ka tā ir pieradusi darboties vienīgi garīgajā līmeni, atstājot parastajai cilvēka personībai visas darbības, kas nepieciešamas dzīvei uz zemes. Tāpēc šāda pārapziniga personība parādās reti, un tās izpausmei materiālajā plānā ir nepieciešami īpaši treniņi.

Tagad lasītājs acīmredzot ir ļoti labi sapratis, kas ir neapzinātais, ko sauc par virsapziņu vai "iekšējo balsi", un ka tas cilvēkam var būt liels palīgs. Tāpēc aplūkosim vienkāršus vingrinājumus gaišdzirdibas iemantošanai, kas ir sevišķi svarīgi komponistiem, radio skaņu operatoriem, diktoriem.

1. vingrinājums

Vingrinājums paredzēts dzirdes attīstīšanai. Atskaņojiet uz jebkura mūzikas instrumenta kādi noti. Kad skaņa apklususi, centieties to atcerēties, proti, it kā sadzirdiet to vēlreiz.

Pēc tam var salidzināt dažādas skaņas, ko rada atšķirīgi mūzikas instrumenti. Par vienu instrumentu izmantojiet vairākas glāzes. Lai iegūtu dažādus toņus, ielejiet tajās atšķirīgu daudzumu ūdens.

Apmeklējot teātrus vai koncertus, izvēlieties un klausieties tikai kādu vienu instrumentu vai dziedātāja balsi, izceļot to no kopējā mūzikas fona.

2.   vingrinājums

Nolieciet savā tuvumā trīs dažādas konstrukcijas un lieluma pulksteņus, piemēram, sienas pulksteni, galda modinātāju un kabatas pulksteni. Ieklausieties to tikšķēšanā, pēc tam palūdziet savu apziņu izdarīt tā, lai jūs varētu dzirdēt tikai vienu no pulksteņiem. Noteikti izdariet to vairākas reizes.

Atrodoties uz ielas, pamēģiniet kopējā troksnī saklausīt trolejbusa, autobusa vai tramvaja dūkoņu. Mežā centieties sadzirdēt atsevišķi putnu balsis un kukaiņu radītos trokšņus. Pēc šiem dzirdes vingrinājumiem centieties domās it kā atkal sadzirdēt apklusušās skaņas.

Izpildot vingrinājumu, labāk atrasties pustumsā, apgulties, būt pasīvā stāvoklī, ne par ko nedomājot.

3.   vingrinājums

Mēģiniet saklausīt skaņas, kas nāk no jūras gliemežvākiem. Šis skaņas nav nekas cits kā rezonanse jeb atbalss, pastiprinot dažādas vājas skaņas un trokšņus, kas pastāvīgi izplatās visapkārt, taču mēs tos nemanām.

Jūras gliemežvākam jābūt lielam un ar plānām sieniņām. Pielieciet to pie vienas, pēc tam pie otras auss. Ikviens dzirdēs troksni, taču ne katrs spēs uztvert tajā noteiktu jēgu. Ir vēl kāds vienkāršs paņēmiens: salieciet abas plaukstas riekšavā un pielieciet pie ausīm, mainiet roku leņķi un atrodiet tādu stāvokli, kad tās labi rezonēs, proti, uztvers apkārtējās skaņas.

Apguvis minētos vingrinājumus, turpiniet gaišdzirdības attīstīšanu tad, kad nav gandrīz nekādu blakus trokšņu. Guļot pasīvā stāvoklī, pilnīgā klusumā centieties ieklausīties troksnī, ko jūsu organismā rada asinsrite un sirds puksti, turklāt koncentrējiet uzmanību uz savām ausim. Visu gaišdzirdības vingrinājumu ilgums nedrīkst pārsniegt 15-20 minūtes dienā.

Ja vingrinājumus izpildīsit rūpīgi, jums ātri attīstīsies koncentrēta uzmanība pret vienu vai otru skaņu. Jūs sāksit saprast, kāda slepena simboliska nozīme ir visām dabas skaņām: pērkona valodai, vēja auriem, vilnu šalkām, lietus čaboņai. Jums atklāsies strauta burbulošanas, lapu trīsēšanas, meža dzīvnieku balsu, kā arī patvāra dziesmas, riteņu klaudzoņas u.t.jpr. noslēpumi.

Šādas fantastiskas spējas piemita visiem izcilajiem mūziķiem un dzejniekiem. Tās sniedza viņiem jaunas zināšanas un sekmēja radošo darbu. Tagad lasītājam ir saprotams, kāpēc senie mistiķi dabā visu uzskatīja par dzīvu un neredzamās būtnes iemitināja jūrās un uz sauszemes, upēs un kalnos, laukos un mežos. Jūs aptversit to, par ko stās tīts pasakās: ar valodu ir apveltīti dzīvnieki un lietas, valoda piemīt visam, kas atrodas cilvēku ieskaujošajā vidē.

Iedvesmas uzliesmojumi tēlotājā mākslā radošām per sonibā rodas analoģiski. Pirms radīt darbu, mākslinieki ne vien pārdomā to, bet iztēlē redz arī visās detaļās. Šajā procesā svarīga loma ir gaišredzībai. Taču runāt par tās trenēšanu nav nekādas jēgas, tāpēc ka gaišredzības attīstīšana nebūt nav pieejama visiem, tā var turpināties gadiem un gadu desmitiem. Izteiksim tikai dažus apsvērumus par šo radošo procesu.

Sajūsminoties par kāda slavena mākslinieka darbiem, cilvēki uzsver, ka viņš "tos radījis ar dvēseli". Risinot radošus uzdevumus, pieredzējis mākslinieks cenšas saskarties ar attēlojamā objekta dvēseli. Nonākot izmainītas apziņas stāvoklī, cilvēks noskaņojas uz to objektu, kurš viņam jāattēlo. īstens mākslinieks ir augstākās pakāpes ekstrasenss, kurš izveido subjektīvu saikni ar objektu, izmantojot ekstrasensoro līmeni. Turklāt pār viņu nāk atklāsme, un mākslinieks ataino šīs izjūtas uz audekla. Pēc tam ekstrasensorās sajūtas kā psihiskās enerģijas starojums iedarbojas uz mākslas darba skatītājiem un rada emocionālo efektu. Tas ir ļoti sarežģīts, līdz galam vēl nenoskaidrots process.

Lai uzturētu darbspējas, māksliniekam ieteicama radošu personu sabiedrība. Tbrklāt būtu ļoti labi, ja mākslinieks apgūtu paņēmienu, kā nonākt ekstrasensorā līmenī. Šādā stāvokli esot, var ataicināt pie sevis "ciemos" slavenus pagātnes māksliniekus un apspriesties ar viņiem par visiem jautājumiem. Jūs varat izraudzīties sev pastāvīgus konsultantus un ekstrasensorajā apziņas līmenī vienmēr vērsties pie viņiem pēc palīdzības.

Bet kas ir mākslinieka iedvesmas avots, radot kādu gleznu, citiem vārdiem sakot, kā rodas sižeti? Var droši teikt, ka to rašanās katram māksliniekam ir savādāka. Vienam tas ir kāda notikuma pārdzīvojums, citam - izlasīts literārais darbs, vēl cits tematu redz sapnī.

Sapni var nosaukt par visu mākslas veidu radošo ideju universālu "noliktavu". Ilustrēsim to ar piemēru no slavenā mākslinieka Nikolaja Rēriha daiļrades, citējot Helēnas Rē- rihas (ne mazāk slavenas kā viņas virs) atmiņu fragmentu.

"Sapnī es redzu sevi stāvam uz mūsu mājas balkona. Iela kaut kādā veidā paplašinājās, un manā priekšā pavērās plaša un tāla perspektīva. Pār pilsētu savilkās draudīga krēsla un sāka strauji sabiezēt. Cilvēku pūļi ierauga kaut ko neparastu un steidzas paslēpties. Debesis kļuva melni samtainas, piepeši tajās parādījās gigantisks sarkans ugunīgs Eņģelis, draudīgs jo draudīgs, un izpletās visā rietumu debess pamalē. Viņa kājas balstijās uz diviem sarkanas krāsas stabiem, kas uz leju paplašinājās, pie jostas viņam karājās atslēga. Vienā rokā viņš turēja aprakstītu tīstokli, otrā rokā - zobenu. Nejauši es pagriezu galvu uz austrumiem. Taču tur tumsas nebija, tikai krēsla, un… ausa viegla gaisma, un virs tās zemes atradās jauns mēness, un uz tā gulēja mazs bērns…"

Helēna Rēriha sīki atstāstīja šo sapni vīram Nikolajam Rēriham. Tā tapa ģeniālā glezna "Pēdējais Eņģelis".

Lielākā daļa tematu Nikolaja Rēriha gleznām radusies miegā kā Helēnas Rērihas pravietiski sapņi, lāču māksliniekam bija ari pašam savas nakts vīzijas. Nikolaja Rēriha izcilais radošais mantojums atspoguļoja viņa ekstrasensoras spējas dzirdēt Smalkās Pasaules vēstījumus. 1914. gada marta Rērihs pabeidza darbu pie gleznas "Atblāzma", kuras sižetu arī pateica priekšā pravietisks sapnis. Šajā gleznā attēloti pazīstami vēsturiski notikumi Eiropā.

"Beļģijas pils fonā pie Beļģijas lauvas skulptūras pilnā apbruņojumā sardzē stāvēja bruņinieks. Visa debess jau bija pielijuši ar asiņainu, ugunīgu blāzmu. Vecās pils torņos un logos jau uzliesmoja ugunīgi hieroglifi. Taču cēlais bruņinieks bija nomodā savā nemainīgajā sardzē. Pēc četriem mēnešiem visi jau zināja, ka šis cēlais bruņinieks, protams, bija pats karalis Alberts, kas sargāja Beļģijas lauvas cieņu" (rindas no paša mākslinieka stāstītā pat gleznu "Atblāzma").

Iedvesma literārajā daiļradē. Rakstnieki, tāpat kā mākslinieki, savas daiļrades tematus smeļas ne vien dzīvē, bet arī sapņos. Visbiežāk radošos sapņus redz dzejnieki, kuri ilgi nespēj iesākt vai pabeigt dzejoļus. Šādos gadījumos sapnī rodas visai oriģināli dzejoļi un pat poēmas.

Spēja redzēt radošus sapņus parasti ir cilvēkiem, kas ilgi apdomā savus nākamos daiļdarbus. Ja jūs kaut ko esat redzējis sapnī un izmantojat to savā darbā, tad rodas lielas cerības, ka tam būs labi rezultāti.

Ir rakstnieki, kas daudz ceļo pa valsti, apmeklē dažādus muzejus un izstādes. Viņi kaut ko pieraksta un atzīmē savos bloknotos. Taču bieži gadās tā, ka, grasoties izmantot piezimes, tās izrādās nepilnīgas un nākas atkal braukt uz kādu muzeju. Tieši tādā bridi šim cilvēkam sāk rādīties radoši sapņi, atveidojot vissīkākās detaļas, kas iegūlušas atmiņā, bet nav pierakstītas.

Dažkārt sapņi literātam pasaka priekšā nākamās grāmatas tematu, gadās, ka autors sapnī kā vīziju redz personāžu parādi, ko pēc tam izmanto nākamajā daiļdarbā.

Tieši šādus gadījumus piedzīvoja slavenais angļu rakstnieks Čārlzs Dikenss. Vispirms viņš sapnī redzēja savus varoņus, pēc tam viņa snaudošajā apziņā parādījās daudzas romānu epizodes. Rakstnieks tikai sakārtoja darba literāro sižeta līniju, bet viss pārējais uz papīra parādījās pēc sapņiem - un viņa grāmatas kļuva par izcilu radošo veiksmi.

Pazīstamā angļu rakstniece Šarlote Bronti bija izstrādājusi speciālu metodiku, lai ierosinātu nepieciešamos sapņus. Jau labu laiku pirms aizmigšanas viņa detalizēti pārdomāja visu, ko gribēja rakstīt nākamajā rītā, un gatavi sižeti viņai parādījās sapnī jau pirmajā naktī. No rīta Šarlote tūlīt pēc pamošanās sēdās pie rakstāmgalda un sāka aprakstīt visu sapni redzēto.

Krievu literatūrzinātnieks profesors R Sakuļins pievērsa uzmanību tam, ka, atliekot vakarā pārdomātās vielas pierakstu uz rītu, cilvēkam rodas nepatīkams nervu uzbudinājums, kas jūtami traucē nakts atpūtu. Taču pēc vakara pārdomu pierakstīšanas uz papīra (īsu tēžu veidā) var mierīgi aizmigt - un no rīta rakstītāja atmiņā pilnīgi saglabājas nakts vīzijas, kas ievērojami paplašina viņa tēzes.

Kāda angļu rakstniece sapnī satikās ar runājošu ķirzaku, un tā viņai pavēstīja visai interesantu stāstu, kas kļuva par bestselleru.

Vingrinājums Programmējams sapnis

Gribu iepazīstināt lasītājus ar kādu ekstrasensoro metodiku, kas pēc attiecīgas trenēšanās var izraisīt sapni par jebkuru interesējošo tematu. Nepieciešams vienīgi izpildīt virkni secīgu paņēmienu.

Pirmkārt, jums jāpieņem lēmums redzēt sapni, kas būs veltīts kādai noteiktai problēmai. Otrkārt, izvirziet mērķi, lai redzētais sapnis jums parāda šīs problēmas risinājumu. Nepieciešams arī pamosties redzētā sapņa beigās un to atcerēties.

1.   Pirms gulētiešanas nonāciet izmainītā apziņas stāvoklī (sk. 2. nodaļu) un domājiet par to, kādu informāciju vēlaties saņemt sapni.

2.  "Ieprogrammējiet" sevi ar šādām frāzēm: "Es gribu redzēt sapni, kas sniegtu šādu informāciju (norādīt tematu). Es redzēšu šādu sapni, atcerēšos un sapratīšu to."

3.  Atrodoties izmainītā apziņas stāvoldi, tūlīt pat aiz- miedziet.

4.  Ja pamodīsities naktī, centieties sapnī redzēto pierakstīt. Tāpēc blakus gultai nolieciet papīru un zīmuli.

5.   Ja nogulēsit līdz rītam, pierakstiet sapņa saturu no rīta.

Dažkārt informācija var parādīties sapnī triju dienu laikā. Esiet pacietīgi - un jūs saņemsit visu, kas nepieciešams.

Ja ar sapņa programmēšanas praksi nodarbosities ilgāku laiku, jūsu prāts sāks aptvert, ka šo metodi izmantojat informācijas iegūšanai, un turpmāk automātiski pildīs šo darbu jūsu labā (turklāt informācija tiks piegādāta ne tikai jums, bet ari tam no jūsu paziņu loka, kuram tā ari nepieciešama). Tāpēc ieprogrammētie sapņi var sniegt daudz informācijas, saīsinot laiku tās meklēšanai bibliotēkās un internetā. Turldāt jūs saņemsit tik interesantu informāciju, kādu dzīvē nevarēsit atrast nekur.

