Rampa Lobsangs

Tu esi mūžīgs

LOBSANGS RAMPA

TU ESI MŪŽĪGS

PRIEKŠVĀRDS

Šī grāmata domāta cilvēkiem, kas interesējas par metafiziku – lietām, par kurām būtībā interesēties vajadzētu ikvienam.

Iesākumā grāmata tika iecerēta kā neklātienes mācību līdzeklis, bet vēlāk noskaidrojās, ka katram studentam organizatoriskie izdevumi šādā veidā būtu apmēram trīsdesmit piecas sterliņu mārciņas. Tādēļ, apspriedies ar izdevējiem, nolēmu radīt izklāstu grāmatas veidā.

Bez tam neklātienes studentiem neizbēgami rodas ne mazums jautājumu, uz kuriem es atbildēt diemžēl nespētu, tāpēc ka:

nauda, ko saņem nabaga grēcīgais autors, nav pārlieku liela, drīzāk – pat pārāk maza. Autors saņem lasītāju vēstules no visām pasaules malām, un to sūtītāji «aizmirst» apmaksāt atbildi. Tādēļ autors spiests izvēlēties: vai nu pašam apmaksāt šīs atbildes, vai arī neatbildēt vispār. Kas attiecas uz mani, tad es, sev par nelaimi, izvēlējos pirmo variantu – un izdevumi izrādījās pārāk lieli. Tāpēc turpmāk būšu spiests atbildēt tikai uz vēstulēm ar apmaksātu atbildi.

Jums, lasītājiem, varētu būt interesanti to visu uzzināt. Man bieži raksta, ka manas grāmatas esot pārāk dārgas, un lūdz izsūtīt bezmaksas eksemplārus. Reiz es pat saņēmu vēstuli, kurā tika lūgts atsūtīt pa eksemplāram no katra mana darba, ar autogrāfiem piedevām, kā arī vēl divas citu rakstnieku grāmatas. Es atbildēju pat uz šo vēstuli!

Atkārtoju – ja jūs izlasīsiet šo grāmatu, tas jums katrā ziņā nāks par labu. Bet, ja jūs to arī kārtīgi izstudēsiet un mēģināsiet tajā ietvertās mācības īstenot dzīvē, labums būs vēl lielāks. Lai jums palīdzētu, esmu grāmatā iekļāvis praktiskas instrukcijas, kurām vajadzētu tikt ietvertām neklātienes kursā.

Pēc šīs grāmatas vēl ir iecerēta cita, kurā tiks aprakstītas gan okultu, gan arī gluži ikdienišķu interesi izraisošas lietas, kā arī speciāla skaidrojošā vārdnīca. Esmu izmeklējies tādu grāmatu pa visu pasauli un galu galā nolēmu to uzrakstīt pats. Tā iecerēta kā papildinājums un skaidrojums pie šīs – jau esošās grāmatas.

T. Lobsangs Rampa

NO AUTORA

Esmu Tiosli Lobsangs Rampa. Tas ir mans vienīgais un legālais vārds, un es neatsaucos ne uz kādiem citiem vārdiem. Tomēr saņemu daudz vēstuļu, kurās tieku dēvēts arī citādi, – un tās uzreiz ielido papīrgrozā, jo, kā jau teicu, mans vienīgais vārds – Tiosli Lobsangs Rampa.

Visas manas grāmatas ir patiesas un mani apgalvojumi – pilnībā ticami. Pirms dažiem gadiem Anglijas un Vācijas laikraksti uzsāka pret mani kampaņu – pie tam vēl brīdī, kad nebiju spējīgs aizstāvēties, jo cietu no koronārās trombozes. Mani apvainoja bez žēlastības. Daži ļaudis mani apskauda un sāka meklēt ieganstus, lai «piekasītos». Bet zīmīgi, ka viņi pat necentās mani sastapt! Ir taču pretlikumīgi atņemt iespēju apsūdzētajam» pašam izklāstīt lietas būtību. Cilvēks uzskatāms par nevainīgu tikmēr, kamēr viņa vaina nav pierādīta, – un mana vaina nekad nav tikusi pierādīta. Vienlaikus man bija atņemta iespēja savu nevainību apstiprināt!

Angļu un vācu avīzes man neatvēlēja vietu savās lappusēs, tādēļ atrados tādas personas stāvoklī, kura gan zina, ka ir bez vainas, bet kurai nav iespēju savu viedokli pat izteikt. Kāda liela televīzijas sabiedrība piedāvāja man interviju, bet tai pašā laikā gribēja piespiest mani runāt tā, kā vēlējās paši, citiem vārdiem sakot, melot. Bet, tā kā es vēlējos teikt tikai patiesību, man uzstāties neļāva.

Tāpēc ļaujiet atgādināt vēlreiz – viss, ko rakstu, ir patiesība. Mani apgalvojumi tik tiešām ir patiesi. Es palieku pie tā, ko saku, jo zinu – drīzā nākotnē pasaulē parādīsies daudzi citi – man līdzīgi – ļaudis, un es nevēlos, ka arī viņi ciestu no tik nežēlīga naida, no kāda nācies ciest man.

Ne mazums cilvēku bija redzējuši manus dokumentus, kas ir pilnīgi autentiski un pierāda, ka Lama Potali ir pieņēmis mani Lhasā Tibetā un ka esmu diplomēts medicīnas doktors, guvis izglītību Kitvo. Kaut arī šie ļaudis manus dokumentus tika redzējuši, viņi, sākoties naidīgajai preses kampaņai, «aizmirsa» tos.

Tādēļ, lūdzu, lasot manas grāmatas, paturiet prātā, ka tās tik tiešām ir patiesas un es tiešām esmu tas, par ko uzdodos. Bet kas īsti es esmu? To jūs uzzināsiet, izlasot manas grāmatas.

T.Lobsangs Rampa

PAMĀCĪBAS

Mēs – jūs un es – gatavojamies uzsākt kopīgu darbu mūsu garīgās attīstības pilnveidošanā. Dažas stundas būs garākas un, iespējams, grūtākas par pārējām, bet tās sadalīt sīkāk nebija iespējams, jo katra no tām ietver aplūkojamā jautājuma pašu būtību – bez jebkādiem liekiem vārdu Izgreznojumiem. Savām nodarbībām izvēlieties vienu noteiktu vakaru nedēļā. Izveidojiet paradumu nodarboties noteiktā laikā un vietā, jo tā nebūs izklaidējoša lasīšana,– jums nāksies apgūt idejas, kas iesākumā var šķist visai dīvainas, un tad lielu atbalstu jums sniegs garīga disciplīna un pastāvība.

Izvēlieties vietu – atsevišķu istabu, kur jūs justos ērti. Tā jums būs vieglāk lasīt. Varat apgulties, ja vēlaties, bet katrā ziņā jūsu pozai jābūt tādai, lai tajā nejustu muskuļu sasprindzinājumu, lai visa jūsu uzmanība varētu pievērsties vārdiem un domām, ko tie izsaka! Sasprindzinājums novērsīs ievērojamu daļu jūsu uzmanības! Bez tam jums jābūt pārliecinātiem, ka neviens jūs neiztraucēs lasīšanā un nenovērsīs jūsu uzmanību. Aizslēdziet durvis. Aizvelciet aizkarus, lai dienas gaisma nenovirzītu jūsu uzmanību. Atstājiet ieslēgtu tikai vienu lampu un novietojiet to sev aiz muguras. Tas sniegs jums nepieciešamo apgaismojumu, bet pārējā istabas daļa paliks ēnā.

Nogulieties vai ieņemiet pēc iespējas ērtāku pozu un atpūtieties. Dažas minūtes atslābinieties, ieelpojiet dziļāk, varat arī izdarīt trīs dziļus elpas vilcienus pēc kārtas. Aizturiet elpu uz trīs – četrām sekundēm, tad trīs – četras sekundes izelpojiet. Mierīgi paguliet vēl dažas sekundes, tad ņemiet grāmatu un sāciet lasīt. Iesākumā lasiet viegli, tikai pārskrienot ar acīm, pēc tam ieturiet pauzi, lai izlasītais nogulsnētos jūsu zemapziņā. Tad atkal sāciet no jauna. Izpētiet grāmatu rūpīgi, nodaļu pēc nodaļas. Ja kaut kas noved jūs strupceļā, izrakstiet to atsevišķā burtnīcā. Necentieties neko par katru cenu iegaumēt. Jums nav jākļūst par rakstītā vārda vergu, jūsu mērķis ir visu izlasīto nogulsnēt zemapziņā. Iekalšana no galvas bieži vien var novest pie dziļākas jēgas zuduma. Jums nedraud eksāmens, un jums nav kā papagailim jāatkārto vārdi. Jūs apgūsiet zināšanas, kas ļaus jums atbrīvoties no matērijas valgiem, izprast cilvēka ķermeņa uzbūvi un noskaidrot savas laicīgās dzīves mērķi.

Kad jūs sāksiet studēt stundu no jauna, ielūkojieties savās piezīmēs un apdomājiet visu, kas liekas neskaidrs. Protams, visvienkāršāk būtu atrakstīt mums un lūgt paskaidrojumus, bet noderigāk būtu atrast atbildi paša spēkiem, jo tad tā dziļāk iespiedīsies jūsu zemapziņā. Jums būs jāpārvar grūtības. Jebkura vērtīga lieta prasa darbu. Tas, kas viegli nāk, visbiežāk izrādās bezvērtīgs. Atveriet prātu jaunām zināšanām, pēc kurām ilgojaties. Jums jāiztēlojas, kā zināšanas ieplūst jūsos. «Cilvēku nosaka tas, ko viņš domā.»

Pirmā stunda MIKROKOSMOSS

Pirms censties izprast Pār–Es iedabu un ķerties pie okultisma studijām, pārliecināsimies, ka jēdziens «cilvēks» (angļ. man) ne vienmēr tiek pareizi izprasts. Šajā kursā lietosim vārdu «cilvēks» gan attiecībā uz vīrieti, gan uz sievieti. Uzskatīsim, ka sieviete ir vīrietim vienlīdzīga vismaz tajās lietās, kas saistītas ar okultismu un pārjuteklisko uztveri. Īstenībā sievietes bieži vien ir apveltītas ar spilgtāku auru un labākām metafiziskām spējām nekā vīrieši.

Kas ir dzīvība?

Dzīvība ir viss, kas vien eksistē. Pat tas, ko mēs dēvējam par «nedzīvo dabu», patiesībā ir dzīvs. Var gadīties, ka objekta parastā dzīvības forma ir izbeigusies un mēs to uzskatām par mirušu, taču īstenībā līdz ar šīs dzīvības izbeigšanos sākas jauna dzīvības forma. Iziršanas process rada jaunu dzīvību!

Viss ir vibrācijas. Viss sastāv no kustībā esošām molekulām. Mēs nesakām «atomi, protoni, elektroni» utt., bet pieminam molekulas, jo šis ir metafizikas, nevis fizikas vai ķīmijas kurss. Mēs cenšamies iezīmēt vispārīgo ainu, neiegrimstot ar lietas būtību nesaistītās detaļās.

Tomēr jāpasaka daži vārdi arī par atomiem un molekulām, lai apmierinātu tos, kuri mēdz rakstīt mums un jautāt sen visiem zināmas lietas. Molekulas ir mazas, ļoti mazas, bet ir iespējams tās saskatīt elektronu mikroskopā. Tās var saskatīt arī ar metafiziskām spējām apveltītie. Pēc skaidrojošās vārdnīcas – «molekula ir vissīkākā vielas daļa, spējīga patstāvīgi eksistēt, kurai piemīt attiecīgas vielas īpašības». Kaut arī molekulas ir mazas, tās sastāv no vēl mazākām daļiņām, tā saucamajiem atomiem.

Atoms līdzinās miniatūrai Saules sistēmai. Atoma kodols līdzīgs Saulei. Tam apkārt griežas elektroni – gluži tāpat kā planētas ap Sauli. Un, tāpat kā Saules sistēma, atoms sastāv galvenokārt no tukšuma! Katrai vielai raksturīgs savs noteikts elektronu skaits, kuri griežas ap «Sauli» – kodolu. Tā, piemēram, urānam ir deviņdesmit divi elektroni. Ogleklim – tikai seši. Divi no tiem riņķo tuvu kodolam, četri – attālākās orbītās. Bet aizmirsīsim par atomiem un atgriezīsimies pie molekulām…

Cilvēks sastāv no neskaitāmām, ātri virpuļojošām molekulām. Cilvēks šķiet blīvs – nav tik viegli to caurdurt! Bet šis blīvums ir tikai ilūzija – mums tā izliekas tādēļ, ka mums pašiem piemīt cilvēka daba. Bet iedomāsimies kādu ļoti sīku būtni, kas atrodas līdzās cilvēkam un aplūko tā ķermeni. Būtne ieraudzīs riņķojošas saules, tumšas spirāles un Piena Ceļam līdzīgus miglājus. Ķermeņa mīkstajās daļās molekulas būs izvietotas retāk. Bet kaulos tās būs cieši sablīvētas un izskatīsies kā milzīgas zvaigžņu kopas.

Tagad iedomājieties, ka stāvat kalna virsotnē un ir skaidra nakts. Jūs esat pilnīgi viens, tālu prom no lielpilsētām, kur gaiss piesārņojuma dēļ kļuvis necaurredzams. Jūs esat pašā virsotnē… tālu pāri jums spoži mirdz zvaigznes. Tās riņķo Visuma bezgalībā jūsu pārsteigto acu priekšā. Tur virpuļo pasaules un galaktikas. Nakts melnumā staro zvaigznāji. Visu debesjumu šķērso bezgalīga, bālgana josla, kuru mēs pazīstam kā Piena Ceļu. Zvaigznes, pasaules, planētas! Molekulas. Lūk, tā iedomātā mikroskopiskā būtne mūs ieraudzītu.

Mums zvaigznes liekas gaismas punktiņi bezgalīgā izplatījumā. Biljoniem un triljoniem zvaigžņu, bet, salīdzinot ar milzonīgajiem tukšuma attālumiem starp tām, tās nemaz neliekas tik lielas. Mēs varam kosmiskajā kuģī bezgalīgi lidot pa taisni, neaizskarot tās. Iedomāsimies, ka jūs telpu starp zvaigznēm piepildāt ar molekulām. Ko gan jūs ieraudzītu?

Bet mikroskopiskā būtne, kas uz mums noraugās, – ko redz tā? Mēs zinām, ka visas šīs viņas redzētās saules esam Mēs. Bet kas gan ir zvaigžņotā debess? Kāda ir tās īstā forma? Katrs cilvēks – tas ir Visums, Visums, kurā molekulas griežas kā planētas ap saulēm. Katrs akmens, smilšu grauds, ūdens lāse sastāv no nepārtrauktā kustībā esošām molekulām.

Cilvēks tātad sastāv no kustīgām molekulām. Šī kustība rada vienu no elektrības veidiem, kas, savienojoties ar Pār–Es sniegto strāvu, rada to, ko mēs uztveram kā dzīvību. Ap Zemeslodes poliem rodas magnētiskās vētras, radot ziemeļblāzmu, bet planētu un molekulu magnētiskie lauki Iedarbojas uz citu planētu un molekulu magnētiskajiem laukiem. «Neviens cilvēks nav lieta par sevi.» Neviena pasaulem, neviena molekula nevar eksistēt bez citām pasaulēm nu molekulām. Katra būtne, pasaule vai molekula ir atkarīga no citām būtnēm, pasaulēm un molekulām, bez kurām to eksistence nevarēs turpināties.

Tālāk atzīmēsim, ka molekulu grupējumiem ir dažāds blīvums, tie ir līdzīgi zvaigžņu sakopojumiem izplatījumā. Vienas Visuma daļas ir mazāk piepildītas ar zvaigznēm, planētām un pasaulēm (sauciet tās, kā vēlaties), bet citviet to blīvums ir ievērojams, kā, piemēram, uz Piena Ceļa. Gluži tāpat arī klintsbluķis var būt gan blīvs, gan porains. Gaisa blīvums ir vēl mazāks. Gaiss vārda tiešā nozīmē iziet mums cauri, ieplūstot mūsu plaušu alveolās un nokļūstot asinsritē. Tālāk seko izplatījums, kurā atrodas ārkārtīgi retinātas ūdeņraža molekulas. Izplatījums – tas nav tukšums, kā ļaudis paraduši domāt, bet gan ārkārtīgi ātri riņķojošu ūdeņraža molekulu kopojums, un, protams,tajā atrodas arī no molekulām veidotās zvaigznes un planētas. Tā kā cilvēks ir molekulu sakopojums, viņam nav tik viegli iziet cauri otram cilvēkam, kurš arī sastāv no molekulām. Bet tā saucamie «gari», kuru molekulas izvietotas ievērojami retāk, viegli spēj izslīdēt caur ķieģeļu sienu. Bet kas ir ķieģeļu siena? Arī tā ir mākonim vai putekļiem līdzīgs molekulu kopojums. Molekulu starpā atrodas brīva telpa – gluži tāpat kā starp zvaigznēm, tāpēc ļoti sīka vai arī no retinātām molekulām sastāvoša būtne spēj iziet caur sienu pavisam brīvi, jo tās molekulas spēj ievietoties starp ķieģeļu molekulām.Tas viss ļauj mums saprast, kāpēc «gari» iekļūst aizslēgtas istabas un staigā cauri sienām. Viss ir relatīvi: siena, kas šķiet necaururbjama mums, ir viegli šķērsojama garam vai kādas būtnes astrālajam ķermenim. Bet par to mēs parunāsim vēlāk.

.

Otrā stunda ĶERMEŅA UZBŪVE

Kā jau noskaidrojām, tad cilvēka ķermenis sastāv no molekulām. Līdzīgi kā mikroskopiskās vīrusveida būtnes aplūko mūs kā molekulu kopu, arī mēs apskatīsim cilvēka ķermeni tādā veidā.

Cilvēka ķermenis sastāv no dažādām vielām. Ķermeņa galvenā sastāvdaļa ir ūdens. Ja atceraties iepriekšējā stundā sacīto, tad atminēsieties, ka arī ūdens sastāv no molekulām. Ja mēs varētu iemācīt vīrusus runāt, tad tie, bez šaubām, mums pavēstītu, ka redz kā zvirgzdus pludmalē izbārstītas ūdens molekulas. Mazās būtnes teiktu, ka gaisa molekulas izskatās kā smiltis jūras krastā. Bet tagad pievērsīsimies cilvēka ķermeņa sastāvam.

Ja jūs nopirktu bateriju kabatas lukturītim, jūs ievērotu, ka tā sastāv no cinka apvalkā ievietotas nelielas tvertnītes ar cinka elektrodu centrā. Starp elektrodu un apvalku atrodas dažādas ķimikālijas. Ielieciet bateriju lukturītī, ieslēdziet – un tas iemirdzēsies. Bet vai jūs arī zināt, kāpēc? Noteiktos apstākļos cinks, ogleklis un ķimikālijas savstarpēji reaģē un rada to, ko mēs saucam par elektrību. Šīs vielas rada elektrību, bet tai pašā laikā tajās pašās nekādas elektrības nav un tās ir vienīgi vielu komplekts, noteiktos apstākļos gatavs iedarboties.

Iespējams – daži no mums būs dzirdējuši, ka kuģi, atrodoties jūrā, izdala elektrību. Piemēram, zināmos apstākļos laivā vai kuģī, pat pilnīgi mierīgi peldot, var rasties spriegums starp blakus esošām dažādu metālu plāksnītēm. Ja nelaimīgi gadās, ka kuģim ir vara apšuvums un dzelzs klājs, tad arī bez kādiem sevišķiem iemesliem var sākties «elektrolīze» (elektriskās strāvas ģenerācija) un abu metālu savienojums var izjukt. Protams, mūsdienās tā vairs neatgadās, jo šo izjukšanu var novērst ar tā saucamā «upuranoda» palīdzību. Tādējādi, ja «upuranodu» piestiprina zem kuģa ūdenslīnijas un savieno ar citām metāla daļām, šis «upuranods» sāks rūsēt un izšķīdīs, pasargājot no korozijas citus metālus. Par to visu mēs atgādinām tikai tādēļ, lai parādītu, ka elektrība var veikt dažādus darbus.

Smadzenes arī izstrādā elektrību! Cilvēka ķermenis mikroskopiskos daudzumos satur arī metālus, pat tādus kā cinks. Un, protams, neaizmirsīsim, ka viens no tā pamatelementiem ir ogleklis. Ķermenī tāpat ir arī mikroelementi, kā, piemēram, kālijs. Ķermeņa izstrādātā strāva ir ārkārtīgi vāja, tomēr to var fiksēt un atzīmēt diagrammā. Cilvēkiem ar galvas smadzeņu saslimšanām tiek uzņemtas encefalogrammas. Pie slimnieka galvas piestiprina elektrodus, un spalva sāk aprakstīt biostrāvas uz papīra lentes. Pacients domā par dažnedažādām lietām, un spalvas zīmē četras līkloču līnijas, pēc kurām var noteikt diagnozi. Tāda veida iekārtas ir plaši izplatītas smadzeņu slimību klīnikās.

Smadzenes ir sava veida Pār–Es signālu uztvērējs. Savukārt arī tās pašas var nosūtīt signālus savam Pār–Es: zināšanas, dzīves pieredzi u.c. Šie vēstījumi tiek nosūtīti caur «Sidraba Saiti» – ātri virpuļojošu molekulu masu, kuras vibrācijām piemīt ārkārtīgi plašs diapazons, kas tām ļauj kontaktēties vienlaicīgi gan ar cilvēka ķermeni, gan ar Pār–Es.

Zemes cilvēka ķermenis atgādina no attāluma vadāmu mehānismu, kura vadītājs ir Pār–Es. Jūs būsiet redzējuši bērnu spēļmantiņas, kas vadāmas ar gara pievada palīdzību. Bērns nospiež podziņu – un mašīnīte iet uz priekšu, atpakaļ, apstājas vai pagriežas pēc viņa vēlēšanās. Ļoti vienkāršojot, cilvēka ķermeni varētu salīdzināt ar tādu rotaļlietu, kuru Pār–Es, pats uz zemes nespējīgs darboties, nosūta šeit lejā uzkrāt pieredzi.

Mēs – tāda pati rotaļlieta uz šīs Zemes, un visa pieredze, kuru mēs šeit uzkrājam, viss, ko veicam, domājam vai dzirdam, tiek nosūtīts uzglabāšanai Pār–Es atmiņā.

Ar augsti attīstītu intelektu apveltīts cilvēks, kuru bieži apmeklē iedvesma, saņem vēstījumus tieši – apzināti – no

Pār–Es pa Sidraba Saiti. Leonardo da Vinči bija viens no tiem, kas pastāvīgi atradās kontaktā ar savu Pār–Es. Tādēļ visu, ko viņš darīja, viņš darīja ģeniāli. Lieli mākslinieki un mūziķi ir cilvēki, kas nepārtraukti atrodas kontaktā ar Pār–Es pa vienu vai pat diviem kanāliem, un, kad viņi rada pēc iedvesmas, viņu mūziku vai glezniecību lielā mērā diktē Lielais Spēks, kas vada mūs visus.

Sidraba saite saista mūs ar mūsu Pār–Es taisni tāpat, kā nabassaite saista bērnu ar māti. Nabassaite jau pati par sevi ir sarežģīts veidojums, bet, salīdzinot ar Sidraba Saiti, tas nav nekas. Šī saite sastāv no neskaitāmām, ārkārtīgi plašā diapazonā vibrējošām molekulām, kas padara to cilvēka redzei nesaskatāmu. Šīm molekulām ir arī ļoti neliels blīvums, un cilvēks nespēj tās ieraudzīt. Tai pašā laikā daudzi dzīvnieki to redz, jo cilvēka un dzīvnieku redzes un dzirdes diapazoni ir ļoti atšķirīgi. Kā zināms, suni var sasaukt ar nedzirdamu «suņa svilpienu», «nedzirdamu» tādēļ, ka cilvēks to nedzird, bet suns – dzird. Tieši tāpat arī dzīvnieki redz Sidraba Saiti un auras, jo tām abām ir tāds vibrāciju biežums, ko dzīvnieki spēj uztvert. Arī cilvēks praktizējoties var attīstīt tādas spējas, gluži tāpat kā ar vingrošanu var attīstīt fizisko spēku. Sidraba Saite – tā ir molekulu masa, vibrācijas. To var salīdzināt arī ar šauru radioviļņu kūli, kuru zinātnieki nosūta uz Mēnesi. Zinātnieki cenšas izmērīt attālumu līdz Mēnesim, noteikt tā virsmas apveidu. Tieši tāpat Sidraba Saite ir «kabelis», caur kuru Pār–Es sazinās ar ķermeni uz zemes.

Viss, ko mēs darām, kļūst zināms Pār–Es. Ja cilvēki ir uz pareizā ceļa, viņi tiecas pēc garīguma. Būtībā, tiecoties pēc garīguma, viņi tiecas paaugstināt sava Pār–Es vibrāciju līmeni. Pār–Es daļu sevis nosūta uz Zemi cilvēka ķermenī, lai apgūtu pieredzi un zināšanas. Katra laba lieta, ko darām, paaugstina mūsu vibrāciju pakāpi gan uz Zemes, gan astrālī, bet, kad mēs darām ļaunu, – vibrāciju pakāpe pazeminās. Tādējādi, vēlot citiem ļaunu, mēs noslīdam vismaz par vienu evolūcijas pakāpienu zemāk, bet katrs labs darbs paaugstina mūsu vibrācijas. Par to budisti ir teikuši tā: «Ar labu atdarot ļauno, jūs paceļaties uz augšu un nekad nenoslīdat lejup.» Katrs no mums pazīst ļaudis, kurus mēdz dēvēt par

«zemiskiem» vai «tumsonīgiem». Tā daži metafiziskie termini ir iegājuši ikdienas lietošanā, kā, piemēram, runājot, ka cilvēkam ir «melnā diena», «melnā melanholija» vai arī ka viņš ir «rožainā noskaņojumā». Šīs krāsas atkarīgas no cilvēka izstarotajām vibrācijām, ko Sidraba Saite nosūta Pār–Es un saņem no tā atpakaļ.

Daudzi ļaudis nespēj saprast, kāpēc nav spējīgi apzinīgi sazināties ar Pār–Es. Tas prasa laiku un pūliņus, uzreiz to panākt nav iespējams. Pieņemsim, ka atrodamies Dienvidamerikā un vēlamies sarunāties pa telefonu ar kādu, piemēram, Krievijā. Lai to izdarītu, vispirms mums jāpārliecinās, vai telefona sakari tur eksistē, pēc tam jāaprēķina laika starpība šajās zemēs. Tad jāpārliecinās, vai cilvēks, ar ko jūs gribat runāt, patiešām tur arī dzīvo un vai viņš spēj sarunāties jūsu valodā. Tikai tad jūs varat zvanīt pa telefonu.

Tāpēc šajā attīstības stadijā labāk necensties stāties apzinātos kontaktos ar Pār–Es, jo nekāda informācija vai mācību kurss nespēs dot to, kas prasa gadu desmitiem ilgu pastāvīgu praksi. Vairums ļaužu sagaida pārāk daudz; viņi domā, ka atliek tikai izlasīt kursu, lai varētu uzreiz darīt visu, ko spēj skolotājs, kurš varbūt tam visam ir veltījis visu šo dzīvi un varbūt neskaitāmas iepriekšējās dzīves!

Lasiet kursu, studējiet to, apgūstiet un, ja vien atdarīsiet savu prātu, tiksiet apbalvoti ar zināšanām. Mēs zinām daudz gadījumu, kad ļaudis (visbiežāk – sievietes) saņēmuši zināšanas un spējuši ieraudzīt auras un Sidraba Saiti. Mēs zinām pietiekoši daudz tādu gadījumu, lai varētu apstiprināt, ka arī jūs varat to iemācīties – ja vien spēsiet noticēt!

Trešā stunda ĒTERISKAIS STAROJUMS

Mēs jau aplūkojām, kā cilvēka smadzenes no sastāvā esošajām ķīmiskajām vielām un ūdens rada elektrisko strāvu. Tieši tāpat arī ķermenis izstrādā strāvu, jo asinis, kas cirkulē pa to, arī sastāv no ķīmiskām vielām, metālu mikropiemaisījumiem un ūdens. Viss ķermenis ir elektrības caurstrāvots. Bet tā nav tā elektrība, kas apgaismo mūsu mājas un sasilda plītis ēdiena gatavošanai. Aplūkosim to no elektromagnētisma skatpunkta.

Ja mēs paņemsim magnētisku stienīti, noliksim to uz galda, pārklāsim ar papīra lapu un uzkaisīsim virsū metāla skaidiņas, mēs atklāsim, ka tās novietojas uz papīra īpašā veidā. Izdariet šo mēģinājumu. Izbārstiet skaidiņas tā, kā jūs kaisītu sāli vai piparus. Lai tās krīt no apmēram divpadsmit collu augstuma! Jūs ieraudzīsiet, ka skaidiņas novietojas tieši uz magnētiskā spēka līnijām. Jūs ieraudzīsiet, kā centrā iezīmējas magnētiskais stienītis un kā līnijas izliecas tam apkārt. Pacentieties izdarīt šo mēģinājumu, un tas palīdzēs jums tālākajā apmācībā. Magnētiskais lauks līdzinās cilvēka ēteriskajam starojumam, tā aurai. Iespējams, daudzi no jums zina, ka vadu, pa kuru iet elektriskā strāva, arī aptver magnētiskais lauks. Ja tā ir maiņstrāva, tad lauks pulsē atbilstoši maiņstrāvas svārstībām.

Cilvēka ķermenis kā elektrības avots arī izstaro magnētisko lauku. Ēteriskais ķermenis, kā mēs to turpmāk dēvēsim, vibrē ar tādu ātrumu, ka mēs nespējam to ievērot, gluži tāpat kā maiņstrāva elektriskajā spuldzē var būt ar svārstību biežumu 50 vai 60 reižu sekundē, ko mēs nespējam pamanīt – ja nu vienīgi uz kuģiem, kur maiņstrāvas biežums mēdz būt tik mazs, ka var ievērot gaismas mirguļošanu.

Ja pietuvojas ļoti tuvu otram cilvēkam, tad dažreiz rodas «zosādas» sajūta. Daudzi cilvēki sajūt citu cilvēku tuvošanos. Izmēģiniet to ar saviem draugiem. Stāviet draugam aiz muguras un tuviniet pirkstu viņa kaklam, pēc tam viegli pieskarieties. Visbiežāk cilvēks nespēs atšķirt pietuvināšanu no pieskāriena. Tas ir tādēļ, ka viņš sajūt ēteriskā ķermeņa pieskārienu.

Ēteriskais ķermenis – tas ir magnētiskais lauks ap cilvēka ķermeni. Tas ir auras priekštecis, auras kodols, ja tā varētu sacīt. Tas pastāv apkārt cilvēka ķermenim, katrai tā daļai, pat apkārt katram matiņam. Vieniem tas atrodas astotdaļcollas attālumā no ķermeņa, citiem vairāku collu, bet reti kad vairāk par sešām collām. Ēteriskais ķermenis parāda cilvēka dzīvības spēku. Tā izmēri ir stipri atkarīgi no cilvēka veselības stāvokļa. Ja cilvēks ir smagi strādājis visu dienu, tad viņa ēteriskais ķermenis piespiežas tuvu klāt pie ādas, bet pēc labas atpūtas tas var atkal dažas collas izplesties. Tas atkārto visus cilvēka ķermeņa izliekumus, pat dzimumzīmītes un pūtītes.

Sakarā ar iepriekšteikto vēl der atzīmēt, ka, pakļaujot cilvēku vājai augstsprieguma elektriskās strāvas iedarbei, ēterisko ķermeni var ieraudzīt kā rozā vai dažreiz zilganu mirdzumu.

Uz jūras sastopama parādība, ko dēvē par «Svētā Elma ugunīm». Pie noteiktiem apstākļiem dažas kuģa daļas – masti, rājas – pārklājas ar aukstu mirdzumu, kas ir pilnīgi nekaitīgs, bet var pārbiedēt tos, kas redz to pirmoreiz. To varētu nosaukt par kuģa ēterisko ķermeni.

Daudzi laucinieki būs redzējuši, kā dažreiz tumšās, miglainās naktīs ap augstsprieguma vadiem parādās zilgans mirdzums. Nereti tas pat biedē vienkāršos iedzīvotājus. Elektriķi to pazīst kā augstsprieguma vadu «kroni», un tiem jācīnās ar šo parādību, jo «kronis» apliec izolatorus un var izraisīt īssavienojumus, atstājot veselu rajonu bez gaismas. Mūsdienās elektriķi izmanto speciālus, dažreiz diezgan dārgus paņēmienus, kā izvairīties no šī «kroņa». Cilvēka ķermeņa «kronis» ir ēteriskais ķermenis.

Vairums ļaužu spēj ieraudzīt ēterisko ķermeni, ja vien ir pacietīgi un nedaudz pavingrinās. Par nelaimi, ļaudis uzskata, ka iespējams ātri un viegli sasniegt to, ko lielie meistari mācījušies darīt gadiem ilgi. Neko nav iespējams sasniegt bez vingrināšanās. Lieli mūziķi strādā gadiem ilgi, un viņi nekad nepārstāj vingrināties.

Viens no veidiem kā vingrināties ir atrast kādu brīvprātīgo un palūgt viņu izstiept roku. Lai viņš nedaudz izpleš pirkstus, un pie tam rokai jāatrodas dažas collas no neitrāla vai melna fona. Skatieties caur pirkstiem, ne tieši uz roku, bet it kā garām tai. Ļoti drīz jūs iemācīsieties skatīties pareizi. Jūs ieraudzīsiet, ka ķermeni klāj kaut kas pelēkzilganai dūmakai līdzīgs. Kā jau mēs teicām, tas var būt no astotdaļcollas līdz vairākām collām biezs. Dažreiz gadās, ka cilvēks skatās uz roku un tā arī nespēj ieraudzīt neko citu kā vien roku – tas ir tāpēc, ka viņš cenšas pārlieku un aiz kokiem nespēj ieraudzīt mežu. Atslābinieties, nepārcentieties – un pakāpeniski jūs ieraudzīsiet, ka «kaut kas» ir.

Var vingrināties arī ar sevi. Iekārtojieties ērtāk. Sēdiet tā, lai vismaz sešas pēdas ap jums nebūtu nekādu priekšmetu – krēslu, galdu vai sienas. Elpojiet dziļi, lēni, iztaisnojiet rokas, savienojiet lielos pirkstus ar pārējiem tā, lai visu pirkstu spilventiņi atrastos kopā. Tad attāliniet pirkstus par 1/8 – 1/4 collu – un jūs ieraudzīsiet «kaut ko». Tas var izskatīties kā pelēka dūmaka, tas var būt arī gandrīz mirdzošs. Ja jūs tagad lēnām attālināsiet pirkstus iesākumā par ceturtdaļcollu, pēc tam vēl par ceturtdaļu utt., jūs katrreiz ievērosiet, ka «kaut kas» ir. Šis «kaut kas» tad arī ir ēteriskais ķermenis. Kad jūs atvirzīsiet pirkstus tiktāl, ka «kaut kas» izgaisīs, savienojiet tos vēlreiz un sāciet no jauna. Tā ir vingrināšanās. Atkārtosim: lieli mūziķi vingrinās, vingrinās un vēlreiz vingrinās – un spēj dāvināt mums lielisku mūziku. Jūs sasniegsiet lieliskus rezultātus metafizikā, ja vingrināsieties.