Pamācošs stāsts komponista tēla parādīšanās

Grāmatā "Mūsu pāreja paralēlajās pasaulēs"* minēts mīklains gadījums, ko atstāstījis visā pasaulē pazīstamais mūziķis Mstislavs Rostropovičs.

Kad mūziķis diriģē orķestri, kas izpilda komponista Dmitrija Šostakoviča (ar kuru viņš bija personiski pazīstams) skaņdarbus, bieži rodas negaidīta situācija. Ja netiek ievērots pareizais izpildes temps, diriģenta iekšējā skatiena priekšā skaidri parādās D. Šostakoviča seja un saka: "Slava, tas ir par lēnu."Kad muzikālais temps paātrinās, komponista seja pazūd, tādējādi apstiprinot, ka kļūda izlabota.

Šādu mīklu var izskaidrot, pievēršoties vēl neizdibi- I nātajiem domu daiļrades likumiem. Radot muzikālu skaņdarbu, komponists uztver mūziku ar iekšējo dzirdi, protams, līdzdarbojas arī prāts. Turklāt viņš pierakstu nākamā skaņdarba nošu zīmes.

Bet diriģents izpildītājs, atskaņojot mūziku, izdzivo pretēju procesu.

Lasot partitūras notis, diriģenta apziņā atjaunojas komponista pierakstītā darba sižeta līnija. Ja izpildītājs ievēro skaņdarba tempu, tonalitāti un ritmu, notiek domu rezonanse starp nošu pierakstu un paša darba skanējumu. Ja turpretī šī rezonanse tiek izjaukta, tad diriģenta apziņa kā patstāvīga substance, kas ir nepārtraukti saistīta ar komponista apziņu (nav svarīgi, ka komponists atrodas citā dimensijā), saņem no komponista signālu viņa tēla un skaņas korekcijas veidā. Uztvēris šādu signālu, izpildītājs, mainot nepareizo skaņdarba tempu, izlabo savu kļūdu - un komponista tās izzūd.

Lai šādas kļūdas nerastĢs, izpildītājam teicami jāpārzina daudzie attiecīgā komponista skaņdarbi un labi jāiepazīst viņa "muzikālais rokraksts". Tad neatbilstību būs mazāk, taču izvairīties no tām pilnīgi, protams, ne vienmēr izdodas. Šādu kļūdu izlabošanā tad arī iejaucas komponista apziņa, sūtot savus signālus - tēlus skaņdarba izpildītājam.

10. NODAĻA MĀKSLA UN PSIHOENERĢĒTIKA K. STAŅISLAVSKA TEĀTRA SISTĒMA

Pazīstamais padomju teātra darbinieks Konstantins Staņislavskis bija arī izcils teātra mākslas reformators un iedibināja sistēmu, kas ar pilnām tiesībām nosaukta viņa vārdā. Tā ļāva organiski savienot dabiskumu ar aktiera meistarību. Visā mākslinieka radošā darba laikā sistēma tika pastāvīgi pilnveidota. Staņislavskis šo sistēmu nosacīti dēvēja par "fiziskās darbības metodi", un tās būtība paredzēja ne tikai iemācīt aktierus, kas apgūst lomu un spēlē izrādē, izdarīt ticamas un patiesas darbības. Runa bija par aktiera psihiskās dzīves un fizisko darbību vienotību uz skatuves. "Nav fiziskās darbības," Staņislavskis sacīja, "bez gribas, cenšanās… bez jūtu iekšējā attaisnojuma. Uz skatuves nedrīkst būt arī fiziskās darbibas bez ticības to īstumam, tātad arī bez patiesības izjūtas."

Kādā no savām runām Maskavas Dailes teātra galvenais režisors M. Kedrovs sacīja, ka "pavirpināt pirkstos zīmuli, izslaucīt brilles, novilkt mēteli - tās ir fiziskās darbības, kuras nekādi nav saistītas ar ideju. Taču tajā pašā laikā labākās Maskavas Akadēmiskā Dailes teātra izrādes parāda, ka "fizisko darbību metodes" radoša izmantošana palīdz dziļi atsegt dramatisko darbu."

Kur slēpjas Staņislavska teātra sistēmas grandiozie pa nākumi?

Būtība ir tā, ka sistēma veidota uz daiļrades psiholoģiskajiem pamatiem, cieši saistīta ar aktiera psihoenerģētiku, kas Jauj viņam organiski saplūst ar energoinformatīvās apmaiņas procesu: "aktieris" - "darbiba" - "skatītājs".

Lai saprastu sacītā dzijāko jēgu, vispirms aplūkosim pašu Staņislavska sistēmu, tās principus un likumus. Pēc Konstantina Staņislavska vārdiem, galvenie sistēmas likumi ir šādi.

"Pirmais. Sistēma ir ceļš, kas nodrošina aktiera pareizu pašsajūtu uz skatuves. Jātic visam, kas notiek uz skatuves saskaņā ar lugas sižetu. Tāpēc es iesaku izdarīt virkni manis atklātu… vingrinājumu. Tie palidz izstrādāt šīs aktierim ārkārtigi nepieciešamās īpašības. Tie ir jāizpilda katru dienu - kā dziedātājs izpilda vokalīzes vai pianists katru rītu atkārto "kanonus".

Otrais. Aktiera pareiza pašsajūta uz skatuves ļaus viņam izdarīt lugas gaitā vajadzīgās darbības: iekšējās - psiholoģiskās un ārējās - fiziskās. Iedalu tās nosacīti, lai vieglāk būtu paskaidrot mēģinājumos. Īstenībā katrā fiziskajā darbībā ir arī iekšējā, psiholoģiskā darbība kā iemesls ārējai darbībai. Bet katrā psiholoģiskajā, iekšējā darbībā ir fiziskā darbība, kas pauž tās psihisko dabu. Šo abu darbību vienotība ir organiska darbība uz skatuves.

Lai aktierim būtu vieglāk darboties uz skatuves, vispirms iedomājieties pats sevi apstākļos, kurus autors izvēlējies lugas personāžam. Sakiet pats sev: "Ko es darītu, ja ar mani notiktu tas, kas lugā notiek ar manu varoni?" Šo "j,i" es pa jokam nosaucu par maģisku, tik Joti tas, man šķiet, palidz aktierim darboties. Iemācijies darboties pēc savam izjūtām, noskaidrojiet, kāda ir atšķiriba starp jūsu darbībām un lugas varoņa darbībām. Atrodiet visus attaisnojumus lugas varoņa darbībām un darbojieties nedomājot, kur beidzas jūsu darbības un kur sākas "viņa" darbibas. Gan vienas, gan otras apvienosies pašas no sevis…

Trešais. Pareiza organiskā (proti, iekšējā plus ārējā un psiholoģiskā plus fiziskā) darbība noteikti izraisīs, radīs pareizas, patiesas jūtas.

Rezultāts: pareiza pašsajūta uz skatuves, darbība un izjūta nodrošinās jums organisku dzīvi uz skatuves, tēlojot attiecigo personu. Šādā ceļā jūs nokļūsit vistuvāk tam, ko mēs saucam par iemiesošanos tēlā." [7]

Rezumējot Staņislavska sistēmas apskatu, izdarīsim īsu secinājumu. Ikvienam aktierim, gatavojoties uzstāties uz skatuves, "jāiedzīvojas" varoņa tēlā. Iekšēji noskaņojoties, visas savas ārējās darbības aktierim jāpakļauj lugas personāža iekšējo domu dabiskām reakcijām.

Šī sistēma ļauj tik pilnīgi iedziļināties teātra personāža tēlā, ka daudzi aktieri, kas tēlo, piemēram, slimus varoņus, vēl ilgi pēc izrādes jūtas patiešām slimi.

Acīmredzot psihiskais noskaņojums, kas saistīts ar aktiera bioenerģētisko organismu, liek viņam izpildīt ārējās darbības, ko fiziski attaisno varoņa uzvedība. Tas ari nosaka milzīgo efektu, ko panāk, izmantojot maģisko metodi, kas teātra vēsturē pazīstama kā "Staņiskavska sistēma". Apstiprinājums tam atrodams "Agni Jogas" Mācibā:

Domas par kādu vai par kaut ko citu sasaista mūs ar to, kam pievērstas domas. Starp domātāju un domāšanas objektu izveidojas strāva, kas pārraida domas piesaistījušā priekšmeta, personas un parādības auras vibrācijas. Ja domas ir pastāvīgas un ilgstošas, izveidojas pastāvīga un ilgstoša saikne ne vien ar pašu domāšanas objektu, bet ari ar to sfēru, pie kuras pieder objekts.

v. durova cirka eksperimenti

Runājot par cirku, mums bieži nāk prātā dresēti dzīvnieki. Var sacit, ka tie dara brīnumus: skrien augšup un lejup pa kāpnēm, brauc ar velosipēdu, skandina zvaniņus utt.

Dresētāja darbs ir ļoti grūts un prasa lielu rūpību. Lai iemācītu, piemēram, sunim "saskaitīt" ciparus, rezultātu paziņojot ar rējieniem, nepieciešams šo dzīvnieku trenēt ne vienu vien mēnesi.

20. gadsimta sākumā Krievijā eksperimentus ar dzīvniekiem uzsāka vēlāk slavenais dresētājs Vladimirs Durovs. Sava darba rezultātus viņš demonstrēja cirkā un kļuva slavens visā pasaulē. Taču tikai retais zina, ka V Durovs ir nopietni studējis tādas zinātnes kā dzīvnieku psiholoģija un telepātija, kas ir tieši saistīta ar bioenerģētiku. Viņa metodi sāka izmantot daudzās zemēs.

Pirmsrevolūcijas Krievijā telepātiju nopietni sāka pētīt pazīstamais akadēmiķis V. Behterevs. Taču zinātnisko biedrību parapsiholoģisko zinātņu pētīšanai nebija, tāpēc daudzi amatieri-savus telepātijas eksperimentus demonstrēja mājas koncertos, rādot savu mīluļu (kaķu un suņu) spējas.

Zinātniskajā institūtā, ko 20. gadsimta divdesmitajos gados vadīja akadēmiķis V Behterevs, savus pirmos eksperimentus ar dzīvniekiem sāka dresētājs V Durovs. Kādā eksperimentā 1922. gada novembrī piedalījās biologs profesors G. Koževņikovs, fiziķis B. Kažinskis un cirka dresētājs V Durovs.

Vladimirs Durovs gribēja visiem parādīt rezultātus, ko guvis darbā ar dzīvniekiem. Vēršoties pie klātesošajiem, dresētājs sacija: "Es tagad iepriekš pateikšu, ko darīs viens no maniem suņiem. Pēc mana domās izteikta pamudinājuma tas pienāks pie manis, izstaipīsies, iztaisnos kāju muskuļus, tad pakasīs labos sānus un kakla kreiso pusi. Pēc tam es palūgšu jūs iedomāties jebkuru priekšmetu, pie kura sunim jāpieiet un tas jāpaņem. Izpildot manu domu pavēli, suns apgulsies savā vietā, it kā nekas nebūtu noticis."

Viss notika tā, kā bija teicis Durovs. Tikko cilvēki ienāca laboratorijā, atskanēja sveicinošas rejas un pie Durova pieskrēja mundrs foksterjers. Vispirms tas izstaipījās, ar ķepu pakasīja labos sānus, pēc tam kakla kreiso pusi.

-    Suni sauc par Pikiju, - Durovs stādīja priekšā atjautīgo dzīvnieku un apsēdināja to uz krēsla. - Ko jūs vēlaties, lai es tam uzdodu izdarīt?

-    Lai Pikijs paņem no galda zīmuli, - Behterevs ierosināja.

Durovs piegāja pie suņa, saņēma rokās tā purniņu un

sāka cieši skatīties tam acīs (11. zīm.). Pagāja minūte, un

11. zīm.

Telepātiska pavēles iedvešana sunim

dresētājs atbrīvoja Pikiju. Suns, acis miegdams un nervozi trīcēdams, nolēca no krēsla, uzlēca uz dīvāna un no blakus esošā galda paņēma zobos zīmuli.

-     Kā jūs dzīvniekam iedvešat savas vēlēšanās? - kāds no viesiem pajautāja.

-    Ļoti vienkārši, - Durovs pasmaidīja. - Es lūkojos uz suni, manā priekšā ir tā acis - apgarotas acis! Nevis tādas, kādas redzu parasti, bet citādas - domājošas, dziļas, sapratīgas, ar ipašu izteiksmi. Un es klusējot iedvešu sunim to, kas tam jāizdara, un pēc tā acīm, pēc to skatiena jutu, ka suns ar visiem savas dvēseles spēkiem cenšas mani saprast, apjēgt manu vēlēšanos, manu pavēli. Mēs ielūkojamies viens otra dvēselē un esam bezgala priecīgi, ka varam saprasties [8] .

Kā izskaidrot procesu, kurā cilvēka doma tiek nodota dzīvniekam? Aplūkosim Durova domu pavēles suņiem, kuriem tās bija jāizpilda. Jāteic, ka dresētājs savas pavēles nekad neformulēja tā, kā tas ir pieņemts, ietekmējot cilvēkus, proti, tās nebija domās dotas vārdu komandas. Viņš vienmēr centās galvenokārt panākt, lai dzivnieka smadzenēs rodas spilgts, dzivs tēls saistībā ar šo darbību. Jo ciešāka bija dresētāja telepātiskā saikne ar suni, jo konsekventāk tas izpildīja viņa telepātiskās pavēles.

Smalko parādību pasauli, pie kuras pieder telepātija, bieži vien sauc par "bezformas" pasauli, tāpēc ka tā nav līdzīga fizisko parādību pasaulei, kas mums ir labi pazīstama. Dodot domu pavēli, jāzina, ka to nedrīkst iekrāsot jūtu emocijas: dusmas, neapmierinātiba, Jaunums un citas astrāla emocijas, kuru vibrācijas ir daudz zemākas nekā tīrām domām. Tāpēc tās domu pavēli padara ļoti vāju un neefektīvu. Astrāla emocijās izpaužas nevis cilvēka spēks, bet gan viņa gribas vājums, taču griba ir domu telepātiskās pavēles sastāvdaļa.

Lai sunim vai kaķim dota domu pavēle būtu iedarbīga, nepieciešams ilgs darbs, treniņi katru dienu. Starp dresētāju un dzīvnieku treniņu laikā izveidojas pastāvīgs enerģētiskais kanāls, kas domu pavēles pārraidīs vienā mirklī.

Vingrinājums Domas ir materiālas!

Doma nav tikai vājš smadzeņu elektriskais impulss. Tas ir īpašs Kosmiskais spēks, kas spēj pārvaldīt cilvēka psihisko un fizisko stāvokli. Grāmatas 2. nodaļā mēs jau stāstījām lasītājam par domu ietekmi uz telpu.