Bet paskatieties uz savām rokām vēlreiz. Ieskatieties uzmanīgi šajā vājajā dūmakā, kas plūst no vienas rokas uz otru. Ar laiku jūs ievērosiet, ka tā tek vai nu no labās rokas uz kreiso, vai arī pretējā virzienā. Tas atkarīgs no dzimuma, veselības stāvokļa un no tā, par ko jūs domājat attiecīgā momentā. Ja jūs atradīsiet cilvēku, kurš ieinteresēsies un palīdzēs jums, varat vingrināties ar plaukstu. Vislabāk, ja jūsu palīgs būtu pretēja dzimuma. Lai viņš apsēžas uz krēsla ar seju pret jums. Abi iztaisnojiet rokas. Lēnām tuviniet plaukstu palīga plaukstai. Apmēram divu collu attālumā jūs sajutīsiet vai nu aukstumu, vai arī – gluži pretēji – siltumu, kas plūst no vienas plaukstas uz otru. Ja jūs sajūtat siltumu, viegli pavērsiet roku tā, lai plaukstas nebūtu paralēlas, bet veidotu leņķi. Jūs sajutīsiet, ka siltuma sajūta pastiprinās. Vingrinoties siltuma sajūtas kļūs vēl spēcīgākas. Kad jūs būsiet sasnieguši šo pakāpi, tad, skatoties telpā starp jūsu un partnera roku, jūs pavisam skaidri saskatīsiet ēterisko ķermeni. Tas atgādinās cigarešu dūmus, bet ar to starpību, ka netīri pelēko cigarešu dūmu vietā jūs ieraudzīsiet svaigu, zilganu nokrāsu.

Vēlreiz atkārtojam, ka ēteriskais ķermenis ir tikai cilvēka elektromagnētisko spēku ārēja parādība. Mēs to dēvējam par «spoku» tāpēc, ka, mirstot veselam cilvēkam, elektriskais lādiņš vēl kādu laiku paliek uz ķermeņa, bet pēc tam sāk no tā atdalīties un izskatās kā nesaprātīgs «spoks», kam nav nekā kopīga ar astrālu būtni. Par to mēs vēl runāsim. Iespējams, jūs būsiet dzirdējuši nostāstus, ka vecās lauku kapsētās, tālu no pilsētu ugunīm, ļaudis esot redzējuši noslēpumainas, zilganas ugunis, kas tumšās naktīs paceļas no svaigiem kapiem. Tās arī ir tikai no ķermeņa izejošais elektriskais lādiņš. Kaut kas līdzīgs notiek ar tējkannu, kad tā ir uzvārījusies un izslēgta. Atdziestot izgaist siltums no tējkannas virsmas. Tieši tāpat, ķermenim mirstot (atcerieties, ka eksistē dažādas miršanas pakāpes), ēteriskie spēki izgaist. Jūs varat ievērot ēteru ap ķermeni vēl dažas dienas pēc klīniskās nāves, bet šis jautājums jau ir citas stundas tēma.

Praktizējieties, praktizējieties un vēlreiz praktizējieties! Skatieties uz savām rokām, uz savu ķermeni, eksperimentējiet ar brīvprātīgiem draugiem, jo tikai un vienīgi vingrināšanās ļaus jums ieraudzīt ēteru, bet, kamēr jūs nebūsiet ieraudzījuši ēteru, jums neizdosies ieraudzīt auru, kas ir vēl daudz smalkāka.

.

Ceturtā stunda AURA

Kā jau sacīts iepriekšējā stundā, visu ķermeni ietver ēters. Vienlaikus ap ēterisko ķermeni eksistē arī aura. Tā līdzinās ēteram tādā ziņā, ka tai ir elektromagnētiskas dabas izcelsme, bet ar to tad arī visa līdzība beidzas.

Var teikt, ka aura parāda Pār–Es krāsas. Tā parāda cilvēka garīguma līmeni, viņa veselības stāvokli. Viss atspoguļojas aurā. Tā ir Pār–Es jeb, ja vēlaties, dvēseles indikators. Pār–Es un dvēsele – tas, protams, ir viens un tas pats.

Aurā var saskatīt slimības un veselību, neveiksmes un veiksmi, mīlestību un ienaidu. Varbūt ir labi, ka mūsdienās vairums cilvēku nespēj auru saskatīt, jo diemžēl mūsdienās par parastu lietu kļuvusi savu priekšrocību izmantošana par ļaunu citiem. Bet aura nodod jebkuru domu, jo tās atspoguļojas Pār–Es krāsās un vibrācijas.

Noskaidrots, ka bezcerīgi slima cilvēka aura sāk bālēt un dažos gadījumos pat izgaist, vēl pirms cilvēks ir miris. Tā notiek, ja cilvēks pirms nāves ir ilgi slimojis; aura izgaist jau iepriekš, atstājot tikai ēterisko ķermeni. Pretējā gadījumā, ja cilvēks mirst pēkšņi, būdams vesels, aura paliek pie ķermeņa vēl kādu laiku pēc klīniskās nāves. Varbūt šeit jāpiebilst dažas lietas par nāvi, jo nāve – tas nav tik vienkārši kā gaismas izdzēšana. Nāve – tas ir diezgan ilgs process. Neatkarīgi no tā, kādā veidā cilvēks ir miris, dzīvība turpinās vēl dažus mirkļus. Smadzenēs, kā jau teicām, ir īpašas šūnas, kas izstrādā elektrisko strāvu. Asinis apgādā smadzenes ar mikroelementiem un skābekli, un tādā veidā smadzenēs izveidojas neliela to rezerve. Tapec smadzenes spēj darboties vēl trīs – piecas minūtes pēc sirds apstāšanās.

Dažreiz uzskata, ka, nāvessodu izpildot, nāve iestājas acumirklī. Tas, protams, ir smieklīgi. Kā jau teicām, pat ja galva tiek atdalīta no ķermeņa pavisam, smadzenes spēj strādāt vēl trīs – piecas minūtes. Ar to iespējams izskaidrot franču revolūcijas hronikās pierakstītos aculiecinieku nostāstus.

Tā saucamajiem «nodevējiem» tika nocirsta galva, un bende pacēla nocirsto galvu, saukdams: «Lūk, nodevēja galva.» Klātesošie – jo nāvessodu izpilde tolaik bija publiska un pat tika uzskatīta par tautas svētkiem – ar šausmām ievērojuši, ka sodīto lūpas bez skaņas čukstējušas: «Tie ir meli.» Tādi pieraksti atrodami franču valdības arhīvos. Jebkurš ķirurgs jums pateiks, ka smadzenes pārstāj funkcionēt tikai trīs minūtes pēc sirdsdarbības izbeigšanās un dažreiz vēl iespējams atgriezt cilvēku dzīvē. Ar to mēs gribējām parādīt, ka nāve un auras izgaišana nav vienlaicīgs process. Tas ir vispārzināms medicīnisks fakts – ķermenis mirst pakāpeniski: sākumā mirst smadzenes, pēc tam pārējie orgāni – viens pēc otra. Pēdējie nomirst mati un nagi.

Tā kā ķermenis nenomirst uzreiz, vēl ir iespējams konstatēt auras pēdas uz tā. Tāpēc gaišreģis, paskatījies uz mirušo, spēj noteikt nāves cēloni. Ēteriskā ķermeņa daba atšķiras no auras, tādēļ tas kādu laiku spēj eksistēt kā atsevišķs fantoms, it īpaši, ja nāve bijusi pēkšņa. Negaidītā nāvē mirušam cilvēkam ir, tā sakot, «pilnībā uzlādētas baterijas», tāpēc viņa ēteriskais ķermenis ir spēcīgs. Mirstot tas atdalās un aizpeld. Magnētiskas pievilkšanās dēļ tas noteikti apmeklēs savas bijušās piestātnes, tādēļ gaišreģi vai arī vienkārši viegli satraucami cilvēki ar paaugstinātu vibrācijas pakāpi spēj to ieraudzīt un iesaukties: «Ak, es redzēju tāda un tāda garu.»

Aura ir krietni vien smalkāka viela, salīdzinot ar ēteru. Aura ir tikpat reižu smalkāka par ēteru, cik ēters smalkāks par fizisko ķermeni. Ēters aptver ķermeni, atkārtojot katru tā izliekumu, turpretim aurai ir olveidīga apvalka forma. Tā mēdz būt septiņu un vairāk pēdu augsta un apmēram četras pēdas plata pašā platākajā vietā. Visšaurākais auras gals ir apakšā pie kājām. Aura sastāv no dažādiem ķermeņa centriem plūstoša, daudzkrāsaina izstarojuma.

Senie ķīnieši teikuši: «Viena glezna vērta tūkstoš vārdu.» Tāpēc – vingrinieties un vēlreiz vingrinieties!

Aura patiešām eksistē, kaut arī jūs to pagaidām neredzat. Kā jums zināms, jūs taču neredzat gaisu, ko elpojat, tāpat kā, bez šaubām, zivis nesaskata ūdeni, kurā peld. Aura – tas ir reāls dzīvības spēks. Tā pastāv, neraugoties uz to, ka vairums ļaužu nav mācījušies to saskatīt. Auru ir iespējams ieraudzīt, lietojot speciālas brilles ar gaismas filtriem. Bet tas pārlieku apgrūtina redzi un uzliek acīm pretdabīgu slodzi, tādēļ mēs nevaram tās ieteikt. Mēs varam vienīgi dot padomu vingrināties, un tad ar ticību un mūsu palīdzību jūs spēsiet ieraudzīt. Vairums ļaužu neredz auras tāpēc, ka netic, ka spēj tās ieraudzīt!

Aurai, kā jau teicām, piemīt dažādas krāsas. Bet jāatzīmē, ka krāsas – tās ir tikai atšķirīgas spektra daļas. Tā vietā, lai sacītu «krāsa», varētu teikt arī «viļņu garums» vai «svārstību biežums», kurus mēs apzīmējam par «sarkano» vai «zilo». Visvieglāk ieraudzīt sarkano krāsu, ne tik viegli – zilo. Tomēr ir cilvēki, kas neredz sarkano, savukārt citi atkal neredz zilo.

Starp citu, atrodoties tāda cilvēka klātbūtnē, kurš redz auras, sargieties runāt nepatiesību! Tiklīdz jūs sāksiet melot, aura jūs nodos. Parasti cilvēku apņem zilgans vai dzeltenīgs «oreols», bet, tiklīdz jūs samelosiet, tajā parādīsies zaļgandzelteni uzliesmojumi. Tā ir krāsa, ko grūti aprakstīt, bet, vienreiz ieraugot, to nevar aizmirst. Tātad melis neizbēgami nodod sevi ar zaļgandzeltenu spīdumu auras augšējā daļā.

Varētu to visu aprakstīt arī tā, ka, aurai sasniedzot mūsu acis, mēs saskatām zilu vai dzeltenu mirdzumu. To reizēm dēvē arī par «nimbu» vai «oreolu». Pašā augšējā auras daļā var saskatīt kaut ko līdzīgu gaismas strūklakai, ko Austrumos sauc par Ziedošo Lotosu, tāpēc ka tas tiešam atgādina

lotosa ziedu. Tas maina krāsu – un ar iztēli apveltītam cilvēkam patiešām izskatās pēc septiņkrāsu lotosa.

Jo augstāks cilvēka garīgais līmenis, jo vairāk zeltaini dzeltenīgo toņu ir viņa nimbā. Ja cilvēkam parādās šaubīgas domas, noteiktas viņa auras daļas pieņem netīri brūnganu nokrāsu. Uz meliem norāda dzeltenzaļa nokrāsa.

Mēs pieturamies pie domas, ka patiesībā auras redz daudz lielāks skaits ļaužu, nekā tiek uzskatīts. Mēs domājam, ka dažreiz ļaudis redz vai arī sajūt auru, paši nesaprazdami, ko īsti uztver. Piemēram, dažreiz cilvēki saka, ka tādai un tādai jāvalkā tādas un tādas krāsas drēbes un nav jāvalkā citādas. Tas ir tāpēc, ka viņi instinktīvi jūt, ka šīs krāsas neatbilst aurai. Iespējams, arī jums nācies satikt ļaudis, kas, pēc jūsu domām, tērpušies pavisam neiedomājamās krāsās.Jūs varat «neredzēt» auras, bet tomēr našaubīgi sajust, ka šīs krāsas ir nesavienojamas ar attiecīgā cilvēka auru. Tādā veidā daudzi cilvēki apzināti sajūt auras klātbūtni, bet, tā kā viņi kopš bērnības tiek mācīti, ka tas viss ir tukši nieki, tad paši pārliecina sevi, ka nekādu auru neredz un nemaz nevar ieraudzīt.

Tāpat arī zināms, ka apģērba krāsas iedarbojas uz veselību. Ja jūs valkāsiet apģērbu, kura krāsa nesaskan ar jūsu auru, jūs noteikti saslimsiet. Jūs arī būsiet ievērojuši, ka noteiktas krāsas dzīvoklī spēj uzbudināt vai arī nomierināt. Krāsa – tā galu galā ir tikai atšķirīgas vibrācijas. Bet melnais –to neesamība. Tāpat kā vibrācijas, kuras mēs dēvējam par skaņu, var nesaskanēt viena ar otru un radīt disonansi, tā arī nedzirdamās vibrācijas, ko mēs saucam par gaismu, var būt pretrunā viena ar otru un radīt garīgu disharmoniju.

Piektā stunda AURAS KRĀSAS

Ikvienu muzikālu akordu veido saskanīgu svārstību kombinācija. Nesaskanīga kombinācija dod neīstu, neskanīgu akordu. Mūziķi cenšas radīt tikai patīkamus akordus.

Gluži tāpat ir arī ar krāsām, jo arī krāsas sastāv no vibrācijām. Mēdz runāt par tīrām, patīkamām un nomierinošām krāsām vai arī – piemin krāsas, kas satrauc un krīt uz nerviem. Cilvēka aurā ir daudz tadu krāsu un nokrāsu. Dažas no tām atrodas ārpus neapmācīta cilvēka redzamības joslas, un tāpēc tām nav vispārpieņemtu nosaukumu.

Jūs jau zināt, ka eksistē «nedzirdamais» suņa svilpiens. Tas atrodas uztveres joslā, ko cilvēks nespēj dzirdēt, bet suns saklausa labi. Bet otrā skaņu spektra galā cilvēks dzird labāk par suni: suņi nevar saklausīt zemās skaņas. Ja mums izdotos pavirzīt cilvēka dzirdes diapazonu uz augšu, tad cilvēks varētu dzirdēt šo suņa svilpienu. Tieši tāpat, paplašinot redzes diapazonu, iespējams saskatīt auras. Tiesa, tas jādara piesardzīgi, jo citādi cilvēks var zaudēt spēju redzēt melno un tumši sarkano krāsu.

Bet būtu bezjēdzīgi šeit uzreiz pieminēt visas neskaitāmās iespējamās krāsas, tāpēc aplūkosim pašas nozīmīgākās. Cilvēka pamatkrāsa izmainās reizē ar viņa attīstību. Ja cilvēks garīgi pilnveidojas, viņa krāsas kļūst tīrākas. Cilvēkam garīgi pagrimstot, krāsas var pat pilnībā izmainīties. Pamatkrāsa nosaka cilvēka personību. Neskaitāmās smalkās nokrāsas parāda cilvēka domas, centienus, garīguma pakāpi. Auras krāsas apliec ķermeni kā augšupejoša spirāle un izplūst uz leju – no galvas uz kājām. Aurā krāsu ir nesalīdzināmi vairāk nekā varavīksnē, jo varavīksne ir tikai gaismas lūšana ūdens lāsēs, bet aura – pati dzīvība.

Tātad pagaidām minēsim nedaudzas galvenās krāsas, jo nav nozīmes runāt par pārējām, kamēr neesat iemācījušies paši saskatīt auras.

Sarkanā krāsa

Tīra sarkanā krāsa norāda uz labām vadītāja spējām. Vadoņu un ģenerāļu aurās vienmēr būs daudz tīras sarkanās krāsas. Īpaši tīra sarkanā nokrāsa ar spilgti dzeltenu malu norāda uz «krustnesi» – cilvēku, kas ziedojas citu labā. Bet nesajauciet to ar parastu slepkavu, kura sarkanajai krāsai būs brūngans tonis.

No kāda orgāna izejoša tīra sarkana aploce vai sarkanas «mēlītes» norāda, ka šis orgāns ir vesels. Dažiem cilvēces vadoņiem sejas apvidū bijis daudz sarkanās krāsas, bet diemžēl daudziem no viņiem šis sarkanais bijis ar netīkamu nokrāsu.

Nepatīkama sarkanā krāsa – pārāk tumša vai netīra – norāda uz ļaunu raksturu. Tāds cilvēks ir neuzticams, varmācīgs, tiecas iedzīvoties uz citu rēķina.

Blāvs sarkanais tonis parasti norāda uz nervu uzbudinājumu. Cilvēks ar šādu toni var būt fiziski spēcīgs un vesels, bet, par nelaimi, nelietis. Slepkavu aurā vienmēr būs šīs nepatīkami sarkanās nokrāsas. Bet, jo sarkanā krāsa gaišāka (kas nenozīmē, ka tīrāka), jo nervozāks un nepastāvīgāks ir cilvēks. Tādi ļaudis ir ļoti kustīgi, nespēj būt mierā ne mirkli. Viņi mēdz būt arī egocentriski.

Sarkanā krāsa ap ķermeņa orgāniem norāda uz to stāvokli. Blāvi sarkans tonis ar brūnganu nokrāsu, kas lēni izplūst no orgāna, norāda uz vēzi. To redzot, var noteikt, kādā attīstības stadijā audzējs atrodas. Pēc auras var arī paredzēt, kādas slimības apdraudēs cilvēku nākotnē, un attiecīgi rīkoties. Nākotnē šāda diagnostika varētu kļūt plaši izplatīta.

Sarkani plankumi un zibšņi žokļu apvidū norāda uz zobu sāpēm, bet blāvi brūngana pulsācija nimbā norāda uz bailēm.

Sārtā krāsa parasti brīdina par pārliecīgu pašpārliecinātību un patmīlību. Tā ir melīga lepnuma krāsa. Bet šāda krāsa gurnu apvidū nodod sievietes, kas «mīlestību» pārdod par naudu. Tātad – pašpārliecinātajiem, godkārajiem un prostitūtām auru krāsas ir līdzīgas.

Ir vērts padomāt par tādiem izteicieniem kā «sarkanās kaislības», «melnā melanholija», «zaļš aiz skaudības», «zilie sapņi» u.c. Vai tie nenorāda, ka cilvēka noskaņojums parādās aurā? Tie, kas šādus apzīmējumus izdomājuši, apzināti vai neapzināti saskatījuši auras.

Pie sarkano krāsu grupas pieder arī rožainā krāsa, bet nejauciet to ar koraļļsarkano. Rozā norāda uz brieduma trūkumu. Pusaudžiem šī krāsa parasti atrodas pārsvarā pār citām nokrāsām. Bet pieaugušajiem rozā norāda uz bērnišķīgumu un neuzticamību.

Brūni sarkans, svaigām aknām līdzīgs tonis atklāj ļaunu, atriebīgu cilvēku, no kura labāk izvairīties. Tādi var atnest nelaimi.

Ja šāds tonis parādās ap kādu no orgāniem – cilvēks var drīzumā nomirt. Ja sarkanā krāsa redzama krūšu kaula galā – cilvēkam ir nervu sabrukums. Tādiem ļaudīm jācenšas apvaldīties un dzīvot mēreni, ja vien viņi grib nodzīvot ilgi un laimīgi.

Oranžā krāsa

Oranžā krāsa – viena no sarkanās krāsas niansēm, bet mēs tomēr izdalīsim to atsevišķi, jo dažas Austrumu reliģijas to uzskata par Saules krāsu un piešķir tai lielu nozīmi. Tieši tādēļ arī Austrumos tā ir tik izplatīta. Tomēr dažas citas reliģijas par Saules krāsu uzskata zilo.

Neatkarīgi no tā, pie kāda viedokļa mēs šai jautājumā pieturamies, oranžā ir laba krāsa. Ļaudis ar pareizo oranžo nokrāsu izturas pret apkārtējiem ar cieņu, viņi ir humāni, palīdz citiem. Dzelteni oranža krāsa arī ir vēlama, tā liecina par paškontroli un citiem labiem tikumiem.

Brūngani oranžā norāda uz vājumu un slinkumu, vienaldzlbu. Tā norāda arī uz nieru saslimšanu: ja tā atrodas zem nierēm un tai ir zilganpelēki zobiņi, tad tas norāda uz nierakmeņiem.

Oranžs ar zaļganu nokrāsu nozīmē to, ka cilvēkam patīk ķildoties bez iemesla. Kad jūs savas spējas būsiet attīstījuši līdz tādai pakāpei, ka spēsiet šo toni izšķirt, izvairieties strīdēties ar tādiem ļaudīm. Viņu dzīves uztvere ir melnbalta, un tie neprot izšķirt pustoņus ne zināšanās, ne domās, ne arī krāsās.

Dzeltenā krāsa

Zeltaini dzeltena krāsa norāda uz augstu garīguma pakāpi. Ne velti svētie tiek attēloti ar zeltainu nimbu ap galvu. Jo tīrāks garīgums, jo spilgtāk mirdz zeltainā krāsa. Jāatzīmē, ka ārkārtīgi garīgām personām var būt arī indigo krāsas aura, bet pagaidām runāsim tikai par dzelteno. Tie, kuru aurās ir dzeltenā krāsa, ir morāli un garīgi veseli. Viņi atrodas uz pareizā ceļa, un, ja dzeltenā krāsa ir tīra, viņiem nav no kā baidīties. Šādiem cilvēkiem jūs vienmēr varēsiet uzticēties.

Cilvēks ar «zemu» dzeltenā nokrāsu (bojāta čederas siera tonī) ir bailīgs. Ļaudis mēdz teikt – «aiz bailēm dzeltens». Līdzīgi izteikumi sastopami daudzās valodās. Slikta dzeltenā nokrāsa liecina par pārlieku neuzticīgu un nepašpārliecinātu cilvēku. Sarkanīgi dzeltens arī nav gluži vēlams, jo liecina par pārliecīgu kautrīgumu un personiskā viedokļa trūkumu. Tādi cilvēki vienmēr mētājas no vienas reliģijas otrā, cer uz ātriem panākumiem, bet tai pašā laikā tiem trūkst pacietības un izturības.

Ja cilvēkam ir rudi mati un daudz dzeltenās krāsas aurā, tad šads cilvēks mēdz būt ātri aizvainojams un pat kauslīgs. Tas īpaši attiecas uz tiem, kuriem ir spilgti rudi mati un sarkanīga, nereti vasarraibumaina āda. Intensīvākas sarkanā nokrāsas dzeltenajā krāsā liecina par mazvērtības kompleksiem. Jo spēcīgākas ir šīs nokrāsas, jo spēcīgāki kompleksi. Bet brūngani dzeltens parāda netīras domas un vāju garīgo attīstību.

Daudziem dzērājiem, nabagiem un pamestajiem aurās ir sarkanīgi brūna krāsa. Bet, ja viņi turklāt ir arī ļauni, tad viņu aurās būs citrondzeltenīgi zaļi toņi. Tādus ļaudis ļoti grūti glābt no viņu pašu muļķības.

Brūni dzeltens liecina, ka cilvēka domas nav tīras un viņš nemīl staigāt taisnus ceļus. No veselības viedokļa – zaļdzeltenais norāda uz aknu slimībām. Ja zaļdzeltenajam ir tieksme pāriet brūni sarkandzeltenā, tad vainai varētu būt drīzāk sociāli iemesli. Sociāli neapmierinātiem ļaudīm vienmēr ir tumši dzeltena – tumši brūna josla gurnu apvidū. Tajā bieži vien atspīd kaut kas sarkanām dzirkstelēm līdzīgs. Ja brūnais pakāpeniski pāriet dzeltenajā un tam reizēm ir robainas joslas forma, tad tas liecina par garīgiem traucējumiem. Cilvēkam, kurš cieš no personības šķelšanās, bieži vien viena auras puse ir zilgani dzeltena, bet otra – brūngana vai zaļgandzeltena. Tā ir ārkārtīgi nepatīkama kombinācija.

Tīrs, zeltainas nokrāsas dzeltenais – tā ir pati augstākā dzeltenās krāsas pakāpe, un to vienmēr jācenšas attīstīt. Jūs spēsiet to sasniegt, ja jūsu domas un centieni būs tīri. Visiem mums jāsasniedz šis tīri dzeltenais, pirms mēs pārejam uz nākošo evolūcijas pakāpi.

Zaļā krāsa

Tā ir atveseļošanās, zināšanu un fiziskas augsmes krāsa. Lieliem ķirurgiem aurās bijis ļoti daudz zaļā, kā arī sarkanā. Interesanti, ka šīs divas krāsas ļoti labi iet kopā un nerada disonansi. Materiālajā pasaulē šis krāsu salikums bieži vien šķiet ass un nepatīkams. Zaļais kopā ar dažām sarkanās krāsas niansēm uzrāda spīdošu ķirurgu un ļoti izglītotu cilvēku.

Zaļais viens pats bez sarkanā liecina par labu ārstu vai savu darbu mīlošu slimnieku kopēju. Zaļais ar pieskaņotu zilu nokrāsu liecina par spējīgu skolotāju. Dažiem lielajiem skolotājiem aurā bijis zaļais ar zilganām vai elektrozilām joslām, šautrām vai spirālēm un bieži vien starp zilo un zaļo bijusi arī šaura zeltīta josliņa, kas parāda skolotāja mīlestību uz skolniekiem un viņa spējas iemācīt tiem pašu labāko.

Ar cilvēku vai dzīvnieku dziedināšanu saistītajiem ir daudz zaļā arī auriskajā «sejas krāsā». Viņi var arī nebūt profesionāli terapeiti vai ķirurgi, bet, ja viņiem tā vai citādi ir saikne ar cilvēku vai dzīvnieku veselību, tad viņu aurās noteikti būs daudz zaļā. Tā ir gandrīz vai kā dienesta apliecība! Zaļais nekad nav dominējošā krāsa, tā vienmēr pavada kādu citu. Tā ir palīgkrāsa, kas norāda uz to, ka cilvēks ir draudzīgs, izpalīdzīgs, prot cienīt citu domas. Bet, ja aurā ir daudz dzeltenīgi zaļā, tad cilvēks var būt neuzticams, un, jo lielāks ir šis nepatīkami dzeltenā piemaisījums nepatīkami zaļajā, jo neuzticamāks ir šis cilvēks. Uz tādiem nedrīkst paļauties! Dzeltenzaļā krāsa sastopama blēžiem, kas nodarbojas ar naudas izkrāpšanu. Bet, ja zaļais pāriet zilajā, debeszilajā vai elektrozilajā nokrāsā, tad uz šiem cilvēkiem paļauties var.

Zilā krāsa

Zilais bieži tiek uzskatīts par garīgās pasaules krāsu. Tas parāda arī intelektuālās spējas neatkarīgi no morālajām īpašībām, bet to, protams, var izšķirt pēc nokrāsas. Zilais ar pareizu nokrāsu – ļoti veiksmīga krāsa.

Ēteriskais ķermenis atgādina zilu dūmaku, kaut ko līdzīgu cigarešu dūmiem vai arī gāzes liesmai. Jo spilgtāka ir zilā krāsa, jo veselīgāks un mundrāks ir cilvēks. Bāli zils norāda uz personu, kas nomokās ar šaubām un nespēj pieņemt lēmumus. Tāds cilvēks ir jāpaskubina no malas, lai viņš spētu par kaut ko izšķirties. Tumšāka zilā nokrāsa liecina par cilvēka spējām un attīstību. Vēl tumšāka nokrāsa liecina, ka cilvēks aizraujas ar dzīves uzdevumiem un atrod tajos piepildījumu. Tumši zilais bieži sastopams misionāriem, kuri par tādiem kļuvuši aicinājuma dēļ. Par cilvēku vienmēr var spriest pēc tā, cik spilgts viņa aurā dzeltenais un cik tumšs zilais.

Indigo krāsa

Aplūkosim indigo un violeto vienā sadaļā, jo šīs krāsas bieži pāriet viena otrā un ar tām saistītās īpašības ir savstarpēji atkarīgas. Cilvēki ar lielu indigo daudzumu aurā mēdz būt dziļi reliģiozi, bet ne vienmēr tie kļūs par «reliģijas profesionāļiem». Daži cilvēki sauc sevi par ticīgiem vai paši domā, ka ir ticīgi, bet par to var spriest, tikai redzot auru.

Ja personai indigo krāsas joslā redzamas rozā mēlītes, tas liecina, ka cilvēks ātri apvainojas, var kļūt nepatīkams, it īpaši pret padotajiem. Rozā mēlītes uz indigo fona liecina par degradāciju, traucē auras tīrībai. Bet dažreiz ļaudis ar indigo, violeto vai purpura krāsu aurā cieš no sirdskaitēm vai kuņģa darbības traucējumiem.

Pelēkā krāsa

Pelēkais mīkstina auras krāsas. Ja jūs skatīsieties uz apģērbta cilvēka auru, tad pelēkais vēl neko nenozīmēs, jo tad aurā vienmēr būs pelēkas joslas un plankumi. Bet pieņemsim, ka aplūkojam kailu ķermeni. Tad pelēkais norāda uz rakstura vājumu vai arī vispārēju sliktu veselību. Ja pelēkais plankums redzams pie dzīvībai svarīga orgāna, tas nozīmē, ka šī orgāna darbība vai nu jau ir traucēta, vai arī tas var tikt bojāts tuvākā laikā un nepieciešama medicīniskā palīdzība.

Arī cilvēkiem ar pastāvīgām, spēcīgām galvas sāpēm novērojama pelēcīga dūmaka ap galvu. Šī dūmaka nav atkarīga no pašas auras krāsas; galvas sāpju laikā tur vienmēr būs novērojamas pelēkas josliņas.

Sestā stunda VIBRĀCIJU SPEKTRS

CILVĒKU TIPI

MŪZIKA

Tātad ir acīmredzams, ka viss esošais sastāv no vibrācijām. Tādējādi itin viss veido kaut ko tādu, ko varētu iztēloties kā milzu klaviatūru, uz kuras izkārtojas visas šīs vibrācijas. Iedomāsimies gigantiskas klavieres vairāku jūdžu platumā. Iztēlosimies sevi kā sīciņas skudriņas uz šīm klavierēm. Mēs spētu pārredzēt tikai nedaudzus šo klavieru taustiņus. Vibrācijas saistītas ar dažādiem klavieru taustiņiem. Viena nots jeb taustiņš saistīts ar vibrāciju veidu, ko mēs dēvējam par «tausti». Šīs vibrācijas ir tik lēnas, ka mums tās liekas «cietas» un uztveramas ar tausti. Nākošā nots – tā ir skaņa. Šī nots saistīta ar vibrācijām, kas iedarbojas uz mūsu dzirdes uztveri. Mēs nespējam tās sajust ar pirkstiem, bet mūsu ausis liecina, ka ir «skaņa». Mēs nevaram dzirdēt tās vibrācijas, kuras uztveram ar tausti, un nespējam sataustīt tās, kuras dzirdam. Tā, lūk, aplūkojām jau divus mūsu klaviatūras taustiņus.

Tālāk seko redzes «nots». Te mums darīšana ar tik smalkām vibrācijām, ka nespējam tās ne sataustīt, ne sadzirdēt. Tās iedarbojas uz mūsu acīm, un mēs saucam to par «redzi».

Vēl vienu taustiņu augstāk mēs atradīsim vibrāciju joslu, ko pieņemts saukt par radioviļņiem. Bet vēl augstāk atrodas telepātija, gaišredzība un citas līdzīgas spēka izpausmes. Un visas šīs dažādās lietas atrodas uz vienas un tās pašas milzu klaviatūras – vibrāciju skalas. Cilvēks spēj uztvert tikai ļoti ierobežotu tās daļu. Jāatzīmē arī, ka krāsas un skaņas ir savstarpēji saistītas. Var teikt, ka katrai krāsai atbilst sava noteikta skaņu nots; ir radīti instrumenti, kas rada noteikta augstuma skaņu, ja pret uztvērējekrānu novieto attiecīgu krāsu. Ja ir grūti šo piemēru saprast, varam aplūkot sekojošo: nedzirdamie un neredzamie radioviļņi tiek padarīti dzirdami ar radiouztvērēju palīdzību. Radiouztvērējs pārveido radioviļņus skaņu viļņos – tāpat arī iespējams pārveidot skaņu viļņus krāsās.

Tas viss ir labi zināms Austrumos. Mēs uzskatām, ka, piemēram, mākslas uztvere var ļoti paaugstināties, ja jūs, raugoties gleznās, spēsiet iztēloties šīm krāsām atbilstošus akordus.

Visi zina, ka Marsu dēvē par sarkano planētu. Marss patiešām ir sarkans, pie tam ar īpašu nokrāsu – tam piemīt sarkanais pamattonis, kam atbilst nots «do». Oranžais – kā sarkanās krāsas tonis – atbilst notij «re». Dažas reliģijas uzskata oranžo par Saules krāsu, kamēr citas par Saules krāsu dēvē zilo. Mēs pieturamies pie uzskata, ka saules krāsa ir oranžais.

Dzeltenā krāsa saistīta ar «mi» un Merkuriju. Šai krāsu simbolikai saknes rodamas seno Austrumu mitoloģijā; Austrumu tautas savos mītos saistīja planētas ar noteiktiem krāsu toņiem.

Zaļais atbilst notij «fa» un tiek uzskatīts par augsmes krāsu. Noskaidrots, ka ar mūzikas palīdzību iespējams sekmēt augu augšanu. Mēs paši gan tādus eksperimentus neesam veikuši, bet zinām to no drošticamiem avotiem. Zaļo krāsu pārvalda Saturns. Interesanti, ka seno laiku gudrie redzēja attiecīgās krāsas, meditācijā koncentrējoties uz kādu no planētām. Jāpiebilst, ka viņi meditēja augstu kalnos, piemēram, Himalajos, kur gaiss ir retinātāks un planētas redzamas skaidrāk.

Zilais ir saistīts ar «sol». Dažas reliģijas šo krāsu saista ar Jupiteru vai arī Sauli.

Indigo – tas ir «la», un, kā uzskata Austrumos, to pārvalda Venēra. Labvēlīgā aspektā Venēra sekmē mākslinieciskās dotības un domu tīrību. Tā spējīga radīt vislabāko rakstura tipu; un tikai ļaudīm ar ļoti zemām vibrācijām Venēra ir nelabvēlīga un noved pie pārmērībām.

Violetais saistīts ar noti «si» un Mēnesi. Arī Mēness, ja vien cilvēkam ir augsts vibrāciju līmenis, sniedz domu skaidrību, garīgumu un iztēli. Zems vibrāciju līmenis Mēness iespaidā var novest pie garīgiem traucējumiem un pat vājprāta.

Auru aptver auriskais apvalks, kas pilnībā pārsedz ķermeni, ēterisko ķermeni un pašu auru, veidojot tādu kā kokonu. Varat arī iztēloties to kā parastu vistas olu: iekšpusē atrodas dzeltenums, t.i., fiziskais ķermenis, tālāk seko baltums, kas līdzinās ēteram un aurai, bet starp baltumu un olas čaumalu vēl atrodas plāna plēvīte, ko varētu salīdzināt ar aurisko apvalku. Tā ir pilnīgi caurspīdīga. Auras virpuļu un impulsu rezultātā tā ir kustīga, taču vienmēr cenšas saglabāt savu olveidīgo formu. Vēl pilnīgākai ainai varētu iztēloties ķermeni, ēterisko ķermeni un auru, iesaiņotus ļoti plānā ovālas formas celofāna maisiņā. Kad cilvēks domā, domas iziet no viņa smadzenēm, šķērso ēterisko ķermeni un auru un nonāk līdz auriskajam apvalkam. Šeit, uz tā ārējās virsmas, veidojas domu zīmējumi. Atgriezīsimies vēl pie salīdzinājumiem ar radio un televīziju. Stikla caurulē atrodas «elektronu lielgabals», kas «apšauda» luminicējošu ekrānu ar elektroniem. Kad elektroni uz ekrāna virsmas sastop speciālo klājumu, tas sāk mirdzēt. Veidojas televīzijas attēls. Līdzīgi arī cilvēka domas atainojas uz auriskā apvalka. Gaišredzis spējīgs tās saskatīt. Izrādās, ka iespējams ieraudzīt ne tikai pašreizējās domas, bet arī tās, kas bijušas agrāk.

Gaišredzim iespējams tādā veidā noteikt, ko cilvēks darījis iepriekšējo divu vai trīs dzīvju laikā. Jauniesācējam tas var likties neticami, un tomēr tā ir.

Viela ir neiznīcināma. Viss, kas vien ir kādreiz eksistējis, eksistē līdz šim laikam.

Tātad, kā jau teikts, cilvēks atrodas auras centrā. Tas tā parasti mēdz būt ar normāliem, veseliem cilvēkiem. Bet, ja cilvēkam ir garīgi traucējumi, viņa stāvoklis auras iekšpusē var būt novirzīts. Sarunvalodā mēdz sacīt: «Šodien es nejūtos sevī.»

Tas var tā būt arī pilnīgi burtiskā nozīmē – gadījumā, ja cilvēks novietojies leņķī pret sava auriskā apvalka asi. Ar personības dalīšanos slimie parasti ir šādā veidā nelīdzsvaroti. Viņiem arī viena auras puse var būt vienā krāsā, otra – citā. Ja šī dalīšanās ir ļoti izteikta, tad aurai var pat nebūt olveida formas, bet tā it kā sastāv no divām atsevišķām «olām», kas atrodas leņķī viena pret otru. Garīgos traucējumus ārstēt nav viegli. Šoka metode ir ļoti bīstama, jo var izvest astrālo ķermeni ārā no fiziskā (par to tiks runāts vēlāk). Dažreiz tomēr gadās, ka ar šoka terapijas palīdzību (vai arī ar nejaušu šoku) izdodas šīs atsevišķās «olas» savietot pareizi. Dažreiz tāds šoks pat «nodzēš» visas traucējumu sekas.

Mēs ienākam pasaulē ar noteiktām potenciālām iespējām un tieksmēm, ko uzrāda mūsu auras krāsas. Ja vien cilvēkam ir stingra apņemšanās, tad viņš spēj savas krāsas «uzlabot». Diemžēl daudz vieglāk ir tās samaitāt!

Mēs visi, ja vien vēlamies, spējam savas domas pacelt augstākā līmenī, ar to palīdzot mūsu aurai. Cilvēks ar netīri brūnu auras nokrāsu, kas liecina par paaugstinātu seksualitāti, spēj paaugstināt savu vibrāciju pakāpi, savaldot savas seksuālās vēlmes. Viņš spēj izvēlēties pats savu ceļu dzīvē. Lūk, piemērs: Sokrāts zināja, ka spēj kļūt par īstu slepkavu, tomēr viņš nepieņēma tādu likteni. Viņš darīja visu, lai savu dzīves ceļu noietu citādi. Tā vietā, lai kļūtu par slepkavu, Sokrāts kļuva par sava laika izcilāko domātāju.

Aura izgaist drīz pēc nāves, bet ēteriskais ķermenis spēj saglabāties pie fiziskā ķermeņa vēl diezgan ilgi. Tas atkarīgs no nelaiķa veselības stāvokļa. Ēteriskais ķermenis var arī kļūt par klīstošu «rēgu», kas apmeklē savas bijušās pieturas vietas. Lauku kapsētās redzētie zilganie atspīdumi nav nekas cits kā ēteriskie ķermeņi, kas pamet savas apbedītās miesas.

Zemās vibrācijas aurai piešķir blāvu, netīru nokrāsu, kas drīzāk spēj izraisīt riebumu nekā piesaistīt. Jo augstāks vibrāciju līmenis, jo tīrākas un spožākas auras krāsas. Tās nav griezīgi spilgtas, bet mirdz ar augstāko, garīgo mirdzumu. Var arī teikt, ka augstākās krāsas ir «izsmalcinātas», bet netīrās –«bezgaumīgas». Labas krāsas aurai liek mirdzēt, sliktas – izsauc skumjas un «melno melanholiju». Labi darbi – palīdzība tuviniekiem un draugiem – ļauj mums redzēt pasauli caur «rozā brillēm».

Vienmēr jāatceras, ka krāsa ir galvenais cilvēka potenciālo iespēju rādītājs. Krāsas, protams, mainās atkarībā no noskaņojuma, bet pamatkrāsas var izmainīties vienīgi gadījumā, ja cilvēks uzlabo (vai pasliktina) savu raksturu. Tātad – pamatkrāsas paliek vienas un tās pašas, bet papildkrāsas mainās atkarībā no garastāvokļa. Kad jūs aplūkojat cilvēka auru, jums jāuzdod sev sekojoši jautājumi:

1)      Kāda ir pamatkrāsa?

2)      Vai tā ir tīra vai duļķaina, un cik skaidri var redzēt tai cauri?

3)      Vai tā iet cauri visai aurai vai arī koncentrējas tikai atsevišķās vietās?

4)      Vai tai ir pastāvīga forma, vai arī tā pulsē?

5)      Tāpat jāatzīmē, ka nedrīkst pārlieku pašpārliecināti paust savus spriedumus, piemēram, teikt, ka aura ir netīra. Tās var būt jūsu pašu domas par

aplūkojamo personu, jo atcerieties, ka, skatoties uz otra cilvēka auru, jums vis

pirms jālūkojas cauri savai!

Pastāv arī saikne starp muzikālajiem un mentālajiem ritmiem. Katram cilvēkam ir sava pamatskaņa, kuru viņš pastāvīgi «izstaro» – gluži kā elektrības vads stiprā vējā.

Populāra mūzika ir tāda mūzika, kas atrodas saskaņā ar ļaužu vairuma pamatskaņām. Ir «uzmācīgas» melodijas, kuras nez kāpēc visi dungo vai svilpo. Tās ir tādas melodijas, kas «iesvārsta» smadzeņu viļņus uz zināmu laiku, līdz to enerģija izgaist.

Izsmalcinātākas un patstāvīgākas personības mīl klasisko mūziku. Tā uzlabo klausītāju iekšējās svārstības. Kad vadoņi grib tautu iedvesmot, tie pasūta komponistiem speciālu mūziku, nacionālās himnas. To dzirdot, cilvēkus pārņem attiecīgas emocijas, viņiem gribas celties un domāt par savas tēvzemes varenību un citu zemju iekarošanu. Un tā notiek tikai tāpēc, ka vibrācijas, kuras mēs saucam par skaņu, attiecīgā veidā ietekmē mūsu personīgās iekšējās vibrācijas. Tātad mūzika spēj ietekmēt cilvēku domas. Daudzi lielie komponisti apzināti vai neapzināti veikuši astrālos ceļojumus. Viņi dzird t.s. «sfēru mūziku». Atgriežoties uz zemes, viņi atrodas «iedvesmas stāvoklī» un pieraksta astrālī dzirdēto.

Velnišķīgā telereklāmas sistēma, kad reklāmas attēls pazib uz ekrāna tik ātri, ka mēs nespējam to novērtēt, iedarbojas tieši uz mūsu zemapziņu. Bet no zemapziņas, kura aptver 9/10 mūsu «es», signāls nonāk apziņā, un mēs sākam izturēties tā, kā aicina reklāma, pat ja paši apzināti to nevēlētos. Bezatbildīgi, noziedzīgi cilvēki, nerūpējoties par tautas labklājību, tādā veidā var iedarboties uz masām, izsaucot tajās to reakciju, kas tiem šķiet vēlama.

Septītā stunda KĀ IERAUDZĪT AURU

Šī būs īsa, bet ļoti svarīga stunda. Lūdzu, izlasiet to sevišķi uzmanīgi!

Daži cilvēki domā, ka pietiek jau ar dažu instrukciju izlasīšanu, lai aura uzreiz atklātos viņu skatienam. Bet tas nav tik vienkārši. Daudzi no Lielajiem Skolotājiem veltījuši visu savu dzīvi, lai iemācītos redzēt auras. Tomēr mēs esam pārliecināti – ja vien cilvēks patiesi cenšas, viņš auru ieraudzīs. Lielākā daļa cilvēku spēj pakļauties hipnozei – tieši tāpat arī vairums ļaužu, pastāvīgi vingrinoties, spēj ieraudzīt auru.

Atkārtojam – ja vēlaties ieraudzīt auru, labāk skatieties uz kailu ķermeni, jo apģērbs ļoti ietekmē auru. Pat ja šīs drēbes ir pilnīgi tīras un tikko nāk no mazgātavas. Kāpēc? Tādēļ, ka mazgātavā kāds taču šīs lietas ir aizticis, mazgājis tās. Darbs mazgātavā ir vienveidīgs, un strādnieki darba laikā domā par savām lietām. Domu atveidi no viņu aurām nonāk uz jūsu drēbēm, un nav pārsteidzoši, ka tie pēc tam ietekmēs jūs. Neticami? Paskaidrosim ar citu piemēru: jums ir magnēts, un jūs pieskaraties ar to kādam metāla priekšmetam, piemēram, nazim. Nazis pēc tam iegūs magnētiskas īpašības. Tāpat notiek arī ar cilvēkiem. Piemēram, sieviete aiziet uz koncertu un apsēžas blakus gluži nepazīstamam cilvēkam. Bet pēc tam viņai ir sajūta, ka vajag nomazgāties, jo kaut kādā veidā viņa jūtas aptraipījusies, sēžot blakus šim cilvēkam.

Tātad, ja vēlaties ieraudzīt auru, aplūkojiet kailu ķermeni. Sievietēm parasti aura ir skaidrāk iezīmēta, krāsas it kā spēcīgākas un rupjākas – katrā ziņā vieglāk ieraugāmas.

Dažiem var būt neērti griezties pie kāda ar tamlīdzīgu lūgumu, un tad visvienkāršāk sākt ar sava paša ķermeņa vērošanu. Jums tādā gadījumā jāatrodas atsevišķā telpā, piemēram, vannasistabā. Gaismai jābūt pieklusinātai. Aizmugurē novietojiet tumšu – melnu vai pelēku – fonu. Dažas minūtes vienkārši vērojiet sevi spogulī. Atslābinieties, necentieties par katru cenu uzreiz kaut ko «ieraudzīt». Aplūkojiet savu galvu – vai nemanāt zilganu dūmaku ap to? Vērojiet rokas, visu ķermeni. Vai redzat zilganu, spirta lampiņas liesmai līdzīgu spīdumu? Tas ir ēteriskais mirdzums. Kad jūs ieraudzīsiet to, varat jau apsveikt sevi ar krietnu veikumu. Protams, tas neizdosies ar pirmo vai otro reizi. Bet ar laiku tam jānotiek. Nepieciešama pastāvīga vingrināšanās.

Atcerieties – tam, kurš pats ir tīrs, viss liekas tīrs. Jūs skatīsieties uz sevi vai citu cilvēku ar tīriem mērķiem. Bet, ja jūsu domas būs netīras, tad jūs neieraudzīsiet ne ēteru, ne auru. Jūs ieraudzīsiet tikai to, ko patiesībā vēlaties ieraudzīt.

Turpiniet vingrināties – un ar laiku jūs visu ieraudzīsiet.

Dažreiz cilvēks skatās uz auru un it kā neko neredz. Tā vietā parādās nieze plaukstās, pēdās vai kādās citās ķermeņa vietās. Tā ir īpaša sajūta, ko nevar sajaukt ne ar ko citu. Kad parādās šī sajūta, tas nozīmē, ka esat uz īstā ceļa un drīzumā ieraudzīsiet auras. Un vēl – šī sajūta nozīmē, ka nevajag pārliecīgi sasprindzināties, tā vietā, lai pūlētos par katru cenu ieraudzīt auru, atslābinieties, «nolaidiet tvaiku». Ja jūs atslābināsieties, niezes sajūtas vietā jūs spēsiet ieraudzīt ēteru un auru.

Nieze – tā patiesībā ir jūsu paša aurisko spēku koncentrācija plaukstās vai kur citur.

Daudzi nespēs, kā nākas, ieraudzīt savu auru, jo jums cauri savai aurai jāskatās uz spoguli, kas izkropļo krāsas. Novērotājs var nodomāt, ka viņa krāsas ir duļķainākas, nekā tas ir īstenība. Tādēļ labāk vērot cita cilvēka auru.

Jūsu partnerim noteikti jābūt brīvprātīgajam. No sākuma viņš, iespējams, nervozēs un kautrēsies. Tādā gadījumā ēteriskais ķermenis piekļaujas fiziskajam un pati aura it kā sažņaudzas un izmaina krāsas. Lai ieraudzītu pareizi, nepieciešama pacietība, bet iesākumā svarīgi ir ieraudzīt vismaz kaut kādas krāsas, kaut arī izkropļotas. Vislabāk iesaistīt partneri vieglā sarunā, lai viņš justos brīvi. Tiklīdz viņš atbrīvosies, ēteriskais ķermenis ieņems savu parasto stāvokli un aura atkal piepildīs aurisko apvalku.

Tā bija īsa, bet ļoti nozīmīga stunda. Auru redzēšana ir tikai un vienīgi vingrināšanās lieta!

Astotā stunda ASTRĀLAIS ĶERMENIS DOMU KONTROLE

Iepriekšējā stundā jau runājām par to, ka fiziskais ķermenis atrodas ēteriskā ķermeņa un auras centrā, pastāstījām par ēteru un auru. Tas viss ir svarīgi, un mēs dodam padomu atgriezties pie tā un pārlasīt vēlreiz, jo šajā un arī devītajā stundā mēs sagatavosim jūs iziešanai no fiziskā ķermeņa. Ja jums nebūs skaidrības par ēterisko ķermeni, auru, kā arī ķermeņa molekulāro uzbūvi, tad turpmāk jūs sastapsieties ar grūtībām. Cilvēka ķermeni veido protoplazmas masa. Šī masa ir ieslēgta noteiktā telpas apjomā gluži tāpat, kā Visums ieņem noteiktu apjomu. Šajā stundā mēs aplūkosim ķermeni. Jums jāzina, ka fiziskais ķermenis – tas ir tikai apģērbs, aktiera kostīms lomas izpildei uz skatuves, sauktas par Zemi.

Divi priekšmeti nevar aizņemt vienu un to pašu vietu. Tas ir pilnīgi pareizi attiecībā uz diviem ķieģeļiem vai baļķiem. Bet, ja aplūko divus priekšmetus, kam ir dažāds vibrāciju līmenis, un ja attālums starp atomiem ir pietiekoši liels, tad tie var ieņemt vienu un to pašu vietu. Aplūkosim piemērus.

Ņemsim divas līdz malām ar ūdeni pielietas glāzes. Ja vienā no tām strauji iebērs cukuru, tad ūdens pārlīs pāri glāzes malām. Otrā glāzē kaisīsim cukuru pakāpeniski un lēnām. Cukurs izšķīdls un neizspiedis ūdeni no glāzes. Cilvēka ķermenis līdzīgā veidā spēj ievietot sevī citus ķermeņus, kuru molekulas ir daudz retinātākas. Šie spirituālie ķermeņi savā starpā un ar fizisko ķermeni ir saistīti ar Sidraba Saiti. Tā ir ārkārtīgi ātri vibrējošu molekulu masa. Zināmā mērā tā līdzinās nabassaitei, kas savieno bērnu ar māti, – pārtika, iespaidi, ko saņem māte, caur nabassaiti nonāk pie bērna. Kad bērns piedzimst, nabassaiti pārgriež – un bērns ir «miris» savai iepriekšējai dzīvei. Viņš vairs nav mātes daļa un uzsāk patstāvīgu eksistenci.

Sidraba Saite savieno Pār–Es ar cilvēka ķermeni. Visu cilvēka dzīvi, katru tās minūti informācija tiek nodota no viena uz otru. Iespaidi, pieredze, iedvesma no Pār–Es tiek nodota cilvēka ķermenim. Kad pienāk nāve, Sidraba Saite pārtrūkst un ķermenis paliek kā nederīgs teātra kostīms, jo cilvēka gars ir aizlidojis.

Šeit nav nozīmes sīki aprakstīt šo jautājumu, bet jāatzīmē tomēr, ka pastāv vesela rinda «spirituālo ķermeņu». Pagaidām nodarbosimies tikai ar fiziskajiem un astrālajiem ķermeņiem. Bet pavisam mūsu evolūcijas pakāpē eksistē deviņi dažādi savā starpā ar Sidraba Saiti savienoti ķermeņi.

Cilvēks ir miesīgajā ķermenī ieslēgts gars, kura mērķis ir tādējādi iegūt noteiktu pieredzi. To vada Pār–Es. Daži dod priekšroku terminam «dvēsele», bet mēs sacīsim «Pār–Es». Cilvēka smadzenes ir starpposms, sakaru centrāle. Tās saņem vēstījumus no Pār–Es un pārveido tos fiziskos un ķīmiskos procesos, kas uztur ķermeņa dzīvību. Tāpat arī smadzenes nodod Pār–Es fiziskajā ķermenī iegūto pieredzi.

Pametot ķermeni (gluži tāpat, kā vadītājs pamet automašīnu), cilvēks spēj ieraudzīt Lielo Pasaules Garu un novērtēt fiziskajā ķermenī gūto mācību.

Atrodoties astrālajā ķermenī, cilvēks acumirklī var pārvietoties uz jebkuru vietu un laiku, spēj ieraudzīt, ar ko nodarbojas draugi un radinieki. Apgūstot zināmas iemaņas, cilvēks spēj apmeklēt jebkuru bibliotēku un ielūkoties jebkurā grāmatā. Daudzi uzskata, ka nespēj pamest savu ķermeni. Tas notiek tādēļ, ka Rietumos nav pieņemts ticēt lietām, ko nevar aptaustīt un analizēt ar neko neizteicošu vārdu palīdzību.

Bērni tic fejām un laumām; tādas būtnes, protams, ir, vienīgi mēs, kas protam ar tām kontaktēties, saucam tās par Dabas Gariem. Daudziem maziem bērniem ir tā saucamie «neredzamie draugi». Pieaugušie izsakās par tiem nicīgi, lai piespiestu bērnus «dzīvot reālajā pasaulē». Bet bērni zina, ka viņu draugi eksistē. Vecāki, kas paši savu bērnību jau aizmirsuši, spēj bērnus pat iepērt par «melošanu» un «pārmērīgu fantāziju». Viņi piespiež bērnu piekrist savam pasaules uzskatam. Bet Dabas Gari – nav svarīgi, vai tos sauc par fejām, rūķiem vai laumām, – eksistē un palīdz tiem, kuri viņiem tic.

Pār–Es zināšanas ir neierobežotas. Ir tikai fiziskā ķermeņa spēju robeža. Gandrīz visi Zemes iedzīvotāji miega laikā pamet ķermeni. Pamostoties viņi atceras, ka redzējuši sapņus. Zemes dzīve ir vienīgā, kam viņi tic, un tāpēc viņi nespēj pieļaut, ka patiesi būtu sapnī ceļojuši. Tie, kas tic, ka spēj pamest ķermeni, ceļo ātri un tālu un atgriežoties atceras visu, ko darījuši un redzējuši ceļojumā. Patiesībā astrālo ceļojumu veikt ir ļoti viegli, ir tikai jāpārvar baiļu barjera.

Bailes – nopietns šķērslis. Daudzus instinktīvi atbaida tas, ka pamest ķermeni – nozīmē nomirt, vai arī viņi baidās, ka ķermenī var apmesties kads cits. Bet tas nav iespējams, ja vien «bailes neatver vārtus». Cilvēkam, kurš nebaidās, nekas nevar kaitēt, lai kas arī neatgadītos. Sidraba Saite nevar tikt pārrauta astrālā ceļojuma laikā, un neviens nespēs jūsu ķermenī iemājot, ja vien jūs savu baiļu rezultātā to tur neielūgsiet.

Jūs vienmēr – vienmēr – spēsiet atgriezties savā ķermenī – tāpat kā pamosties no miega. Vienīgā lieta, no kuras jābaidās, ir bailes. Bailes – vienīgais, kas ir bīstami. Mēs zinām, ka visbiežāk atgadās tieši tas, no kā mēs baidāmies.

Saprāts mūs bieži aizkavē tieši ar baiļu palīdzību. «Veselais saprāts» patiesi rada problēmas. Tieši šis «veselais saprāts» mūs attur no, piemēram, kāpšanas kalnos, «veselais saprāts» biedē mūs ar nokrišanas iespēju. «Veselais saprāts» ir lieta, kas jāatmet. Par nelaimi, tam ir ļoti sīkstas saknes.

Vai jūs kādreiz esat padomājuši, kas īsti ir saprāts? Kur veidojas doma? Vai jūs domājat ar pieri vai ar pakausi? Varbūt ar acīm? Vai ausīm? Nē, jūsu doma ir tur, kur jūs koncentrēsiet savu uzmanību. Jūs varat domāt ar jebkuru vietu, uz kuru koncentrēsieties. Šis vienkāršais, elementārais fakts palīdzēs jums pamest fizisko ķermeni un iziet astrāli, tas palīdzēs jūsu astrālajam ķermenim lidot tik viegli kā vēja spārniem. Padomājiet par to visu, pārlasiet šo stundu un atcerieties, cik bieži saprāts jūs ir traucējis, jo jūs esat damājuši par šķēršļiem un bailēm. Piemēram, ir nakts, un jūs esat viens mājās. Aiz loga pūš vējš, atskan noslēpumainas skaņas, un jums uzreiz nāk prātā domas par zagļiem, ka varbūt kāds ir ielīdis istabā un gaida, lai jums uzbruktu. Tādas domas nodara tikai ļaunumu! Pārdomājiet šīs lietas!

Vai arī – pieņemsim, ka jums sāp zobs. Jūs taisāties iet pie zobārsta, bet jums ir bail, ka zoba izraušana būs sāpīga. Jūs iztēlojaties, kā zobārsts ņems instrumentus un raus zobu. Tādā veidā jūs barojat savas bailes – un tās kļūst arvien lielākas. Zobs sāk sāpēt vēl stiprāk. Visa jūsu enerģija tiek virzīta uz to, lai pastiprinātu zobu sāpes! Tā, lūk, doma ir tur, kur jūs to novirzāt. Tā ir jūsos, ja jūs domājat par sevi. Doma spēj būt visur, kur vien jūs vēlaties, lai tā būtu. Tā būs tur, kurp jūs to virzīsiet. Kaujas laukā cilvēks var tikt ievainots un pat nepamanīt to. Tikai tad, kad viņam būs laiks par to domāt, viņš sajutīs sāpes. Domas, veselais saprāts un bailes – tās ir bremzes, kas kavē mūsu garīgo augšupeju.

Cilvēks, kurš pārvarējis baiļu radītos ierobežojumus, spēj ārkārtīgi daudz – gan fiziski, gan garīgi. Piemēram, vājš, fiziski slikti sagatavots cilvēks iet pa ielu. Viņa domas klīst kaut kur prom. Varbūt viņš domā par darbu, varbūt par ģimeni vai par nesamaksātiem rēķiniem. Te pēkšņi taurē mašīna – un šis cilvēks atlec malā, veikdams lēcienu – neapzināti! – kas darītu godu pat trenētam sportistam. Ja šis cilvēks būtu darbojies apzināti, viņš būtu nokavējis un mašīna būtu viņu notriekusi. Domu iztrūkums ļāva vienmēr modrajam Pār–Es virzīt visu viņa enerģiju uz šo lēcienu. Rietumu cilvēce mācīta ticēt, ka domas un saprāts atšķir «cilvēku no dzīvnieka». Nekontrolējamas domas dara cilvēku daudz vājāku astrālajā plānā par jebkuru dzīvnieku! Piemēram, visi zina, ka kaķi var redzēt to, ko nespēj cilvēks. Ir dzirdēti gadījumi, ka dzīvnieki paredz notikumus, piemēram, zemestrīces, ilgi pirms tam, kad par to uzzina cilvēks. Dzīvniekiem ir cits «saprāts», viņi domā savādāk. Mēs taču arī varētu to iemācīties! Pirmkārt, domājot vienmēr ir jākontrolē savas domas, ir jākontrolē visi tie domāšanas štampi un izkārtnes, ko mēdz izmantot slinkais prāts un kas piesārņo mūsu smadzenes.

Apsēdieties kaut kur ērtāk – tā, lai varētu atslābināties un neviens nevarētu jūs iztraucēt. Ja vēlaties, izslēdziet gaismu, tā parasti traucē tādos gadījumos. Dažas minūtes pasēdiet mierīgi un pasekojiet savām domām, kā tās ienāk jūsu apziņā un pieprasa uzmanību: nesaprašanās darbā, īres parādi, dzīves dārdzība, politika, ko jūs rītā teiksiet priekšniekam, utt. atmetiet to visu malā. Iztēlojieties, ka sēžat absolūti tumšā istabā debesskrāpja pēdējā stāvā un jūsu priekšā atrodas milzīgs, ar melnu aizkaru segts logs. Koncentrējieties uz to. Pirms tam pārliecinieties, ka jūsu apziņā nav nekādu domu. Apziņa – tas ir šis melnais aizkars. Ja domas cenšas iznirt tam cairi, atbīdiet tās atpakaļ. Tas jums izdosies, jo tas ir vingrināšanās jautājums. Tajā pašā mirklī, kad doma parādās uz aizkara malas, atmetiet to atpakaļ, pēc tam koncentrējieties uz aizkaru no jauna. Kad domu vairs nav, lieciet sev pacelt to un ieraudzīt, kas atrodas aiz tā.

Vēlreiz – kamēr jūs skatīsieties uz melno aizkaru, jūs atklāsiet, ka visdažādākās domas cenšas izlīst tam cauri un likt jūsu uzmanības fokusā. Atmetiet tās, atmetiet ar apzinātu piepūli, neļaujiet tām ienākt. Kad jūs iemācīsieties turēt savu iztēli tīru vismaz uz kādu bridi, jūs atklāsiet īsus čaukstus, itin kā kāds plēstu pergamentu, bet pēc tam spēsiet ieraudzīt kaut ko ļoti atšķirīgu no mūsu pasaules, pavisam citu pasauli, kur telpai un laikam ir gluži cita jēga. Vingrinoties, to atkārtojot, jūs atklāsiet, ka spējat kontrolēt savas domas gluži tāpat, kā to spēj Adepti un Meistari.

Mēģiniet, vingrinieties, jo, ja jūs vēlaties sasniegt kādus panākumus, jums jāvingrinās līdz tam laikam, kamēr jums izdosies pārvarēt savas domāšanas kūtrumu un inerci.

Devītā stunda IZIEŠANA ĀRPUS ĶERMEŅA

Iepriekšējās stundas pēdējās rindkopās mes pārspriedām domāšanu. Mēs apgalvojām, ka «doma ir visur, kur vien jūs to nosūtāt». Šī formula var jums ļoti palīdzēt, pametot fizisko ķermeni, astrālajos ceļojumos. Atkārtosim to. Doma ir visur, kur vien jūs to nosūtāt. Tā var atrasties ārpus jums, ja jūs to vēlaties. Izdarīsim mēģinājumu. Atkal jums ērti jāiekārtojas vienatnē – lai neviens neiztraucētu jūs. Tagad jūs mēģināsiet iziet ārpus ķermeņa. Atslābinieties. Apgulieties uz muguras – vislabāk gultā, ja tā ir līdzena un nav pārāk mīksta. Tā būs vieglāk. Nomierinieties, dziļi ieelpojiet. Domājiet par eksperimentu. Koncentrējieties uz kādu punktu apmēram sešas pēdas no jums, aizveriet acis un iedomājieties, ka jūs – jūsu īstais, astrālais «es» – skatāties uz savu ķermeni no sešu pēdu attāluma. Iztēlojieties! Vingrinieties. Koncentrējieties! Pēc tam – ar laiku – jūs sajutīsiet it kā vieglu strāvas triecienu un pēkšņi ieraudzīsiet savu ķermeni ar aizvērtām acīm guļam sešu pēdu attālumā.

No sākuma tādu rezultātu sasniegt ir diezgan grūti. Var gadīties, ka jūs izjūtat sevi it kā ieslēgtu kāda balona iekšpusē. Jūs cenšaties to caursist un iziet no tā. Jūs sasprindzināt visus spēkus, bet nekas neizdodas, Un, lūk, beidzot jūs izlaužaties! Neuztraucieties, neļaujiet vaļu bailēm. Ja jūs nebaidīsieties, jūs spēsiet virzīties arvien tālāk un tālāk un jums vēlāk nebūs nekādu grūtību. Ja izbīsities, tad ienirsiet atpakaļ fiziskajā ķermenī un jums nāksies sākt visu no gala citreiz. Ja esat nobijušies un atgriežaties atpakaļ, necentieties atkārtot mēģinājumu tuvākajās pāris dienās, jo tad tas parasti neizdodas. Atlieciet to.

Bet iesim tālāk. Iztēlosimies, ka jums jau ir izdevies iziet no fiziskā ķermeņa ar šīs metodes palīdzību. Tad iztēlojieties, ka stāvat un skatāties uz savu fizisko apvalku, un domājat, ko gan iesākt tālāk. Nav vērts skatīties uz savu ķermeni pārāk ilgi, jo turpmāk jūs to tāpat pietiekoši bieži redzēsiet, tāpēc pamēģināsim darīt sekojošo.

Vienkārši palidojiet pa istabu kā tāds ziepju burbulis! Jūs taču tagad esat vieglāks par ziepju burbuli! Jūs nevarat ne nokrist, ne sasisties. Lai jūsu fiziskais ķermenis tikmēr atpūšas. Jums vēl nāksies ar to sadzīvot, pirms jūs varēsiet to pamest uz visiem laikiem. Tāpēc pārliecinieties, ka tam ir ērti. Ja tas nebūs ērti novietots, atgriežoties jūs sajutīsiet, ka rokas ir notirpušas un kakls sastiepts. Tāpēc pārliecinieties, ka ķermeni nekas netraucē.

Tagad lidojiet, peldiet pa istabu kā gaisa baloniņš. Izpētiet tās vietas, kur parasti nevarat ielūkoties. Sagatavojieties astrālajam ceļojumam; kamēr nebūsiet pavingrinājušies tepat istabā, jūs ārpusē nespēsiet justies pietiekoši droši.

Tātad atkārtojam vēlreiz – astrālais ceļojums būtībā ir ļoti vienkārša lieta, tajā nav nekā īpaša, ja vien jūs ļausiet sev noticēt, ka to spējat. Nekad, nekādos apstākļos jūs nedrīkstat izjust bailes. Astrālajos ceļojumos nav vietas bailēm. Jūs meklējat brīvību. Atgriezušies fiziskajā ķermenī, jūs varat sajust, ka esat ieslēgti, piekalti pie zemes. Nē, astrālī nav vietas bailēm, jābaidās ir no kā pavisam cita.

Bet atkārtosim astrālās iziešanas noteikumus mazliet citādākā veidā. Jūs guļat gultā uz muguras. Pārliecinieties, ka visas jūsu ķermeņa daļas atrodas ērti, lai netiktu traucēta asins cirkulācija. Nekas lai jūs netraucē. Domājiet tikai par to, ka jūsu astrālais ķermenis pamet fizisko. Atslābinieties vēl un vēl. Iztēlojieties, ka ar jūsu ķermeni saistītā garīgā forma viegli atbrīvojas no miesas un aizlido. Lai jūsu acis pagaidām paliek aizvērtas, jo pirmajās reizēs jūs varat tās aiz sasprindzinājuma samirkšķināt, bet ar to pietiek, lai astrālais ķermenis acumirklī atgrieztos fiziskajā.

Cilvēki aizmiegot bieži vien nodreb un atkal uzmostas no tā. Tas notiek tādēļ, ka astrālais ķermenis pārāk strauji ir pacēlies no fiziskā, jo, kā jau teicām, gandrīz visi miegā veic astrālos ceļojumus, bet vairums ļaužu tos neatceras. Bet nu atgriezīsimies pie astrālā ķermeņa.

Iztēlojieties, ka jūsu astrālais ķermenis viegli atdalās no fiziskā un paceļas kādas trīs četras pēdas augšup. Šeit tas lai bridi atpūšas, viegli šūpojoties. Varbūt jums iemiegot parādās sajūta, it kā jūs, viegli sašūpodamies, aizpeldat, – tas arī ir šis astrālais lidojums. Astrālais ķermenis saistīts ar fizisko ķermeni caur Sidraba Saiti, kas iziet no saules pinuma un pievienojas astrālajam ķermenim tā saules pinuma rajonā.

Neskatieties pārāk cieši apkārt, jo tādā gadījumā jūs varai samirkšķināt acis un atkrist atpakaļ. Mēģinājumu tad nāksies atlikt uz citu reizi. Bet pieļausim, ka jūs neesat samirkšķinājis, tad lai jūsu astrālais ķermenis kādu bridi mierīgi papeld, neuzsāciet neko vairāk, elpojiet sekli un domājiet viegli – tik tikko. Tas ir jūsu pirmais izgājiens, jūsu pirmais apzinātais izgājiens, un jums jāuzmanās.

Ja neesat izbijušies vai samirkšķinājuši acis, jūsu astrālais ķermenis lēnām atpeldēs sānis – gultas malā. Ļoti mīksti tas nolaidīsies lejup tā, lai kājas pieskartos vai gandrīz pieskartos fiziskajam ķermenim. Pēc šīs «mīkstās nolaišanās» jūsu astrālais ķermenis varēs paskatīties uz fizisko un ieraudzīt to no malas.