Ir dažādi paņēmieni, kā radīt domformas, kuras var fiziski sajust. Tā, piemēram, pieredzējušu mīmu (aktieru, kas tēlo ar žestu palīdzību, ietverot tajos domu priekšstatus) domformas ir īsta fiziska realitāte.

Reiz franču mlmam R. Meremenam (slavenā artista Marsela Marso skolniekam) nācās piedzīvot ar fiziskām sāpēm saistītu situāciju. Sava priekšnesuma laikā viņam vajadzēja uz pilnīgi tukšas skatuves radit ilūziju, ka tiek uzcelta siena (ar bagātas žestikulācijas palīdzību). Uz šīs neredzamās sienas fona aktierim vajadzēja tēlot savu lomu. Taču Meremens nejauši "izgāja" caur paša uzcelto neredzamo sienu un atsitās pret kādu cietu fizisku šķērsli ar tādu spēku, ka tika atmests uz pretējo pusi!

Lai lasītāji paši izjustu šo domu efektu, iesakām viņiem radit telpā - protams, tikai ne sienu - kādu domformu, piemēram, bumbu. Šajā nolūkā nepieciešams koncentrēt uzmanību uz noteiktu vietu un iztēloties radīto domformu. Lai apstiprinātu šādas radīšanas faktu, citam cilvēkam, kas pārzina biolokāciju, ar vienas rokas plaukstas

palīdzību un rāmīti otrā rokā jāfiksē attiecīgajā vietā radītā domforma.

Ja jūs eksperimentējat dažādu domformu radīšanā, tad, pabeidzis darbu, noteikti iznīciniet tās ar plaukstas kustību, lai jūsu radītās domformas nevienam nenodarītu fizisku Jaunumu.

Noderīga informācija Dzīvnieki gaišreģi

Daudzi cilvēki zina, ka dzīvnieki (suņi, kaķi, zirgi) var atrast ceļu nepazīstamā apvidū, sajust briesmu tuvošanos un demonstrēt dažādas neizskaidrojamas iespējas. Tas notiek tāpēc, ka dzīvniekiem ir iedzimtas ekstrasen- \ sorās spējas.

Gan dzīvniekiem, gan cilvēkiem ir pastāvīga saikne ; ar Smalko Pasauli. Taču cilvēks parasti nemana sevī šis spējas, tāpēc ka civilizācijas attīstības gaitā viņš ir attālinājies no dabas.

Visi dzīvnieki bez jebkādiem izņēmumiem parasti ir gaišreģi. Tie var arī paredzēt nākotni, saņemt informāciju no smalkās matērijas telpām.

Jau sen zināms, ka suņi labi sajūt saimnieka nāves tuvošanos. Suņi lieliski uztver paralēlo pasauli un skaidri saskata rēgus, kas dažkārt parādās mājās. Tā, piemēram, ja suns ne no šā, ne no tā ierejas un skatās uz tukšo istabas kaktu, tātad tur šajā brīdī var atrasties ciemiņš no Smalkās Pasaules.

"Mūsu mazāko brāļu" ekstrasensorās spējas bija pazīstamas daudzām indiešu mednieku paaudzēm. Viņi

labi zināja, ka ir veltīgi uzstādīt lamatas tajā vietā, kur kādreiz ticis noķerts vai nogalināts zvērs. Lieta tā, ka šis vietas smalkās matērijas telpa uz mūžiem saglabā konkrētā notikuma enerģētisko informāciju. Tāpēc visi dzīvnieki viegli uztver šādu informāciju un nenāk pie traģiskās vietas, lai kāda ēsma tur būtu nolikta.

Dzīvnieki spēj sajust savu saimnieku no loti liela attāluma (simtiem un tūkstošiem kilometru). Senāk šo spēju izskaidroja ar īpašu maņu, dzīvnieka ožu, mūsdienās ir izvirzīta šāda hipotēze: dzīvnieks informāciju par savu saimnieku saņem no Informatīvā Lauka, kā arī no saimnieka auras starojuma.

Dzīvnieki labāk par viskvalificētākajiem psihologiem var raksturot jebkuru cilvēku, "nolasot" informāciju no viņa auras. Šādu dzīvnieku talantu jau kopš senseniem laikiem izmantoja Austrumos, lai uzzinātu nepazīstama cilvēka raksturu. Ļaunu, atriebīgu personību vienmēr ieskauj tumšs graujošās enerģijas "mākonis". Bet mierīga un labestīga cilvēka aura izstaro harmoniju, dvēseles siltumu. To tad arī sajūt dzīvnieki, kas nokļūst konkrētā cilvēka biolaukā.

"Agni Jogā" stāstīts, ka Senajā Ķīnā un citās Austrumu zemēs bija pieņemts nepazīstamus ciemiņus parādīt suņiem un zirgiem. Šo dzīvnieku reakcija ļāva tūlīt pat noteikt atnācēja īsto būtību.

11. nodaļa GRĀMATAS PSIHOENERĢETIKA

grāmata un tās saturs

"Agni Jogas" Mācībā sacīts: "Katra grāmata ir simbols, kas ar zīmju palīdzību dara zināmu savu iekšējo saturu."

Lai simbola spēks izpaustos visā pilnībā, tas ir jāizprot. Visi svētie priekšmeti, arī svētās grāmatas, ir gaismu nesošām vibrācijām piesātinātas. Apvienojot tās ar apziņu, grāmatu ietekmes spēks daudzkārt pieaug. Katrs vārds ir simbols, katrs tā apzīmējums uz papīra arī ir simbols. Kamēr grāmatas ideja nav izteikta simbolos, parastam cilvēkam tā nav pieejama.

Izcilu rakstnieku grāmatas sniedz cilvēku dzīves ainas tik spilgti, izteiksmīgi un reāli, ka lasītājs domās noskatās veselas filmas. Cilvēks lūkojas uz tekstu, ilustrācijām, papīru, bet redz kaut ko pavisam nemateriālu, to, kas ieslēpts grāmatas saturā, pateicoties tās simbolismam. No simbolikas nekur nevar aizbēgt - ir tikai jāiemācās zem ārējās formas saskatīt dziļo saturu, kas ietverts šajos simbolos.

Burti uz papīra pavēsta grāmatas saturu, kas atrodas jau citās dimensijās, turpretī paši simboli blīvā formā pavēsta to neredzamo nozīmi. Abos gadijumos Smalkās Pasaules apvienošana ar blīvo pasauli notiek ar blīvās formas palīdzību, blīvā forma ir simbols, kas slēpj sevī garīgu saturu. Cilvēki rada domas, kas nav saskatāmas ar parasto redzi, bet to saturu var izteikt ar vārdu un skaņu simboliem.

Grāmatas ir apbrīnojams cilvēku civilizācijas izgudrojums. Jau pagājis tūkstošiem gadu, kopš parādījās pirmās ar roku rakstitās grāmatas. Taču arī mūsdienās grāmata ir universāla forma zināšanu nodošanai no paaudzes uz paaudzi. Grāmatas cilvēku pavada visu mūžu - mājās, bibliotēkā, no tām cilvēks nešķiras transportlīdzeklī un pat atpūtā - sanatorijā vai kūrortā.

Un tomēr grāmata - tā ir sarežģīta psihoenerģētiska struktūra, kas pastāvīgi enerģētiski iedarbojas uz cilvēku. Grāmata, gluži tāpat kā jebkurš materiāls priekšmets, glabā sevī visu to lasītāju domu pēdas, kuri šo grāmatu turējuši savās rokās. Dažādu cilvēku daudzkārtējā grāmatas lasīšana tikai pastiprina tās enerģētiskās pēdas. To cilvēku enerģija, kuri attiecīgo grāmatu jau izlasījuši, var mainīt cilvēka likteni. īpaši augsta enerģētika ir seno laiku grāmatām, jo tās pārrakstītas "ar roku".

īpašā valodā rakstīto svēto tekstu lasīšana harmonizē mūsu auru un noskaņo to uz augstākām vibrācijām. Zinātnieki, kas pēta grāmatas, iesaka lasīt garīgos tekstus pat tad, ja cilvēks nesaprot valodu, kurā tie uzrakstīti. Šajā gadījumā to cilvēku garīgā domu uztvere, kuri šo grāmatu lasījuši pirms jums, tik un tā iedarbosies pozitīvi.

ezoteriskās gramatas

Mūsdienās tiek izdots ļoti daudz grāmatu par ezoteriku, taču ne visas ir noderīgas. Grāmatas par fenomeniem un lakti par tiem ir adresēti ikviena cilvēka apziņai. Pagājušā gadsimta pieredze ir uzskatāmi parādījusi, ka negatavu apziņu nevar pārliecināt ne ar kādu fenomenu, kas grāmatā minēts kā piemērs. Tādējādi vajadzība pēc fenomenu aprakstiem atkrīt; tāpat nav vajadzīgas, taču diemžēl ir pievilcīgas grāmatas par visdažādākajiem brīnumiem. Patiesi labas grāmatas par ezoterikas jautājumiem negadās bieži.

Tagad ir daudz "okulto" grāmatu, taču lielākā daja no tām pašreiz ir maz noderīgas lasītājiem. Iemesls vienkāršs: šādās grāmatās runa ir par kādiem īpaši izredzētiem cilvēkiem. Daudzi sevi uzskata par mistiķiem, taču uzstājīgi norobežojas no dabiskās uztveres. Šādās grāmatās bieži tiek minētas kaut kādas maģiskas formulas, taču cilvēki aizmirst, ka tās varbūt ir radušās pirms daudziem gadsimtiem pavisam citiem mērķiem. Diemžēl tas, kurš grib izmantot senās maģiskās zināšanas, bieži vien pieprasa speciālas formulas, kas veltītas mīlestībai, sirdij, līdzcietībai. Taču tāds cilvēks nevarēs sevi sagatavot Augstākās harmonijas uztveršanai.

"Var tikai pabrīnīties par to, ka cilvēki, kas lasa labas, saturīgas grāmatas, nespēj šķirties no saviem kaitīgajiem pasaulīgajiem ieradumiem. Tā sauktie okultisti, kas bieži dēvē sevi skaļos vārdos par "noslēpumu zinātniekiem", parasti ir ļauni, rupji, nenovīdīgi, skaudīgi un neiecietīgi. Viņiem patīk sarunās dižoties ar nevienam nesaprotamiem nosaukumiem. Taisnību runājot, jāteic, ka ikviena zinātne ir "noslēpumu zinātne". Atcerēsimies Platona vārdus, kurš sacīja: "Neuzskatiet un nesauciet sevi par domātājiem, jo katram cilvēkam ir jādomā."

Viltus noslēpumu zinātnieks pats neizmanto dzivē to, ko skali sludina visiem. Taču pievērsiet uzmanību patiesiem pilnveidošanās draugiem: viņi neuzspiedis savu pārliecību citiem, viņi izvairās no iesvaidīto tituliem, viņi lieliski zina, ka ir labāk paklusēt par pašām skaistākajām tikšanās reizēm. Viņi vienmēr ir labvēlīgi un gatavi sniegt jebkuram saviem spēkiem atbilstošu palīdzibu. Padesa noslēpumu zinātnieka pirmais uzdevums ir darīt cilvēku labāku. Patiesa noslēpumu zinātne sludina mieru. Būdams šādā harmonijā, cilvēks var uztvert smalkās vibrācijas, kuras spēj attīrīt viņa apziņu.

Dažkārt cilvēki brīnās: "Kādas briesmas sevī slēpj aizliegtās Zināšanas un enerģētisko centru vardarbīga atvēršana?!" Šajā sakarībā var teikt, rau, ko. Bez attiecīgas sagatavošanās un attīrīšanās centru atmodināšana ir saistīta ar uztveres spējas saasināšanos. Tbrklāt garīgo treniņu laikā cilvēks var saskarties ar dažādu zemu telpas slāņu enerģiju. Var rasties briesmas iesaistīt skolnieku saskarsmē ar astrālās pasaules zemām būtībām. Ja turpretī cilvēks ir sagatavots un viņa pavadoņu matērija pietiekami attīrīta, viņam nedraud nekādas briesmas.

Jāattīsta sevi cenšanās savu ikdienas darbu vienmēr izpildīt kvalitatīvi. Bez šaubām, noderigi ir visi vingrinājumi, lai attīstītu labestību, mierīgumu un visas citas pozitīvās gara īpašības. Šāds darbs ar sevi ļauj skolniekam ātri doties uz priekšu pareizā virzienā. Tas ir daudz labāk, nekā pakļaut sevi bīstamiem mēģinājumiem priekšlaicīgi atvērt dažus enerģētiskos centrus.

Tagad ir vietā atcerēties sakāmvārdu: "Aicināto ir daudz, bet ejošo maz." Vēl mazāk ir to, kas nonāks pie mērķa.

Kāpēc tā notiek? Acīmredzot tāpēc, ka vēlēšanās iegūt ir daudzkārt lielāka par vēlēšanos patiešām papūlēties, lai sasniegtu vēlamo. Visiem labi jāsaprot, ka gara attīstībai un varenības nostiprināšanai nepieciešams daudz vairāk darba un piepūles nekā universitātes izglītības vai zinātniskā grāda iegūšanai. Tam vajadzīgi nevis gadi un desmitgades, bet viss mūžs. Un šis dižais mērķis jāsasniedz ne jau savā labā, bet gan izvirzot daudz augstāku uzdevumu - kalpot cilvēkiem.

Absolūtu pilnību sasniegušu cilvēku nav. Un uzdevums ir nevis tūlīt sasniegt pilnību, tas nav iespējams, bet gan, neraugoties uz savu nepilnīgumu, konsekventi, neatlaidīgi censties sasniegt cēlo mērķi.

Ikvienam ir atklāti visi zināšanu veidi. Vienīgā priekšrocība dažādās zinātņu nozarēs var būt liels pārliecināšanas spēks un pievilcība. Ja gribat aizraut un sajūsmināt skolniekus, tad padariet zināšanas tik pievilcīgas, lai iepriekš lasītās grāmatas viņiem liktos kā sausas lapas.

Filozofi, fiziķi, vēsturnieki un valodu cienītāji varētu apvienoties kopīgiem lietderīgiem pētījumiem. …Grāmatas tiek slikti uztvertas, taču Sākotnējās enerģijas izpausmes var būt lielisks ceļvedis. Šī enerģija nereti palīdz atrast vajadzīgo grāmatu un izraudzīties no tās vēlamo. Jābūt tikai vērīgam, un šī īpašība ir jāizkopj sevī.

Zinātnieks spēj paņemt no plaukta vajadzīgo grāmatu, ja viņa doma ir saspringta. Doma kā Augstākā enerģija ir nezūdoša un var tikt uzkrāta. Vajadzīgo grāmatu magnētiskais domu pievilkšanas spēks ir visai bieža parādība skolnieka dzīvē. Doma, kas neatlaidīgi tiecas īstajā virzienā, pievelk savā orbitā nepieciešamos elementus, parādības un pat priekšmetus. Šeit darbojas domā ietvertās sirds enerģijas magnētiskais spēks. Doma ir absolūti racionāla - to rada prāts - un šo īpašību domai nav.