Jūs varbūt izjutīsiet jocīgu neveikluma un kautrības sajūtu Daudziem no mums ir gluži kļūdaini priekštati par savu ārieni. Atceraties, ko izjutāt, pirmo reizi dzirdot savu balsi ierakstītu magnetofonā? Jūs nespējāt noticēt, ka tā tik tiešām ir jūsu balss, vai ne?

Tātad jūs stāvat un skatāties uz savu fizisko ķermeni. Jums nepatiks ne jūsu auguma forma, ne sejas izteiksme, ne matu krāsa. Jūs šausmināsities, ja ielūkosities savās smadzenēs! Jūs tur ieraudzīsiet aizspriedumus un mānijas, un tas var likt jums pēkšņās bailēs ienirt atpakaļ jūsu ķermenī!

Bet pieņemsim, ka esat tomēr izturējuši šo pirmo biedējošo tikšanos ar sevi.

Tālāk jums ir jāizlemj, kurp doties, ko jūs vēlētos darīt un redzēt. Pats vienkāršākais – apciemot kādu labi pazīstamu cilvēku. Vispirms izvēlieties kādu, ko jūs spējat iztēloties visos sīkumos. Jums jāiztēlojas vieta, kur viņš vai viņa dzīvo, un sīki jāzina, kā tur nokļūt. Tas viss jums ir jaunums, tāpēc jums būs jāatkārto ceļš, pa kuru jūs dotos, būdams fiziskajā ķermenī. Atstājiet savu istabu, izejiet uz ielas (astrālī būdams, jūs esat neredzams), ejiet pa ierasto ceļu, visu laiku domājot par cilvēku, pie kura vēlaties nokļūt. Un tad pēkšņi jūs jau atrādīsieties sava drauga vai radinieka mājā!

Ievingrinoties jūs spēsiet lidot, kur vien gribēsiet, apmklēt jūras un kalnus, jums nekādas robežas un šķēršļi nepastāvēs. Jums pavērsies citas pasaules.

Daži domā: «Bet ja nu es aizeju un nespēju atgriezties?» Neuztraucieties, jūs nevarat pazust. Tas nav iespējams. Ja kāds tuvotos jūsu fiziskajam ķermenim, kamēr jūs esat astrālī, ķermenis sūtītu signālu un jūs atgrieztos tai pašā mirklī. Nekas slikts nevar atgadīties. Vienīgais, kas ir bīstami, – bailes. Tāpēc nebaidieties, turpiniet vingrināties, un ar laiku visas jūsu cerības piepildīsies.

Apzināti veicot astrālo ceļojumu, jums krāsas liksies daudz spožākas, nekā jebkad miesīgajā ķermenī esot. Viss liksies dzīvības pilns un starojošs. Jūs spēsiet pat saskatīt «dzīvības daļiņas» ap sevi – tās līdzinās sīkiem uzliesmojumiem. Tas ir Zemes dzīvinošais spēks, un, virzoties tam cauri, jūs uzkrāsiet sevī drosmi un spēkus.

Vienlaikus pastāv arī grūtības – jūs neko nespēsiet paņemt sev līdzi vai atnest atpakaļ. Jūs varat astrālī aiziet uz veikalu un izvēlēties sev zeķes, lai no rīta dotos tās nopirkt, – to gan! Interesanti, ka, apmeklējot veikalus astrālajā ķermenī, jūs spēsiet saskatīt citkārt nesaredzamus trūkumus pat dārgās precēs! Kad gribēsiet atgriezties atpakaļ, uzvedieties mierīgi, domājiet par savu fizisko ķermeni, par to, ka atgriežaties un ieejiet tajā. Tiklīdz jūs par to iedomāsieties, sajutīsiet milzu ātrumu un pēkšņi atrādīsieties atkal trīs četras pēdas virs jūsu fiziskā ķermeņa. Jūs sajutīsiet sevi viegli peldam virs tā, tāpat kā to pametot. Tad dodieties lejup lēnām, ļoti lēnām. Visam jānotiek lēnām, jo abiem ķermeņiem jātiek pilnībā savietotiem.

Ja viss būs veikts pareizi, jūs atgriezīsieties ķermenī bez jebkādām nepatīkamām izjūtām. Citādi var rasties drebuļi vai arī sajūta, ka ķermenis ir auksta un smaga masa. Ja esat iegājuši nepareizi, nesasniedzot pilnīgu abu ķermeņu atbilstību, vai arī kāds ir jūs iztraucējis un jums ir nācies atgriezties steigā, jūs varat sajust galvas sāpes. Tādā gadījumā pacentieties aizmigt vai arī iziet no ķermeņa vēlreiz. Kamēr nebūs panākta pilnīga abu ķermeņu atbilstība, galvas sāpes nepāries. Tomēr pilnīgi pietiek ar dažām miega minūtēm, lai atbilstība atjaunotos. Atgriežoties jūs varētu arī sajust, ka fiziskais ķermenis ir «atmiris». Var būt izjūta, kā uzvelkot vakar samirkušas un līdz šodienai vēl neizžuvušas drēbes. Tas nav patīkami, bet tas tomēr tā ir tikai pagaidām, kamēr neesat pieradis pie tā. Jūs arī atklāsiet, ka pasaule liekas daudz blāvāka un pelēkāka. Daudzas astrāli redzētās krāsas liksies izgaisušas.

Bet tomēr jūs turpināsiet dzirdēt daudzas astrāli dzirdētās skaņas. Tur nav nekā dīvaina, jo jūs taču atrodaties uz Zemes, lai kaut ko uzzinām; un, kad jūs uzzināsiet to, kas bijis jūsu Zemes apmeklējuma mērķis, jūs varēsiet atsvabināties no Zemes važām un pamest fizisko ķermeni pavisam.

Sidraba Saite satrūks – un jūs dosieties pasaulēs, kas atrodas vēl tālāk nekā astrālā pasaule.

Vingrinieties šajos astrālajos ceļojumos. Atmetiet visas bailes, jo, ja jūsos nebūs baiļu, jums nebūs no kā baidīties un neviens nespēs jums kaitēt, – jūs izjutīsiet vienīgi prieku.

Desmitā stunda BAILES UZVEDĪBA ASTRĀLI

Tātad mēs jau teicām – nav jābaidās ne no kā, izņemot pašas bailes. Ja cilvēks nebaidās, tad astrālajā ceļojumā nav nekā bīstama, lai cik tālu viņš arī nedotos. Bet kas tad ir tas, no kā mēs aicinām nebaidīties? Tādēļ veltīsim šo stundu baiļu jautājumam.

Bailes ir augstākā mērā nepieļaujama parādība, parādība, kas sagrauj mūsu uztveri. Nav nozīmes, no kā tieši mēs baidāmies, jo jebkura baiļu forma nodara kaitējumu.

Cilvēki baidās, ka, iegājuši astrālī, vairs nespēs atgriezties ķermeni. Ķermeni var atgriezties vienmēr, līdz pat tam laikam, kad beigsies jūsu Zemes mūžs, bet tam jau vairs nebūs sakara ar astrālajiem ceļojumiem.

Jums jāatzīst, ka bailes spēj cilvēku paralizēt tādā mērā, ka viņš nespēj iesākt vairs neko. Ja cilvēks, būdams astrālī, pārbīstas, tad arī astrālais ķermenis zaudē rīcības spēju, kamēr vien bailes nepāriet. Bailes pāries, jo emocijas saglabājas tikai noteiktu laika sprīdi. Tātad cilvēkam, kurš baidās, atliek vienīgi atgriezties fiziskajā ķermenī, lai viņš būtu drošībā.

Mēs neesam vienīgā astrālās radības forma, tāpat kā neesam arī vienīgā Zemes dzīvības forma. Mūsu pasaulē ir patīkamas būtnes – kaķi, suņi, zirgi, putni un daudzi citi – un ir arī ne tik patīkamas radības, no kurām mēs baidāmies, – čūskas, zirnekļi.

Ja jūs aplūkotu mikroskopā mikrobus, jūs ieraudzītu fantastiskus briesmoņus, atbaidošus un neiedomājamus kā pasaku nezvēri. Bet astrālī sastopamas būtnes, kas izskatās vēl daudz šausmīgākas nekā viss, ko jums nācies redzēt uz Zemes.

Astrālī mēs varam sastapt patiesi apbrīnojamus radījumus. Mēs ieraudzīsim Dabas Garus – tie ir gandrīz neticami labi un patīkami. Bet ir arī šausmīgas būtnes, kuras, iespējams, iedvesmojušas seno mītu autorus, jo patiešām līdzinās velniem un drakoniem. Daži no tiem – zemākie elementāļi, kas ar laiku varētu attīstīties par cilvēkiem vai arī dzīvniekiem. Bet savā pašreizējā attīstības stadijā tie ir ļoti nepatīkami.

Starp citu, dzērāji, kas reibumā redz «rozā ziloņus» un «lillā ķirzakas», patiesībā redz tieši astrālo būtņu veidu. Dzērāji, izejot no fiziskā ķermeņa, nokļūst pašos zemākajos astrāļa slāņos. Šeit tie satiek ļoti dīvainus radījumus, un atgriežoties – ja viņi vispār atgriežas – viņi saglabā dzīvas atmiņas par redzēto. Tātad piedzeršanās – viens no veidiem, kā iziet no fiziskā ķermeņa un saglabāt diezgan nepatīkamas atmiņas par šo ceļojumu, jo tas var novest mūs pašos zemākajos astrāļa slāņos. Ir vesela rinda narkotiku, kas medicīnā tiek lietotas garīgi slimo ārstēšanai, – tās dod līdzīgu efektu. Piemēram, meskalīns tik ļoti spēj izmainīt cilvēka vibrācijas, ka viņš burtiski katapultējas no sava ķermeņa un nokļūst astrālī. Tā arī ir metode, ko labāk neieteikt. Narkotikas un tamlīdzīgas lietas ir kaitīgas, jo nodara ļaunumu Pār–Es.

Bet pievērsīsimies elementāļiem. Kas tie tādi? Tās ir tikai primitīvas garīgās dzīvības formas. Tā ir nākošā attīstības stadija aiz domu formām. Domu formas – ir tikai apzinātas vai neapzinātas cilvēka smadzeņu projekcijas, tās ir tikai pseidodzīvība. Domu formas radījuši, piemēram, senās Ēģiptes priesteri savu mirušo faraonu aizsardzībai pret kapu apgānītājiem. Domu formām vajadzēja atvairīt zagļus, izsaucot to apziņā tādas šausmas, lai tie mestos bēgt. Mēs sīkāk neapspriedīsim šo jautājumu, jo domu formām nav sava saprāta, tās ir veidotas, lai izpildītu kādu noteiktu uzdevumu. Parunāsim tālāk par elementāļiem. Tātad – tie ir zemākās attīstības stadijās esoši radījumi. Astrālajā pasaulē tie ieņem vietu, ko mūsu pasaulē – nedaudz pārspīlējot – ieņem pērtiķi. Pērtiķis ir bezatbildīgs, diezgan nekaitīgs, reizēm sadusmojas, un tam nav sevišķi attīstīts saprāts. Elementāļi, ieņemdami astrālī apmēram to pašu stāvokli, ko mūsu pasaulē pērtiķi, pārvietojas vairāk vai mazāk bezmērķīgi, bet var radīt dīvainu un šausmīgu iespaidu. Kad tie ierauga astrālī ceļojošus cilvēkus, tie sāk draudoši žestikulēt, bet, protams, nespēj kaitēt. Vienmēr atcerieties, ka tie nespēj jums neko padarīt.

Astrālī jūs varat arī sastapt dīvainus radījumus, kādu uz Zemes nav. Ceļotājs var nobīties, ja tie viņu ielenks un centīsies izbiedēt. Tie nevar nodarīt ļaunumu, tie ir pavisam nekaitīgi, kamēr jūs no tiem nebaidīsieties.

Kad jūs dosieties astrālajā ceļojumā, jūs noteikti sastapsiet pāris tādu radījumu, kas vienkārši iznākuši paskatīties, kā jūs «tiksiet galā», gluži tāpat kā daži cilvēki iziet paskatīties, kad iesācējs cenšas vadīt mašīnu. Skatītāji vienmēr cer, ka atgadīsies kas satraucošs, un, ja topošais autovadītājs uztraucas, tie sāk viņu kaitināt. Viņi nav bīstami, viņi vienkārši grib izklaidēties.

Tā ir arī ar elementāļiem – tie vēlas redzēt bezmaksas izrādi. Tiem patīk redzēt cilvēka samulsumu. Tāpēc, tiklīdz jūs liksiet manīt, ka baidāties, tie nāks jums virsū. Patiesībā tie nevar jums neko padarīt, vienīgi ārkārtīgi nobiedēt. Viss, ko tie spēj, – jūs apstāt, kamēr jūsu bailes tiem to ļaus.

Nebaidieties, ar jums nekad nekas nevar notikt! 99 gadījumos no 100 jūs astrālī šos radījumus vispār nesatiksiet. Jūs tos ieraudzīsiet, vienīgi ja baidīsieties no tiem. Parasti jūs lidojat augstāk par viņu valstību, tie atrodas astrāļa zemākajos slāņos.

Ceļojot astrālī, jūs varat sastapt daudz interesanta. Jūs varat iztālēm ieraudzīt spilgtus gaismas uzliesmojumus. Tie nāk no tādiem būtības līmeņiem, kas jums pagaidām vēl ir neaizsniedzami. Atceraties klaviatūru? Cilvēks fiziskajā apvalkā spēj uztvert tikai 3–4 notis. Izejot astrālī, viņš nedaudz paplašinās savu diapazonu, paplašinās tiktāl, lai saprastu, ka pastāv diženas lietas, kuras viņam vēl tikai būs jāsāk izprast. Dažas tādas «lietas» tad arī nonāk pie jums kā gaismas uzplaiksnījumi, kas ir tik spilgti, ka jūs nespējat izšķirt, ko tie īstenībā nozīmē. Iztēlosimies, ka atrodamies astrālās pasaules vidējos slāņos. Jūs spējat apmeklēt savus draugus un radiniekus, varat nokļūt jebkurā pilsētā, lasīt grāmatas svešzemju valodās, jo iegaumējiet: astrāļa vidējos slāņos jums būs saprotamas visas valodas. Jums nepieciešams apgūt astrālo ceļojumu pieredzi. Šeit mēs tos aprakstījām, un šie apraksti ar laiku varētu kļūt par jūsu pašu pieredzi.

Ir vēls, satumst – debesis pieņem indigo toni un pēc tam kļūst melnas.

Ķermenis atpūšas gultā, pilnībā atslābinājies un tomēr modrs. Pakāpeniski parādās sajūta, ka kaut kas čaukstētu, pēc tam jūs it kā peldat, viegli svārstīdamies. Parādās viegla nieze visā ķermenī. Pakāpeniski Sidraba Saites galā parādās mākonītis, sākumā pavisam bezveidīgs. Tas lēnām pieņem cilvēka auguma formu un paceļas 3–4 pēdas augstu, tas peld virs fiziskā ķermeņa. Pēc dažām sekundēm astrālais ķermenis paceļas augstāk un nostājas uz kājām. Tas aplūko nupat pamesto fizisko ķermeni. Pa istabas stūriem zogas ēnas. Sidraba Saite vibrē un mirdz ar sidrabaini zilganu gaismu. Astrālā figūra atskatās visapkārt, vēlreiz palūkojas uz gultā guļošo fizisko apvalku, kura acis tagad ir aizvērtas, elpa mierīga un sekla, jo tas atpūšas. Sidraba Saite vairs nevibrē. Tad astrālā figūra peldoši paceļas gaisā, iziet cauri griestiem un jumtam, lai paceltos nakts debesīs. Sidraba Saite nāk tai līdzi, bet nekļūst tievāka. Astrālā figūra līdzinās gaisa balonam, kas piesiets pie mājas – fiziskā ķermeņa. Astrālā figūra paceļas apmēram divdesmit pēdu virs jumtiem, apstājas, lai palūkotos apkārt.

No kaimiņu māju jumtiem stiepjas sidrabaini pavedieni – citu cilvēku Sidraba Saites. Tie paceļas arvien augstāk un augstāk, līdz izgaist tālumā. Ļaudis vienmēr naktīs ceļo, bet tikai izredzēti laimīgie – tie, kas vingrinās, – spēj atgriezties, pilnībā atceroties redzēto.

Astrālā forma, peldot virs jumtiem, apdomā, uz kurieni lidot. Beidzot tā nolemj apmeklēt tālu valsti. Pieņēmusi lēmumu, tā dodas ceļā ar fantastisku ātrumu, tik ātri kā doma. Tā šķērso kontinentus un jūras. Tā spēj kustēties, apsteidzot laiku. Šai naktī tā spēj redzēt iepriekšējo vakaru, dienu vai arī vispār jebkuru pagātnes momentu. Tad astrālā figūra sasniedz tālo valsti un nolaižas tur kādā saulainā dienā – neredzama un nedzirdama starp vietējiem iedzīvotājiem, kas atrodas savos fiziskajos ķermeņos.

Pēkšņi atnāk signāls – Sidraba Saite nodreb – tālumā atstātais fiziskais ķermenis sajūt tuvojošos rītu un sauc atpakaļ astrālo. Vēl dažas minūtes astrālais ķermenis turpina lidojumu, bet beidzot brīdinājumu vairs nevar ignorēt. Astrālā figūra paceļas gaisā un dodas atceļā uz savu jumta. Citi pavedieni arī dreb, jo ļaudis atgriežas atpakaļ. Mūsu astrālā forma izlien caur jumtu, iziet cauri griestiem un atrodas virs sava fiziskā ķermeņa. Vieglītēm tā nolaižas un novietojas tieši virs fiziskā ķermeņa. Uz mirkli rodas aukstuma un smaguma sajūta. Aiziet vieglums, brīvības sajūta, astrālās pasaules spilgtās krāsas, liekas, ka siltam augumam uzvilktas smagas, mitras drēbes.

Fiziskais ķermenis sakustas, atver acis. Aiz logiem jaušama tuvojošamies diena. Uzlec saule.

Jūs spējat to atkārtot. Jūs spējat ceļot astrālī, apciemot savus mīļos, un, jo stiprākas būs saites starp jums, jo vieglāk jums būs pie viņiem nokļūt.

Tas viss prasa vingrināšanos. Vecās Austrumu pasakas stāsta, ka senos laikos visi cilvēki pratuši apzināti ceļot astrālī, bet, tā kā daudzi to izmantojuši ļaunprātīgi, tad šī dāvana ļaudīm atņemta.

Bet tie, kuri domās un dvēselēs ir tīri, ar vingrināšanās palīdzību spēs atbrīvoties no Zemes ķermeņa važām. Jūs nevarēsiet to sasniegt piecās minūtēs vai piecās dienās. Jums jāiztēlojas, ka jūs jau spējat to. Tiklīdz jūs noticēsiet, ka spējat, – jūs varēsiet. Ja jūs patiešām ticat, ka to spējat, tas nozīmē, ka jūs varat to izdarīt. Ticiet – un ar laiku jūs ceļosiet astrālī.

Vēlreiz: nebaidieties ne no kā, astrālī nekas nespēs jums kaitēt, lai cik dīvainas lietas jūs arī nesastaptu. Nav svarīgi, cik šausmīgas izskatās zemākās astrālās būtnes, kuras jūs varēta satikt (bet tikpat labi varēta tās arī nesatikt). Tās nenodarīs jums neko slikta, ja vien jūs neizbīsieties. Bezbailība dos jums pilnīgu drošību.

Tad nu pamēģiniet paši – vai esat izdomājuši, kurp doties? Liecieties gultā, jums jābūt vienatnē, protams, un sakiet sev, ka šajā naktī jūs dosieties tur un tur un ieraudzīsiet to un to, bet, rītā pamostoties, atcerēsieties visu redzēto.

Vingrināšanās ir viss, kas nepieciešams, lai sasniegtu panākumus.

Vienpadsmitā stunda ASTRĀLIE CEĻOJUMI

Astrālajiem ceļojumiem ir ārkārtīga nozīme, tāpēc arī šo stundu veltīsim tiem. Izlasiet šo stundu kārtīgi, bet pēc tam izvēlieties sev jau dažas dienas iepriekš noteiktu vakaru eksperimenta veikšanai. Sagatavojieties, domājiet par nozīmēto laiku, iztēlojieties, kā izejat ārpus sava fiziskā ķermeņa un skaidri apzināties notiekošo. Iedomājieties, ka pēc tam visu labi atcerēsieties. Tam ir savlaicīgi un mērķtiecīgi jāgatavojas. Senatnē izmantoja daudzkārt atkārtojamus dziedājumus, tā saucamās mantras. To mērķis bija pakļaut cilvēka zemapziņu. Ar mantru palīdzību zemapziņa – deviņas desmitdaļas no visa mūsu prāta – spējīga pakļauties un palīdzēt apziņai.

Šādam nolūkam mēs varam izmantot apmēram tādu mantru: «Tādā un tādā vakarā es došos ceļot astrālī. Es apzināšos un atcerēšos visu ieraudzīto. Es visu pilnībā atcerēšos. Es izdarīšu visu nekļūdīgi.»

Jums tā jāatkārto trīs reizes – pirmo reizi jūs to vienkārši izteiksiet, otro reizi – atkārtosiet, bet trešo reizi – nostiprināsiet. Šis mehānisms balstās uz to, ka paziņot kaut ko tikai vienreiz ir nepietiekami zemapziņas noskaņošanai, jo mūsu ikdienas sarunās visādu apgalvojumu un paziņojumu ir atliku likām. Mūsu zemapziņa lieliski zina, cik pļāpīga mēdz būt apziņa. Noskaitot mantru vienreiz, mēs vēl neesam likuši zemapziņai tajā ieklausīties. Atkārtojot to otrreiz, mēs pievēršam tai zemapziņas vērību. Trešais atkārtojums apstiprina zemapziņai mantrā izteikto vēlmi, un zemapziņa to pilnībā pieņem un iegaumē. Tiek rekomendēts mantru atkārtot katru dienu trīs reizes no rīta, trīs reizes – pirms pusdienām un trīs – pirms iemigšanas. Tas ir gluži tāpat, kā dzenot sienā naglu, – ar vienu sitienu to neiedzīsi. Tādā veidā vajadzīgais lēmums atkārtojot tiek virzīts uz noteiktu zemapziņas daļu.

Tas nebūt nav jauns izgudrojums – mantru skaitīšana ir tikpat veca kā cilvēce. No senseniem laikiem mums zināma mantru un atkārtojumu nozīme. Bet mūsdienās šīs lietas ir aizmirstas. Tāpēc labāk savas mantras atkārtot tā, lai citi to neuzzinātu, jo ļaužu skeptiskā attieksme var radīt jūsos šaubas.

Eksperimenta dienā jums jābūt pilnīgi mierīgam, saskaņā ar sevi un apkārtējo pasauli. Izvairieties no strīdiem un konfliktiem. Tie var jūs satraukt. Pieņemsim, ka tomēr esat sastrīdējies ar kādu, – pēc tam jūs vēl ilgi pārdomāsiet savus izteicienus, analizēsiet strīdu, un jūsu apziņa nevarēs koncentrēties uz gaidāmo astrālo ceļojumu. Tādā gadījumā labāk atlikt to uz kādu citu dienu. Jums jābūt pārliecinātam, ka šajā dienā viss noritēs mierīgi un jūs visu dienu varēsiet pārdomāt gaidāmo astrālo ceļojumu. Vakarā jūs mierīgi noģērbsieties un iesiet gulēt. Elpojiet mierīgi. Pārliecinieties, vai jūsu fiziskajam ķermenim būs ērti – vai nespiež apģērbs, vai nav pārāk karsti vai auksti. Segai jābūt vieglai. Aizvelciet aizkarus, lai nejaušas gaismas jūs neiztraucētu svarīgajā brīdī. Tad nodzēsiet apgaismojumu.

Pilnībā atslābinieties, mierīgi guliet gultā, atkārtojot savu mantru. Uzmanieties, lai neaizmigtu. Vislabāk gulēt uz muguras. Iztēlojieties, ka izgrūžat astrālo ķermeni no sevis. Iztēlojieties, kā spokam līdzīgā astrālā forma paceļas no jums. Jūs sajutīsiet, kā tā paceļas. Jūs izjutīsiet vieglas trīsas, bet pēc tam tās pāries. Esiet uzmanīgi, jo asa sakustēšanās var likt astrālajam ķermenim atgriezties atpakaļ.

Vairums ļaužu – gandrīz visi – būs izjutuši pirms pamošanās tādu kā kritiena sajūtu. Šī sajūta rodas no tā, ka astrālais ķermenis atgriežas fiziskajā. Bieži vien šis trieciens var būt visai sajūtams un izsaukt pilnīgu pamošanos. Mēģiniet šos «kritienus» pārvarēt. Pēc tam kad būsiet sajutuši vieglus drebuļus un trīsas, iestāsies bezkustīgs miers. Jūs izjutīsiet negaidītu aukstumu. Jums liksies, ka kaut kas it kā jūs atstāj.

Jums liksies, ka šis kaut kas atrodas virs jums, it kā jums būtu uzlikts spilvens. Neuztraucieties – un jūs ieraudzīsiet, ka stāvat gultas kājgalī un skatāties no malas uz savu gultā guļošo fizisko apvalku.

Aplūkojiet sevi pēc iespējas mierīgāk, jo jūs pirmo reizi redzat sevi tādu, kāds jūs esat. Ieraudzītais būs negaidīts. Pēc tam kad būsiet aplūkojuši sevi, patrenējieties pārvietoties pa istabu. Ielūkojieties vietās, kur jūs parasti nevarat iekļūt. Pārliecinieties, cik viegli jūs tagad varat visur ieskatīties. Pamēģiniet atstāt putekļos pirkstu nospiedumus – jūs ieraudzīsiet, ka tas nav iespējams. Jūsu rokas spēj ienirt sienās bez kādām grūtībām, nekādi neietekmējot šīs sienas.

Pēc tam jūs ievērosiet, ka jūsu astrālo un fizisko ķermeni savieno zilgani mirdzoša Sidraba Saite. Pamēģiniet attālināties no fiziskā ķermeņa – un jūs ieraudzīsiet, ka šis pavediens izstiepjas bez kādas piepūles. Tas arī nekļūst tievāks. Paskatieties vēl reizi uz savu fizisko apvalku un dodieties ieplānotajā ceļojumā. Domājiet par vietu vai cilvēku, ko vēlaties apciemot. Jūs paceļaties uz augšu un izejat cauri griestiem un jumtam. Tad jūs ieraudzīsiet savu māju un ielu no augšas. Pēc tam nesteidzīgi dodieties vajadzīgajā virzienā. Pagaidām pārvietojieties lēnām, vērojot sev pazīstamos orientierus uz Zemes. Kad būsiet apguvuši astrālo ceļojumu praksi, spēsiet ceļot ar domas ātrumu. Jums nepastāvēs neiespējami attālumi. Jūs spēsiet ceļot arī ārpus Zemes. Astrālajam ķermenim nav nepieciešams gaiss, tāpēc mierīgi varat iziet arī Visumā.

Ja jums ir grūti koncentrēties uz cilvēku, pie kura gribat doties, varat izmantot viņa fotogrāfiju, tikai tai jābūt neierāmētai un bez stikla. Pirms gaismas nodzēšanas paņemiet fotogrāfiju rokās, uzmanīgi ieskatieties tajā un liecieties gultā, saglabājot atmiņā attēlu. Tas jums palīdzēs sasniegt šo cilvēku.

Daži ļaudis nespēj ceļot astrālajā pasaulē, būdami paēduši un siltumā. Bet, nonākot diskomfortablos apstākļos – aukstumā, izsalkumā un neērtībās –, tie spēj iziet astrāli. Tas ir apbrinojami, bet fakts. Daži cilvēki tāpēc ar nolūku ēd to, kas izraisa tiem kuņģa darbības traucējumus, bet pēc tam veic astrālos ceļojumus.

Tibetā un Indijā ir vientuļnieki, kas uzturas aizmūrētās cellēs un nekad neredz dienas gaismu. Viņi ēd vienu reizi trijās dienās un tikai tikdaudz, lai tikko uzturētu vāju dzīvības liesmiņu. Viņi pastāvīgi spēj doties astrālajā pasaule. Tie pārvietojas astrālī un uzturas vietās, kur iespējams kaut ko iemācīties. Savu ceļojumu laikā viņi spēj sazināties ar cilvēkiem, kas pārvalda telepātiju. Viņi ietekmē cilvēkus un lietas tikai labvēlīgi.

Iespējams, ka jūs savos ceļojumos satiksiet tādus ļaudis, tad viņi noteikti apstāsies un svētīs jūs, dodot jums padomus turpmākai attīstībai.

Pārlasiet šo stundu. Tikai pacietīgi vingrinājumi, kā arī ticība nepieciešama, lai veiktu ceļojumu astrālajā pasaulē un kaut uz brīdi atbrīvotos no ikdienas rūpēm.

Divpadsmitā stunda RELAKSĀCIJA. GRUPA. KONTAKTI SABIEDRĪBĀ

Daudz vieglāk apgūt astrālos ceļojumus, gaišredzību un tamlīdzīgas lietas, ja ir jau agrāk izveidots pamats. Metafiziskai pieredzei nepieciešama prakse, vēlams – pastāvīga. Nevar gaidīt gaišredzības un citu okultu spēju parādīšanos cilvēkos, kuru prāts ir noslēgts. Mūsos bieži klaiņo ar ļaunumu saistītas domas. Mūsdienu nemierīgā dzīve, pastāvīgs nesakarīgu domu jūklis, nemitīgs radio un televīzijas troksnis apslāpē mūsu metafiziskos talantus.

Senie gudrie māca: «Esi mierīgs un zini, ka esmu ap tevi.» Senatnes viedie veltīja visu savu dzīvi metafiziskiem meklējumiem, pirms uzdrīkstējās rakstīt par tiem. Viņi devās tuksnešos un mežos, lai būtu prom no tā saucamās civilizācijas trokšņiem, izklaidēm un alkoholiskajiem dzērieniem. Jūsu priekšrocība ir tāda, ka jūs varat saņemt daudz laba no seno zinātāju uzkrātās pieredzes. Jums nav jātērē tik liela savas dzīves daļa, lai apgūtu šo jau uzkrāto pieredzi. Lai atvērtu savu garu šīm zināšanām, pirmkārt nepieciešams atslābināties.

Lielākā daļa cilvēku nemaz nezina, ko nozīmē «atslābināties». Lai atslābinātos, jāpārliecinās, ka ķermeņa muskuļi nav sasprindzināti. Par vislabāko paraugu jums noderēs kaķis – palūkojieties, kā viņš māk atslābināties. Kaķis ienāk, brīdi pagrozās pa istabu, tad atlaižas kādā ērtā vietā. Kaķi nemaz neuztrauc, cik gracioza viņa poza ir vai nav, – tas vienkārši atpūšas. Šajā brīdī tas domā tikai par atslābināšanos. Viņš spēj nolikties uz grīdas un momentā aizmigt. Kaķi arī spēj redzēt lietas, ko neredz cilvēks. Tas ir tādēļ, ka viņu uztveres diapazons atrodas «augstāk». Kaķis katrā brīdī spēj redzēt astrālo pasauli un doties tajā tikpat viegli, kā mēs šķērsojam istabu.

Vai jūs zināt, kā atslābināties? Sākumā nepieciešams apgulties ērtā stāvoklī. Ja vēlaties, izpletiet rokas un kājas. Visa atslābināšanās jēga slēpjas tur, ka jums jājūtas ļoti ērti un komfortabli. Būtu labāk atslābināties savā istabā, jo daudzi cilvēki, īpaši sievietes, nemīl tikt ieraudzītas negraciozā pozā, t.i., atslābināšanās laikā.

Iztēlojieties, ka jūsu ķermenis ir sala, ko apdzīvo mazi cilvēciņi, kas vienmēr paklausa jūsu pavēlēm. Jūs varat arī iztēloties, ka jūsu ķermenis ir rūpniecisks uzņēmums ar disciplinētu tehnisko personālu visos kontrolpunktos – «nervu centros». Kad jūs vēlaties atslābināties, paziņojiet šiem cilvēciņiem, ka fabrika uz laiku pārtrauc darbu un jūs gribat, lai tie atstāj visus savus mehānismus – «nervu centrus» – un aiziet no uzņēmuma.

Guliet ērti, iztēlojieties, ka jūs skatāties no augšas uz šiem cilvēciņiem, kas darbojas jūsu ķermenī. Iztēlojieties sevi par varenu milzi, skatieties uz cilvēciņiem uzstājīgi un pavēliet tiem iziet no pēdām un rokām. Pavēliet tiem sapulcēties starp nabu un krūšukurvi. Jūsu rokas un kājas nekļūst jutīgas, tās tagad vienkārši vairs nejūt saspringumu un nogurumu. Jūs jau esat savākuši visus mazos cilvēciņus nozīmētajā vietā. Iztēlojieties, ka skatāties uz tiem kādu laiku, ka tie pilnībā ir jūsu varā, bet pēc tam dodiet domās tiem komandu atstāt jūsu ķermeni līdz pavēlei par atgriešanos. Pavēliet tiem pa Sidraba Saiti atstāt jūsu fiziskā ķermeņa robežas. Tiem ir jāatstāj jūs mierā, tiklīdz jūs pavēlēsiet.

Iztēlojieties, ka Sidraba Saite stiepjas no jūsu ķermeņa uz Lielo Aizpasauli. Iztēlojieties, ka Sidraba Saite ir pazemes pāreja, pa kuru visi pilsētas iedzīvotāji nolēmuši atstāt savu pilsētu. Pavēliet saviem cilvēciņiem doties pa Sidraba Saiti un atstāt ķermeni, to jūs bez pūlēm panāksiet, ja vien pavingrināsities. Pēc šīs atslābināšanās jūs vairs nejutīsiet sasprindzinājumu, jūsu nervi būs mierīgi un muskuļi – atslābināti. Turpiniet mierīgi gulēt, elpot sekli neatkarīgi no tā, kādas domas ienāk jūsu prātā, – jūs nejūtat nogurumu pēc «cilvēciņu izdzīšanas».

Cilvēce ir tik pārņemta ar savām sīkajām sadzīves domiņām, ka tai neatliek laika Lielajām Mūžības problēmām. Ļaudis vienmēr ir aizņemti, interesējoties par lēto preču izpārdošanu, televīzijas filmām un tamlīdzīgām lietām, ka tiem neatliek laika patiesi svarīgām lietām.

Iegaumējiet, ka neviens cilvēks vēl nav spējis pēc nāves paņemt līdzi ne kapeiku, bet visi, atstājot šo dzīvi, ņem līdzi uzkrāto pieredzi un zināšanas. Atcerieties to. Šis kurss var ietekmēt jūsu nākotni.