Ir sacīts: "Esiet vienkārši garā," - tātad ļaujiet tīrajai enerģijai darboties. Neapgrūtiniet tās plūsmu, saprotiet, ka prāta varmācība jūs padara nabagāku. Zinātnieks taču saprot, kura grāmata jāpaņem no plaukta, saprot nevis ar prātu, bet ar jūtziņu. Cilvēki rīkojas pareizi, kad vadās pēc šīs nemainīgās jūtziņas. Kad bērns izmanto tīru psihisko enerģiju, ko nav piesārņojis apkārtējais uzbudinājums, viņš zina to, ko nedzird citi. Taču tad, kad darbojas prāta griba, pat mazam bērnam pārtrūkst galvenās enerģijas plūsma.

Jūs teiksit, ka Pārzemes Vaditāji dažkārt var palīdzēt atrast noderīgas grāmatas. Taču šādai sadarbībai nepieciešams atvērt tīru sirdi un uztvert Augstākās enerģijas pārpasaulīgās vibrācijas. Tieši šāds stāvoklis sastopams loti reti" (Dzīvās Ētikas Mācība).

"bīstamās" grāmatas

Grāmatas jūtami ietekmē cilvēku pat gluži vienkārši tikai ar savu klātbūtni - ar auras starojumu. Tāpēc, ja istabā atrodas bērna gultiņa, tā jānovieto 50-60 centimetru attālumā no plauktiem vai skapjiem ar grāmatām. Maza bērna smadzenes spēj uzņemt sevī grāmatās ietverto informāciju. Ja nu grāmatas ir detektīvromāni vai "šausmu" stāsti par slepkavībām, tad tās negatīvi ietekmēs bērna psihi un var radīt viņā ne tikai bailes, bet arī agresiju. Šādas grāmatas labāk neturēt blakus gultai vai zem spilvena. īpaši svarīgi tas ir bērna slimības laikā. Tādā gadījumā grāmatu enerģētiskā struktūra var negatīvi ietekmēt cilvēka likteni. Ja nu nav iespējams atbīdīt grāmatu plauktu tālāk no bērna gultiņas, tad vismaz parūpējieties, lai tajā būtu tikai labas grāmatas. Tādas, piemēram, ir pasakas par miermīlīgiem dzīvniekiem, stāsti par svētajiem cilvēkiem, Bībele utt.

Viss sacītais attiecas ari uz pieaugušajiem, kurus kaitīgās grāmatas var ietekmēt negatīvi, izraisot galvassāpes un bezmiegu. Senatnē cilvēki, kas darbojās ar grāmatām, zināja par šīm briesmām. Dažas grāmatas, galvenokārt tās, kurās aprakstītas maģiskās mācības, glabāja pazemē, izgatavojot tām speciālas kārbas ar aizsargzimēm. Dažos gadījumos, kad grāmata varēja būt īpaši bīstama, tās pārrakstīšanai uzaicināja cilvēkus, kas neprata lasīt un nevarēja saprast uzrakstīto. Turklāt grāmatas ietekme tad kļuva ievērojami vājāka, paglābjot nākamos lasītājus no negatīvām sekām.

Arī mūsdienās jāatceras, ka visi attiecīgās grāmatas lasītāji ir atstājuši tajā savas enerģētiskās pēdas un ne vienmēr tās jums būs nekaitīgas. Ja esat pieradis vakaros pirms aizmigšanas palasīt, tad izvēlieties tādas grāmatas, kas pieder personiski jums un nav bijušas svešās rokās. Atcerieties, ka grāmatas ietekmē cilvēka psihi, un, izmantojot savu intuīciju, ikreiz padomājiet, vai ir vērts konkrētajam cilvēkam dot lasīšanai grāmatas no jūsu bibliotēkas.

"Daudzu cilvēku aizrautīgi izlasītas grāmatas dvēsele rada ap to spēcīgu auru, kas piepildīta ar tiem tēliem, kurus grāmatā atstājušas lasītāju apziņas. Grāmatas auru var sajust, ja cilvēks ir pietiekami vērīgs. Tā arī ir grāmatas dvēsele. Kādas dzīves bagātības atldāsies tiem, kuri vibrē ar visu jūtziņu! Nav grūti pārliecināties par izjūtu daudzveidību. Katra grāmata, katra vēstule izstaro savu auru.

Psihometrija tiek uzskatīta par izredzēto cilvēku jomu, taču viena īpašība piemīt pilnīgi visiem. Katru cilvēku, kas pieskaras grāmatām un lietām, pārņem dažādas emocijas. Atšķirība tikai tā, ka viens tām pievērš uzmanību, bet cits vienaldzīgi paiet garām. Nepieciešams apzināties katru sajūtu" (Dzīvās Ētikas Mācība).

Vingrinājums Vai vajag lasīt šo grāmatu?

Kad cilvēks grib novērtēt kādu grāmatu, viņš pārlūko tās saturu, šķirsta lappuses^ palasa atsevišķas vietas dažādās nodalās. Un tomēr šāds paviršs drukātā darba satura novērtējums ne vienmēr sniedz noteiktu atbildi uz jautājumiem: 'Vai vajag lasīt šo grāmatu?", "Vai tā man būs noderīga?" Taču, izmantojot biolokāciju, var saņemt izsmeļošas atbildes, lidzīgas tām, kas minētas turpmākajā tekstā (šajā gadījumā grāmatu var vispār neatvērt). Cilvēkam, kas pārvalda biolokāciju, šis izziņas paņēmiens nesagādās nekādas grūtības.

Kā tad izdarīt šādu diagnostiku?

Nolieciet grāmatu sev priekšā uz galda tā, lai nebūtu redzams pat tās nosaukums. Pēc tam atslābinātu kreiso plaukstu paceliet virs grāmatas 8-10 centimetru attālumā (var, protams, plaukstu uzlikt uz grāmatas vāka, taču tas neko nemainīs). Labajā rokā paņemiet rāmīša indikatoru un orientējiet to šādi: "Ja man vajag izlasīt šo grāmatu, tad rāmītim jāpagriežas uz kreiso pusi, ja nevajag lasīt, - uz labo pusi." Indikatora pagrieziena virziens jāizvēlas atkarībā no tā, kurš pagrieziens nozīmē "jā" vai "nē". Pirms sākat diagnostiku, attāliniet plaukstu no grāmatas, pēc tam lēnām tuviniet tā, lai jūsu plauksta atrastos virs grāmatas (12. zīm.). Pēc dažām sekundēm rāmītis reaģēs, un jūs saņemsit atbildi.

Ja gribat uzzināt, kā tas notiek, atcerieties, ka jūsu zemapziņa ar iekšējās redzes palīdzību vienā mirklī novērtēs grāmatu un tūlīt pat nosūtīs signālu, kurš, iedarbojoties uz rāmīti turošās rokas muskuļiem, pagriezīs rāmīti vajadzīgajā virzienā.

Pamācošs stāsts "Vecmāmiņas mācību metode"

I

Pirms dažiem gadiem es biju kādā kompānijā, kur vairāki jauni cilvēki ar augstāko izglītību atsauca atmiņā mācību gadus un īpaši saspringto periodu, gatavojoties eksāmeniem. Kāds atcerējās, ka divas nedēļas pirms sesijas pārlasījis konspektus, izrakstījis galvenās tēzes un centies iegaumēt materiāla izklāsta secību. Cits lielījās ar savu prasmi gatavot špikerus - atbildes uz sarežģītākajiem programmas jautājumiem un treniņiem šo "palīglīdzekļu" izmantošanā.

Bet nākamais runātājs atcerējās apbrīnojamu stāstu par savu kursa biedru, kurš izmantojis paņēmienu, kas nekādi nav salīdzināms ar tikko pieminētajiem.

-    Kas tad tā ir par metodi? - klātesošie ieinteresējās.

-     Izstāstīšu visu pēc kārtas, - viņš atbildēja. - Mūsu grupā bija kāds jauneklis, sauca viņu par Konstantīnu, dzimis bija Sibīrijā, kādā ziemeļu rajonā. Ar īpašām spējām mācībās viņš neizcēlās, bieži neieradās uz lekcijām, nerakstīja konspektus, taču, neraugoties uz to, visus eksāmenus nokārtoja uz "labi" un "teicami".

Reiz pēc kārtējā eksāmena visa grupa nolēma izdibināt Konstantīna lielisko sekmju noslēpumu. Vakarā kopmītnē mēs ielencām viņu un uzdevām pavisam konkrētu jautājumu: "Pasaki, kā tu pamanies nolikt eksāmenus bez īpašām pūlēm?"

Sākumā Konstantīns apjuka un klusēja. Taču pēc tam, saprazdams, ka tomēr nāksies atbildēt, pastāstīja: "Neparasto metodi, kā iegūt zināšanas no grāmatām, man iemācīja vecmāmiņa."

Aiz pārsteiguma mēs pavērām mutes. "Nevar būt!" dažiem izspruka. Taču Konstantīns mierīgi turpināja: "Kad gāju skolā, es slikti atcerējos mācību grāmatā izlasīto materiālu literatūrā, vēsturē, ģeogrāfijā un ļoti bieži dabūju divniekus.

Tēvs teica, ka es lasot nevērīgi, lika pārlasīt vairākas reizes. Taču labāk no tā nekļuva. Kad skolotājs jautāja, es neko nevarēju atbildēt. Un tā turpinājās līdz brīdim, kad man palīdzēja vecmāmiņa. Viņa bija reliģioza un ikdienas sadzīvē diezgan gudra.

"Zini, Kostja," reiz viņa teica, kad bijām palikuši divatā, "pamēģini darīt tā. Izlasi uzmanīgi savu uzdevumu vienu reizi, bet pirms iešanas gulēt paliec grāmatu zem spilvena. No rīta visu atcerēsies."

Sākumā es neticēju vecmāmiņas vārdiem, taču, vēlēdamies kļūt par labu skolnieku, nolēmu tomēr izmēģināt. Atceros, ka literatūrā mums bija uzdots iemācīties no galvas M. Ļermontova dzejoli "Borodina". Dzejoļus es iegaumēju ļoti slikti, tāpēc nolēmu izmantot vecmāmiņas padomu. "Bet varbūt izdosies?" es nodomāju, lēnām izlasīju dzejoli, paliku grāmatu zem spilvena un devos gulēt. No rīta pamodos un neticēju pats sev - čukstus, rindiņu pēc rindiņas, varēju atkārtot visu dzejoli. Bet stundā pats pieteicos un skaļi noskaitīju dzejoli "Borodina", pārsteidzot ne vien skolotāju, bet arī klasesbiedrus.

Kopš tā laika es sāku izmantot "vecmāmiņas metodi", mācoties visus priekšmetuš, un drīz vien kļuvu par labu skolnieku. Taču līdz pat šim laikam es nevienam nebiju atklājis savu noslēpumu: baidījos, ka sāks smieties."

Mēs klausījāmies viņa atzīšanos ar aizturētu elpu. "Vai tiešām viss ir tik vienkārši?" kādas iejautājās. "Iznāk, ka tā ir,"Kostja atbildēja.

Pēc Konstantīna atzīšanās mēs visi sākām izmantot "vecmāmiņas mācību metodi". Un tā patiešām deva brīnišķīgus rezultātus.

- Pagāja pieci gadi, - stāstītājs turpināja, - es pabeidzu universitāti, iestājos aspirantūrā, taču joprojām izmantoju šo mīklaino metodi. Bet izskaidrojumu es uzzināju pavisam nesen, apmeklējot bioenerģētikts semināru.

Klātesošie tūlīt pat lūdza izskaidrot "vecmāmiņas metodes" būtību.

- Sākšu ar to, - viņš sacīja, - ka ezoterikas zinātne jau sen ir atzinusi cilvēka domas ietekmi uz enerģētiku. Jebkurā grāmatā taču ir fiksētas autora domas, kuras ap to rada noteiktu auru, kas saistīta ar autora iecerēto pirmatnējo energoinformatīvo struktūru. Turklāt daudzo lasītāju domas un jūtas atstāj grāmatā enerģētiskas pēdas un pastiprina grāmatas auras ietekmi uz nākamajiem lasītājiem. Sevišķi spēcīgs enerģētiskais lādiņš ir senlaiku grāmatām, kas rakstītas ar roku. Ikviens, kas lasa senu grāmatu, saņem informāciju par autora domām. Tādējādi caur telpu un laiku notiek energoinformatīvā apmaiņa starp lasītāju un grāmatu. Grāmatas aura pastāvīgi izplata telpā starojumu apmēram metra attālumā. Šajā starojumā ir informācija par izdevuma saturu. To zināja arī Konstantīna vecmāmiņa, iesakot viņam nolikt grāmatu uz nakti zem spilvena.

Miegā cilvēks zemapziņas līmenī intensīvi nolasa informāciju, ko satur grāmatas aura, bet, būdams nomodā, viņš var apzināti izmantot šo informāciju, ja tā viņam ļoti nepieciešama.

Tā ka "vecmāmiņas metode" visiem var dot nenovērtējamu labumu. Seminārā es uzzināju daudz interesanta arī par citām grāmatas enerģētikas īpašībām, piemēram, par senlaiku svētajiem tekstiem. Tie ietekmē cilvēku ar savu īpašo valodu un harmonizē viņa enerģētiku, noskaņojot uz cildenu domāšanas veidu.

Nobeigumā jāatgādina, ka grāmatas var ietekmēt cilvēku gan pozitīvi, gan negatīvi. Atcerēsimies leģendas par "nolādētajām" grāmatām, kuras izlasot cilvēks nespēj izturēt sasprindzinājumu, sākas nervu darbības traucējumi, kas var beigties ar vājprātu.

Beidzis savu vēstījumu, runātājs pārlaida visiem daudznozīmīgu skatienu un teica:

- Tāpēc ir vērts padomāt: ko jums var sagādāt nopirktā vai uzdāvinātā grāmata - prieku vai slimību?

Visi klātesošie bija ar viņu vienisprātis. Atstājot jauniešu kompāniju, es pirmo reizi sapratu, kādu ietekmi uz mums atstāj informācija, kas ietverta apkārtējos priekšmetos.

12. NODAĻA PSIHOENERĢETIKA UN ROKRAKSTS

grafoloģijas brīnumi

1882. gadā Briselē tika nogalināts advokāts Bernejs. Apbrinojams gadījums - slepkava bija pastrādājis savu melno darbu tik profesionāli un tīri, ka detektīvi noskrējās vai bez kājām, meklējot noziedznieku. Beidzot viņi nolēma atteikties no nesekmīgajiem mēģinājumiem atrast vainīgo. Slepkava bija kā ūdenī iekritis, izmeklētāji zināja tikai to, ka viņš bijis pazīstams ar izdomātu uzvārdu Vogans.