Domas un saprāts cilvēku nostāda diezgan zemā līmenī. Ļaudis apgalvo, ka saprāts tos atšķirot no dzīvniekiem. Jā, tā tas arī ir! Vai tad dzīvnieki uzsāk asiņainus karus savu sugasbrāļu nogalināšanai? Vai jūs varat iedomāties vēl kādu dzīvu būtņu sugu, kas tik negausīgi kropļotu un nogalētu sev līdzīgos? Cilvēce savā lielīgajā augstprātībā daudzos aspektos atrodas zemāk par pašiem zemākajiem dzīvniekiem. Tas notiek tādēļ, ka cilvēce pārvērtē savas zināšanas. Cilvēce alkst naudas un materiālu vērtību. Materiālajām vērtībām nav nekādas nozīmes, lūk, ko mēs cenšamies jums iemācīt.

Kad jūs atslābināsities, jūsu prāts kļūs uztvertspējīgāks. Lai jūsu domas atslēdzas. Vingrinieties, vēlreiz vingrinieties – un beigu beigās jūs pārliecināsities, ka spējat atslēgties no domām, kas jūs satrauc. Jūs spēsiet uztvert īsto realitāti, uztvert lietas, kādas tās ir, uztvert lietas no visdažādākajiem būtības līmeņiem. Šīs lietas var nebūt līdzīgas Zemes lietām, un jūsu valodā pietrūks vārdu, lai tās aprakstītu. Tikai pieredze un prakse nepieciešama, lai spētu saredzēt nākotni.

Ir adepti, kas spēj acumirklī aizmigt un pēc minūtes pamosties pilnīgi atsvaidzināti, ar iedvesmu. Šie ļaudis spēj pēc vēlēšanās atslēgt savas domas un izdzirdēt melodiskās Sfēru Skaņas. Ar laiku – vingrinājumu rezultātā – arī jūs spēsiet to pašu.

Tiem, kas vēlas sasniegt garīgo pilnību, ir kaitīgi nodoties parastajām, bezjēdzīgajām, sabiedrībā pieņemtajām lietām. Pats sliktākais – tukša laika tērēšana viesībās, alkohola lietošana, jo nekas tik ļoti nekaitē cilvēka psihiskajai būtībai kā alkohols. Alkoholiķi spēj nokļūt tikai zemākajos astrālās pasaules slāņos. Viņi nespēj vairs sakarīgi domāt.

Mēs ticam dvēseļu kopībai, mēs ticam, ka divi cilvēki var viens ar otru sazināties telepātiski. Viena cilvēka doma izsauks atbildes domu otrā. Reizēm ļoti veci laulāti pāri, kas ilgus gadus nodzīvojuši kopā, spēj izdzirdēt viens otra domas. Ja viņi ir dzīvojuši šos gadus patiesā mīlestībā viens pret otru, tad viņu domas spēj brīvi apmainīties bez vārdu palīdzības.

Mazai, radoši domājošu ļaužu grupai ir pilnībā iespējams izmainīt pasaules notikumu gaitu uz labu. Par nelaimi, tādu grupu ir ļoti grūti izveidot, jo nav tik viegli atrast cilvēkus, kas spētu pilnībā atslēgt savas egoistiskās tieksmes un ziedot savus spēkus vispārības labuma dēļ.

Ja jūs ar draugiem sanāksiet kopā un izveidosiet loku, apsēdieties ērti un atslābināti, ar seju viens pret otru. Jūs varētu veikt lielas lietas – labumu pašiem sev un arī citiem cilvēkiem.

Sadodieties rokās, un katrs lai novieto kājas tā, lai to pirkstgali pieskartos kaimiņa kāju pirkstgaliem. Katrs no jums ir atsevišķa fiziska vienība, un jūsu ķermeņi drīkst saskarties tikai ar kāju pirkstgaliem un plaukstām. Atcerieties veco ebreju, kurš darījumu laikā vienmēr saņēma kopā plaukstas un nostājās tā, lai pēdas saskartos. Šī poza saglabā enerģiju un palīdz saņemt maksimālo labumu darījumos. Kad nevajadzēja vairs koncentrēties, viņš varēja plaši izplest rokas – jo bija jau uzvarējis. Ja katrs no jums, lokā sēdot, saskarsies ar citiem tikai ar rokām un kājām, tad jūs saglabāsiet savu ķermeņa enerģiju.

Jūsu grupai, sēdot aplī, ar lielāku vai mazāku pastāvīgu uzmanību jāskatās uz apļa centru, vēlams uz grīdu, jo tad galvas būs viegli noliektas lejup. Nesarunājieties, tikai sēdiet un domājiet par iepriekš izraudzīto tēmu. Sēdiet tā kādu laiku. Pakāpeniski katrs no jums izjutīs bezgalīgu mieru, bet pēc tam jūsos ienāks iekšējā gaisma. Jūs iegūsiet īsteno garīgo gaismu un sajutīsiet, ka jūs un Visums esat vienoti. Tāds ir vēlamais rezultāts. Zināms, ka viens cilvēks nevar ilgāku laiku noturēt mierā un klusumā lielāku grupu, piemēram, baznīcas dievkalpojumā, tāpēc tiek lietoti palīglīdzekļi, kā mūzika, dziedājumi un lūgšanas. Ja priesteris atrodas visiem acu priekšā un teic lūgšanu, tad ar to viņš pievelk draudzes uzmanību uz vēlamo garīgo mērķi. Šis veids ir domāts masām, ļaudīm, kuri paši nespēj savu enerģiju un laiku ziedot nopietnai garīgo spēku attīstīšanai. Jūs un jūsu draugi spētu sasniegt daudz vairāk, sēdot klusumā savā nelielajā pulciņā.

Atrodoties klusumā, katrs no jums lai mēģina atslābināties, lai katram ir tīri un godīgi nolūki. Neprātojiet par ikdienas rūpēm. Domājiet, ka jums jāpaaugstina savas vibrācijas tā, lai jūs spētu sasniegt visu lielo un skaisto, kas ir dzīvē.

Cilvēki parasti ļoti daudz runā un piespiež savas smadzenes pļāpāt bez nopietnām domām. Ja mēs atslābināsimies un vairāk atrādīsimies vienatnē, mēs sāksim mazāk pļāpāt. Sekojoši – mūsu domas tad iegūs lielāku skaidrību. Zemnieki, kas pavada vienatnē lielāko dienas daļu, nereti apveltīti ar skaidrāku domāšanu nekā jebkurš pilsētnieks.

Kāpēc gan jums katru dienu nepavingrināties kaut vai pusstundu? Vingrinieties sēdus vai guļus savā istabā tā, lai jūs varētu pilnībā atslābināties. Lai jūsu prāts atrodas pilnīgā mierā. «Esi mierīgs un zini, ka Es – tavs Dievs,» vai arī : «Esi mierīgs un zini, ka esmu pie tevis,» – atcerieties šos vārdus. Palieciet brīvi no domām, atlieciet savas šaubas un nemieru – un jūs pēc mēneša pamanīsiet, ka esat gluži cits cilvēks.

Mēs tomēr nevaram beigt šo stundu, vēl reizi nepievērsušies viesību un izklaides tēmai. Tiek uzskatīts, ka labam namatēvam vai namamātei jāprot viesus iesaistīt sarunās. Šī ideja izskatās pēc tā, lai viesus ne mirkli neatstātu mierā, it kā viņu personīgās domas būtu tik drūmas, ka tos nepieciešams izklaidēt par katru cenu. Mēs pieturamies pie pretēja viedokļa – klusums spēj apveltīt cilvēku ar vērtīgām atziņām. Mūsdienās nepastāv ilgstošs klusums, jo visapkārt ir transporta trokšņi, radio un televīzijas jezga. Tas var novest cilvēci pie pilnīga pagrimuma. Jūs, izveidojot miera un klusuma oāzi, spētu darīt daudz laba sev un saviem draugiem.

Pasekojiet sev vienas dienas garumā – cik mierīgs jūs spētu kļūt? Runājiet tikai pašu nepieciešamāko. Izvairieties no visa liekā. Ja jūs to apzināti darīsiet, jūs uzreiz pamanīsiet, cik daudz lieka un nevajadzīga jūs runājat un darāt.

Mēs pievēršam šīm lietām it kā pārāk lielu uzmanību, bet, ja jūs pavingrinātos klusuma saglabāšanā, jūs saprastu, ka mums ir taisnība. Daudzi reliģiskie ordeņi savos noteikumos iekļāvuši klusuma saglabāšanas prasību, daudzi mūki un mūķenes devuši klusēšanas solījumus. Tas netiek darīts soda vai pašmocības pēc, bet gan tādēļ, ka klusumā iespējams saklausīt Lielās Aizpasaules balsis.

Trīspadsmitā stunda INKARNĀCIJA

Kurš gan ne reizi nebūs sev jautājis – kāda ir dzīves jēga? Vai patiešām nepieciešamas visas šīs ciešanas un grūtības? Jā, tās ir nepieciešamas. Ciešanas ir vajadzīgas. Mēs tikai piešķiram zemes notikumiem pārāk lielu nozīmi, mēs uzskatām, ka nav nekā svarīgāka par dzīvību. Patiesībā mēs uz Zemes esam tikai aktieri, kas šeit spēlē dažādas lomas, nedaudz atpūšoties pēc katra jauna cēliena, lai atgrieztos atkal – bet varbūt jau citā lomā.

Mēs aplūkojam savu dzīvību kā pašu lielāko vērtību pasaulē. Patiesībā tā pati par sevi nav tik ļoti svarīga. Mūsu mūžs ir tikai iespēja šeit, uz Zemes, apgūt zināšanas.

Atrodoties garīgajā ķermenī, mēs esam neievainojami Mums nedraud slimības un grūtības. Tādēļ gars, kam jāapgūst kāda mācība, ietērpjas miesas apvalkā, lai varētu to veikt. Uz Zemes ķermenis līdzinās marionetei, ko caur Sidraba Saiti vada Pār–Es.

Cilvēks, kurš ieradies uz Zemes pirmo reizi, ir bezpalīdzīga būtne un nav spējīgs savus plānus veidot pats. Tādēļ viņa vietā plāno citi. Šeit mēs neaplūkosim neattīstītus ļaudis, jo jau pats fakts, ka jūs lasāt šo grāmatu, norāda, ka esat jau sasnieguši evolūcijas pakāpi, kurā spējat vairāk vai mazāk patstāvīgi veidot savu dzīvi. Aplūkosim, kas notiek, pirms cilvēks nolaižas uz Zemes.

Cilvēciskā būtne pēc nodzīvotās Zemes dzīves ir atgriezusies pie Pār–Es. Tā ierauga visas savas kļūdas un apzinās savu vainu, un nolemj – pati vai arī kopā ar citiem –, ka attiecīgā mācība nav tikusi apgūta un tādēļ jāatkārto no jauna.

Tiek izvēlēti vecāki, kuriem ir iespējas radīt vajadzīgos apstākļus. Tā, piemēram, ja cilvēkam jāiemācās apieties ar naudu, viņš dzimst bagātā ģimenē; ja viņam «jāpaceļas no padibenēm», viņš izvēlas trūcīgus vecākus. Viņš var piedzimt par kropli vai aklo – atkarībā no tā, kas viņam dzīvē jāapgūst.

Cilvēks uz Zemes ir kā bērns klasē. Mēģiniet ieraudzīt visu no tāda redzes punkta. Bērns klasē – kopā ar daudziem citiem bērniem. Kaut kādu iemeslu dēļ bērns nav labi mācījies, saņēmis sliktas atzīmes un tiek atstāts uz otru gadu. Brīvdienas viņš pavadīs bēdīgā noskaņojumā. Viņa sekmīgākie biedri turpinās mācības augstākā klasē, bet viņam nāksies izjust jauno biedru ziņkāri. Tāpēc viņš, iespējams, izliksies, ka pats nemaz nav gribējis pāriet uz nākošo klasi. Bet, ja bērns mācās labi un pāriet no klases uz klasi, pienāk brīdis, kad viņam būs jāizvēlas turpmākais ceļš. Vai kļūt par ārstu, advokātu, galdnieku vai šoferi? Bet, lai ko viņš arī neizvēlētos, viņam atkal būs nepieciešama attiecīga apmācība.

Tāpat notiek arī Garīgajā Pasaulē. Pirms cilvēks nolemj dzimt, viņš apspriežas ar citiem, kādā veidā labāk apgūt nepieciešamo mācību. Garīgais padomnieks viņam var ieteikt kļūt par kāda noteikta laulāta (vai arī nelaulāta) pāra dēlu vai meitu. Tālāk tiek apspriestas grūtības, ar ko cilvēkam būs jāsastopas, jo, lai cik bēdīgi arī nebūtu, grūtības māca ātrāk un labāk nekā mierīga un nodrošināta dzīve. Jāatzīmē, ka piedzimšana zemā stāvoklī uz Zemes nebūt nenozīmē, ka cilvēks ieņem zemu stāvokli arī Garīgajā Pasaulē. Bieži vien cilvēks mērķtiecīgi piedzimst ļoti trūcīgā ģimenē, kamēr Garīgajā Pasaulē viņš ieņem ļoti augstu vietu.

Diemžēl uz Zemes cilvēku vērtē pēc tā, cik viņam naudas un kas ir viņa vecāki. Tas ir tikpat netaisnīgi, kā skolā novērtēt bērna sekmes nevis pēc viņa zināšanām, bet pēc vecāku naudas maka biezuma. Neviens pēc nāves nepaņems sev līdzi ne kapeiku, toties apgūtā pieredze viņam piederēs pilnībā. Naudai, sabiedriskajam stāvoklim, tautībai un ādas krāsai nav ne mazākās nozīmes, jo nozīme ir tikai pieredzei un garīguma pakāpei, ko cilvēks sasniedzis!

Bet nu atgriezīsimies pie mūsu gara, kas gatavojas uzsākt laicīgo eksistenci. Kad atrasti piemēroti vecāki, noteiktajā laikā gars iemiesojas topošajā bērnā un tajā pašā brīdī zaudē visas atmiņas par iepriekšējo dzīvi. Bērnam būtu neizturami saglabāt visas šīs atmiņas, kamēr viņš ir cieši saistīts ar vecākiem. Bērnam būtu rūgti apzināties, ka iepriekšējā dzīvē viņš ir bijis karalis, bet pašlaik – nabagākais no nabagajiem. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc cilvēks neatceras iepriekšējās dzīves, būdams uz Zemes. Nonākot atpakaļ Garīgajā Pasaulē, viņš atminēsies visu.

Daudzi cilvēki stingri ievēro veco bausli «Tev būs savu tēvu un māti cienīt un godāt». Bet vairums Zemes ļaužu, nonākot Garīgajā Pasaulē, savus vecākus tur nesastaps! Senajos laikos sabiedrības intereses prasīja, lai jaunieši nepamestu vecākus un paliktu savā ciltī, jo no tā bija atkarīga cilts izdzīvošana. Jo daudzskaitlīgāka bija cilts, jo labāk tā varēja aizstāvēties vai arī iekarot citas ciltis. Lūk, kāpēc bērnus mācīja pakļauties vecākiem, bet vecākus – priesteriem.

Pilnīgi noteikti – vecāki ir jāciena, ja viņi ir to pelnījuši. Bet, ja viņi ir netaisnīgi un ļauni tirāni, viņi zaudē savas tiesības uz cieņu. Nav nepieciešama tāda verdziska pakļaušanās vecākiem, ko izrāda daži jau piecdesmitgadīgi «bērni», kam pašiem jau ir lieli bērni. Tas noved tikai pie neirozēm, un mīlestības vietā valda bailes un naids. Un tas viss tikai tādēļ, ka šie piecdesmitgadīgie «bērni» stingri tic bauslim «Tev būs godāt tēvu un māti».

Šie nelaimīgie nekad nesatiks savus vecākus Garīgajā Pasaulē. Tur valda Harmonijas likumi, un jūs tur nekad nesastapsiet tos, kas jums ir nepatīkami. Tā, piemēram, ja esat precējies un jūsu laulības balstās tikai uz racionāliem apsvērumiem un bailēm no sabiedriskās domas, jūs nekad savu partneri Garīgajā Pasaulē nesastapsiet, ja vien jūs neizmainīsities tik radikāli, ka kļūsiet savietojami.

Lai nebūtu nekādu šaubu, atkārtojam vēlreiz – ja esat savietojami ar savu partneri, jūs sastapsities Garīgajā Pasaulē, bet, ja jums kopā ir slikti, ja esat nelaimīgi, jūs nekad vairs nesastapsiet viņu citos esības plānos. Tas pats attiecas arī uz citiem radiniekiem. Ļaudīm jāatrodas pilnīgā harmonijā, lai tie satiktos Garīgajā Pasaulē. Tas arī ir viens no iemesliem, kāpēc Garam vajadzīgs fiziskais ķermenis. Mācībstunda var tikt apgūta tikai fiziskajā ķermenī. Tikai būdamas fiziskajā ķermenī, divas antagoniskas būtnes nonāk tādā kontaktā, lai varētu pacensties «nogludināt asumus» un sasniegt pilnīgu sapratni.

Vēlāk – citā stundā – nodarbosimies ar Dieva un reliģijas problēmām. Cilvēks stipri maldās, uzskatot sevi par augstāko eksistences formu. Tas ir pilnīgi nepatiesi, un te daudz vainojama oficiālā reliģija. Tā māca, ka cilvēks veidots pēc Dieva ģīmja un līdzības, tātad – uz Zemes nav nekā augstāka! Patiesībā citās pasaulēs pastāv vēl daudz augstākas eksistences formas. Dievs – tas nav labsirdīgais, vecais džentlmenis, ko mēs iztēlojamies sēžam uz mākoņa un gudri pamācām cilvēkus. Dievs ir pilnīgi reāls, tas ir dzīvs Gars, kurš virza un veido itin visu – tikai ne gluži tādā veidā, kā tas mums ir mācīts.

Beidzot šo stundu, padomājiet par savām attiecībām ar vecākiem, dzīvesbiedru, radiniekiem. Vai esat laimīgi ar viņiem?

Vai jūs tiešām esat laimīgi? Vai arī jūs jūtaties vientuļi? Vai jūs vēlētos kādu no šiem ļaudīm sastapt citā eksistences plānā? Atcerieties, skolā ap jums bija daudz ļaužu – draugi, skolotāji. Jums nācās cienīt skolotājus, bet viņi nebija ar jums saistīti uz visu mūžu, tā bija tikai īslaicīga saikne. Jūsu vecāki – tie ir ļaudis, kurus esat izvēlējies Garīgajā Pasaulē, lai tie palīdzēm jums turpināt attīstību. Ja cilvēks savus vecākus patiesi mīl – un ne jau tikai reliģisko uzskatu dēļ –, viņš jutīsies laimīgs, uzzinot, ka satiks tos «viņā pusē». Apstākļi «tajā pusē» būs tādi, kādus jūs tos izveidosiet šeit, uz Zemes.

Četrpadsmitā stunda ZIEDOŠANA

Mēs visi alkstam pēc palīdzības, vēlamies saņemt. Katrs atzīs, ka vismaz reizi mūžā ir lūdzis pēc palīdzības. Un tas ir dabiski, ka cilvēkam reizēm palīdzība ir nepieciešama. Cilvēks jūtas neizturami vientuļš, un viņam nepieciešams kāds Dievs Tēvs vai Māte, kas palīdz. Bet, lai saņemtu kādu palīdzību, iesākumā nepieciešams dot pašam. Jūs nevarēsiet neko saņemt, ja vispirms paši nebūsiet devuši. Dodot citiem, jūs atveraties un padarāt sevi pieejamu tam, kas varētu tikt jums dots.

Ar «došanu» mēs nedomājam tikai naudu, lai gan visbiežāk runa ir tieši par to. Cilvēki parasti vēlas naudu, jo mūsdienās nauda nozīmē visu vēlmju piepildījumu – būt brīviem no bada šausmām un nodokļu piedzinējiem. Naudu var dāvināt un dažreiz pat noteikti vajag to darīt, bet «dot» – ar to mēs saprotam pašatdevi, vēlmi kalpot citiem. Mēs varam un mums jādod nauda, labestība, palīdzība un garīgs uzmundrinājums tiem, kam tas nepieciešams. Nedodot no sevis, jūs arī pretim neko nevarēsiet saņemt.

Tādos jēdzienos kā «dot», «žēlsirdība», «nabadzība» u.c, kas saistās ar t.s. Rietumu pasaules «labdarību», ir daudz neskaidra un pretrunīga. Ļaudis uzskata arī, ka lūgt otram palīdzību ir apkaunojoši. Bet būtībā jau tas tā nav. Nauda jāuztver kā lieta, ar kuras palīdzību varam sagādāt laimi un garīgu attīstību gan sev, gan citiem.

Diemžēl komercijas pasaulē par cilvēku spriež pēc viņa bankas rēķina un materiālajiem labumiem. Dārgi un moderni ģērbies cilvēks remdē savu godkāri un lepnumu, radot sev viltus fasādi; viņš nevietā tērē naudu, kas varētu kalpot viņa garīgajai attīstībai. Rietumos par cilvēku spriež pēc viņa sievas tērpiem, mašīnas markas, viņa mājas un pēc tā, pie kāda kluba viņš pieder. Ja viņš pieder pie tāda un tāda kluba, viņš jūtas nozīmīgs, jo, lūk, šajā klubā sastāv tikai miljonāri! Bet tās visas ir neīstas vērtības, jo, atgādinām vēlreiz, šķērsojot Nāves upi, neviens sev nepaņems līdzi ne grasi, viss, ko mēs spēsim paņemt, – būs mūsu pieredze un zināšanas. Un cilvēks, kurš dzīvojis tikai sev un sarausis miljonus, «tajā pusē» izrādīsies nožēlojams nabags.

Austrumos bieži vērojams, kā māju saimnieces novakarēs pasniedz ēdienu klejojošiem mūkiem. Austrumos ir pierasts, ka mūks nāk saņemt ēdienu, – lai cik trūcīga arī nebūtu saimniece, viņa to uzskata par pagodinājumu pretēji Rietumos izplatītajam uzskatam, ka mūki ir dīkdieņi, kas paši nevēlas strādāt. Vai jūs zināt, kā izskatās šāda vakariņu aina Austrumos?

Iztēlosimies, ka esam kaut kur Indijā, Ķīnā vai Tibetā pirms komunistu ienākšanas. Tur viesmīlības izrādīšana mūkiem ir parasta. Iztēlosimies kādu ciemu Indijā. Ir vakars, ēnas kļūst arvien garākas, debesis iekrāsojas purpura toņos. Naksnīga vējpūta čabinās banjana lapās. Pa putekļainu ceļu lēnām tuvojas novalkātā apmetnī tērpies mūks. Visa viņa mantība atrodas pie viņa – apmetnis, sandales un lūgšanu krelles, vēl šādi tādi sīkumi apmetņa kabatās. Pār plecu viņam pārmesta sega, kas kalpo arī par gultu. Vēl viņam ir spieķis, bet ne jau tādēļ, lai aizsargātos pret cilvēkiem vai zvēriem. Ar to viņš pašķir zarus meža takās vai arī izmēra ūdens dziļumu, šķērsojot upi.

Mūks pienāk pie kādas no mājām un izvelk no apmetņa ielocēm savu bļodiņu – pieticīgu, apdilušu no ilgstošās lietošanas. Tiklīdz viņš ir klāt, durvis atveras un uz sliekšņa parādās sieviete ar paplāti rokās. Viņa atturīgi nolaiž acis, jo uz mūku skatīties nebūtu pieklājīgi. Un viņa vēlas parādīt, ka viņas namam ir laba slava. Mūks pienāk, turēdams bļodiņu abās rokās, Austrumos ir tāda paraža, jo turēt to vienā rokā nozīmē izrādīt necieņu pret ēdienu. Sieviete piepilda mūka bļodiņu un aiziet, ne vārda nebilduši. Paēdināt mūku – tas ir gods, jo nozīmē izpildīt daļu no sava pienākuma pret Svētajiem Ordeņiem. Sieviete jūtas pagodināta, ka svētais vīrs izraudzījies tieši viņas māju, un cer, ka mūks varbūt pieminēs viņu ar labu vārdu. Varbūt atnāks vēl kāds cits mūks. Kaimiņienes greizsirdīgi noraugās caur aizkariem un apskauž viņu.

Bet mūks, bļodiņu piesardzīgi turot abās rokās, jau attālinās. Viņš nosēžas koku paēnā un ietur vakariņas – tā ir viņa vienīgā ēdienreize dienā. Mūki nekad nepārēdas, viņi lieto uzturu vienīgi tikdaudz, lai saglabātu spēkus un veselību. Ēdiena pārpilnība kavē garīgo attīstību, bet pārliecīgi trekna barība kaitē fiziskajai veselībai. Ja vēlaties dzīvot kā mūks un attīstīties garīgi – neēdiet vairāk, kā tas nepieciešams, un izvēlieties vienkāršu barību. Pārliecīga ēšana pārsātina smadzenes un piezemē garu.

Vēl jāpiezīmē, ka mūkam nav noteikti jāizrāda pateicība par ēdienu. Austrumos uzskata, ka mūkiem ir pilnīgas tiesības tikt paēdinātiem, jo viņi nav ne ubagi, ne slaisti.

Visu dienu līdz pat vakaram mūks pavada, sēžot zem koka, – un jebkurš var nākt palūgt viņam padomu. Katrs, kuram nepieciešams garīgs atbalsts, var griezties pie mūka, tāpat arī tie, kam nepieciešams uzrakstīt kādu vēstuli. Daži atnāk apciemot mūku vienkārši tāpat – uzzināt jaunumus, jo mūki vienmēr ceļo no pilsētas uz pilsētu, šķērsojot visu valsti. Mūks tādējādi kalpo ļaudīm, turklāt dara to bez maksas, neatkarīgi no tā, kāda veida palīdzība tiek prasīta. Viņš ir svēts un izglītots cilvēks un zina, ka daudzi no tiem, kam nepieciešama palīdzība, nemaz arī nespētu to samaksāt, jo ir pārlieku trūcīgi. Mūks uzskata, ka ir pareizi un taisnīgi, ka viņam tādējādi vairs neatliek laika nodoties fiziskam darbam un pelnīt sev iztiku. Tāpēc šo pienākumu uzņemas tie, kuriem viņš kalpo, tādā veidā atlīdzinot par garīgo palīdzību.

Pēc maltītes mūks nedaudz atpūšas, bet tad, notīrījis bļodiņu smiltīs, turpina ceļu. Mūki staigā tālu un ātri, bet guļ maz. Tādi ir cilvēki, kurus tur cieņā budisma zemēs.

Tāpat arī mums ir jādod kaut kas no sevis, lai saņemtu pretim. Senajos laikos pastāvēja ieraža atdot desmito daļu ienākuma labdarīgiem mērķiem. Šī «desmitā tiesa» bija jo plaši izplatīta. Piemēram, Anglijā baznīcai ir tiesības no jebkura īpašuma pieprasīt desmito tiesu. Šie līdzekļi tiek izlietoti baznīcas uzturēšanai un trūcīgo atbalstīšanai. Interesanti, ka apmēram pirms desmit gadiem Anglijā norisinājās vesela virkne tiesas procesu, kuros lordi – zemes īpašnieki – prasīja pārskatīt likumus ar nolūku atcelt desmito tiesu. Lordi žēlojās, ka desmitā tiesa tos izputināšot. Protams, viņi izputēja, jo deva baznīcai pret savu gribu, un, ja tā, tad labāk vispār neko nedot.

Tagadējās normas atšķiras no senajām. Cilvēki vairs nemaksā desmito tiesu, un tas ir bēdīgi. Ja cilvēks vēlas garīgi pilnveidoties, viņam noteikti ir jāveltī šī «desmitā tiesa» citu labā. Tas ir ļoti būtiski, jo, darot labu citiem cilvēkiem, mēs palīdzam paši sev. Vārdu sakot, mēs spējam attīstīties un saņemt palīdzību tikai tad, ja palīdzam citiem.

Mēs pazīstam daudzus sekmīgus biznesmeņus bez īpašām nosliecēm uz garīgumu, kuri labprāt atdod savu ienākumu desmito daļu citu labā, jo būtībā tas nāk par labu viņiem pašiem. Viņi to dara ne aiz reliģiozitātes, bet gan tāpēc, ka viņu komerciālā pieredze liecina, ka «dots devējam atdodas», un šādi ieguldīti līdzekļi vēlāk daudzkārt atgriežas atpakaļ.

Tas ir tāpēc, ka okultie likumi vienādā mērā attiecas kā uz garīgiem, tā arī negarīgiem cilvēkiem. Nav svarīgi, cik un ko cilvēks ir lasījis un mācījies, ne jau tas dara cilvēku garīgu. Viņš var vienkārši pārlasīties un apmānīt pats sevi, domādams, ka ir kļuvis «garīgs». Izlasītais viņam tikai «pa vienu ausi ieies, pa otru izies», bet patiesībā izmainījies viņš nebūs.

Taisnīgi, pareizi un arī izdevīgi ir palīdzēt citiem cilvēkiem. Palīdzētājam tas sniegs ne mazāk kā saņēmējam.

Desmitā tiesa, kā jau teicām, nozīmē desmito daļu no īpašuma. Bet šis jēdziens apzīmē arī jau zināmu dzīvesveidu, jo, ja cilvēks dod, tad viņš arī saņem pretī. Ar to mēs saprotam tādus cilvēkus, kas veltī savu naudu vai zināšanas, palīdzot citiem. Mēs teicām: «Lai saņemtu, vispirms ir jādod.» Bet, ja cilvēks dara «labos darbus» tikai izrādīšanās pēc, – viņš nav uz īstā ceļa.

Mēs varētu ieteikt vairākus ceļus. Bez desmitās tiesas mēs varētu ieteikt arī labi strādāt, palīdzēt citiem viņu garīgajās vajadzībās, sniegt tiem atbalstu grūtā brīdī. Dodot citiem, mēs dodam paši sev. Gluži tāpat kā biznesā, arī mūsu personīgajā dzīvē nepieciešama «laba apgrozība» – «daudz jādod, lai daudz saņemtu».

Nav nozīmes lūgties Dieva palīdzību, kamēr, palīdzot citiem, neesam pierādījuši, ka esam cienīgi to saņemt. Tagad trīs mēnešus vingrinieties – mācieties dot, izlemiet, cik un ko jūs spējat sniegt citiem, un, izdomājuši, «kā, kāpēc un kad», īstenojiet to visu dzīvē. Pēc šiem trim mēnešiem jūs atklāsiet, ka esat saņēmuši vai nu garīgu, vai finansiālu ieguvumu – vai arī abus uzreiz.

Iemācieties to, atkārtojiet un izprotiet: «Dod, lai tu spētu saņemt. Dots devējam atdodas.»

Piecpadsmitā stunda VIDUSCEĻŠ. TICĪBA. RELIĢIJA

Ir tāds izplatīts paradums bēniņos uzglabāt piemiņas lietas» – lietas, kas liecina par pagājušajiem laikiem. Bieži vien tās tiek pavisam aizmirstas, kamēr, meklējot ko gluži citu, mēs nejauši tām uzduramies. Vecs manekens drēbniekam atgādinās par kleitām, kas nu jau gadiem ilgi vairs neder tai, kurai šūtas. Varbūt šeit atrodama lādīte ar vecām vēstulēm? Kas tajās rakstīts? Visapkārt ir vecas lietas, kas atsauc atmiņā gan laimīgas dienas, gan arī – skumjas. Bet vai jūs bieži uzkāpjat bēniņos? Ir vērts to darīt – jo tur glabājas tik daudz atmiņu. Tās var daudz dot mūsu dzīves pieredzei. Jautājumi, kas kādreiz ir mūs tik ļoti mocījuši, tagad šķiet viegli atrisināmi – jo mums ir nākusi klāt dzīves pieredze.

Bet šajā stundā mēs neaicinām jūs doties uz jūsu bēniņiem. Mēs lūgsim jūs sekot mums, doties pa veciem koka pakāpieniem, kuri, šķiet, teju, teju lūzīs, bet tomēr nesalūst nekad. Nāciet kopā ar mums uz mūsu bēniņiem, jo šo un vēl nākošo stundu mēs taisāmies noturēt tieši tur.

Mēs sniegsim jums šādas tādas zināšanu drumslas – iespējams, šī informācija nav atsevišķas stundas vērta, bet, bez šaubām, var būt jums kaut kādā mērā nozīmīga. Tātad pievērsīsimies mūsu bēniņiem – lasiet un izlemiet, kas no tā visa jums piemērots. Varbūt izlasītais jums palīdzēs pārvarēt grūtības, kas aizņem jūsu domas un traucē dzīvot. Šai stundai gatavojoties, mēs ielūkojāmies visslēptākajos bēniņu kaktos un pažobelēs un sagrāvām dažas vecas teorijas.

Šoreiz runāsim par ļaudīm, kas pārmērīgi cenšas koncentrēties un sasprindzina uzmanību mūsu uzdevumu veikšanai. Varbūt jūs strādājat pārāk centīgi? Pilnīgi piekrītam, ka «no darba vēl neviens nav nomiris», bet tomēr – ja cilvēks pie koncentrēšanās un uzmanības strādā pārāk daudz, viņš var arī sākt slīdēt atpakaļ.

Bieži saņemam mūsu skolnieku vēstules, un viņi raksta: «Es tā cenšos, koncentrējos, bet, izņemot galvas sāpes, nekādu panākumu man nav. Nespēju sasniegt vajadzīgos rezultātus.» Tas arī ir šis mazais noslēpums – nepārcensties. Tāda ir cilvēka dabas dīvainība vai varbūt trūkums – ja cilvēks pārcenšas, viņam neizdodas sasniegt vēlamo. Viņš, kā jau teicām, var pat sākt slīdēt atpakaļ. Ir cilvēki, kas visu mūžu cenšas un nekad neko nesasniedz. Vēlreiz: pārslogojot smadzenes ar domām, mēs ģenerējam pārāk daudz strāvas, un tas būtībā mūsu domas bremzē!