Taču izmeklētāju rokās bija nonācis papīra gabaliņš ar slepkavas rokrakstu. Un tieši tas palīdzēja atklāt veiklo noziedznieku. Kad visi citi līdzekļi nebija devuši rezultātus, izmeklētāji atcerējās grafoloģiju. Kāds šīs zinātnes pārstāvis, Bergamota kungs, apņēmās pēc rokraksta noteikt ne vien Vogana tikumiskos uzskatus, bet arī fizisko izskatu. Pēc vairāku stundu uzcitīga darba grafologs izdarīja šādu secinājumu: "Temperaments nesavaldīgs, straujš, sangvinis- tiski žultains; lieli kauli, attīstīti muskuļi; vecums vidējs; izturēšanās nedraudzīga; nosliece uz naidīgumu, īgnumu, mizantropiju, dusmās Vogans nobāl; gaita pareiza. Viņš ir pozitīvs cilvēks, precīzs, viņam nepatīk strīdi; vairāk augstprātības nekā patmīlības; patīk kārtība visās lietās, un viņš labi skaita; egoists, augstprātīgs, godkārīgs; runā maz, smalks diplomāts, reti saka to, ko domā; ir mācījies, saprot mākslu, viņam nav nekādu reliģisku jūtu. Seja tumsneja; acis droši vien pelēkas, deguns ar nelielu kumpu, rokas mazas, ar tieviem pirkstiem, zobi labi; samiedz acis; izruna nav sevišķi skaidra; labās rokas vidējais pirksts fenomenāli neattīstīts."

Šis atzinums tika nodots policijas inspektoram, - un pēc 10 dienām slepkava jau bija justīcijas rokās.

Tagad lasītājs labi saprot grafoloģijas noderīgumu, to, cik daudz var uzzināt, analizējot cilvēka rokrakstu. Vārds "grafoloģija" tulkojams kā "mācība par rakstu", grafoloģija atklāj savstarpējo sakarību starp cilvēka rokrakstu un viņa psihisko un fizisko stāvokli. Grafoloģija analizē mijiedarbību, kas pastāv starp rokrakstu un rakstītāja domājošo un vēlmju pilno "es".

Par grafoloģijas "tēvu" uzskata franču abatu Mišonu, kas pirmais centās sistematizēt atsevišķās ziņas par grafoloģiju un lika pamatus šai zinātnei, kuru droši var saukt par mākslu. Viņš izdarīja šādu secinājumu: "…Jebkurš raksts, tāpat kā ikviena valoda, ir tieša dvēseles garīgo un tikumisko ipatnību izpausme."

Grafoloģija bija pazīstama jau sirmā senatnē. Savos sacerējumos to piemin Aristotelis, Dmitrijs Falernskis, Me- nandrs un daudzi citi filozofi. Svetonijs, kas dzīvoja Romas impērijas laikos, runājot par imperatora Augusta taupīgumu, ziņo, ka viņš rakstot "cieši lika burtus citu pie cita un ļoti sašaurināja rindstarpas".

Pēc pazīstamā rakstnieka Dimā (dēla) domām, "grafoloģija ir augstākā mērā praktiska zinātne, tāpēc ka cilvēka iepazīšanai nav vajadzības viņu pat redzēt". "Paskat tikai," iesaucas dedzīgais francūzis, "kāda varena prasme spriest par cilvēkiem no tālienes."

Ar grafoloģiju bija pazīstams arī Konfūcijs. Viņš brīdināja: "Bīstieties no tā, kura rokraksts atgādina niedri vējā." Bet slavenie romieši Jūlijs Cēzars un Nerons bieži norādīja, ka cilvēka rokraksts atspoguļo viņa raksturu un noslieces, kā arī var atklāt tieksmi uz nodevību.

Atzīmēsim vēl ķīniešu filozofa Džu Ho domas. Viņš apgalvoja, ka pēc rokraksta var pat noteikt rakstītāja izcelsmi - vai šis cilvēks ir dižciltīgs vai zemas kārtas. Vispār jāatzīst, ka spēju pēc rokraksta noteikt cilvēka temperamentu un raksturu sāka nopietni pētīt jau sen, apmēram 17. gadsimtā.

Mišona uzsākto zinātnes attīstīšanu turpināja francūzis Krepjē Žamēns, kurš 19. gadsimta beigās publicēja pārstrādātu un papildinātu Mišona darbu, kas kopš tā laika tiek uzskatīts par klasisku. Šis izdevums sekmēja grafoloģijas ātru izplatīšanos visā Eiropā. Starp grafoloģijas piekritējiem bija zinātnieki, literāti, ārsti. Pat mākslinieki sāka vākt to personu rokraksta paraugus, kuru portretus viņi gleznoja. Tas jūtami palīdzēja darbā, ja nebija klāt "oriģināla".

Kad jaunā zinātne bija izveidojusies un kļuvusi vajadzīga, tā izrādījās ļoti noderīga psihologiem un pat juristiem.

rokraksts - psihes atainojums

Tagad aplūkosim grafoloģijas galveno problēmu: rokraksta nozīmi un tā saikni ar psihi. Var droši sacīt, ka rokraksts ir viens no cilvēka pašizpausmes veidiem. Rokraksts, tāpat kā cits raksturlielums - pirkstu nospiedumi, ir stingri individuāls, vienāds rokraksts gadās tikai dvīņiem.

Pētot rokrakstu, grafologi pirmām kārtām atklāj cilvēka roku kustību "psihiskās izpausmes izlīdzināšanos" rakstīšanas laikā. Rokraksta elementi liecina par jūtām, tieksmēm, cerībām, talantiem, proti, par cilvēka raksturu kopumā. Grafologi atzīst intuīcijas lomu, lasot rokrakstu. Taču viņi slikti pārzina parapsiholoģiju, bet rokraksta saikne ar šo zinātni ir neapšaubāma. Cilvēka psihiskā darbība ar rakstītāja motorisko reakciju starpniecību ir cieši saistīta ar viņa enerģētisko stāvo Īdi. Taču šādi pētījumi pagaidām tiek veikti Joti reti. Kopumā var sacīt: ja grafologs ir ekstrasenss, rokraksta analīze veicas daudz ātrāk.

Daudzu cilvēku domāšanai ir spontāns raksturs. Taču viņu spriedumi ir pārsteidzoši pareizi. Viņi rīkojas, iedvesmas vadīti, intuitīvi un nekad nekļūdās. Šajā procesā viņiem palīdz zemapziņa. Tāpēc šādu māku apgūt ir ļoti grūti, tas ir iedzimts talants. Intuīcija ir ļoti vērtīga grafologa īpašība, jo viņam jāizpēta daudzi faktori, kas ietekmē rokrakstu, jānosaka šo faktoru nozīme un to savstarpējā saistība. Intuīcija palīdz noskaidrot, kuri rokraksta elementi ir noteicošie un kuriem ir gadījuma raksturs. Pazīstami grafologi zinātni par rokrakstu uzskata drīzāk par mākslu un piebilst: bez intuīcijas šeit grūti iztikt.

Ievērojamais rokrakstu pētnieks, pazīstamais 19. gadsimta grafologs I. Morgenšterns uzrakstīja grāmatu "Psiho- grafoloģija". Ar konkrētiem piemēriem viņš pierāda, ka rokraksts ir cieši saistīts ar cilvēka raksturu, uzvedibu un ārējo izskatu. Izcilais psihologs un rokrakstu pētnieks uzskatīja, ka ikvienā burta izliekumā un svītrā kā spogulī atainojas "rakstura vispārējās un individuālās garīgās īpašības, kā arī visas psihiskās funkcijas: ciešanas, prieks u.t.jpr." Vīņš raksta: "Daudzas reizes esmu diagnosticējis un atklājis kaites, vainas, slimības, kā arī noteicis talantīgumu, norādot talanta raksturu, piemēram, muzikalitāti, oratora mākslas talantu, mākslinieciskās noslieces, dziedātāja, dramaturga, literāta spējas u.t.jpr. Mani vienmēr ir interesējusi indivīda garīgā bagātība un pasaules uzskats, par ko pārliecinājās cilvēki, kas mani apmeklēja."

Neizskaidrojams šķiet gadījums, kad I. Morgenšterns pēc kādas sievietes rokraksta secināja, ka vēstules autores asinis sajaukušās divas rases. Turklāt meistars aprakstīja šīs sievietes agrāko dzīvi un visas galvenās viņas slimības. Slavenais psihogrāfs atzinās, ka ikviens rokraksta burts viņam ir kāds tēls, turklāt dzīvs tēls, un psihologs redz tā turpmāko attīstību.

Grafologs spēja pastāstīt jaunlaulātajiem par viņu turpmāko kopējo dzīvi un dažādiem notikumiem. Katram cilvēkam, tāpat kā jebkurai informatīvai sistēmai, ir neatkārtojams spektrālais kods - tēls. Cilvēka rokrakstu var nosaukt par viņa individuālo īpatnību un psiholoģiskā stāvokļa projekciju.

Analizējot rokrakstu, grafologs pirmām kārtām pievērš uzmanību raksta elementiem - burtu slīpumam, aprakstītās papīra lapas malām, attālumam starp vārdiem, rindiņām un burtiem, tam, cik stiprs ir uzspiediens, teksta rakstīšanas ātrumam utt.

Parastie cilvēki, skatoties uz rokraksta lapu vai fotogrāfiju, redz to, kas tur attēlots. Speciālisti grafologi burtu izliekumos un rakstījumā apbrīnojami detalizēti redz visu cilvēku, sajūt reālos viņa ķermeņa izliekumus, dzird dabisko balsi un pat atšķir sejas izteiksmi.

Kreiļa rokraksts. Grafoloģiski iespējams izpētīt arī tā saukto kreiļu rokrakstu, lai gan kreiļi roku un zīmuli tur citādi. Kā zināms, "kreisās rokas" cilvēka uzvedībai ir mistisks raksturs, tāpēc ka viņa rīcība saistīta ar galvas smadzeņu labo puslodi, kura ir atbildīga par radošo, tēlaino un emocionālo sfēru. Bet kreisā puslode (dominējošā tiem cilvēkiem, kuri visu dara labāk ar labo roku) vadās no loģikas.

Novērtējot kreiļu spējas, var sacīt, ka viņiem ir labāk attīstītas ekstrasensorās dotības: viņi labāk un ātrāk apgūst pārjuteklisko uztveri - biolokāciju, psihometriju, telepātiju. Šajā ziņā, kā jau tika teikts, kreiļiem daudz palīdz labāk attīstītā zemapziņa.

Starp citu, interesants jautājums: kāpēc pasaulē kreiļu ir mazāk nekā labroču?

Ir ļoti daudz hipotēžu, kas atbild uz šo jautājumu. Vienu no tām izvirzīja Šveices zinātnieks Irvins. Ļoti sen uz Zemes bija vienāds skaits kreiļu un labroču. Izdarot zināmus eksperimentus, zinātnieks secināja: kreiļu skaita samazināšanās cēlonis ir tas, ka viņi, būdami daudz jutīgāki cilvēki, gājuši bojā no psihiski aktīvām vielām, kas postoši ietekmēja cilvēkus. Tāpēc mūsdienās kreiļu uz Zemes palicis tikai apmēram 10 procentu.

Pēc citas hipotēzes, ko dēvē par "vairoga un zobena cēloni", kreiļi biežāk gāja bojā daudzajos karos, tāpēc ka viņi šķēpu turēja kreisajā rokā, bet vairogu - labajā. Un viņu bojāejas galvenais iemesls ir neaizsargāta sirds.

Patiesais iemesls, kāpēc ir krietni vairāk labroču, pagaidām nav noskaidrots. Toties jāatzīmē, ka starp kreiļiem ir ļoti daudz talantīgu cilvēku. Tāpēc loģiski var secināt, ka viņu enerģētika tiek pakļauta lielākām slodzēm nekā tiem, kuri veiklāk rīkojas ar labo roku. Tātad (tas gan ir tikai pieņēmums), lai padarītu kreiļus labāk piemērotus eksistencei "agresīvajā" apkārtējā vidē, daba ievērojami samazina viņu skaitu, jau šiem cilvēkiem piedzimstot.

grafoloģijas noslēpumi

Kā mēs jau redzējām, grafoloģija pirmām kārtām var pastāstīt par cilvēka raksturu. Taču rokraksts arī lieliski diagnosticē veselības stāvokli, pavēsta, ka cilvēks slimo ar kādu kaiti. Pieņemsim, ka viņam sāp kājas. To parasti parāda burtu apakšējās daļas.

Grafologs cilvēka rokrakstā izšķir trīs zonas: augšējā zona ir atbildīga par galvu, vidējā - par rumpi, apakšējā - par kājām. Šajās zonās atsevišķi burti tiek rakstīti īpaši. Pirmajā zonā nozīme ir burtu b, h, d, k, 1, t rakstībai, otrajā zonā svarīgi ir burti a, c, j, m, n, o, r, s, u, v. Apakšējo zonu pārstāv burti f, g, ž, r, i, z.

Katram cilvēkam attiecības starp zonām ir atšķirīgas. Tā, piemēram, pēc atsevišķu burtu rakstības var noteikt plaušu, sirds, krūškurvja slimības, rokrakstā noteikti redzamas (ja šādas kaites cilvēkam ir) neirožu, alkoholisma, histērijas, tuberkulozes un garīgo traucējumu pazīmes.

Grafologs pēta ne tikai cilvēka raksturu un slimības, bet darbojas arī citā jomā, ko nosacīti var saukt par "grafoloģiju un likumu", ļoti bieži palīdzot kādam juridiska rakstura darbā. Grafologi ir dokumentu izpētes eksperti, viņi var noteikt arī paraksta viltojumu.

Minēsim raksturīgu piemēru. Pagājušā gadsimta deviņdesmito gadu sākumā vācu žurnāls Stern nokļuva nepatīkamā situācijā sakarā ar šajā žurnālā publicētajām Hitlera dienasgrāmatām. Vairāk nekā sešdesmit šo "dienasgrāmatu" sējumi bija uzrakstīti ļoti neskaidrā rokrakstā, un daudzi ievērojami rokrakstu pētnieki atzina tos par Hitlera pierakstiem. Taču, kad dienasgrāmatas tika nodotas grafolo- ģiskajai ekspertīzei, kriminālistiem izdevās pierādīt, ka tas ir viltojums. Dzīšanās pēc sensācijas žurnāla Stern izdevējiem beidzās ar apmēram astoņu miljonu dolāru lielu sodu.

Nobeigumā gribas sacīt, ka grafoloģija ir ļoti interesanta zinātne, kas var nostāties līdzās daudzām zinātņu nozarēm: psiholoģijai, enerģētikai, medicīnai…

Vingrinājums-Cilvēka rakstura noteikšana pēc rokraksta

Ar grafoloģijas palīdzību var lieliski noskaidrot cilvēka dvēseles būtību: vai tā ir agresīva vai labestīga. To spēj izdarīt biolokācija, ar kuras palīdzību var izmērīt rokraksta enerģētiskā potenciāla kvantitāti un kvalitāti. Pirmais mērījums parādīs starojuma lielumu, otrais - tā polaritāti, turklāt pēdējais raksturlielums attieksies uz personības amorālajām nosliecēm. Šādai

diagnostikai nepieciešami vairāku cilvēku rokraksta paraugi, lai varētu salīdzināt to starojumu.