Jūs varat arī nebūt elektronikas speciālists, bet, ja piemērosiet elektronikas teoriju cilvēka smadzeņu darbības izpratnei, jums būs vieglāk to saprast. Tātad mēģināsim aprakstīt cilvēka smadzenes, izmantojot elektronikas terminus. Smadzenēm ir zināma līdzība ar elektronu lampu. Lampā ir pavediens, kas izstaro elektronus – pilnīgi haotiski. Šī strāva līdzīga bezprātīgam pūlim, kas laužas uz futbolmaču. Nekontrolējamus elektronus nav iespējams izmantot radio vai televīzijā. Lampai ir stikla apvalks. Pavediens atrodas šī apvalka iekšpusē un raida elektronus uz visām pusēm. Bet mums ir vajadzīgs, lai šie elektroni nokļūtu uz attiecīgā attālumā novietotas plāksnītes. Lai elektronu kustība kļūtu virzīta, inženieri izdomāja tā saucamo «sietu». Ja sietu uzlādē negatīvi un novieto starp pavedienu un plāksnīti, tad iespējams kontrolēt elektronu plūsmu. Ja šī sieta ietekme ir pārāk liela, elektroni uz plāksnītes nenokļūs. Tie visi nokļūs sietā. Izvēloties sieta lādiņu, var veidot nepieciešamo elektronu plūsmu. Bet nu atgriezīsimies pie cilvēka smadzenēm. Pārliecīgas koncentrēšanās gadījumā mēs pārslogojam smadzenes, kas savukārt noved pie pilnīgas domu aiztures. Mēs šajā gadījumā izstrādājam pārāk stipru «negatīvo sieta lādiņu». Nepārcentieties ar koncentrēšanos, atcerieties ķīniešu parunu «Mērkaķi jāķer klusītēm». Jums jākoncentrējas tā, lai nepārslogotu smadzenes. Dariet to saskaņā ar savām spējām, pieturieties pie «zelta vidusceļa». Austrumos «vidusceļš» ir dzīvības ceļš – tas nozīmē, ka jums jābūt ne pārlieku sliktiem, bet – no otras puses – arī ne pārlieku labiem. Ja jūs būsiet slikti – nonāksiet cietumā, bet, būdami pārlieku labi, nespēsiet izturēt uz grēcīgās Zemes. Tāpēc Lielās Būtnes, ierodoties mūsu bēdīgajā pasaulē, pieņem formu, kas var būt nepilnīga – ar fiziskiem vai garīgiem trūkumiem, jo šajā pasaulē nekas nevar būt pilnīgi ideāls. Nepieļaujiet pārslodzi, dariet un veidojiet visu dabiski, pēc savām spējām, sekojiet savam veselajam saprātam, ejiet «vidusceļu», jo tas ir visnoderīgākais.

Vienmēr sekojiet šim «zelta vidusceļam» – tas ir iecietības un pašcieņas ceļš. Austrumos mūki un laicīgi ļaudis trenējas džudo un citos cīņas veidos ne jau aiz kareivīguma, bet gan tādēļ, ka tādā veidā viņi iemācās kontrolēt paši sevi, būt atturīgi, bet vajadzības gadījumā – aizstāvēties. Džudo cīņā uzvarai nav nepieciešams lietot spēku, pretinieka uzveikšanai izlieto pretinieka paša spēku. Pat maza sieviete, pārvaldot džudo, var uzveikt rupju un neveiklu tēvaini, kurš džudo nepārvalda. Jo spēcīgāks pretinieks, jo stiprāk viņš krīt un jo vieglāk viņu uzvarēt, izmantojot šo viņa paša spēku.

Lietosim šo džudo pieeju savā dzīvē un uzdevumos. Nepārslogojiet sevi un nemocieties, pārdomājiet savu uzdevumu jo sīki un neizvairieties no problēmām, kā daudzi dara. Viņi neiedziļinās savā uzdevumā, bet pieiet tam virspusēji un, protams, to neatrisina. Nav svarīgi, cik nepatīkama jums arī neliekas problēma, nav svarīgi, cik vainīgi jūs jūtaties attiecībā pret jūsu problēmas objektu, – atrodiet savas problēmas saknes, iemeslus, kas jūs satrauc vai biedē. Tad, kad būsiet noskaidrojuši sev problēmas būtību, visu izzinājuši un pārsprieduši paši ar sevi, – «aizmiedziet ar to». Ja jūs «aizmigsiet ar to», problēma ieies jūsu dvēselē, kas spēj daudz ātrāk uztvert lietas būtību nekā jūs paši, jo dvēsele, salīdzinot ar ķermeni, ir augstāka būtne. Kad dvēsele atrisinās šo jūsu problēmu un nonāks pie noteikta lēmuma, tad šis lēmums tiks nosūtīts jūsu apziņai, jūsu atmiņai – un pamostoties jums atbilde būs skaidra.

Daudzi nez kādēļ uzskata, ka būt labam – tas nozīmē noteikti būt nelaimīgam. Viņi kļūdās vēl vairāk nekā tie, kas vēlas izrādīt «reliģiozitāti» un staigā sadrūmuši, baidoties pat pasmaidīt, lai neizgaisinātu iespaidu. Viņi baidās priecāties par dzīvi, lai tikai nenonākta ellē.

Reliģija, īsta reliģija – tas ir prieks. Tā apsola jums dzīvi pēc šīs – laicīgās – dzīves, tā sola jums atalgojumu par pūlēm, tā saka – tur nav nāves, nav baiļu un nav nekā šausmīga.

Bailes no nāves ir stingri nostiprinājušās ļaužu prātos. Tas notiek arī tādēļ, ka, ja cilvēks spēta atminēties to prieku, kas viņu sagaida pēc Zemes dzīves, tad viņš ļautos kārdinājumam pats pārtraukt šo dzīvi. Bet tas būtu tas pats, kas skolniekam aizbēgt no stundām.

Reliģija, ja vien mēs patiesi ticam, apsola, ka viņpus šīs pasaules robežām mēs vairs nesastapsim tos, kas ir mūs apvainojuši un pazemojuši. Ja esat patiesi reliģiozs, tad esiet laimīgs par to, jo ikvienas reliģijas būtība ir prieks.

Diemžēl jāatzīst, ka okultistu starpā sastopami arī tādi, kas spējīgi pazemot citus ļaudis, un bieži vien tie ir pat noziedznieki. Tā, piemēram, pastāv kāds kults, kura piekritēji uzskata, ka tikai viņi vien nokļūs paradīzē, bet visi pārējie ir grēcīgi nāvinieki, kuriem jāiet bojā. Šādas murgainas idejas mēs noliedzam pilnībā. Mēs ticam, ka nav svarīgi, kam cilvēks tic – reliģijai vai okultismam, bet gan – kā viņš to dara, cik patiess spēj būt.

Okultisms nav ne sarežģītāks, ne noslēpumaināks par reizrēķina tabulu. Vienīgi tajā tiek pētītas nemateriālas lietas. Mēs taču nesatrauksimies par tādu vienkāršu atklājumu kā, piemēram, to, ka nervs sūta impulsu muskulim un tādā veidā mums izdodas saliekt pirkstu. Tas taču ir tik vienkārši. Tad kāpēc gan tā satraukties par domu, ka mums visapkārt atrodas neredzamā pasaule, gari, ka mēs spējam raidīt no cilvēka uz cilvēku «ēterisko enerģiju». «Ēteriskā enerģija» un prāna – dzīvības spēks – ir viens un tas pats.

Priecājieties! Jo dziļāk jūs izpētīsiet okultisma un reliģiju likumsakarības, jo vairāk pārliecināsieties par lielo Dzīvības Patiesību, kas gaida mūs aiz nāves sliekšņa. Ejot cauri nāvei, mēs atmetam tikai savu fizisko ķermeni – gluži kā vecu, novalkātu apģērbu. Nav nekā tāda, no kā būtu jābaidās, pētot metafiziskas lietas. Ja vien jūs sāksiet iedziļināties patiesā reliģijā, jūs sapratīsiet arvien vairāk un vairāk.

Tās reliģijas, kas sola nolādējumus un elles mokas par laicīgajiem grēkiem, nedara labu saviem piekritējiem. Senajos laikos, kad ļaudis bija vairāk vai mazāk mežonīgi, tas bija pieļaujams – lai piespiestu aprobežotos prātus paklausīt garīgām autoritātēm. Bet mūsdienās šim uzskatam būtu jātiek izmainītam.

Visi vecāki piekritīs, ka bērnus vieglāk audzināt un kontrolēt ar labu nekā piedraudot. Tie vecāki, kas lieto iebiedēšanu, padara bērnus nervozus un bailīgus, un tādi viņi būs arī kā pieauguši cilvēki. Labi ļaudis bērnībā tikuši audzināti ar labu.

Atkārtojam – jāaudzina ar labestību un disciplīnu, šai gadījumā ar «disciplīnu» nekādā gadījumā nedrīkst saprast rupjību un cietsirdību.

Mēs esam tādu «vecāku» bērni, kuri māca mūs ar mīlestību, līdzcietību un pilnīgu izpratni. Priecāsimies! Atmetīsim jebkuru melīgumu, teroru, nosodījumus un «mūžīgos nolādējumus» – jo Lielais Pasaules Gars nekad nevienu neaizmirst un neatstāj.

Cilvēks, kas visu mūžu bijis ļauns un nelabojams, – vienkārši ir aizturējis savu evolūciju, bet pēc tam viņam tiks dota vēl viena iespēja – kā otrgadniekam skolā. Par mācību kavēšanu taču nevienu nevāra uz lēnas uguns un nemet par barību badainiem velniem. Skolotāji runās ar šādu skolnieku stingrāk, nekā viņam patiktu, bet neviens nenodarīs viņam sāpes.

Ja esat palaidis garām savu iespēju – nekrītiet izmisumā, jūs noteikti saņemsiet vēl vienu iespēju. Dievs nav sadists, Dievs nevēlas jūs mocīt, bet gan palīdzēt jums. Gluži aplams ir tāds ieskats, ka Dievs vienmēr izseko mūs, lai iesviestu ellē par pārkāpumiem. Ja mēs ticam Dievam, tad mēs ticam Viņa žēlsirdībai, un kādreiz mēs sastapsim viņa žēlsirdības izpausmi mūsu dzīvē. Un tātad – mums ir jāparāda žēlsirdība arī attiecībā pret citiem…

Elle ar mūžīgām mocībām un šausmām neeksistē. Izanalizējiet savas domas, paprātojiet par apgūto – un jūs nonāksiet pie slēdziena, ka jūsu reliģija būtībā ir priekpilna lieta un nevar būt nekāda Dieva – sadista, kurš turētu jūs mūžīgā tumsā un sistu par grēkiem. Tā vietā mums ir darīšana ar Lielajiem Gariem, kas pastāv mūžīgi, vēl ilgi pirms tā laika kad cilvēce iesāka par to visu domāt. Viņi ir visuresoši, viņiem zināmas ļaužu vajadzības un slimības, viņi ir līdzcietīgi un labestīgi.

Sešpadsmitā stunda PAR BAILĒM IETEKMES

«Nebaidīties ne no kā, izņemot bailes» – vai pati jautājuma nostādne nerada savā ziņā apburto loku? Jā, tā tiešām ir interesanta problēma.

Bailes – vienīgā lieta, kas spēj mūs aizturēt garīgās attīstības ceļā un kavēt iziet astrāli.

Mēs visi no kaut kā baidāmies. Daži baidās no tumsas, citi – no zirnekļiem un čūskām, citi atkal atzīstas, ka baidās tādēļ, ka bailes ir iedzimtas viņu apziņā. Bet pagaidiet! Apziņa taču ir tikai mūsu prāta viena desmitā daļa, bet pārējās deviņas desmitdaļas aizņem zemapziņa. Kas gan notiek, ja bailes atrodas zemapziņā?

Bieži vien mēs kaut ko darām slēptu pamudinājumu ietekmēti. Mēs neizprotam, kāpēc darām vai nedarām to un to. It kā nav nekādu ārēju apstākļu, kas noteikti spiestu rīkoties tā un ne savādāk, un it kā nav arī nekādu iekšēju motīvu.

Mēs darbojamies it kā iracionāli, bet psihologs pēc ilgstošas izmeklēšanas, iespējams, pateiks, ka mūsu rīcību nosaka kādas bērnībā iegūtas bailes.

Bailes var arī neparādīties mūsu apziņā, bet tajā pat laikā tās ir pilnīgi reālas, tās grauž mūsu zemapziņu gluži kā termīti koka celtni. No ārpuses celtne liekas pilnīgi vesela, bet tad pēkšņi tā sagrūst. Tāpat notiek arī ar bailēm. Bailes ir pat bīstamākas un aktīvākas, ja tās ir neapzinātas, zemapziņā slēptas, jo tādā gadījumā mēs tās nepazīstam un nezinām, ko ar tām iesākt.

Mēs visu mūžu esam pakļauti dažādām ietekmēm. Kristietis, piemēram, ir mācīts, ka tādas un tādas lietas nav vēlamas, bet tas un tas – kategoriski noliedzams. Citas reliģijas piekritēji audzināti citādi, viņiem atļauts tas, kas aizliegts kristietim. Tad nu aplūkosim baiļu jautājumu saistībā ar mūsu nacionālajām un reliģiozajām ieražām.

Vai jūs baidāties no spokiem? Kādēļ? Ja jau tante Matilde savas dzīves laikā jūs ir mīlējusi, tad nav nekādu iemeslu uzskatīt, ka citā eksistences līmenī viņa jūs mīlēs mazāk. Tad kādēļ jābaidās no tantes Matildes spoka? No spokiem mēs baidāmies tādēļ, ka vairumam ļaužu tas liekas kaut kas savāds, un arī tāpēc, ka mūsu uzskatu sistēmā pieņemts, ka parasts cilvēks spoku redzēt nespēj.

Mēs vienmēr baidāmies no tā, ko nesaprotam. Ja nepastāvētu pases un robežas, būtu mazāk nesaprašanās un karu. Pašlaik mēs baidāmies no turkiem, ķīniešiem vai afgāņiem, vienalga, no kā, jo mēs nezinām, kādi viņi ir un ko īsti domā par mums.

Bailes ir slimība, rūsa, kas saēd mūsu prātu. Ja mēs ko zinām par baiļu iemeslu, mums ir iespēja aizrakties līdz patiesībai un uzzināt, kāpēc īsti mēs baidāmies.

Kāpēc dažas reliģijas māca, ka pārdzimšana neeksistē? Dziļā senatnē priesteriem bija milzīga vara, un viņi valdīja pār tautu ar stingru roku, draudēja ar mūžīgo pazudināšanu un mācīja, ka citas dzīves vairs nebūs un tāpēc jābūt labiem jau šajā dzīvē. Viņi saprata: ja tauta zinās par reinkarnāciju, tad tas novedīs cilvēkus pie slinkuma un izlaidības, jo tie atliks labošanos uz nākošo dzīvi.

Piemēram, senajā Ķīnā bija pilnīgi pieļaujami aizņemties naudu šajā dzīvē ar domu – atdot to nākošajā. Tādēļ senajā Ķīnā iestājās zināms pagrimums, jo cilvēki īpaši neuztraucās par savu rīcību šajā dzīvē, jutās kā atvaļinājumā un atlika visu uz nākošo dzīvi. Kopumā tas tautu noveda pie lejupslīdes.

Izpētiet sevi, savu prātu, izglītību, iztēli, veiciet «dziļumanalīzi» un atrodiet, ko īsti cenšas slēpt jūsu zemapziņa, kas īsti ir tas, kas jūs satrauc vai biedē. Kad jūs aizraksieties līdz savu baiļu saknei un izpratīsiet iemeslu, jūs pārliecināsieties, ka baiļu īstenībā vairs nav.

Tieši bailes ir tās, kas liek cilvēkam atlikt astrālos ceļojumus. Mēs jau zinām, ka tas ir pavisam vienkārši, bet ļaudis baidās. Miegs taču ir gandrīz kā nāve, atgādinājums par to. Mums bail, ka kāds saraus mūsu Sidraba Saiti un mēs paliksim ārpus ķermeņa. Tas astrālā ceļojuma laikā notikt nevar, un tāpēc nav nekāda pamata baidīties. Vienīgais, kas jūs var apdraudēt, – bailes, par kurām jūs paši nezināt.

Tāpēc pētiet savas bailes – tās, kuras apzināties (jūs ātri vien izpratīsiet, ka būtībā tās neeksistē), un tās, kuras jūs neapzināties. Lūk, vēl dažas noderīgas lietas. Sarunvalodā ir tādi izteicieni kā «ne no šīs pasaules» u.tml. Tā saka, redzot kaut ko ļoti skaistu, ko mūsu pelēkajā ikdienā sastapt nevar. Cik tur taisnības? Kad mēs izejam no mūsu ciešanu un pārbaudījumu pilnās fiziskās eksistences, mēs spējam dzirdēt tik brīnišķīgas skaņas un redzēt aizraujoši skaistas krāsas, ka iesaucamies apbrīnā: «Kāds pārdabisks skaistums!» Un šeit mēs kļūstam par upuri mūsu pašu nezināšanai, nonākam savu vēlmju un nepareizo domu gūstā. Daudzi no mums ir tik aizņemti, ka tiem neatliek laika garīgajai attīstībai. Mēs esam ierauti pasaulīgās steigas virpulī. Mums jāpelna nauda, jāpilda darba un sabiedriskie pienākumi. Bez tam zināmu laika daļu mēs veltām miegam. Tādā veidā mūsu dzīve pārvēršas ieplānotā ārprātīgā steigā – un mums neatliek laika vairs nekam citam. Bet vai tad patiesi ir jāpakļaujas šai steigai un ārprātam? Ja vien mēs tiešām vēlamies, tad varam katru dienu atrast brīvu pusstundu meditācijai. Ja mēs regulāri meditēsim, tad spēsim iziet ārpus šīs pasaules. Pēc zināma laika un prakses mēs spēsim veikt astrālos ceļojumus. Uzkrājot pieredzi, mēs pamodināsim sevī prieku un attīstīsimies garīgi. Attīstoties garīgi, mūsu vibrācijas paaugstināsies un mūsu uztveres diapazons kļūs lielāks. Tas būs viens no mūsu skaistākajiem sasniegumiem.

Mūsu galamērķis ir «atrast izeju no šīs pasaules». To var sasniegt arī pēc šīs grāmatas izstudēšanas, centīgi vingrinoties. Bet «neiziesim no šīs pasaules» ātrāk, pirms būsim rūpīgi izpētījuši visu, kas ar to saistīts. Mums ir jāzina, ka ejam uz prieku, garīgu pilnību, ka, atstājot šo pasauli, nokļūsim nesalīdzināmi labākā pasaulē. Mums jāatceras, ka atrodamies šeit gluži kā cietumā. Šeit būdami, mēs nevaram tā īsti spriest, cik šausmīga ir Zemes dzīve, bet, ja mēs iziesim ārpus fiziskā ķermeņa un palūkosimies lejup, – jūs varētu nonākt šokā un zaudēt jebkuru vēlmi atgriezties. Lūk, kādēļ daudzi nevēlas veikt astrālos ceļojumus, kaut arī ar prieku gaida atbrīvošanos no Zemes dzīves. Viņi saprot, ka, atrodoties «cietuma kamerā», jāuzvedas pēc iespējas labāk, jo pretējā gadījumā velti tiek zaudēts laiks.

Tāpēc darīsim uz Zemes tikai labo, lai, aizejot no šīs dzīves, būtu gatavi tam lielajam, kas gaida mūs viņpus nāves. Bet tādēļ ir jāpieliek pūles šeit, šajā dzīvē.

Dažiem liekas, ka gaišreģi cilvēku auras redz pastāvīgi un nemitīgi nolasa viņu domas. Bet tie ir maldi! Ar gaišredzības dāvanu apveltīts cilvēks nenodarbojas ar nemitīgu citu domu lasīšanu. Viņi nepēta draugu vai ienaidnieku auras savtīgos nolūkos. Jo daudzas lietas, kas varētu tikt ieraudzītas, būtu visai nepatīkamas un negaidītas. Gaišreģi un okultisti neielūkosies jūsu personīgajās lietās bez jūsu piekrišanas, jo viņi ir augsti tikumīgi. Netikumīgs cilvēks nemaz nevar būt apveltīts ar tādām spējām.

Bet jābrīdina, ka daudzām tā saucamajām zīlniecēm paredzēšanas spēja nemaz nepiemīt. Ja arī viņām šādas spējas kādreiz ir bijušas, tad tās ir zudušas, jo šīs lietas nav domātas naudas pelnīšanai. Vecas zīlnieces parasti gan ir labas psiholoģes, un, parunājot ar jums, viņas teiks jums to, ko jūs vēlaties dzirdēt.

Tātad – īsti gaišreģi nekad jūsu noslēpumus neizspiegos. Tikumīgs cilvēks nekad neatļausies lasīt otra vēstules, noklausīties sarunas un ielīst otra domās. Bet zemiskajiem un ļaunajiem tādas spējas gluži vienkārši nepiemīt.

Okultie likumi liecina: slikts cilvēks nespēj būt gaišreģis. Ja arī jums nācies dzirdēt runas par to, ka tādam un tādam piemīt šis īpašās spējas, tad droši, ka 90% gadījumu tā nav patiesība.

Gaišreģis vienmēr pajautās jums, ko tieši jūs vēlētos uzzināt. Viņš nekad neielūkosies jūsu domās, ja jūs paši to nelūgsiet.

Pastāv noteikti okultie likumi, kas stingri jāievēro, citādi nākas dārgi maksāt – gluži tāpat, kā par Zemes likumu pārkāpšanu pienākas sods. Ja jūs runājat ar gaišreģi, jums jābūt pārliecinātam, ka sakāt patiesību, jo gaišreģis uzreiz jutīs, ja jūs melosiet. Bet labs gaišreģis nesāks lasīt jūsu domas – un slikts to vienkārši nespēs.

Bet tagad aplūkosim citu gadījumu. Jūs nevarat sadzīvot ar savu dzīvesbiedru. Iespējams, tās ir vienkārši vienas no grūtībām, kas jums jāmācās pārvarēt Zemes dzīvē. Piemēram, pavērosim zirgu sacīkstes: ja viens zirgs vienmēr it kā bez pūlēm uzvar, tad citiem zirgiem viņš ir šķērslis, grūtības. Var gadīties, ka arī jūs esat šāds «zirgs». Ja jūs ātri esat izgājuši cauri kādai «mācībai», jums var likties, ka partneris kavē jūsu virzību. Bet atcerieties, ka šo «nepiemēroto partneri» jūs ārpus Zemes dzīves vairs nesastapsiet. Tāds partneris ir līdzīgs instrumentam, kas palīdz jums gūt noteiktu pieredzi.

Daudz runāts par «cilvēces godību», bet jāsaka, ka cilvēce tomēr nav augstākā dzīvības forma. Zemes cilvēce ir stipri pagrimusi, savtīga, zemiska, ar noslieci uz sadismu. Ja ļaudis nebūtu tādi, tad viņi nedzīvotu uz šis Zemes, jo viņi ir ieradušies šeit tieši tādēļ, lai pārvarētu šos trūkumus. Bet atgriezīsimies pie nesaderības laulībā vai attiecībās ar vecākiem. Mums arvien jāatgādina sev, ka paši esam sagatavojuši sevi uz noteiktiem pārdzīvojumiem, tādēļ nesaderība – pilnīgi dabiska parādība, kas «pieder pie lietas». Cilvēki ar nodomu injicē sev novājinātu vīrusu, lai iegūtu imunitāti pret bīstamāku slimības formu. Tieši tāpat ir arī ar jūsu vecākiem vai laulību partneri, kas tikuši izvēlēti ar tādu aprēķinu, lai jūs gūtu noteiktu pieredzi viņu sabiedrībā. Bet pēc šīs dzīves beigām jūs viņus vairs nesastapsiet – tajā nāves pusē valda harmonija, un, ja nav starp ļaudīm harmonijas šajā dzīvē, tad tajā pusē sastapties viņi nevar.

Septiņpadsmitā stunda SAPŅI ATGRIEŠANĀS ĶERMENĪ

Droši vien arī jums būs nācies pieredzēt apmēram tāda veida sapņus kā: «Es sapņoju, ka eju pa ielu pavisam bez drēbēm, un man bija šausmīgi neērti!» Dažādos variantos šādi sapņi atgadās visiem. Vienam liekas, ka viņš kails nokļuvis smalkā viesistabā, citam – ka viņš kails staigā pa ielām. Acīmredzot tie ir pilnīgi reāli astrālie iespaidi.

Tātad veltīsim šo stundu sapņiem. No senseniem laikiem ļaudis sapņus uzskata par atklāsmēm, priekšnojautām, daži sapņos pat spēj paredzēt nākotni. Bet uzskata arī, ka sapņi ir iztēles augļi, kas parādās, saprātam vairs nekontrolējot ķermeni. Tas tomēr nav tiesa.

Aplūkosim šo jautājumu sīkāk. Kā jau teicām, cilvēkam ir divi ķermeņi – fiziskais un astrālais. Patiesībā gan šo «smalko» ķermeņu ir vēl vairāk, bet mēs pagaidām runāsim tikai par šiem diviem. Aizmiegot astrālais ķermenis pakāpeniski atdalās no fiziskā un lēnām paceļas virs tā. Kādu brīdi tas mierīgi «dreifē», tad izlemj, ko darīt, un nolaižas gultas kājgalī. Pēc tam tas kā putns lido uz izvēlēto mērķi – un Sidraba Saite nostiepjas tam pakaļ.

Vairums Rietumu cilvēku netic, ka tiešām spēj veikt šos astrālos ceļojumus. Viņi neatceras, kas ar tiem naktī noticis. To viņi uztver kā sapņojumu. Tāpēc mēs tik bieži sapņos redzam draugus, vietas, kur esam kādreiz bijuši dzīvē, jo visas šīs lietas pievelk mūs. Ir taču kaut kur jādodas – tad kāpēc gan ne uz jau zināmām vietām? Kamēr cilvēks pilnībā neapzinās astrālo ceļojumu realitāti, viņš nespēj lidot uz nezināmām astrālajām sfērām, viņš spēj apceļot vienīgi pazīstamās Zemes vietas. Un, atgriežoties ķermenī, viņam tas viss liekas vienīgi sapnis.

Vai jūs zināt, kādēļ jūs «redzat sapņus»? Viss, ko jūs «sapņojat», ir reāls. Mūsu sapņi ir tikpat īsti kā ceļojums no Londonas uz Ņujorku lidmašīnā.

Bet, pirms mēs šo tēmu turpinām, atgādināsim, ko nolēma Konstantinopoles koncils, kad baznīcas tēvi ķērās pie «kristietības» attīrīšanas no «maldu mācībām». Daudzas Lielo Skolotāju mācības tika iznīcinātas vai aizliegtas. Tāpēc Rietumos tik daudzus gadsimtus par astrālajiem ceļojumiem nekas nebija zināms, jo šīs lietas neietilpa oficiālās reliģijas ietvaros. Mēs varētu šeit pievienot visai asus komentārus, bet mūsu mērķis ir palīdzēt ļaudīm iepazīt sevi, nevis aizskart kāda ticību, lai cik kļūdaina tā arī nebūtu.

Rietumos cilvēki netic Dabas Gariem un fejām, bet bērni, kuri tos redz, tiek apsmieti un nosodīti. Bet pat kristīgajā Evaņģēlijā ir rakstīts: «Kļūstiet kā bērni, un tad jūs ieiesiet Dieva Valstībā.» Mēs teiktu savādāk: «Ja tici kā pieaugušo neticības nesamaitāts bērns, tad spēsi doties vienalga kur un kad.»

Bērni, baidoties no apsmiekla un neizpratnes, savus redzējumus slēpj un drīz vien zaudē spēju saskatīt citas realitātes. Viņi tiek mācīti redzēt tikai šo vienu – vispārpieņemto realitāti.

Kaut kas līdzīgs notiek arī ar sapņošanu. Sapņojot aizmieg tikai fiziskais ķermenis, bet astrālais ķermenis neguļ vispār nekad. Kad astrālais ķermenis, jaunu iespaidu pilns, atgriežas, tad starp šiem abiem ķermeņiem var rasties disharmonija – astrālais ķermenis zina visu patiesību, bet fiziskais ķermenis savu ieradumu ietekmē tam pretojas.

Patiesība nespēj izlauzties caur ieradumu bruņām, ko ap sevi veido pieaudzis cilvēks. Vairumā gadījumu pieauguša cilvēka dzīve ir vieni vienīgi ieradumi. Astrālais ķermenis zina patiesību, bet fiziskais tam netic, jo ir iemācīts uztvert pasauli tādu, kā māca zinātnieki, – ka ir tikai viena realitāte, izskaidrojama un ar prātu saprotama. Rietumu civilizācijas ļaudis alkst pēc «pierādījumiem», un tie nekad neliekas pietiekoši diezgan. Tādējādi veidojas konflikts starp fizisko un astrālo ķermeni, kas savukārt atkal izraisa nepieciešamību pēc racionāliem skaidrojumiem. Tāpēc sapņi tiek pētīti un skaidroti, balstoties tikai uz esošo «vienīgās īstās» realitātes pieredzi.

Astrālā ceļojuma laikā ar mums var notikt visneiedomājamākās lietas. Astrālais ķermenis to atceras, bet fiziskais ķermenis negrib ļaut šīm zināšanām nonākt cilvēka apziņā. Notiek konflikts starp abiem šiem ķermeņiem, un mūsu atmiņā uzpeld vienīgi miglaina, izkropļota patiesības atblāzma. Ja astrālī pieredzētais ir pretrunā Zemes fiziskajiem likumiem, atkal rodas konflikts, iztēle iziet no kontroles – un mēs redzam murgus vai «neizprotamus sapņus».

Astrālī var lidot jebkurā virzienā, apmeklēt tālas pasaules. Fiziskajā stāvoklī nav iespējama šāda kustība ar domas ātrumu, iešana caur sienām un jumtiem. Tas atkal rada konfliktu starp astrālo un fizisko ķermeni un izkropļo atmiņas par astrālo ceļojumu. Mūsu astrālā pieredze zūd, un nav iespējams no tās gūt labumu.

Tādēļ mēs redzam sapņus, kas mums liekas pilnīgi bezjēdzīgi, bet tas, kas ir bezjēdzīgs mūsu fiziskajā pasaulē, var būt pavisam reāls astrālī.

Tagad pievērsīsimies sapņojumiem, kuros cilvēki ieraudzījuši sevi kailu starp ļaudīm vai uz ielas. Tā notiek, ja, astrālajā ceļojumā dodoties, cilvēks aizmirst uzvilkt astrālo apģērbu. Ja cilvēks «neiztēlojas» sev ietērpu, tad viņš astrālī parādās pilnīgi kails. Pirmajos apzinātās ceļošanas mēģinājumos cilvēks aiz satraukuma par to pilnīgi aizmirsīs. Bez tam ķermenim ir dabīgi būt kailam, jo apģērbs ir cilvēku izgudrojums. Dziļā senatnē vīrieši un sievietes varēja saskatīt viens otra astrālos ķermeņus. Ikviena cilvēka domas bija atklātas visiem, vēlmes bija acīmredzamas, auru krāsas staroja dzīvi un spilgti.

Lidojot astrālī, parasti cilvēks sev iztēlojas to pašu ikdienā valkāto apģērbu. Ja viņš to iztēlojas, tad gaišreģis viņu ieraudzīs ceļojam bez drēbēm. Mēs esam astrālī sastapuši gan kailus, gan pidžamās ģērbtus, gan arī pavisam neiedomājamos tērpos ieģērbtus cilvēkus. Daži ļaudis sapņos izdomā fantastiskus apģērbus, ko neiedrošinātos valkāt dienā.

Sapņi – tie ir pilnīgi reāli notikumi, un astrālī cilvēks spēj izšķirt daudz vairāk krāsu, redzēt tālāk un skaidrāk nekā Zemes dzīvē. Astrālī viss ir spilgtāks, skaidrāks, krāsu gamma nesalīdzināmi bagātāka. Piemēram, mēs astrālī lidojam pāri jūrai. Mēs nolaižamies zeltainā piekrastē. Ir brīnišķīgi skaidra diena, un debesis mirdz tumšzilā spožumā. Katrs vissīkākais smilšu graudiņš liedagā atstaro sauli kā dārgakmens. Mēs sajūsmināmies par tik neparasto un vienreizējo krāsu salikumu. Viss ir tik skaidrs. Pa labi no mums slejas zaļgana klints – šķiet, ka tā ir no tīra nefrita. Bet dīvainākais ir tas, ka mēs spējam to redzēt arī no iekšpuses! Mēs spējam redzēt visas pēdas, kas vien jebkad uz tās atstātas, redzēt, kas slēpjas klints dzīlēs.

Mēs raugāmies pavisam citām acīm, tā, it kā redzētu to visu pirmo reizi dzīvē. Gaisā mēs redzam kaut ko līdzīgu varavīkšņainām lodītēm – tās peld gaisā – tas ir gaisā mītošais dzīvais spēks. Krāsas ir ārkārtīgi piesātinātas, brīnumainas, un mūsu redzes asums pārsniedz visu uz Zemes iedomājamo. Cik vien Zemes virsmas izliekums ļauj, viss ir saredzams ārkārtīgi skaidri, līdz sīkākajai detaļai. Miesā ieslēgti, mēs salīdzinoši esam gluži kā akli. Uz Zemes mēs ciešam no redzes traucējumiem, kas liedz mums saskatīt lietas tādas, kādas tās ir. Mūsu uztvere un jutība ir piezemētas, jo šeit, fiziskajos ķermeņos, mūs apgrūtina alkatība, naids, neveselīga barība, mēs jūtamies pārāk svarīgi sev, lai spētu ieraudzīt vēl ko citu. Bet, izejot brīvajā astrālajā pasaulē, mēs spējam lietas ieraudzīt visā to skaistumā – tā, kā nekad nespēsim redzēt uz Zemes.

Ja sapnis ir neparasti skaidrs un krāsains, tad ziniet, ka tas nav parasts sapnis, bet reāls astrālais ceļojums.

Vēl viens iemesls, kādēļ cilvēki neatceras astrālī piedzīvoto, ir tāds, ka astrālī viņu vibrācijas ir krietni vien augstākas nekā materiālajā pasaulē.

Atstāt fizisko ķermeni ir salīdzinoši viegli, jo vibrāciju dažādība šo procesu netraucē. Toties šķēršļi rodas, kad cilvēks no astrāļa atgriežas miesā. Zinot par šiem šķēršļiem savlaicīgi, mēs spēsim apzināti tos ietekmēt un sagatvot fizisko ķermeni.

Iztēlojieties, ka atrodaties astrāli. Jūsu fiziskais ķermenis atrodas zem jums, tas vibrē ar noteiktu – diezgan zemu – ātrumu. Tajā gandrīz nemaz nav jūtama dzīvība. Bet astrālais ķermenis ir dzīvības pārpilns, un tā vibrācijas ir daudz augstākas. Tātad no augstākā vibrāciju līmeņa mums jāpāriet uz zemāko. Piemēram, pasažieri nevar izkāpt no ātri braucoša autobusa, autobusam vispirms ir jāsamazina ātrums un jāapstājas. Ja pasažieris grib atstāt ātri braucošu autobusu, tad viņam ir jāzina, kā pareizi no tā izlēkt. Un to var apgūt, tikai attiecīgi trenējoties. Tāpat arī mums jāizpēta, kā ieiet fiziskajā ķermenī, ja tā vibrācijas ir zemākas par astrālajām. Tās ir tik dažādas, ka pietuvināt tās mēs varam tikai zināmās robežās. Tāpēc ir nedaudz jāpagaida un jāsinhronizē abu ķermeņu vibrācijas. To var panākt vingrinoties. Mēs spējam nedaudz pacelt fiziskā ķermeņa vibrācijas un nedaudz samazināt astrālā ķermeņa vibrācijas. Kad tās kļūst saskanīgas, mēs varam droši iet atpakaļ fiziskajā ķermenī. Kad vienreiz būsim iemācījušies to darīt, vairs nevajadzēs nekādu pūļu.