Kā piemēru izraudzīsimies divu pazīstamu vēsturisku personību - Krievijas imperatora Nikolaja I un franču revolūcijas darbinieka Žana Pola Marata parakstu paraugus. Hirklāt diagnostiku var izdarīt nevis pēc šo cilvēku rokraksta teksta, bet gan pēc viņu personiskā paraksta. Zīmējumos parādīti viņu autogrāfi.

Lūk, Nikolaja I paraksts (13. zīm.). Šajā skaistajā un noteiktajā rakstā atspoguļojas Krievijas imperatora nelokāmā griba un enerģiskais raksturs. Vienādais burtu

augstums liecina par rakstura stabilitāti, kārtības mīlestību un rīcības konsekvenci. Nelielais rokraksta slīpums uz labo pusi stāsta par jutīgumu, bet raksta skaistums pauž attīstītas estētiskās jūtas.

Tagad palūkosimies uz Marata rokrakstu (14. zīm.). Stiprs rokraksta slīpums uz labo pusi kopā ar asiem, stūrainiem burtiem norāda uz šā cilvēka nervozitāti un ātrām dusmām, kas pāriet nesamierināmā naidā pret cilvēkiem, kuri nepiekrīt viņa uzskatiem. Revolucionāro ideju ietekmē viņā noticis krass dvēseles pavērsiens un nelāgās noslieces guvušas pārsvaru pār labo,

14. zīm.

Ž. R Marata rokraksts

izzudusi cēlsirdība un parādijies šausmīgs ieradums izliet asinis.

Šo divu parakstu energodiagnostika notika šādi. Kreisās rokas plauksta tika pacelta virs viena no parakstu paraugiem, bet labajā rokā atradās rāmītis. Orientācija domās pirms pētījuma bija šāda: "Rāmīša pagriešanās uz kreiso pusi (ja operatoram tas nozīmē "jā") norādīs pozitivās īpašības, kas atspoguļojas rokrakstā, bet rāmīša pagriešanās uz labo pusi - negatīvās īpašības." Pagrieziena leņķa lielums parādīs labestīgo jūtu vai agresivitātes intensitāti konkrētā cilvēka dvēselē.

noderiga informācija Rokraksta "barometrs"

No visiem daudzajiem rokraksta raksturlielumiem par galveno var uzskatīt burtu slīpumu. Pirmais, kam pievērš uzmanību rokraksta analizētāji, ir uzrakstīto burtu slīpums uz labo vai kreiso pusi (tas var būt arī tik tikko manāms). Slīpums liecina par to, kā rakstītājs izturas pret citiem cilvēkiem, arī pats pret sevi un kam šajā gadījumā ir pārsvars: introversijai (vēršanās sevī) vai ekstraversijai

A

L

E

P

Intraverta personība

Ekstraverta personība

15. zīm.

Burtu slīpums - galvenais rokraksta rādītājs

(vēršanās uz āru). Šo raksturlielumu var attēlot grafiski. Palūkojieties uz 15. zīmējumu. Tas līdzinās diagrammai: centrālā līnija, kas ir perpendikulāra pamatam, nozīmē, ka burtiem slīpuma nav, uz kreiso pusi slīpās taisnes norāda uz introversiju, uz labo pusi slīpās taisnes - uz ekstraversiju. Šādu grafiku var tēlaini nosaukt par cilvēka rokraksta "barometru".

Ja rokraksta slīpums ir spilgti izteikts ar taišņu C, D, E stāvokli, tad uzrakstīto burtu autors stingri kontrolē savas emocijas. Šādiem cilvēkiem bieži vērojamas bailes no nākotnes, un viņi daudzkārt atceras pagātni.

2

Neliels rokraksta slīpums uz kreiso pusi (A un B) liecina par to, ka cilvēks nešaubās par savu nākotni, viņš situāciju vērtē loģiski, nevis emocionāli. (Tas neattiecas uz kreiļiem; viņiem šis raksta veids ir pats dabiskākais, un nekādus secinājumus šajā gadījumā nevajag izdarīt.)

Taisns rokraksts (slīpuma atzīme H) liecina par stabilu personības tipu, kurš nav noslēgts, taču kontrolē savas emocijas. Šādiem cilvēkiem ir nosliece uz prakticismu, viņi cenšas rūpēties par sevi.

Neliels rokraksta slīpums uz labo pusi (L un M) ir droša pazīme, ka cilvēkam ir veselīga attieksme pret dzīvi. Šādi cilvēki prot ielūkoties nākotiiē un neaizmirst pagātnes rūgtās mācības, apvienojot sevī optimālu emocionalitāti un prakticismu.

Ja cilvēka rokraksts ir ļoti slīps uz labo pusi (N, 0, P), tas liecina par viņa nevēlēšanos kaut ko plānot un rūpīgi apdomāt savus lēmumus. Šajā gadījumā personība vienaldzīgi izturas pret nākotni. Tas ir ekstraverts cilvēks, kurš gatavs rīkoties pēc pirmā impulsa. Sliktākajā gadījumā šis raksturlielums nozīmē emocionālu nestabilitāti.

13. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA: MĪLESTĪBA UN AGRESIJA mīlestības kosmiskā būtība

"Lielā mīlestības ideja saskaņā ar miera tradīciju pētījumiem cilvēces kultūras vēsturē atstājusi daudz dziļākas un stabilākas pēdas nekā jebkurš cits jēdziens" (Reliģijas enciklopēdija).

Mīlestība ir pats lielākais spēks pasaulē. Tas ir Kosmiskais impulss, kas uztur, ievirza un apgādā ar informāciju ikvienu dzīvu būtni. Visos energoinformatīvajos procesos uz Zemes cilvēks var piedalīties radoši un individuāli tikai ar mīlestības palīdzību. Mīlestība ir apbrīnojama visu cilvēka radošo spēju sintēze. Mīlestība nav tikai jūtas, tā ir Gara un Dzīvības mūzika, tā ir vissmalkākā un visaptvero- šākā enerģija. Mīlestība ir visu cilvēka enerģētisko centru harmonisko vibrāciju kopums. Mīlestība ir patiesa, ja tajā piedalās Gars, nevis tikai jutekliski emocionāla iekāre.

īstenas mīlestības uzplūdi ir radījuši brīnišķīgus šedevrus gan mūzikā, gan glezniecībā, gan poēzijā, gan tēlniecībā utt. Jebkura daiļrade apvienojumā ar mīlestību cilvēka dvēselē skan kā burvju simfonija.

Mīlestību var nosaukt par visiem saprotamu valodu, kas meistariski noausta no augstākajiem garīgajiem enerģētiskajiem pavedieniem. To apbrīnojamais Dievišķais ritms harmonizē personību un virza pa evolūcijas ceļu.

Mīlestībai un sirdij "Agni Jogas" Mācībā ierādīts daudz vietas, un tā nav nejaušība, ka šie abi vissvarīgākie jēdzieni bieži vien tiek aplūkoti kopā.

Sirdi uzskata par cilvēka organisma sauli, kurā koncentrēta indivīda psihiskā enerģija. Atgriežoties pie mīlestības, atzīmēsim, ka tai ir divas īpašības: pieķeršanās un garīgi centieni. Mācībā teikts, ka pirmā mīlestība ir pasaulīgā mīlestība, bet otrā - debesu mīlestība. "Cik daudz radoša darba ir sagrāvusi pirmā mīlestība un cik daudz spārnota radījusi otrā! Pirmā mīlestība pazīst visus telpas ierobežojumus, bet otrajai nav vajadzības pēc pasaulīgajām mērauklām, to neapgrūtina ne tālums, ne nāve. Pirmā mīlestība pazīst pasauli kā planētu, otrā turpretī izjūt grūtības pirms planētas iznīcināšanas. Patiesi - otrā mīlestība pieder gan fiziskajai, gan smalkajai, gan Ugunīgajai pasaulei.

Zinātnieki un konstruktori pagaidām vēl izgudro mehāniskos robotus. Taču paies laiks, un cilvēki pievērsīs uzmanību saviem iekšējiem spēkiem.

Ir jāsaprot, ka sirds darbojas ārpus parastajām pasaulīgajām dimensijām. Tā zina, redz un jūt visu ap sevi. Tieši tāpēc vajag biežāk vaicāt savai sirdij, kā tā domā un ko tā vēlas" (Dzīvās Ētikas Mācība).

"Agni Jogas" Mācība mums atklāj lielu noslēpumu: sirds ir nemirstīga! Tā nemirst, bet pāriet no apvalka apvalkā, visu laiku attīstot un paplašinot savu ugunīgo potenciālu. Kad apziņa pārvietojas sirdī, nostiprinās cilvēka nemirstība.

par cilvēka sirdi

Sirds ir enerģijas uzkrāšanas un pārveidošanas rezervuārs. Vērojot guļoša cilvēka sirdi, var sajust tās dažādās vibrācijas atkarībā no Smalkās Pasaules iedarbības.

Bagātīgs uzturs izraisa sirds aptaukošanos, taču šo slimību var novērst jau pašā sākumā. Labākā pretinde pret sirds aptaukošanos ir darbs. Cenšanās strādāt nostiprina sirdi. Sirds var izturēt lielu slodzi, bet var darboties arī "tukšgaitā". Sirds jāglābj nevis ar operācijām, bet gan ar saudzigu izturēšanos pret to.

Nevar salīdzināt dzīvnieka un cilvēka sirdi. To funkcijas daudzējādā ziņā ir atšķirīgas: cilvēka sirds uzdevums ir izzināšana, bet dzīvniekam sirds funkciju lielākā daļa nepieciešama fizioloģiskajiem procesiem. Nav saprātīgi mākslīgi atdzīvināt tikko miruša cilvēka sirdi, jo tad noris process, kurā smalkais ķermenis atdalās no blīvā ķermeņa. Ar varu ietekmēt sirds darbību ir noziegums. Sirds sajūt un atspoguļo daudzus cilvēkam neredzamus procesus.

Par sirds dzīvotspēju liecina pulss. Pulsa svārstības galīgo raksturu iegūst jau septiņu gadu vecumā, kad gars ieiet sirds centrā. Ārsti bērnam šajā vecumā bieži konstatē pulsa novirzes no normas un var izrakstīt zāles, kas satur narkotikas. Taču šādas zāles negatīvi ietekmē intelektu, kas bērnam vēl nav izveidojies. Reti kāds zina, ka sirds ir starpnieks, ar kura palīdzību var sazināties ar Augstāko Pasauli.

Saskaņā ar senlaiku dziednieku uzskatiem sirds tiek atzīta par psihiskās enerģijas (ko sauca par "sirds gaisu") centru. īpaši tika uzsvērts, ka no visām smalkajām enerģijām visvarenākā ir enerģija, ko izstaro sirds. Pats vārds "sirds" nozīmē ""ego"vidus". Sirds atrodas krūškurvja vidusdaļā, jo galvenais taču vienmēr atrodas centrā. Sirds uzkrāj pašu galveno cilvēka bagātību - mīlestību. Kosmosa enerģija uztur visu dzīvo uz Zemes, arī sirdi. Taču, lai sirds dzīvotu, tai jāsaņem ne tikai Kosmosa enerģija, bet jāizstaro arī pašai sava enerģija, vislabestīgākā un svētīgākā enerģija.

Mūžīgie Visuma likumi nosaka: lai kaut ko saņemtu, kaut kas jāatdod. Tāpēc bērna sirds, nesaņēmusi pietiekami daudz mīlestības, kļūs ļauna, tajā vienmēr valdīs aukstums. Sirds sažņaugšanās, asinsvadu spazmas, sāpes - to visu izraisa sirdī valdošais aukstums. Mīlestības trūkums ir cēlonis tam, ka jauniešu vidū izplatās sirds slimības un dažādi veselības sarežģījumi.

mīlestība - enerģētisks spēks

Daudzi dziednieki stāsta, ka, strādājot ar pacientiem, viņus pārņem bezgalīgas mīlestības jūtas. Dziednieki gandrīz vienmēr strādā ar svešiem enerģētiskajiem laukiem, būdami patiesas un sirsnīgas mīlestības pilni pret visām dzīvajām būtnēm: cilvēkiem, dzīvniekiem un augiem.

Mīlestība ir reāls enerģētiskais spēks, kas pārveido un izdziedina cilvēku. Amerikāņu zinātnieki mediķi savos pētījumos atklājuši pārsteidzošu parādību, kas apstiprina ideju, ka mīlestība ir reāla dziedniecības enerģija. Tās fizioloģisko iedarbību var izmērīt ar aparātiem pat DNS līmenī. Eksperimenti parādīja, ka to cilvēku elektrokar- diogrammas, kuri meditēja, milestības un līdzcietības pārņemti, atšķīrās ar lielāku koherenci (saskaņotību) no to cilvēku kardiogrammām, kuri meditēja, būdami vienaldzīgi vai izjūtot pretrunīgas emocijas.

Kad meditētāju bija pārņēmušas mīlestības jūtas, elek- trokardiogrammas spektrālā analīze uzrādīja vienmērīgu, sakārtotu, nepārtrauktu frekvenču zīmējuma rakstu. Ar mīlestību asociējamiem sirds ritmiem kardiogrammā bija sinusoidāla struktūra, bet šo viļņu frekvenču aktivitātes virsotnes sekoja pēc vienādiem intervāliem. Kardiogrammā bija labi redzams, kā mainījās sirds pukstu struktūra no haotiskas uz absolūti vienmērīgu.

Pētot citus eksperimenta dalībniekus, kuriem bija pretrunīgas emocijas vai kuri meditācijas laikā nebija koncentrējušies uz mīlestību, viņu kardiogramma parādija, ka sirds pukstu frekvence nav koherenta.

Mediķi uzskata, ka brīdī, kad meditētājs koncentrējas uz iekšējās mīlestības un miera jūtām, sirds ģenerē īpašu enerģiju, kas izdziedina pārējās ķermeņa daļas, arī smadzenes.

sargieties no agresijas!

Agresija ir psihisks faktors, kas atklājas ar īpašām viļņu frekvencēm. Tāpēc var sacīt, ka jebkura agresija ir negatīvā enerģija, kura savas plūsmas varā spēj sagrābt gan atsevišķu cilvēku, gan veselas sabiedrības.

Agresijas pamatā ir pašas zemiskākās īpašības un tieksmes - naids un visatļautība, neiecietība, skaudība utt. Agresija izpaužas kā domu sūtījumi, kas vienā mirklī var pieņemties varenā spēkā, iznīcinot savā ceļā priekšmetus, lietas un visu dzīvo. Agresija ne vienmēr pārtrauc ierasto mierīgo dzīves ritmu, tāpēc ka baidās no atklātības un necieš nevienu, kas uzdrošinās to nosaukt īstajā vārdā.

Dažādiem cilvēkiem agresijas izpausmes nav vienādas, tām ir atšķirīgas frekvences. Taču tad, kad liela cilvēku grupa ir par kaut ko ieinteresēta vai to ir pārņēmusi viena ideja, daudzu cilvēku frekvences rezonē vienā frekvencē un šāds negatīvais potenciāls var izrādīties ļoti postošs. Kāpēc, piemēram, futbola mačos bieži vien līdzjutēji sāk trakot? Viņu negatīvā enerģija izraisa kautiņus, materiālo objektu iznīcināšanu, lamāšanos, pretinieku un kārtības uzraudzītāju piekaušanu.

Kā cilvēkā uzkrājas agresija? To, protams, veicina negatīvās emocijas. Aplūkosim, piemēram, situāciju, kad daudziem cilvēkiem par visu ir primitīvi priekšstati un viņu ikdiena aizrit sliktos sadzīves apstākļos. Šādā gadījumā cilvēku viļņu frekvences saplūst cita ar citu un kopējais potenciāls spēj palielināt ikviena indivīda enerģētiku. Tāpēc pūlis jūtas vienots un ļoti spēcīgs. Šādas nevadāmas sabiedrības izpausmes ir šausmīgas - kaut vai atcerieties revolūcijas, kad tautas masas grāva un dragāja visu sev visapkārt. Šajā gadījumā ir apdraudēta to cilvēku dzīvība, kuri neatbalsta pūļa mērķus. Tāpēc pretoties šādai agresijai iespējams, tikai sašķeļot pūli atsevišķās grupās, "saskaldot" kopējo negatīvo potenciālu.

Agresijas enerģijas kvalitatīvai novērtēšanai var izmantot biolokāciju. Novērtējot enerģētiku pēc desmit ballu sistēmas nosacītās vienībās, var viegli noteikt attiecīgā pūla potenciālu. Tas palīdzēs masu pasākumu organizētājiem iepriekš paredzēt negatīvā potenciāla kritisko robežu un laikus sagatavoties, lai ātri apslāpētu liela cilvēku pūļa nevaldāmo uzliesmojumu.

psihiskā aizsardzība

Jums noteikti jāzina, ka cilvēka saslimšana ir īpaša apziņas stāvokļa rezultāts. Tāpēc vispārējais psihiskās aizsardzības princips ir šā fakta apzināšanās un gribas diktēta apziņas ievirzīšana citā psihiskajā stāvoklī, ko var uzskatīt par "normu". Ja jūs būsit pastāvīgi noskaņojies uz "visaugstāko" stāvokli, kurā izzūd jēdzienu "labs" un "slikts", "labvēlīgs" un "ļauns" u.t.jpr. atšķirība, tad jums būs garantēta aizsardzība psihiska uzbrukuma gadījumā. Praktizējot aizsardzību no psihiska uzbrukuma, var izmantot šādu orientāciju: "Es visiem vēlu labu." Lai pilnveidotu psihisko aizsardzību, pastāvīgi jāpaplašina apziņa, "iekļaujot" tajā tādus jēdzienus kā uzmanība un mīlestība pret sevi un pret apkārtējiem cilvēkiem.

Ja rodas vajadzība steidzīgi izmantot psihisko aizsardzību, var domās izveidot stabilu aizsargapvalku. Atrodoties starp ļoti daudziem cilvēkiem, kas var traucēt koncentrēties, jums jābūt gatavam radīt gandrīz momentānu aizsardzību. To var izdarīt šādi. Apsēdieties uz krēsla, plaukstas ar savītiem pirkstiem nolieciet uz ceļiem, kājas kopā (ceļgali un pēdas piespiesti viens otram). Pieveriet plakstiņus un skatieties vienā punktā. Elpojiet ritmiski, domās koncentrējot prānu saules pinumā. Pēc tam 2-3 reizes "izstarojiet" visus tās krājumus apkārtējā telpā, tajā pašā laikā iztēlojoties, kā ap jūsu ķermeni izaug olveida enerģētiskās bruņas. Šajā bridi centieties ne par ko nedomāt, uz kādu laiku ievirziet psihi pasīvā stāvoklī. Šādi izveidots aizsargājošais apvalks ir cilvēka individuālā biolauka zonas mākslīgs nostiprinājums. Tas var pasargāt jūs no negativiem spēkiem un domām, neļaujot tām nokļūt šā apvalka iekšienē.

Visizplatītākais psihiskā uzbrukuma veids ir sadzīves uzbrukums. Šāda uzbrukuma cēlonis ir harmonijas trūkums cilvēka energoapmaiņā ar apkārtējo vidi. Turklāt indivīds, kuram trūkst enerģijas, cenšas palielināt savu potenciālu uz citu rēķina. Šādu parādību sauc par vampī- rismu, bet to cilvēku, kuram vampīrs cenšas atņemt zināmu daudzumu enerģijas, dēvē par donoru.

Lai iegūtu enerģiju, vampīrs meklē cilvēkus, no kuriem varētu paņemt enerģiju, turklāt izmantojot visdažādākos paņēmienus. Donors ne vienmēr spēs saprast, kas atrodas viņam blakus, un nenojautīs, ka no viņa "sūc" enerģiju, tāpēc jāprot atpazīt vampīrus. Atcerieties, ka vampīri pirmām kārtām ir ļoti runīgi cilvēki, kas uzsāk bezgalīgu sarunu ar savu upuri un tās laikā papildina savu enerģiju. Cits vampīru iecienīts paņēmiens ir iesaistīt cilvēku sarunā un izraisīt ar viņu strīdu. Un tādu cilvēku, kam patīk strīdēties un pierādīt savu īpašo viedokli, nav mazums. 'Iūrklāt vampīrs var aizskart cilvēka pašcieņu nepavisam ne tāpēc, ka vēlētos viņu aizvainot, bet gan lai izraisītu sarunbiedrā savdabīgu niknuma uzliesmojumu, kas viņam palīdzēs iegūt enerģiju (ņemiet vērā - jo spēcīgāks dusmu uzliesmojums, jo vairāk enerģijas dabūs vampīrs).

Kādus aizsardzības paņēmienus var ieteikt cilvēkiem, lai izvairītos no vampīriem? Vislabākais ir neatbalstīt garas sarunas, bet, ja no sarunas tomēr nevar izvairīties, nekādā gadījumā ne par ko neuztraukties. Ja redzat, ka arī tas nepalīdz, izbeidziet dialogu un šķirieties no sarunbiedra. Dažkārt to ir ļoti grūti izdarīt, tāpēc var izveidot sev psihisko aizsardzību: domās iztēlojieties, ka viss, ko dzirdat šādā sarunā, ieiet jums pa vienu ausi iekšā un tūlīt pat iziet pa otru ausi ārā.

Dažreiz vampīri mēdz būt ļoti neatlaidīgi un nav nemaz tik vienkārši tikt no viņiem vaļā. Arī dienesta stāvoklis var neļaut donoram spēji pārtraukt sarunu. Tad vampīram jāpasaka: "Piedodiet, man negaidīti sasāpējās vēders." Šāda atruna spēcīgi iedarbojas uz ikvienu vampīru. Turpmāk viņš pats negribēs dzirdēt donora glābjošo frāzi par vēderu.

Mēdz būt arī citi sadzīves vampīrisma gadījumi, kas izpaužas tuvu cilvēku savstarpējās attiecībās. Vampīrs var būt vīrs, sieva, meita utt. Dažkārt, pazīstot vīra savaldību, sieva mēdz provocēt savu laulāto draugu uz sīku ķildu. Ar to pietiek, lai iegūtu no viņa nepieciešamo enerģijas daudzumu.

Jāzina vēl, lūk, kas. Daudzām vecmāmiņām vecumdienās ļoti nepieciešams enerģijas papildinājums, un viņas to saņem, uzturoties līdzās saviem mazbērniem. Kopējās spēles un sarunas ar bērniem izskatās pilnīgi nevainīgas, un jebkurš cilvēks var teikt: "Cik loti vecmāmiņa tevi mīl! Viņa vienmēr spēlējas ar tevi, pastāsta tev daudz interesanta." Bet, uzmanīgi paraugoties uz mazdēlu, var ievērot, ka viņš ar interesi ldausās savu vecmāmiņu, taču bieži aizver acis aiz noguruma. Mazdēls zaudē enerģiju, nenojaušot, ka pie visa vainīga mīļotā vecmāmiņa. Šādā situācijā vecākiem jāpārtrauc pārāk ciešās mazdēla un vecmāmiņas attiecības. Un vēl kāds padoms: neļaujiet vecmāmiņai un mazdēlam gulēt vienā gultā. Šajā gadījumā vampīrisms var izpausties atklāti, ir taču šāda frāze: "Vecais biolauks apēd jauno."

Lai izvairītos no visiem vampīrisma veidiem, var izmantot speciālu aizsardzību. Regulāri paaugstiniet sava enerģētiskā potenciāla līmeni, saņemot Kosmisko enerģiju no izplatījuma. Nostājieties guļamistabā pie loga, izple- tiet rokas sānis un iztēlojieties, ka caur plaukstām jūs saņemat nepieciešamo enerģijas daudzumu. Ar 2-3 minūtēm dienā pietiks, lai iegūtu vajadzīgo enerģētisko papildinājumu.

Enerģijas zudumus var samazināt ar savu attieksmi pret visu notiekošo. Ja jūs sāk "apvārdot" vampīrs, pasakiet sev: "Mani neietekmē viņa vārdi." Ja slikti laikapstākļi vai trokšņaini ciemiņi jums bieži sabojā noskaņojumu, domās orientējiet sevi: "Mani neietekmē lietus (sniegs, sals)," "Mani neietekmē pļāpīgā dāma pie galda," "Mani neietekmē nekādas sarunas, kas man nepatīk."

Dažādās situācijās, izpildot zināmus aizsardzības paņēmienus, par kuriem mēs jau runājām, vai izgudrojot savas psihiskās aizsardzības metodes, var viegli tikt galā ar jebkurām vampīru intrigām, saglabājot labu noskaņojumu un veselību.

Vingrinājums Enerģētiskās aizsardzības metodes

Cilvēks, kā zināms, ir atvērta enerģētiskā sistēma. Tāpēc viņam labi jāzina bioenerģētiskās aizsardzības paņēmieni, lai pasargātos no agresīviem cilvēkiem, kas var pieslēgties viņa enerģijai un intensīvi izmantot to. Ir vairāki šādas aizsardzības paņēmieni, mēs aplūkosim divus.

Pirmais paņēmiens. Nostājieties ar seju pret sienu, rokas nolaistas gar sāniem. Koncentrējieties uz izjūtu, ka gribat nodrošināt sevi pret citu cilvēku ietekmi. Iztēlojieties, ka esat nolicis līdzās divus koka krustus sava auguma garumā. Novietojiet (domās) vienu krustu sev priekšā, otru - aizmugurē. Pēc tam iztēlojieties, ka ar labo roku atbīdāt tālāk no sevis priekšā esošo krustu, bet ar kreiso roku - aiz muguras esošo krustu (izstieptas rokas attālumā). Savienojiet abus krustus ar šķērskokiem, lai izveidotos vienota stabila sistēma (16. zīm.).

Tagad pēc iespējas dziļāk ieelpojiet un sāciet domās griezt radīto sistēmu pulksteņa rādītāju kustības virzienā. Sākumā grieziet lēnām, pēc tam aizvien ātrāk un ātrāk, bet pēc pusminūtes strauji apturiet griešanās kustību. Enerģētiskais aizsargs ir gatavs - jūs atrodaties iedomātā cilindrā, caur kura sieniņām svešas

16. zīm.

Vingrinājums "Aizsargājošais krusts"

enerģijas nevar iekļūt. Lai aizsardzību padarītu vēl stiprāku, cilindra augšu var aizsegt ar iedomātu konusu no jebkura metāla un cieši piestiprināt to pie cilindra (piemēram, piemetināt). Pēc tam jūs dažas stundas būsit enerģētiski pilnīgi pasargāts no ikviena vampīra.

Otrais paņēmiens. Nostājieties sākumstāvoklī - ar seju pret ziemeļiem. Rokas paceliet, taču ne augstāk par galvu. Skaitot līdz pieci, domās uzkrājiet enerģiju plaukstās. Pēc tam kreiso plaukstu uzlieciet uz saules pinuma, bet labo plaukstu paceliet priekšā sejai 5-10 centimetru attālumā no pieres. Stāvot šādā pozā, nepieciešams sevi orientēt: "Es radu ap sevi piecus enerģētiskos cilindrus, kas man būs droša aizsardzība pret jebkuru vampīru." Pēc tam domās ar labo roku pulksteņa rādītāju virzienā izdariet ap sevi piecas apļveida kustības, tādējādi radot stabilas cilindriskas sieniņas (cilindri atrodas cits citā). Tad salieciet kopā labās rokas pirkstus un iztēlojieties, ka jūs ar roku piepildāt telpu starp paša izveidotajiem cilindriem, pieberot to ar svina skaidiņām. Pakāpeniski nolaidiet labo roku līdz saules pinuma līmenim un domās sūtiet no rokas nākošos starus līdz grīdai, uz kuras balstās jūsu izveidotā cilindriskā sistēma. Šādu enerģētisko aizsardzību var periodiski mainīt apmēram reizi nedēļā (pēc tās pašas shēmas).

PamAcošs stāsts Leģenda par mīlestību

Reiz sanāca kopā cilvēki, lai palielītos ar savu spēku: cits parādīja varenību, savaldot savvaļas zvērus, cits lielījās ar sava galvaskausa stiprumu, vēl cits demonstrēja kāju ātrumu - tā tika slavētas dažādas ķermeņa daļas. Taču kāds cilvēks atcerējās sirdi, kas bija palikusi bez uzslavas. Tad visi sāka domāt - kā parādīt sirds spēku? Kāds jaunatnācējs sacīja: "Jūs runājat par dažādām sacensībām, taču esat aizmirsuši kādu cilvēka sirdij tuvu stāvokli - cēlsirdību. Lieciet mierā savus zobus, dūres un galvaskausus, bet sacentieties cēlsirdībā." Cilvēki kļuva domīgi, jo viņi nezināja, kā izrādīt cēlsirdību. Tā mīlestība palika neapspriesta, tāpēc ka pat pieeja tai netika

iekļauta spēju sacensība. Patiesi - ja ir atrasta cēlsir- dība, tad mīlestība iedegs sirds uguntiņas.

Uzskatīsim mīlestību par virzošo spēku, kas paplašina apziņu. Sirds bez mīlestības nekvēlos, tā nebūs uzticama un pašaizliedzīga. Tāpēc izteiksim atzinību visam, kur mīt mīlestība, jo mīlestība ir uz jaunās pasaules robežas, tur, kur nav naida un neiecietības. Mīlestības ceļš ir Kosmiskās enerģijas spriegums. Tā cilvēki atradīs savu vietu Kosmosā.