Bet, atgriežoties miesā iepriekš «nesinhronizējoties», mēs pamostamies gandrīz slimi, ar sāpošu galvu, sliktā noskaņojumā. Tas notiek tādēļ, ka abu ķermeņu nesaderīgās vibrācijas izsaukušas disharmoniju.

Ja tas tā ir noticis, tad astrālais ķermenis nav īsti pareizi novietojies savā fiziskajā «miteklī». Labākais, ko var darīt tādā gadījumā, mierīgi pagulēt un iziet astrālī no jauna, lai varētu atgriezties pareizi. Tad visas galvas sāpes un nelāgās izjūtas izzudīs. Tas prasīs jums liekas desmit minūtes, bet labāk patērēt desmit minūtes un justies labi nekā steigties un justies slikti līdz pat nākošajam miegam.

Dažreiz gadās, ka cilvēks redz sapni par it kā vēsturiskiem notikumiem vai arī «ne no šīs pasaules» atgadījumiem. Tādā gadījumā šeit par iemeslu var būt kaut kas diezgan ievērojams – jūsu attīstības pakāpe ļauj jums stāties kontaktā ar «Akašas hroniku». Tas jums ļauj ielūkoties pagātnē vai arī – kas notiek daudz retāk – nākotnē. Labi gaišreģi bieži spēj iepriekš paredzēt nākotni – kā iespējas un varbūtības, bet ne absolūtu realitāti.

Tātad kļūst skaidrs, ka visi spēj attīstīt sevī spēju atcerēties astrālī notikušo.

Bieži atgadās, ka cilvēks, no rīta pamostoties, ienīst visu pasauli un līdzcilvēkus. Tikai pēc zināma laika šis melnais noskaņojums izgaist. Tam ir vairāki iemesli. Viens no tiem ir tāds, ka astrālī cilvēks visu redz nesalīdzināmi skaistāku nekā uz Zemes, jūtas brīvs un laimīgs, – un tad pienāk brīdis atgriezties atpakaļ. Kādēļ? Lai ciestu? Smagi strādātu? Lai kāda arī šī diena nebūtu – cilvēkam tā liksies nelaimīga.

Otrs iemesls nav īpaši patīkams. Šeit, uz Zemes, mēs esam kā skolnieki klasē, mēs cenšamies izpildīt tos uzdevumus, ko mūsu dvēsele sev izvirzījusi pirms došanās lejup. Kad mēs iemiegam, astrālais ķermenis atstāj skolu un «dodas mājup». Cilvēks, būdams apmierināts ar savu Zemes dzīvi un uzskatīdams sevi par svarīgu personību, no rītiem jūtas it kā neapmierināts, nikns. Tā parasti notiek, ja, astrālī būdams, cilvēks redz, ka Zemes dzīvē viņš nedara to, ko vajadzētu, ka viņa labsajūta un pašapmierinātība ir neīstas.

Bet savus īstenos uzdevumus viņš nerisina tādēļ, ka viņam ir daudz naudas un īpašumu. Daži iedomājas, ka ir ļoti labi un pareizi iedzīvoties no krāpšanas un šaubīgiem darījumiem. Bet tā ir šo cilvēku neveiksme Zemes lietās. Pienāk laiks, kad ikvienam no jums jāsastopas vaigu vaigā ar patieso, ne šīszemes realitāti. Materiālā pasaule ir ilūziju un maldīgu, vērtējumu pilna – nauda, laicīga vara, stāvoklis sabiedrībā tiek uzskatīti par vērtību. Indijā jebkurš klejojošs mūks ir daudz labāk sagatavots nākošajai dzīvei nekā naudasmaiss finansists, kas iedzīvojas uz citu rēķina.

Bet, izejot astrālī, šie finansisti ierauga, kādu postu nodara ar savu rīcību. Viņi atgriežas atpakaļ gluži satricināti. Bet, par nelaimi sev un citiem, atgriežoties atpakaļ fiziskajā ķermenī, viņi nespēj atminēties astrālī redzēto, viņiem vienīgi šķiet, ka tie bijuši slikti, neskaidri sapņi. Pēc tam viņi kliedz uz saviem padotajiem un rada īstu «melno pirmdienu».

Šādām «melnajām pirmdienām» ir īpaši iemesli. Vairums ļaužu nedēļas laikā daudz strādā, bet svētdienās atpūšas – pārtrauc maizes darbu un atslābinās. Nedēļas nogalē tiem ir vairāk laika izgulēties, viņu astrālie ķermeņi iziet tālākos ceļojumos un labāk spēj ieraudzīt, cik sliktas lietas veicis viņu fiziskais ķermenis. Pirmdienas rītā viņiem ir sliktāks noskaņojums nekā citos rītos. Vēl jāpievēršas cita veida ļaudīm – tiem, kas guļ ļoti maz. iņu astrālais ķermenis nevēlas atstāt fizisko, lai tam nebūtu jāredz nelietības, kas guļ uz tā sirdsapziņas. Dzērāji bieži vien pat baidās no aizmigšanas, jo tad viņus acumirklī ielenc vispretīgākās zemākās astrālās būtnes – mēs jau runājām par astrālo floru un faunu. Fiziskais ķermenis tādos gadījumos ļoti cieš no bezmiega, bet, tam aizmiegot, – cieš astrālais ķermenis. Šādi ļaudis ir satraukti, uzbudināti, nespēj ne minūti būt mierīgi. Viņi steidzas noslogot savu apziņu, lai nebūtu jādomā, kāda ir viņu patiesā būtība un kļūdas.

Pieradums neizgulēties, t.i., neļaut dvēselei kontaktēties ar fizisko ķermeni, noved pie tā, ka cilvēks no Zemes dzīves negūst nekādu labumu, viņa evolūcija neturpinās un viņš ir spiests atgriezties vēlreiz, lai sāktu visu no jauna.

Kā uzzināt, vai sapnis ir iztēles spēle vai arī īsta astrālā ceļojuma iespaidi? Visvienkāršāk ir pajautāt sev pašam – vai sapnī redzētās lietas bija krāsainas un skaidras vai ne? Ja tās bija tādas, tad ziniet, ka tas ir bijis astrālais ceļojums. Ja jūs redzat sapnī mīļoto cilvēku, tad tas nozīmē, ka jūs, iespējams, ceļojuma laikā esat apmeklējis viņu. Ja pirms gulētiešanas jūs aplūkosiet viņa fotogrāfiju, varat būt pārliecināts, ka sapnī viņu apmeklēsiet.

Gadās arī tā, ka pamostaties satraukti, bet ne saniknoti, domājot par kādu cilvēku, ar kuru esat zināmā disharmonijā. Iespējams, pirms gulētiešanas esat domājis par strīdu, domstarpībām, kas bijušas starp jums, un, iespējams, esat apmeklējis šo cilvēku astrālī, un jūs kopīgi esat atrisinājuši jūsu konfliktu. Astrālī jūs nolēmāt, ka, atgriežoties uz Zemes, savu lēmumu atcerēsieties un spēsiet draudzīgi vienoties. Vai arī – pretējā gadījumā – starp jums noticis vēl dziļāks konflikts – un jūs izjūtat vēl lielākas antipātijas pret šo cilvēku. Bet tas nav svarīgi – ja atgriežoties jūs neesat spējis sinhronizēt astrālo un fizisko ķermeni, visi jūsu nodomi tiks aizmirsti.

Bet nu mazliet apstāsimies un pārdomāsim, ko esam iemācījušies, ko ne. Būtu derīgi ieturēt nelielu pārtraukumu. Tas nepieciešams, lai nepārpūlētos. Pārpūlējies cilvēks nespēs savu darbu labi paveikt.

Vai jūs zināt, kas notiek, ja esat pārpūlējušies vai noguruši?

Astoņpadsmitā stunda DARBS

Pieņemsim, ka mums labajā rokā jānes smaga nasta. Pēc kāda laika roka sāks sāpēt. Ja mēs turpināsim ar labo roku cilāt smagumus, sāpes pastiprināsies un var sākties kāda slimība. Aplūkosim šo jautājumu sīkāk.

Ne vienreiz vien šai grāmatā jau uzsvērām, ka dzīvība ir elektriskas dabas parādība. Kad cilvēks domā – viņš rada noteiktu elektrisko strāvu. Ja cilvēks grib pakustināt pirkstu – izdalās strāva nervu impulsa veidā. Šis nervu impulss liek muskulim darboties. Ja roka smagā darbā ir pārpūlēta, tas nozīmē, ka nervi, kas no smadzenēm uz roku sūtījuši impulsus, ir pārslogoti. Šo procesu var salīdzināt ar to, kā pārdeg elektriskie drošinātāji, ja ir pārsniegts zināms spriegums. Tāpat notiek arī ar mūsu nerviem – ja tie tiek pārslogoti, tie nogurst.

Kā veidojas šis nogurums? Uz to atbildēt viegli. Kustinot rokas un kājas, muskuļu darbību stimulē smadzenes. Nervu impulsi liek noteiktām ķīmiskām vielām izdalīties muskuļu audos, un muskuļi sasprindzinās vai atslābst. Šī muskuļu sekrēcija – ķīmiskās vielas – pārpūles laikā tiek izdalīta vairāk, nekā audi spēj to uzsūkt. Rezultātā no pāri palikušajām ķīmiskajām vielām veidojas mikroskopiski, asi kristāliņi, kas ar laiku var kaitēt cilvēka veselībai. Var izveidoties slimības, nervozitāte. Tas ir arī atkarīgs no cilvēka ieradumiem. Izstrādājiet sev labus ieradumus, veidojiet labu raksturu – un jums būs laba veselība. Izveidojiet sliktu, nervozu raksturu – un jūsu veselība cietīs. Ja cilvēks fiziski izskatās labi, tad arī viņa raksturs ir labāks, līdzsvarotāks nekā, teiksim, fiziski vājam, slimīgam «kaulu kambarim».

«Zelta vidusceļa» būtība arī šeit ir pilnīgi skaidra. Pieturoties pie šī vidusceļa, ir jāstrādā labi un daudz, bet, ja cilvēks cenšas strādāt vairāk nekā iespēj, tad tā būs tikai veltīga enerģijas tērēšana, veselības maitāšana. «Zelta vidusceļš» nozīmē – darboties tādā veidā, lai izpildītu attiecīgo uzdevumu un lieki netērētu laiku un enerģiju.

Daudzi uzskata, ka vajag strādāt un strādāt – līdz pilnīgam spēku izsīkumam, un, jo vairāk viņi šādi nopūlēsies, jo labāk. Pareizi – ir jāstrādā daudz, bet nedrīkst pārpūlēties. Gan darbā, gan mācībās nepieciešami pārtraukumi, atpūta. Kad jūtamies noguruši, nepieciešams mainīt darbības veidu – pēc garīga darba nodoties fiziskiem vingrojumiem vai – ja strādāts fizisks darbs – atpūsties, lasot grāmatu vai klausoties mūziku. Tādā veidā mēs novērsīsim pārspriedzi un saglabāsim veselību. Vai jūs pietiekoši centāties, lai ieraudzītu auru? Vai ēterisko starojumu? Varbūt jūs pārlieku sasprindzinājāties? Ja neesat sasnieguši vēlamo rezultātu, nekrītiet izmisumā – tam nepieciešams laiks, pacietība, patiesa ticība. Jūs taču cenšaties darīt lietas, par kurām agrāk pat nenojautāt. Jūs taču nedomājat, ka izmācīties par ārstu vai advokātu iespējams pāris dienās vai nedēļās. Tas prasa garus studiju un prakses gadus. Jums jāstrādā nopietni un vairākas stundas dienā.

Daži indiešu filozofi uzskata, ka gaišredzību sasniegt iespējams apmēram desmit gadu laikā – ja ir labvēlīgi apstākļi. Mēs ticam, ka to iespējams izdarīt arī ātrāk, ja vien cilvēks ir pietiekami mērķtiecīgs un sagatavots. Tāpēc esiet pacietīgi.

Mums pienāk ļoti daudz vēstuļu.

Kāda jauniete no Austrālijas, apveltīta ar lieliskām gaišreģes spējām, baidās, ka vecāki nodomās, ka viņai «piemītot dīvainības». Kāda kundze no Toronto spēj redzēt ēterisko starojumu, un viņas spējas ātri attīstās.

Gaišredzības spējas neierobežo ne dzīvesvieta, ne cilvēka tautība vai ādas krāsa.

Lūk, stāsts par kādu dienvidslāvu sievieti – kopš bērnības apveltītu ar gaišreģes dotībām. «Baidies no tā, kas nokauj dvēseli, ne miesu.» Viņa izgāja cauri fašistu koncentrācijas nometnēm, jo palīdzēja citiem un vērsa savas domas uz Mūžību. Viņa nebaidījās, un cietumu šausmas nespēja kaitēt viņas dvēselei.

Nemierīgu, nervozu ļaužu auras «inficē» cita citu, un veidojas kaut kas «epidēmijai» līdzīgs – kā, piemēram, fašisms. Prakse psihiatriskajā slimnīcā atklāj, ka auras nokrāsa atbilst slimības pakāpei.

Deviņpadsmitā stunda ATMIŅAS KLIŠEJA (CEĻOJUMS PAGĀTNĒ)

Šoreiz stāstīsim par «atmiņas klišeju» – tas attiecas uz pilnīgi visiem Zemes iedzīvotājiem. Ar «atmiņas klišejas» palīdzību mēs spējam ieraudzīt visu, kas vien kādreiz noticis uz mūsu un arī citām planētām. Zinātnei vēl nav pienācis laiks apgūt to, ko okultisti zinājuši vienmēr: arī citās pasaulēs dzīvo apzināties un just spējīgas būtnes.

«Atmiņas klišeju» veido dažādu notikumu nospiedumi (projekcijas) Visuma ēteriskajā ķermenī. Kā jau zināms, matērija un enerģija pastāv mūžīgi. Gaismas viļņi sasniedz mūs no ārkārtīgi tālām zvaigznēm. Gaismas ātrums ir 300 tūkstoši km/sek., un mums tas liekas neiedomājami liels, lai gan īstenībā tas ir ārkārtīgi mazs, – nereti zvaigžņu gaisma sasniedz Zemi, kad pašas zvaigznes jau sen ir gājušas bojā.

Atzīmēsim arī to, ka cilvēka eksistences loks ir 72 tūkstoši gadu. Šā loka laikā cilvēks arvien no jauna atgriežas dažādās pasaulēs un ķermeņos. Tādējādi šie 72 tūkstoši gadu ir mūsu skolas laiks. Gaisma kalpo par laika un attāluma mērauklu. Astronomi lieto apzīmējumu «gaismas gads», lai izteiktu attālumus starp zvaigznēm.

Ir lietas, ko mēs nespējam veikt, būdami fiziskajā ķermenī, bet kas var būt viegli izpildāmas, ja atrodamies astrālī. Pieņemsim, ka spējam pārvietoties tik ātri kā doma. Pieņemsim, ka spējam acumirklī nokļūt uz planētas, kuras gaisma Zemi sasniedz 3000 gados. Tātad, atrodoties uz šīs planētas, savukārt ieraudzīsim gaismu, kas atstājusi Zemi pirms 3000 gadiem. Šī gaisma mums parādīs 3000 gadu senas ainas – Ēģiptes un Ķīnas civilizācijas, vēl mežonīgos Rietumus. Ja mēs atrastos tuvāk Zemei, vietā, kuru Zemes gaisma sasniedz 1000 gados, tad mēs varēto vērot 1000 gadu vecu pagātni – viduslaiku Eiropu, Indijas un Amerikas civilizācijas. Un arī pati Zeme pirms 1000 gadiem izskatījās citāda – nebija izcirsti meži, krastu līnijas bija savādākas.

Zemes dzīves laikā – fiziskajā ķermenī – cilvēka spējas ir visai ierobežotas. Bet, nonākot astrālajā pasaulē, mēs varam tās izmantot daudz pilnīgāk. Mēs spējam ieraudzīt lietas pavisam citā gaismā. Mēs ieraudzītu, ka viela ir patiesi neiznīcināma, ka visas parādības, kas vien kādreiz atgadījušās uz Zemes, nepārtraukti atrodas Visumā kā gaismas viļņi. Un mēs spējam iemācīties notvert šos viļņus no visdažādākajiem Zemes attīstības posmiem.

Aprakstīsim vienkāršu piemēru.

Tumšā istabā ieslēdzot diaprojektoru, uz ekrāna parādīsies attēls. Bet, ja jūs šī projektora staru pavērsīsiet pret debesīm, jūs redzēsiet tikai neskaidru gaismas staru. Šis stars turpināsies bezgalībā tiktāl, kamēr nesastaps kādu šķērsli – mākoni vai lidmašīnu, pret kuru atstaroties.

Cilvēki vienmēr ir sapņojuši par «laika mašīnu». Uz Zemes esot, tā ir fantastiska vēlme, jo fiziskajā miesā mēs esam tik ierobežoti. Mūsu ķermenis ir visai nepilnvērtīgs instruments.

Bet, izejot astrālī vai pat aiz astrāļa, «laika mašīna» kļūst par pilnīgi iespējamu lietu – tāpat kā teātris vai kino.

«Atmiņas klišeja» ir īpaša svārstību jeb vibrāciju forma, kas ietver gan gaismas, gan skaņu viļņus. Zemes valodā to grūti aprakstīt, ja nu vienīgi to var salīdzināt ar radioviļņiem. «Atmiņas klišeja» vai – kā daži okultisti to vēl dēvē – «Akašas hronika» ir Zemes notikumu nospiedums Visuma ēteriskajā ķermenī – akašā.

«Atmiņas klišeja» – tās ir nebeidzamas vibrācijas, un viss, pilnīgi viss, kas kādreiz noticis uz Zemes, mūžīgi saglabājas tajās. Izejot no fiziskā ķermeņa, mēs bez īpašas piepūles varam iemācīties ieraudzīt šajā hronikā visu, ko vien vēlamies. Arī citām pasaulēm ir savas «atmiņas klišejas» –tāpat kā katrai valstij ir savas radioprogrammas.

Cilvēks, kurš spēj «pieslēgties» šīm vibrācijārn, var pārliecināties, cik melīgas un nepatiesas ir mūsu vēstures grāmatas. Mirstot savai Zemes dzīvei, mēs pārejam citā eksistences līmenī, un ikviens no mums vaigu vaigā sastopas ar savu nodzīvoto dzīvi – tas notiek domas ātrumā. Mēs to visu ieraugām «atmiņas klišejā», pie tam ne tikai kopš piedzimšanas brīža, bet arī savas gaitas pirms tam, kad vēl tikai esam plānojuši, kur un kā mums piedzimt. Pēc tam, apzinoties pieļautās kļūdas, mēs no jauna spējam ieplānot savu nākošo dzīvi.

Protams, paiet ilgs laiks, pirms cilvēks spēj brīvi lasīt «atmiņas klišejā», bet pastāvīgs darbs un ticība jums ļaus to iemācīties.

Bet kas tad īsti ir ticība?

Ticība ir lieta, ko var apgūt un pilnveidot gluži tāpat kā paražas un ieradumus. Ticība nelīdzinās nezālei, kas pati aug, drīzāk tā atgādina maigu siltumnīcas augu, kas prasa pastāvīgu aprūpi. Ja mēs arvien atkārtojam, ka ticam, tad šī ticība pāriet zemapziņā. Zemapziņa taču veido 9/10 mūsu psihes, tāpēc tā spēj būt varens palīgs. Atkārtojiet un vēlreiz atkārtojiet, ka ticat, un jūsos attīstīsies ticība.

Ticība ir kaut kas tāds, kas aug līdz ar jums. Vispirms noskaidrojiet paši sev – kam jūs vēlētos ticēt. Vai jums nepieciešama reliģioza ticība vai arī gluži vienkārši ticība saviem spēkiem? Apdomājiet to vispusīgi – un jūs pārliecināsieties, ka ticība jums ir nepieciešama. Pārlieciniet sevi, ka jūs ticat, iedvesiet sevī ticību. Kad ticīgie iet baznīcā, viņi tur skaita lūgšanas, kā arī dzird citu skaitītās lūgšanas. Pateicoties tam, šīs lūgšanas ieiet viņu zemapziņā un veido ticību. Līdzīgi ir ar Austrumos praktizēto mantru skaitīšanu. Cilvēkam ik pa brīdim šīs mantras jāatkārto – viņš pat var nezināt, ko īsti tās nozīmē, jo Skolotājs ir tās sastādījis ar tādu aprēķinu, lai tās pamodinātu cilvēkā noteiktas vibrācijas. Pat ja cilvēks mantru nav izpratis, tā kļūst par viņa zemapziņas daļu un atstāj vajadzīgo iespaidu. Tāpat iedarbojas arī lūgšanas – ja jūs tās laiku pa laikam atkārtosiet, jūs sāksiet ticēt. Galvenais – likt zemapziņai darboties mūsu labā. Tikai zemapziņa palīdzēs izveidoties īstai, nešaubīgai ticībai: ja zemapziņa būs šo ticību pieņēmusi, tā pati jums laiku pa laikam atgādinās, ka jūs ticat un jums ir tādas un tādas iespējas.

Atkārtojiet sev ik pa brīdim, ka ieraudzīsiet auru, ka jums parādīsies telepātiskas spējas, ka spēsiet sasniegt iecerēto.

Cilvēki, kas gūst panākumus, – tie ir cilvēki, kas tic savām spējām. Šo ticību viņi ir pārvērtuši pārliecībā, bet pārliecību – īstenībā. Ja jūs nepārtraukti sev atkārtosiet, ka jums noteikti paveiksies, ja jūs pārliecināsiet paši sevi – panākumi neizpaliks.

Mūsu Zeme ir pārbaudījumu un ciešanu pilna. Cilvēki šeit ierodas, lai mācītos, lai nokļūtu situācijās, kas prasa drosmi, apņēmību, norūda raksturu. Briesmu un ciešanu pilna dzīve māca daudz ātrāk un labāk nekā mierīga un laimīga.

Visa pasaule atrodas pastāvīgā cīņā. Ieskatieties vēstures grāmatās – tur ir vieni vienīgi kari, epidēmijas, dabas katastrofas. Šī pasaule patiesi ir grēcinieku un nelaimīgo pasaule. Augstākajām Būtnēm tāpēc ir grūti ierasties šeit. Viņi nevar šeit ierasties visā savā pilnībā un īstajā apveidā, jo nespētu pretoties šīszemes bēdām un ciešanām. Tāpēc, domājot par kādiem cilvēkiem, kuriem piemīt trūkumi, esiet piesardzīgi. Trūkumi un vājības nenozīmē, ka cilvēkam nevar būt izcilas garīgas dotības. Izņēmums – tieksme uz alkoholu, jo tā iznīcina visas garīgās spējas.

Daudziem lieliem gaišreģiem un telepātiem bijuši fiziski trūkumi, jo ciešanas paaugstina vibrāciju līmeni, cilvēks kļūst jutīgāks. Nevar par cilvēka garīgumu spriest pēc viena acu uzmetiena. Ja cilvēks ir slims vai kropls, tas nenozīmē, ka viņš ir garīgi neattīstīts. Slimība var būt brīvprātīgi pieņemta. Nenosodiet spēcīgu personību, kas, piemēram, lieto stiprus vārdus un neuzvedas tā, kā, pēc jūsu domām, vajadzētu uzvesties Lielam Cilvēkam. Viņš patiešām var būt liels arī lamājoties, jo šādi trūkumi ir kā enkurs, kas cilvēkam ļauj noturēties uz šīs Zemes. Ja vien cilvēks nav alkoholiķis, viņš var būt Augstāka Būtne.

Uz Zemes ir milzums grēku, bet, dzīvojot tīru un nevainojamu dzīvi, iespējams tos pārvarēt. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc mēs ierodamies uz Zemes, jo Garīgajā Pasaulē nav ne grēku, ne ļaunuma. Tie, kas iepriekšējā dzīvē bijuši ļaundari un tirāni, ierodas atpakaļ, lai labotu savas kļūdas. Nākošajā dzīve šādi cilvēki kļūst par lieliem reformatoriem. Padomājiet par to. Atcerieties, mēs jau stāstījām par sekošanu «zelta vidusceļam». Tas nozīmē, ka cilvēks nedrīkst būt pārlieku slikts, lai viņam vēlāk par to nebūtu jācieš, bet viņš arī nevar būt pārlieku labs, jo pārlieku labie un tīrie uz šīs Zemes vienkārši nespēj dzīvot.

Divdesmitā stunda PAŠSAVALDĪBA ELPOŠANAS REGULĒŠANA

Tiem, kas sevī vēlas attīstīt gaišredzības spējas, jāvirzās uz priekšu pakāpeniski. Šo spēju attīstību nav iespējams sasteigt. Piemēram, ja mākslīgi stimulē tropu orhidejas augšanu, tā izveidojas trausla, neveselīga un viegli iet bojā. Visam, kas aug un attīstās, ir jāveidojas dabiski, savā laikā.

Mēs vēlamies, lai jūsu spējas būtu noturīgas un veselīgas. Lai jūs viegli un droši spētu ielūkoties pagātnē un, paceļot akmeni jūras krastā, varētu noteikt, kas ar šo akmeni noticis gadu gaitā. Jums jāzina, ka pēc priekšmeta, ko kāds cilvēks turējis rokā, iespējams uzzināt visu viņa pagātni. Tas nav pārspīlējums, tas ir pat diezgan vienkārši, ja vien, protams, cilvēks zina, kā attīstīt šādas spējas. Tādēļ mēs aicinām jūs vispirms radīt drošu pamatu, jo uz smiltīm būvēta celtne ir nestabila.

Šī pamata stūrakmens pirmām kārtām būs pašsavaldība un iekšējs miers, bez kā nav iespējamas sekmes ne gaišredzībā, ne telepātijā. Cilvēce – tā ir savstarpēji konfliktējošu emociju masa. Pavērojiet pūli uz ielas – visi steidzas, kur nu kurais. Tas ir kā tāds mūžīgi vārošs katls, kurā mutuļo niknums, sarūgtinājums un bailes. Bieži vien mēs jūtamies aizvainoti, paši nesaprotot, par ko. Mūs moka nepamatots sasprindzinājums, un tā vien liekas – tūlīt mēs uzsprāgsim. Bet ar to jau nevienam nebūs līdzēts – un vismazāk jau ezotērisko meklējumu jomā. Ja atgadās šādi nekontrolējami smadzeņu viļņi – tas nozīmē, ka cilvēku ietekmē no ārpuses nākoši signāli. Tie skar mūs nepārtraukti, no visām pusēm un visiem apkārtējiem ļaudīm.

Šie nekontrolējamie svešie smadzeņu viļņi ir gluži kā radiotraucējumi negaisa laikā. Un, ja mēs no tā satrauksimies arvien vairāk, tas neko labu nedos.

Kamēr mēs nepratīsim norobežot savu saprātu no šādiem citu cilvēku radītiem «traucējumiem», mēs nespēsim apgūt telepātiskās spējas.Tas nav pārspīlējums!

Mums jāiepazīst visi iespējamie šķēršļi mūsu ceļā, jo citādi mēs nespēsim tos pārvarēt.

Cilvēka smadzenes pastāvīgi ģenerē elektrisko strāvu, nosūta elektriskos impulsus, kas veido cilvēka ķermeņa «radioprogrammu». Daudz kas cilvēka ķermeni, kā arī tādās lietās kā telepātija un gaišredzība kļūst vieglāk izprotams, ja salīdzina to visu ar radioelektroniku.

Visas ierīces ir jāsaudzē – vai tad jūs tīšuprāt sāksiet dauzīt televizoru vai radio? Bet mūsu visdārgākais radiouztvērējs ir mūsu smadzenes. Ja jums ir slikts garastāvoklis, jūs uztraucaties – neizgāziet savu niknumu uz citiem! Labāk dziļi ieelpojiet un aizturiet elpu uz dažām sekundēm, tad atkal lēnām izelpojiet! Izdariet tā vairākas reizes pēc kārtas – un jūs atklāsiet, ka esat jau pavisam nomierinājies.

Elpošanas procesam ir jānotiek pastāvīgā ritmā, un ieelpas laikā ir jāiztēlojas, ka jūs uzsūcat sevī dzīvību un enerģiju – un tas patiešām tā arī ir.

Piemēram: izdariet spēcīgu ieelpu ar atvērtu muti. Pēc tam apmēram 10 sekundēs pilnībā piepildiet plaušas – cik tik vien iespējams. Tad aizturiet elpu apmēram 5 sekundes un sāciet lēnām izelpot tā, lai izelpa ilgtu ne mazāk kā 7 sekundes. Izelpojiet visu, sasprindziniet muskuļus tā, lai plaušās nepaliktu «vecais» gaiss. Pēc tam atkārtojiet to visu. Būtu labi izdarīt ne mazāk kā 6 šādus vingrinājumus pēc kārtas – un jūs pārliecināsieties, ka sasprindzinājums un sliktais noskaņojums izgaist. Jūs jutīsieties daudz labāk un iegūsiet iekšēju mieru.

Pirms svarīgiem pārbaudījumiem paelpojiet dziļi un spēcīgi. Pulss ne tikai nepaaugstināsies, bet pat nedaudz palēnināsies. Jūs neuztrauksieties un jutīsieties pārliecināti par sevi.

Pamēģiniet!

Ikdienas dzīvē mēs bieži vien satraucamies par niekiem. Patiesa kultūra un garīgums nav savienojami ar šādu uzvedību. Lielu pilsētu iemītnieki ir daudz nervozāki nekā laucinieki. Tādēļ ir jāmācās savas emocijas kontrolēt. Ja jūs bieži uztrauksieties, varat saslimt ar kuņģa čūlu vai gastrītu. Ja tomēr jums iznāk satraukties, padomājiet – vai tam būs nozīme pēc 50 vai 100 gadiem?

Pašreizējais tā sauktās «civilizācijas» attīstības posms ir smagu pārbaudījumu laiks. Šī «civilizācija» arvien vairāk pavērsās pret pašu cilvēku. Mūsu smadzenes sāk izstarot nedabīgus smadzeņu viļņus. Kad cilvēka domas ir kārtībā, viņa smadzenes izstaro normālus, ritmiskus smadzeņu viļņus, ko ārsti spēj pierakstīt ar speciālas aparatūras palīdzību. Normāliem smadzeņu viļņiem ir noteikts veids, un nelaimju, satraukuma vai garīgas saslimšanas gadījumā vispirms izmainās šie smadzeņu viļņi. Austrumos ir zināms fakts, ka, ja vien cilvēks spēj šos nenormālos viļņus apspiest, veselība atkal atjaunojas. Austrumos ir vairāki garīgo slimību ārstēšanas paņēmieni, kas balstās uz smadzeņu viļņu atjaunošanu.

Bieži gadās, ka sievietes pēc krasām dzīves pārmaiņām, piemēram, dzemdībām, sāk ģenerēt pilnīgi citas formas smadzeņu viļņus. Hormonāli traucējumi, it īpaši klimaksa laikā, izsauc «smadzeņu vētru», kas nereti rada histēriju.

Bet labāk atgriezīsimies pie formulas «pēc 50 – 100» gadiem. Labestībai jebkurā gadījumā būs nozīme gan pēc 50, gan pēc 100 gadiem, jo tā dara tīrākus cilvēka uzskatus un pārliecību. Jo vairāk laba jūs darīsiet citiem, jo vairāk sasniegsiet un saņemsiet paši sev. Jo pastāv okultais likums – jūs nespēsiet neko saņemt, pirms nebūsiet devuši paši. Ja jūs dodat – vai nu tas ir kāds pakalpojums, vai nauda, vai mīlestība –, tad arī jūs savukārt saņemsiet pretī pakalpojumu, naudu, mīlestību. Nav svarīgi, ko kurš dod un ko kurš saņem, – jo viss atdotais ar laiku atgriezīsies. Uz labestību nepieciešams atbildēt ar labestību.

Esiet droši, visi sīkie sarūgtinājumi, muļķīgie šķēršļi un nepatikšanas nākotnē liksies pilnīgi nesvarīgi. Apgūstiet iekšēju mieru un pašsavaldīšanos! Viss, kas jums jādar, – elpojiet dziļi un domājiet, ka nākotnē visas sīkās kļūmes un raizes būs pavisam nenozīmīgas. Un tad jūs tiešām ieraudzīsiet tās pareizā perspektīvā – kā sīkas un nebūtiskas blakuslietas.

Mēs bieži vien gaidām, ka noteikti jānotiek kaut kam nepatīkamam, – un līdz ar to novedām sevi bailēs un nelāgās priekšnojautās. Tas ir pilnīgi lieki. Satraucoties jūs nespējat saglabāt iekšējo mieru un pieņemt telepātiskus vēstījumus. Tā vietā jūs sākat izstarot šausminošus un graujošus izmisuma viļņus. Tas ne tikai pilnībā iznīcina jūsu uztvertspēju, bet arī «inficē» visus apkārtējos. Sevis un citu labā – izstrādājiet sevī aukstasinību, izturieties mierīgi un atcerieties, ka visi sarūgtinājumi ir tik bezvērtīgi, sīki šķēršļi, kam nebūtu jāpievērš liela vērība. Tie pastāv tikai tāpēc, lai jūs pārbaudītu un norūdītu jūsu raksturu, bet ne vairāk.

Apgūstiet savaldību, iemācieties savas grūtības saskatīt pareizā perspektīvā. Iesakām šādu elpošanas vingrinājumu – nogulieties, atslābinieties, pilnībā atbrīvojieties no sasprindzinājuma. Sadodiet rokas kopā un elpojiet dziļi un vienmērīgi. Domājiet elpas ritmā: miers, miers, miers. Ja jūs šādā veidā vingrināsieties, jūs atklāsiet, ka brīnišķīgas miera un iekšēja klusuma sajūtas nolaižas pār jums. Koncentrējieties uz mieru un nepiespiestību.

Ja jūs domāsiet par mieru, miers ienāks jūsos. Noslēgumā jāsaka – ja vien ļaudis atvēlētu kaut desmit minūtes diennaktī šādiem vingrinājumiem, tad visi ārsti izputētu, jo slimību vairs vispār nebūtu.

Divdesmit pirmā stunda TELEPĀTIJA GAIŠREDZĪBA PSIHOMETRIJA

Pirms sākt nodarboties ar tādām lietām kā telepātija, gaišredzība un psihometrija, jāiemācās pilnībā kontrolēt savas emocijas, kļūt mierīgam un pārliecinātam. Bez iekšēja miera jūs nespēsiet sasniegt neko.

Psihometrija ir saistīta ar rokām, gaišredzība – ar punktu pierē starp uzacīm, telepātija – ar punktu galvas augšdaļā. Tātad smadzenēs ir dažādi informācijas pieņemšanas punkti.

Kad esam paši absolūti mierīgi, mēs spējam uztvert no ārpasaules nākošos, citu cilvēku izstarotos iespaidu viļņus.

Daudziem atgadās dīvainas priekšnojautas – it kā tūlīt kaut kam būtu jānotiek, it kā viņiem kaut kas būtu jāveic, lai šos notikumus atvairītu. Tie, kas pārzina šādas lietas, dēvē tādu parādību par «kūkumu» – pēc tāda kā izliekuma auras apvalkā tas ir neapzināts telepātisks vēstījums ārpasaulei par savām bažām.