Sirds ir varenākais ugunīgo enerģiju avots. Sirds nav uzvarama, kad visas tās ugunis iedegtas. Tāpēc sirds audzi- | nāšana jāsaprot kā visu uguņu iedegšana. Tikai sirds, kurā iedegtas visas ugunis, var izzināt augstākās dzīves skaistumu.

Kas ir sirds dārgums? Tas ir ne tikai labestīgums, ne tikai līdzcietība, ne tikai uzticība Gaismas Hierarhijai, bet arī saskaņa ar Kosmisko apziņu. Šāda sirds… tas ir sirdī izpausts taisnīgums, jo sirds ir tilts starp pasaulēm. Sirds saikne ar visaugstako ir cilveces vienīgais patvērums.

Tagad mums jākoncentrējas uz sirdi kā ceļvedi uz Gaismas Hierarhiju. Lai neviens nemēģina teikt, ka Hierarhija ir nereāla tikai tāpēc, ka pie tās neved acīm redzams ceļš. Pie tās var nokļūt, kad atnācēja pārstāvis būs viņa sirds - tā pati sirds, kas nerimstoši klauvē un pukst f krūtīs, lai cilvēki to neaizmirstu.

nobeigums

Mēs dzīvojam domu pasaulē, taču šo neredzamo pasauli visu laiku sajūtam, mainoties pozitīvo un negatīvo domu ietekmē. Ar domas spēku cilvēks pats rada šo pasauli, pilnveidojot to saskaņā ar saviem garīgajiem centieniem.

Ikviena doma, kas dzimst smadzenēs, nonāk kopējā laukā, kur atainojas enerģētisko vijņu veidā. Līdzīgām domām ir kopēja rezonanses vibrācija, un tās saplūst vienā ķermenī - egregorā. Jebkura cilvēka radīta doma nekad neizzūd. Gaišās domas ieplūst Augstākajās pasaulēs, bet tumšās domas papildina zemākos slāņus.

Cilvēks nevar dzīvot bez vēlēšanās pārvērst domas darbos. Lai dzīvē gūtu panākumus, nepieciešams to iedomāties savā iztēlē. Cilvēks atrodas lielās dzīves straumē, tās centrā, un vispirms šai dzīvei jāveidojas tādā formā, kādā to iecerējis cilvēks, bet pēc tam tā jau īstenosies, materializēsies. Un visi šie procesi notiek cilvēkā. Tāpēc jāiemācās radīt sevī iecerēto un vēlamo domtēlu, lai iegūtu to, kas cilvēkam nepieciešams.

Psihoenerģētika mūsu dzīvē jūtama ik uz soļa. Bez psihiskās enerģijas, kā stāstīts vairākās šīs grāmatas nodalās, neīstenojas neviena kaut cik svarīga cilvēka darbība. Katrs cilvēks savā ikdienas darbā ir iesaistīts kādā noteiktā procesā, kuru viņš var radoši uzlabot, zinot un izmantojot psi- hoenerģētikas likumus.

Cilvēks savu dzīvi veido ar apziņu, kas pārvalda viņa domas. Apziņas radošās iespējas ir neierobežotas un izpaužas daudzpusīgi. Ar apziņas palīdzību var nopietni un dziļi izprast apkārtējās pasaules smalkās un apslēptās parādības.

Turiet savu prātu atvērtu un tīru visam jaunajam, lai arī jūsu izpratnē tas ir neparasts. Viss pilnveidojas savā attīstībā. No tā, kā jūs attīstīsit savu apziņu, būs atkarīgs, vai jūsu dzīve mainīsies uz labu vai uz sliktu.

Savstarpējās attiecībās ar dažādiem cilvēkiem ikviens no mums var kādreiz nonākt konfliktā. Un no tā, kā jūs izturēsities sarežģītās situācijās, ir atkarīga jūsu veselība.

Mēs visi izmantojam plašsaziņas līdzekļus, un tie uzspiež mums savu zīmogu. Arī šajā procesā vērojami psihoener- ģētiski fenomeni.

Nupat izlasītajā grāmatā jūs varbūt pirmo reizi saskā- rāties ar psihoenerģētikas fenomenu, kas ietekmē jūsu apziņā radušās domas. Daudzi acīmredzot agrāk pat neaptvēra, kāda nozīme ir domām - gaišām un tumšām, labām un ļaunām. Domu kvalitāte atainojas mūsu uzvedībā, un mūsu dzīve fiziskajā plānā uz Zemes mainās atbilstoši domu kvalitātei.

Cik lielā mērā grāmatā aplūkotie jautājumi ir kļuvuši saprotamāki un skaidrāki, - par to var spriest tikai pats lasītājs. Un, ja jūs kaut pavisam nedaudz sākat domāt par psihoenerģētikas dažādajām izpausmēm, tad var sacīt, ka grāmatas autors savu uzdevumu ir atrisinājis pozitīvi.

E. Kastrubins, medicīnas zinātņu doktors, grāmatas "Augstākā saprāta realitāte un maģija" autors

saturs

IZMANTOTA LITERATŪRA

Агни-Йога. Т. !. - М., 2004.

Борисова Н.,Дичев Т. Мудромер XXI века. - Тула, 1991. ВолковА. Информативная мистика. - Воронеж, 1994. ГерберВ. Вибрационная медицина. - М. - СПб., 2001. ГиттельсонБ. Парапсихология - это просто. - М., 1997. Гончаров Н. Режиссерские уроки Станиславского. - М., 1952. ДеннингМ., Филиппе О. Психическая энергия для начинающих. - М„ 2002.

ДиноилСар. Психофизические силы. - Киев, 1993. Дубров А. Н. Когнитивная физика. - Москва - Берлин, 2006. ЗабелинМ. Русский народ. Обычаи, обряды, предания. - М., 1880. Ковгшева Н. Е. Четыре пути кармы. — М., 2004. Коваль И. К. 100 способов энергетической защиты. - Донецк, 2003. Косидовскпй 3. Библейские сказания. - М., 1975. Красавин О. А. Маятник и рамка - инструменты здоровья. - М., 1998.

Красавин О. А. Практика биолокации. - М , 2000.

Лазарев С. Н. Диагностика кармы. Т. I. - СПб., 1995.

ЛевшиповА.А. 12 сторон ладони. - СПб., 1998.

МоргенштернИ. Психографология. - СПб., 1894.

Папюс. Человек и его судьба. - СПб., 1909.

Попова В. В. и др. Наш переход в параллельные миры. - Ростов-

на-Дону, 2004. СоесманА. Двенадцать чувств. - СПб., 2003. Тверской В., Тверской Н. Тайный язык сна. - М., 2004. УфимовП. Лечение во сне. - М., 1997. Учение Живой Этики. Тайна книги. - М., 1999. Филин В. А. Видеоэкология и архитектура. - М., 1995. ХьюитУ. Психическое развитие. - М., 2005. Энциклопедия паранормальных явлений / Сост. С. Гордон. - М., 1999.

Ievads ……………………………………………………………………………………….. 3

1.  nodaja. KOSMOSA VARENĀ ENERĢIJA

Kas ir psihiskā enerģija? …………………………………………………………….. 7

Psihiskās enerģijas īpašības…………………………………………………………. 10

Psihiskās enerģijas pētījumi…………………………………………………………. 14

2.   nodaļa. APZIŅAS FENOMENS

Apziņas definīcija ……………………………………………………………………… 21

Apziņa valda pār domu………………………………………………………………. 23

"Domas sajūta" ………………………………………………………………………… 25

Zināšanu domformas………………………………………………………………….. 27

Apziņas attīrīšana ……………………………………………………………………… 31

Izmainīts apziņas stāvoklis …………………………………………………………. 33

3.   nodaļa. CILVĒKA PSIHOFIZISKIE SPĒKI

Muskuļu loma……………………………………………………………………………. 39

Vietējais un vispārējais muskuļu sasprindzinājums ………………………… 42

Muskuļu atslābināšana ………………………………………………………………. 44

"Ķermeņa valoda"…………………………………………………………………….. 45

4.   nodaļa. PSIHOENERĢĒTIKA UN VESELĪBA

Izdziedināšanās ar psihisko enerģiju…………………………………………….. 51

Psihiskā imunitāte………………………………………………………………………. 56

5.   nodaļa. PSIHOENERĢĒTIKA BIOLOKĀCIJAS PRAKSĒ Biolokācijas princips

………………………………….. 63

Darbs ar indikatoriem………………………………………………………………… 66

TOC \o "1-3" \h \z Vingrinājumi ar svārstu………………………………………………………….. 69

Cilvēka "kosmiskā koda" noteikšana………………………………………… 73

Ūdens meklēšana pēc kartes ……………………………………………………….. 77

Ekstrasensorā pieeja mērījumiem ……………………………………………….. 80

1.   nodaļa. PSIHOENERĢĒTIKA UN ARHEOLOĢIJA

Kas ir "psihoarheoloģija"? ……………………………………………………….. 85

Arheologu viedie sapņi ……………………………………………………………… 87

2.   nodaja. PSIHOENERĢĒTIKA UN VIDEOEKOLOĢIJA

Videoekoloģija - jauna zinātne ……………………………………………….. 94

Psihogēnie lauki …………………………………………………………………….. 95

Kaitīgās vides uzlabošana ………………………………………………………. 98

3.   nodala. PSIHOENERĢĒTIKA UN SPORTS

Sportistu mentālie treniņi …………………………………………………… ; . 103

"Sporta ekstāze" …………………………………………………………………….. 104

4.   nodaļa. PSIHOENERĢĒTIKA UN JAUNRADE

Neaptverams garīgais pacēlums ………………………………………………… 107

Noslēpumainais miega stāvoklis ………………………………………………… 109

Iedvesmas avoti……………………………………………………………………….. 115

5.      nodala. MĀKSLA UN PSIHOENERĢĒTIKA

K. Staņislavska teātra sistēma ………………………………………………….. 128

V. Durova cirka eksperimenti……………………………………………………. 131

6.      nodaļa. GRĀMATAS PSIHOENERĢĒTIKA

Grāmata un tās saturs………………………………………………………………. 138

Ezoteriskās grāmatas………………………………………………………………… 139

"Bīstamās" grāmatas ……………………………………………………………….. 143

7.      nodaļa. psihoenerģētika un rokraksts

Grafoloģijas brīnumi………………………………………………………………… 152

Rokraksts - psihes atainojums……………………………………………………. 154

Grafoloģijas noslēpumi …………………………………………………………….. 158

8.      nodaļa. psihoenerģētika: mīlestība un agresija

Mīlestības kosmiskā būtība ……………………………………………………….. 164

Par cilvēka sirdi……………………………………………………………………….. 166

Mīlestība - enerģētisks spēks………………………………………………………. 167

Sargieties no agresijas! …………………………………………………………….. 168

Psihiskā aizsardzība………………………………………………………………….. 170

Nobeigums ………………………………………………………………………………. 178

Izmantotā literatūra ………………………………………………………………… 180

* Norādītais cilvēka (nav svarīgi, vai viņš vēl ir dzīvs vai atrodas Smalkajā Pasaulē) "kosmiskā koda" noteikšanas veids detalizētāk aprakstīts autora grāmatā "Mmthhk h pamka - HHcrpyMeHTbi 3/iopoiibn", crp. 246-251 ('Tpaiifl", 1998).

* 3. B. IlIaBKyuoB. Taitubi flpeB»Hx 3epKan. - BjiaflHBOCTOK, 1993.

[1] Šeit un turpmāk citēta Dzīvās Ētikas Mācība, sk.: FpaiiH ArHH-florH. - HobochOhpck (1993-1998).

[2] 3HHHitrioneAi«i napauopMajibHbix HBJieHHH. - M.: BeMe, 1999. - C. 400.

[2] A. n. Jīy6pc>b. KoniHTHBiiaK riCHXO(ļ)H3HKa. - MocKBa-Bep- JIHH, 2006. - C. 86.

[3] turpat.

[4] sk. yheonhih kypc miohxehckoro hhcthtjra napanciixo- jiornh. - m., 1993. - iiapanchxojiorra. tom 3. 330tephka.

[5] sīkāk par n. Borisovas un T. Dičeva pētījumiem var izlasīt autora brošūrā "OpaKyji HMneparopa Bajiena" (M., "JIyH", 1993).

[6] c. ctocb. co3hatejibhoe h 6ecco3iiatenbiioe b tbopnectbe // texiiiika - m0ji0;te>kh. - 1980. - nB 3.

[6] B. B. rionoBa n jip. Ham nepexoA b napaji.nejibubie MHpbi. - P0CT0B-na-JI,0Hy, 2004.

[7] h. topnakob. pescnccepckue ypokh k. c. oranhanabckoro. - m„ 1952. - c. 152,153.

[8] a. tanaiiob. bpatbh HypoBbi. - M., 1971. - C. 107. 134

Content

Krasavins Oļegs Psihoenergētikas noslēpumi

Oļegs Krasavins PSIHOENERGĒTIKAS NOSLĒPUMI

1. nodaļa KOSMOSA VARENĀ ENERĢIJA KAS IR PSIHISKĀ ENERĢIJA?

PSIHISKĀS ENERĢIJAS ĪPAŠĪBAS

PSIHISKĀS ENERĢIJAS PĒTĪJUMI

Pamācošs stāsts Neparasta izglābšanās

2. NODAĻA APZIŅAS FENOMENS APZIŅAS DEFINĪCIJA

Vingrinājums Nepieciešamā mudra

3. nodaļa CILVĒKA PSIHOFIZISKIE SPĒKI MUSKUĻU LOMA

Pamācošs stāsts Vietu ieiīēma fantoms

4. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN VESELĪBA IZDZIEDINĀŠANĀS AR PSIHISKO ENERĢIJU

Vingrinājums Nakts psihiskais spēks

5. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA BIOLOKĀCIJAS PRAKSĒ BIOLOKĀCIJAS PRINCIPS

6. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN ARHEOLOĢIJA KAS IR "PSIHOARHEOLOĢIJA"?

7. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA UN VIDEOEKOLOĢIJA VIDEOEKOLOĢIJA - JAUNA ZINĀTNE

8. NODAĻA PSIHOENERĢETIKA UN SPORTS SPORTISTU MENTĀLIE TRENIŅI

9. NODAĻA PSIHOENERĢĒTIKA UN JAUNRADE NEAPTVERAMS GARĪGAIS PACĒLUMS

Vingrinājums Programmējams sapnis

10. NODAĻA MĀKSLA UN PSIHOENERĢĒTIKA K. STAŅISLAVSKA TEĀTRA SISTĒMA

11. nodaļa GRĀMATAS PSIHOENERĢETIKA

12. NODAĻA PSIHOENERĢETIKA UN ROKRAKSTS

13. nodaļa PSIHOENERĢĒTIKA: MĪLESTĪBA UN AGRESIJA mīlestības kosmiskā būtība

PamAcošs stāsts Leģenda par mīlestību

nobeigums

saturs