Intuīcija arī līdzinās šīm parādībām. Ir skaidrs, ka sievietēm tā ir daudz attīstītāka nekā vīriešiem. Tādēļ arī sievietēm ir daudz lielākas izredzes kļūt par veiksmīgām telepātēm, ja vien viņas tik daudz lieki nepļāpātu. Sieviešu smadzenes ir it kā nedaudz mazākas par vīriešu smadzenēm, bet tas vēl neko nenozīmē – tad jau zilonis, salīdzinot ar cilvēku, būtu ģēnijs. Sieviešu smadzeņu priekšrocība ir tāda, ka tās spēj labāk «rezonēt» harmonijā ar pienākošajiem domu viļņiem. Tās noskaņojas uz uztveršanu daudz ātrāk nekā vīriešu smadzenes.

Šeit var arī atgādināt, ka vienšūnas dvīņi atrodas pastāvīgā kontaktā viens ar otru neatkarīgi no viņu atrašanās vietas. Tas ir tādēļ, ka ģenētiski viņi ir absolūti identiski un tātad ideāli sinhronizēti viens otra vēstījumu uztveršanai.

Kā apgūt telepātiju? Protams, tas prasa daudz vingrinājumu, pacietības un patiesas ticības. Bez tam nepieciešama arī garīga disciplīna, pašsavaldība un iekšējs miers, citādi panākumu nebūs.

Vingrināties var tā: nosakiet sev noteiktu dienu un stundu, kad jūsu smadzenēm būs jāuztver pirmais vispārējais vēstījums. Pēc tam – ja pirmais mēģinājums izdodas – nosakiet laiku, kad jums būs jāuztver pavisam skaidrs un konkrēts vēstījums. Pārlieciniet sevi, ka jums noteikti izdosies.

Nozīmētajā laikā, vēlams, vakarā, ieejiet atsevišķā istabā. Apgaismojumam jābūt klusinātam, nedrīkst būt pārāk karsts vai auksts. Ieņemiet pēc iespējas ērtāku pozu. Turiet rokās sev tuvā cilvēka fotogrāfiju. Gaismas avotam jāatrodas aiz jums – tā, lai fotogrāfija būtu labi saskatāma. Dažas minūtes dziļi un mierīgi paelpojiet. Attīriet savu prātu no blakusdomām, nomierinieties. Apceriet cilvēku, kura fotogrāfija ir jūsu rokās. Iztēlojieties viņu stāvam jūsu priekšā. Ko viņš jums jautās? Ko jūs viņam atbildēsiet? Varat viņam teikt – «runā ar mani, runā». Tad pagaidiet atbildi. Ja būsiet mierīgi, sajutīsiet savās smadzenēs veidojamies kādu kustību. Vispirms jūs to uzskatīsiet par iztēles rotaļu, bet tas nav tā, tā ir realitāte, telepātiskais vēstījums. Ja jūs domāsiet, ka jums tikai izliekas, telepātiskā saikne pārtrūks.

Pats labākais veids būtu vingrināties kopā ar kādu tuvu draugu. Jums jānorunā, ko katrs no jums darīs, un jānozīmē laiks. Jums tāpat arī jāvienojas, kurš no jums būs domu sūtītājs, kurš uztvērējs. Tad dodieties katrs uz savu istabu. Ja domas sūtāt jūs, pēc apmēram desmit minūtēm jūsu draugs jums atbildēs. Pirmajos mēģinājumos tas var arī neizdoties, bet ar laiku jūs noteikti gūsiet sekmes.

Telepātiskās spējas jūs nekādā gadījumā nedrīkstat izmantot savtīgiem un nelietīgiem mērķiem, jo tad jūs gaida stiprs kritiens atpakaļ jūsu attīstībā.

Nekad, nekādā gadījumā gaišredzību, telepātiju un psihometriju nedrīkst izmantot ļaunuma vārdā.

Vienā un tajā pašā vietā nevar būt vienlaikus gaisma un ēna. Tāds ir okultisma likums: ar tīrām domām apveltīts gaišreģis nevēlēsies otram kaitēt, bet garīgi netīrs cilvēks gaišredzības spēju neizbēgami zaudēs. Galvenais, kas ir svarīgi, apgūstot telepātiju, – atslābinieties, lai domas pašas plūst pie jums. Vispirms – jūs atklāsiet, cik pretrunīgu un haotisku domu pilna ir jūsu apziņas plūsma, bet, ja vien jūs gribēsiet, jūs spēsiet no tās izdalīt kādu atsevišķu balsi.

Gaišredzība saistīta ar trešo aci – punktu pierē starp uzacīm. Tai ir cits svārstību biežums nekā telepātijai. Dažreiz arī gadās, ka šīs metodes dod atšķirīgus rezultātus.

Gaišredzībai nepieciešams tīrs, mirdzošs kristāls. Ja jums ir gredzens ar briljantu – ļoti labi, tas pilnībā aizstās kristālu, turklāt vēl būs ērtāk līdznēsājams. Telpai, kurā jūs izdarīsiet mēģinājumu, jābūt aptumšotai, bet ne pilnīgi tumšai. Ir vajadzīgs, lai jūs spētu izšķirt kristāla līnijas, bet lai tajā nebūtu nekādu gaismas atspīdumu. Tam jābūt it kā miglainam. Turiet kristālu rokā un skatieties tajā – tā, kā lūkojas tālēs. Kristālam jāatrodas apmēram 5 līdz 10 cm nojums. Veiksmes gadījumā jūs drīz vien ievērosiet, ka tas sāk pārklāties ar baltu, tādu kā pienainu dūmaku. Tas nozīmē, ka ir klāt kritiskais brīdis. Nesakustiniet kristālu, nesāciet uztraukties. Driz pienīgā migla izgaisīs – un jūsu skatienam pavērsies vajadzīgā aina. Viss kristāls it kā pazudīs, un tā vietā jūs ieraudzīsiet veselu pasauli. Iespējams, jums liksies, ka varat sākt krist, – tāpēc kontrolējiet sevi, lai nejauši nesakustētos. Ja jūs pazaudēsiet attēlu, jums viss būs jāsāk no jauna nākošajā vakarā. Bet, ja viss būs kārtībā, jums parādīsies sajūta, it kā jūs laistos tur lejā, un šī ieraudzītā pasaule paplašināsies. Jūs varēsiet vērot vēsturiskus notikumus pilnīgi droši, jo neviens jums neko nespēs padarīt. Jūs varēsiet atrasties pat kaujas laukā, un tanks izbrauks jums cauri, nenodarot nekā ļauna.

Ir cilvēki, kas pašu gaišredzības ainu reāli nespēj ieraudzīt, bet uztver vienīgi kā vispārēju sajūtu. Tā bieži gadās ar pārlieku noslogotiem cilvēkiem, kas mēdz būt skeptiski noskaņoti pret okultām lietām. Šādiem cilvēkiem rodas sajūta «kaut kur galvā», kas tomēr nav mazāk patiesa par vizuālu notikuma redzējumu.

Psihometrija savukārt ir «skatīšanās ar pirkstiem». Piemēram, jūs paņemat monētu, brīdi paturat to saujā, tad iedodat paturēt draugam – pēc tam šī monēta jums izliksies it kā «savādāka».

Ar psihometriju tiek saprasta spēja pēc priekšmetiem uzzināt to izcelsmi, ar to saistītos notikumus un cilvēku likteņus.

Jūs varat vingrināties psihometrijā kopā ar draugu: nomazgājiet abi rokas, paņemiet akmeni (tam arī jābūt labi nomazgātam ar ziepēm un noskalotam). Jūsu draugs lai noslauka rokas un akmeni tīrā dvielī, bet pēc tam, turot akmeni kreisajā rokā, lai domā vienu minūti par kādu noteiktu lietu, piemēram, par balto vai melno krāsu. Nav svarīgi, par ko ir šī doma, bet tai jābūt koncentrētai un vērstai uz kādu vienu lietu. To izdarījis, draugs lai ietin akmeni tīrā lakatā vai salvetē un atdod jums. Neattiniet to, pirms neesat vienatnē savā «pārdomu istabā».

Neliela atkāpe. Kādēļ akmens jātur tieši kreisajā rokā? Iemesls ir tāds, ka ezotēriskajā tradīcijā labā roka ir praktiskā, materiālās pasaules lietām domātā roka, bet kreisā – garīgā, okultā roka. Ja jūs esat kreilis, tad – gluži otrādi – okultā roka jums ir labā. Psihometrijā jālieto šī ezotēriskā, okultā roka.

Tātad dodieties uz savu istabu un, iepriekš nomazgājot rokas, izsaiņojiet akmeni. Paņemiet to kreisajā rokā – tā, lai tas iegultos delnas centrā. Nedomājiet, nesatraucieties. Centieties atvairīt blakusdomas, lai jūsu prāts būtu pilnīgi tīrs un mierīgs. Jūs sajutīsiet vieglas trīsas vai niezi kreisajā rokā un pēc tam – sajūtu, ko jūsu draugs vēlējies jums nodot.

Vēlāk jums izdosies tādā veidā notvert daudz interesantu iespaidu. Aizejiet kaut kur patālāk no apdzīvotām vietām un paceliet kādu akmeni vai lausku. Vēl labāk būtu to izrakt no zemes. Pēc ilgstošas vingrināšanās jūs iemācīsieties pēc šīs atlūzas ieraudzīt to laiku, kad tā vēl bija kādas varenas klints daļa. Jūs varēsiet izsekot, kā tā tikusi, piemēram, aizskalota pa upi jūrā. Bet, lai sasniegtu šādus rezultātus, ir ļoti jāstrādā ar sevi. Un galvenais – jāmāk savā prātā sasniegt absolūta miera stāvokli.

Ir arī iespējams, paņemot rokā aizvērtu konvertu, uzzināt vēstules saturu, pat ja vēstule ir svešā valodā. Bet nedariet to savtīgu iemeslu dēļ!

Ja jūs esat telepāts, jums ir nepieciešama labvēlīga vide, jūs nevarat ar telepātiju nodarboties, ja jums cenšas traucēt. Jūs uztverat arī šos traucējošos viļņus, un tie var nomākt no tāluma nākošos, vājākos domu vēstījumus.

Ja kāds jums lūdz pierādīt jūsu telepātiskās spējas, iesakām atbildēt, ka pierādījumi jūs neinteresē, jo jums nav nepieciešami pierādīt to, kas jums ir acīmredzams.

Kas attiecas uz personām, kas sniedz «gaišreģu pakalpojumus» par naudu, tie lielākoties ir šarlatāni un krāpnieki. Ir fakts, ka daudzām sievietēm piemīt labi attīstīta intuīcija un pat zināmas gaišredzības spējas, bet lielākoties šīs spējas parādās nejauši, neregulāri. Bieži vien šādas personas ļaujas pašapmānam attiecībā uz savām «spējām». Ja viņas turklāt sāk ņemt par saviem pareģojumiem naudu, tad šīs spējas izgaist pavisam. Nekad neņemiet naudu par «lūkošanos kristālā» vai zīlēšanu pēc kārtīm. Jūs kaitēsiet ar to gan sev, gan citiem.

Necentieties pierādīt, ka jūsu zināšanas okultismā ir reālas, citādi skeptiski noskaņoto ļaužu domu viļņi jūs «appludinās».

Aicinām jūs vingrināties, apgūt pašsavaldību un iekšēju garīgu mieru. Bez garīgas disciplīnas nav iespējama jūsu spēju realizācija. Bet, ja jūs spējat kontrolēt sevi un savas domas un ticēt, tad jūs spējat visu.

Divdesmit otrā stunda EMOCIJAS DOMU SPĒKS

Šajā grāmatā mēs arvien esam uzsvēruši, ka nervu impulsi, kas liek muskuļiem izpildīt smadzeņu rīkojumus, ir elektriskas dabas. 1968. gadā zinātniskajos žurnālos parādījās informācija, ka PSRS ZA profesora A. Bobrinska vadītā grupa ir izgatavojusi mākslīgo roku, kas spēj darboties biostrāvu vadīta. Amputācijas laikā īpaši elektrodi tiek ievadīti divos nervos, kas darbina rokas muskuļus. Kad stumbenis ir sadzijis, pie tā tiek pievienota mākslīgā roka. Elektrodi tiek pieslēgti tai. Ar šo roku iespējams pat rakstīt.

Kas attiecas uz emocijām, tad mēs pastāvīgi atrodamies to ietekmē. Ja mēs daudz domājam par skumjām un drūmām lietām, mūsu organisma aizsardzības spējas sarūk. Bēdīgas pārdomas var novest pie aknu un žultspūšļa saslimšanām. Tā, piemēram, pēc vīra nāves atraitne var fiziski saslimt, iespējami arī garīgi traucējumi. To iemesls ir tāds, ka smagu pārdzīvojumu ietekmē smadzenes ģenerē pārlieku spēcīgas biostrāvas. Tās sāk traucēt normālu organisma darbību. Saslimšana var izpausties arī kā vispārējs vājums, nomāktība, pazemināta jutība pret apkārtni. Bieži vien tāds stāvoklis stimulē asaru dziedzeru darbību, cilvēks sāk daudz raudāt. Bet šie dziedzeri ir sava veida drošinātāji. Ja 127 V spriegumam domātu spuldzi pieslēdz 220 V tīklam, tā spilgti uzliesmo un pārdeg. Tieši tāpat var «pārdegt» arī cilvēka ķermenis, un tas var izpausties kā murgi, transa stāvoklis un tamlīdzīgi traucējumi.

Ja cilvēks ir izbijies, netiek izstrādātas gremošanai vajadzīgās iekšējās sekrēcijas vielas. Tādēļ ēst tādā stāvoklī ir kaitīgi. Spēcīgas emocijas izraisa pilnīgu ķīmisko procesu izmaiņu ķermenī. Skumjas, veselīgas pašapziņas trūkums var pilnībā mainīt cilvēka skatu uz dzīvi. Viņš visu redz «melnā krāsā», kļūst grūti paciešams, un apkārtējie sāk izvairīties no viņa. Runājot par noskaņojuma «krāsu», mēs domājam attiecīgu organisma ķīmisko reakciju tipu – tas mainās līdzi tam noskaņojumam, «krāsai», kādā cilvēks redz pasauli. Mēs taču zinām, ka iemīlējušies skatās uz pasauli «caur rozā brillēm», bet nomākti un pārguruši ļaudis «visu redz melnā».

Tātad, ja mēs gribam sasniegt kādus panākumus, attīstīsim sevī mieru un aukstasinību. Mums jāpanāk tāds emocionālais līdzsvars, lai mēs nebūtu ne pārlieku nomākti, ne uzbudināti. Mūsu smadzeņu viļņiem jābūt ritmiskiem un harmoniskiem, bez pārlieku spēcīgiem kāpumiem un kritumiem. Cilvēka organisms paredzēts noteikta veida darbībai. «Civilizētajā» pasaulē izplatītie satraukumi un paradumi būtībā ir ļoti kaitīgi, jo izsit organismu no tā dabīgā ritma. Ne velti ir tik daudz cilvēku, kas cieš no nervu saslimšanām, gastrītiem, čūlām vai sirdslēkmēm.

Vēlreiz atgādināsim, ka visas šīs kaites rodas no lieku biostrāvu uzkrāšanās. Bet ir iespējams izveidot savu raksturu līdzsvarotu un mierīgu – uzlabosies fiziskā veselība un panākumi darbā.

Ja cilvēks ir nomākts, nepašpārliecināts un panīcis, viņam ļoti grūti dzīvot. Jebkura neveiksme, kam cits cilvēks vai nu nepievērstu uzmanību, vai arī pasmietos, viņu novedīs izmisumā. Tas var novest pie nervu sabrukuma, histērijas, psihiskas slimības vai pašnāvības.

Kas ir histērija? Tā ir parādība, kas cieši saistīta ar cilvēka dzimumattīstību. Histērija saistīta ar sievišķo orgānu funkcijām, bet histēriskās lēkmes kaitīgi iedarbojas uz organismu kopumā. Agrāk valdīja uzskats, ka histērija piemīt tikai sievietēm. Mūsdienās, kad šī kaite ir labāk izpētīta, nākts pie slēdziena, ka sieviete – tā ir daļa no vīrieša, bet vīrietis – daļa no sievietes un abi viņi ir līdzīgi viens otram. Noteiktā augļa attīstības stadijā katram dzimumam piemīt arī pretējā dzimuma iezīmes.

Histērija var būt nopietns šķērslis okulto zināšanu apguvē.

Ja cilvēks padodas nomāktībai un pašpārmetumiem, viņā izstrādājas nevienmērīgas biostrāvu svārstības. Šādam cilvēkam būs grūti veikt astrālos ceļojumus, viņš pats attur sevi no tā. Pirms sākam nodarboties ar okultām zinībām, ir jāiegūst garīgs līdzsvars. Interesanti, ka daudzi uzskata telepātus un gaišreģus par psihiski nelīdzsvarotām personām. Bet tas pilnībā neatbilst īstenībai. Tikai krāpnieki un šarlatāni mēdz būt garīgi nelīdzsvaroti – par mentālām novirzēm liecina jau tas vien, ka viņi nodarbojas ar cilvēku apmānīšanu. Es pilnīgi noteikti apgalvoju, ka gaišredzības spējas var piemist tikai garīgi veselām personām, kuru smadzeņu viļņi ir ritmiski, bez negaidītām izmaiņām. Tie, kas nodarbojas ar telepātiju, gatavojas uztvert informāciju no apkārtējās pasaules, tādēļ viņiem pašiem jābūt mierīgiem un aukstasinīgiem, lai viņu prāts spētu atvērties šai uztveršanai. Bet, ja prāts ir aizņemts ar haotiskām domām un emocijām, tad mēs nespējam uztvert nekādus vēstījumus no ārpasaules, mēs tos vienkārši nepamanām. Nervozi cilvēki un psihopāti nespēj būt gaišreģi.

Sargieties ielaist sevī sarūgtinājumus. Ja jūs jūtat, ka sākat uztraukties, dziļi ieelpojiet. Domājiet, ka attiecīgā problēma pastāv jau kādus simt gadus. Ja jau agrāk tā jūs neuztrauca, tad kādēļ lai satrauktu tagad? Māka turēt sevi rokās būtiska jūsu veselībai – kā fiziskajai, tā arī garīgajai. Pamēģiniet īgnuma lēkmes laikā uzdot sev jautājumu: bet kādēļ tas viss? Kādēļ jūs esat tik nīgrs un nelaipns? Kāpēc jūs indējat sevi un tuviniekus ar savu slikto garastāvokli? Iegaumējiet – ja esat īgns, nelaimīgs un nelaipns, jūs kaitējat galvenokārt sev, it kā būtu iedzēris žurku zāles vai ciankāliju! Citi cilvēki jūsu uzvedības rezultātā, iespējams, izjutīs diskomfortu, bet tad arī drīz sāks no jums izvairīties. Jūs indējat tikai pats sevi! Padomājiet, ka ir ļaudis, kas diendienā sastopas ar daudz lielākām grūtībām nekā jūs, bet tomēr nenonāk tādā stāvoklī. Ja jūs demonstrējat savu sarūgtinājumu un īgnumu, tas liecina par to, ka jūsos vēl nav izstrādājusies vajadzīgā pašsavaldība, jūsu garīgā attīstība vēl nav pietiekoši augsta.

Mēs atrodamies uz Zemes, lai mācītos. Cilvēkam tiek dots liels uzdevums. Mums var likties, ka mūs vajā naidīgs liktenis, ka pasaule ir ļaunuma pilna, bet, ja vien uzmanīgi paanalizēsim notikumus, tad atklāsim, ka to visu var izturēt, nezaudējot mieru, un mums tikai liekas, ka ir tik ļoti smagi. Ja bērns nodarbojas tikai ar spēlēm un rotaļām, visa viņa domu enerģija pilnībā aiziet tikai tam. Bērns kļūst nervozs un nesavaldīgs. Bet vajag vienkārši ņemt un iemācīt viņu strādāt un atbilstoši vecumam likt nodarboties ar lietderīgiem darbiem. Vairums cilvēku arī pieaugot paliek tādu bērnu līmenī. Jūs vēlaties, lai jums būt panākumi? Tad jums ir jāievēro zināmi noteikumi, jākļūst mierīgiem un līdzsvarotiem, jāpieturas pie «zelta vidusceļa». Ja jūs pārstrādāsieties, pārslogosiet sevi, jums nebūs laika padomāt par darba iznākumu. «Zelta vidusceļš» nozīmē to, ka jums nav jāpārstrādājas līdz galīgam spēku izsīkumam, bet jūs arī nedrīkstat padoties slinkumam. Ja jūs to ievērosiet, jūsu sekmes uzlabosies. Dažreiz cilvēki pārvēršas par lietu vergiem – cenšoties pēc tām, viņi patērē visu savu enerģiju, garīgo spēku un cieš, ja lietas nav dabūjamas. Padomājiet – vai tas, pēc kā jūs tā dzenaties, patiešām ir tādu pūļu vērts? Ja jūs cenšaties par daudz, jūs esat kā mašīna, kuras dzinējs strādā tukšgaitā, velti tērējot degvielu.

Domu spēks

Ir viegli izskaidrot, kāpēc cilvēki reizēm nesaņem to, ko vēlas. Pastāv noteikti okulti likumi, kuri ikvienam paver veiksmes iespēju, ja vien cilvēks seko šiem vienkāršajiem noteikumiem.

Okultisms būtībā nozīmē to, kas «vēl nav zināms», bet kas tāpat ir pakļauts saprātīgām likumsakarībām, un tajā nav nekā «mistiska». Tāpēc mēs atklāsim jums, kā panākt to, ko jūs vēlaties.

Vispirms mēģināsim izprast frāzes «saņemiet, ko vēlaties» garīgo jēgu. Gribēt un dabūt miljonu, protams, nav slikti, bet nesteidzieties to darīt, jo tās ir lamatas un var atstāt sliktu iespaidu uz mūsu nākamajām dzīvēm. Mūsu eksistence uz šīs Zemes ir laicīga. Labāk darbu un pūles veltīt sevis pilnveidošanai un zināšanu apguvei, lai mūsu nākamā dzīve būtu pakāpiens uz augšu. Centīsimies darīt labu līdzcilvēkiem, būt pazemīgi – nevis lai tukši izrādītos, bet lai paši garīgi paceltos augšup.

Jūs atrodaties kustībā. Visa dzīve ir nerimtīga kustība. Katra nāve – arī ir kustība, jo šūnas sabrūk tādēļ, lai no to atomiem veidotos jauni savienojumi. Iegaumējiet – neviens un nekas nevar apstāties, bet daži virzās uz priekšu, kamēr citi – atpakaļ. Centieniem un darbam vajadzēta būt vērstiem uz to, lai paceltos augšup, virzītos uz garīgumu, labestību, izpratni. Ja mēs dosim priekšroku laicīgai bagātībai, mēs atradīsimies uz viena pakāpiena ar zagļiem un krāpniekiem.

Kā sasniegt vēlamo?

Mūsu zemapziņa spēj dot visu, ko vien lūdzam, ja mēs tai atļaujam. Mūsu zemapziņā slēpjas neizsmeļami spēki. Diemžēl vairums cilvēku neprot kontaktēties ar savu zemapziņu. Mēs lietojam tikai 1/10 savu spēju. Liekot zemapziņai darboties savā labā, mēs varēta veikt īstus brīnumus.

Nav nozīmes lūgšanai, kamēr domas ir juceklīgas un jūs nemākat precīzi formulēt savu vēlmi. Ņemiet palīgā savu prātu, apziņu un vēl neapzinātās spējas. Eksistē noteiktas likumsakarības, kas jāņem vērā vienmēr. Pirmkārt, noskaidrojiet paši sev, ko tad jūs īsti vēlaties. Jums jāzina, ko jūs gribat, un uzskatāmi tas jāiztēlojas. Kāda ir jūsu vēlme? Nevar, piemēram, paziņot: es gribu daudz naudas, jaunu mašīnu vai jaunu vīru. Jums precīzi jāiztēlojas, ko tieši jūs vēlaties. Iztēlojieties šo ainu vizuāli. Ja tā ir nauda, nosakiet summu, bet laicīgās rūpes nav gudriem ļaudīm domātas. Ja būsiet pietiekoši gudri, jūs vēlēsieties nevis naudu, bet gan kādu talantu vai tikumu. Tiklīdz būsiet izlēmuši, ko tieši jums vajag, – uz brīdi apstāsimies.

Kā jau teicām, pirms jūs gribat kaut ko saņemt, vajag atdot. Ja jūs prasāt naudu (summai jābūt precīzi noteiktai), vai jūs būtu gatavi atdot «desmito tiesu»? Vai jūs būta gatavi palīdzēt citiem? Nav lietderīgi teikt: «Kad es dabūšu naudu, es jums iedošu vienu desmito daļu.» Jums ir jāsāk palīdzēt citiem ātrāk, pirms jūs saņemat gaidīto. Jums ir jāsāk palīdzēt tiem, kam nepieciešama palīdzība, un, ja jūs to darīsiet, jūs ievērosiet okulto likumu, kurš māca – «vispirms dod citiem, tad arī pats varēsi saņemt». Atkārtoju: jums ir jābūt ļoti precīziem savās vēlmēs. Pavisam nepietiekami runāt par kaut ko, ko jūs vēlētos kādā nenoteiktā nākotnē. Ir absurdi prasīt tūlītēju vēlmes piepildīšanos, jo tas būtu pretrunā ar jebkuriem dabas likumiem. Laikam, ko jūs noteiksiet vēlmes piepildīšanai, jābūt reālam, fiziski iespējamam.

Un ko jūs paši darīsiet, lai jūsu vēlme piepildītos? Ja jūs gribat mašīnu – vai jūs mācēta to vadīt? Tālāk izdomājiet, kādu tieši mašīnu jūs vēlētos, un nosakiet laiku. Var arī izvēlēties vīru vai sievu. Bet tad vispirms jums jābūt pārliecinātam, ka esat spējīgi fiziski, emocionāli un garīgi apmierināt partneri.

Vēršu jūsu uzmanību arī uz to, ka rakstītam vārdam piemīt lielāks spēks nekā pateiktam, bet abi kopā tie veido neuzveicamu kombināciju. Uzrakstiet savu vēlmi skaidri un īsi. Jūs gribat pilnveidoties garīgi? Kāds būtu jūsu ideāls? Pārskaitiet talantus, spējas un rakstura īpašības, kas piemīt jūsu ideālam. Pierakstiet tās. Ja jums vajadzīga nauda, uzrakstiet summu, saņemšanas laiku, uzrakstiet arī, kā jūs jau sākat palīdzēt citiem un ko darīsiet ar «desmito tiesu». Kad tas viss ir gaiši un skaidri uzrakstīts, beigās pierakstiet šādus vārdus: «Es to varu paveikt un dabūt.» Jums ir vēl arī jāpieraksta, kā jūs jau sākat darboties vēlamā rezultāta sasniegšanai, neaizmirstot, ka itin visam jābūt tādā vai citādā veidā apmaksātam. Ja jūs negaidīti saņemat 100 dolārus, jums jāpalīdz kādam par 10 dolāriem. Ja jūs gaidāt palīdzību no citiem, jums vispirms jāpalīdz pašam. Visu, ko būsiet uzrakstījis, lasiet skaļi trīs reizes dienā. Vārdu spēks palielināsies, ja atkārtosiet tos skaļi. Pārlasiet teksta no rītiem savā guļamistabā, pēc brokastīm un vakarā pirms gulētiešanas. Šie vārdi līdzināsies mantrai. Ja jūs turklāt lasīsiet izteiksmīgi, vēlamais neapšaubāmi tuvināsies. Iztēlojieties, kā tas nāk arvien tuvāk.

Jo spēcīgāk jūs iztēlojaties savu vēlmi, jo nekļūdīgāka būs reakcija. Nav nozīmes tērēt laiku, domājot apmēram tā: «Es ceru, ka man būs,» – t.i., izsakot šaubas. Šīs šaubas jūsu mantru pazudinās. Ticībai jābūt pilnīgai un absolūtai, bez jebkādām šaubām. Ja jūs darbosieties saskaņā ar šiem norādījumiem, jūs iekustināsiet savu zemapziņu, kas ir desmitreiz gudrāka un spēcīgāka par jūsu apziņu, par jums pašiem! Ja jums izdodas ieinteresēt zemapziņu, tā jums palīdzēs daudz vairāk, nekā jūs spējat iedomāties. Tas ir visos laikos pārbaudīts fakts: tie, kuri «taisa naudu», to arī saņem, nauda «tek» pie viņiem vieglāk nekā pie citiem.

Bet uzmanieties: ir lietas, kas ir daudzkārt vērtīgākas par naudu. Neviens vēl nekad nav paņēmis sev līdzi ne kapeikas, pāriedams citā pasaulē. Jo vairāk jūs cīnāties naudas dēļ, jo vairāk jūs aptraipāt un piezemējat sevi – un jums kļūst grūtāk uztvert garīgās vērtības. Pats labākais ir darīt labu citiem – jo to jūs paņemsiet sev līdzi. Dzīve uz Zemes ir smaga, un pats šausmīgākais – cilvēku neizpratne attiecībā uz patiesajām vērtībām. Ļaudis uzskata, ka nauda – tas ir viss. Palīdzot citiem, jūs palīdzat paši sev, jo ar to jūs sasniedzat garīgumu – mūsu dzīves patieso vērtību.

Izvēle atrodas jūsu rokās.

Divdesmit trešā stunda IZTĒLE

Vārds «iztēle» mūsu dienās ir ieguvis it kā sliktu reputāciju, jo tiek saistīts ar slimīgām fantāzijām, halucinācijām utt. Agrākajos laikos ar iztēli apveltīti cilvēki tika augsti vērtēti, jo tas nozīmēja, ka cilvēks spēj būt mākslinieks vai dzejnieks. Mūsdienās cilvēks «ar iztēli» – tā ir, piemēram, histēriska sieviete, kas atrodas uz nervu sabrukuma sliekšņa. Īstenībā apziņas kontrolēta iztēle ir atslēga uz okultām zināšanām, kas ļaužu vairumam pagaidām ir slēptas.

Laiku pa laikam ir derīgi atgādināt, ka cīņā starp iztēli un cilvēka gribu vienmēr uzvarēs iztēle, domu tēlu spēks. Cilvēki mēdz lepoties ar drosmi un gribasspēku. Viņi ir pārliecināti, ka, pateicoties savam gribasspēkam, spēj visu. Bet patiesība ir tāda, ka ar gribasspēku viņi nevar panākt neko, ja vien spēks, kas piemīt viņu iztēlei, to neatļauj. Iztēle vienmēr būs uzvarētāja, un nav spēka, kas būtu varenāks par iztēli.

Iedomāsimies, ka atrodamies tukšā ielā, kur nav un arī nebūs nekādas satiksmes. Tātad ir pilnīgi droši to šķērsot pa metru platu gājēju celiņu. Jūs to varat izdarīt pilnīgi mierīgi, nesatraucoties…

Bet tagad iedomāsimies, ka atrodamies uz debesskrāpja jumta. Tieši pretī – pāri ielai – atrodas otrs tāds pats debesskrāpis. Vai jūs varētu pāriet pāri ielai no viena debesskrāpja jumta uz otru pa metru platu laipu? Pat ja tā būtu droši nostiprināta un nešūpotos? Ja jūsu iztēle teiks «jā», jūs to izdarīsiet. Bet, ja jūsu iztēle pateiks «nē», jūsu pulss paātrināsies, jūs svīdīsiet aukstus sviedrus, un jūsu kājas kļūs ļenganas. Kādēļ? Ja jau jūs mierīgi varējāt šķērsot šo attālumu uz zemes, kāpēc jūs to nevarat tagad? Atbilde ir vienkārša: ir sākusi darboties jūsu iztēle, zīmējot šausmīgu kritiena ainu. Un tikai mūsu pašu iztēle spēj mūs pārliecināt, ka tomēr ir iespējams šķērsot aizu starp debesskrāpjiem. Ja jūs centīsieties to izdarīt tikai ar gribas piepūli, nekas neizdosies.

Mūsos ir kāds «drošības mehānisms», kas gluži automātiski sarga mūs no nevajadzīga riska briesmām. Iztēle (domu tēlu spēks) gandrīz liedz cilvēkam iespēju šķērsot aizu pa šauru laipu. Un tikai jūs paši varat iztēloties, ka tomēr spējat to izdarīt. Kamēr jūs neizveidosiet skaidru iztēles ainu, ka varat mierīgi pāriet aizu, jūs nespēsiet to izdarīt.

Ja griba kaut ko nolemj, bet iztēle pasaka «nē», cilvēkam draud briesmas dabūt neirozi. Iztēle vienmēr, visos gadījumos, būs uzvarētāja. Piespiest sevi darīt kaut ko tādu, ko nepieļauj iztēle, nozīmē pakļaut sevi garīgas vai fiziskas saslimšanas iespējai.

Cilvēki, kuriem nepatīk viņu darbs un kuri to veic ar piespiešanos, bieži vien liek lietā savu «bēgšanas mehānismu», t.i., kaut kādā veidā «pazaudē» šo darbu. Bet nav ļaunuma bez labuma – ja cilvēks mocītos un turpinātu strādāt, viņš saslimtu ar neirozi vai kuņģa čūlu. Piemērs: cilvēks strādāja par uzrakstu gravētāju kapakmeņos, viņš strādāja kājās stāvot. Būdams teicams speciālists, viņš cieta no slimīga godīguma un pašnoniecināšanās mānijas – viņam visu laiku likās, ka viņš piesavinās kolēģu ienākumus. Tā viņš turpināja strādāt, kļuva arvien nelaimīgāks un vairāk norūpējies. Tas izvērtās par īstu neirozi. Bet sieva viņam ieteica šo darbu tomēr nepamest. Tad viņa iztēle sāka darboties – un viņš saslima ar kuņģa čūlu. Pēc ārstēšanās čūla aizdzija un viņš atgriezās darbā. Bet tad viņam sāka sāpēt kājas un viņš vairs nevarēja pastrādāt, stāvot kājās. Uz vienas pēdas turklāt parādījās čūla. Viņš atkal ārstējās, negāja darbā, un čūla sadzija. Tā turpinājās līdz pat laikam, kad viņš beidzot izlēma šo darbu pamest. Viņš sāka nodarboties ar citu darbu un drīz vien atguva veselību.

Mēs ik dienas varam sastapt darījumu cilvēkus, kas strādā ar milzu pārslodzi, baidās zaudēt darbu, baidās no saviem vecākiem, baidās zaudēt autoritāti. Tādā stresā vadot savu dzīvi, viņi gluži neizbēgami saslimst ar kuņģa čūlu…

Iztēle (domu tēlu spēks) var sagraut impēriju, bet var to arī uzcelt. Iegaumējiet to. Ja vien jūs attīstītu savu iztēli un kontroli pār to, jūs spētu panākt visu, ko vien vēlētos. Nav iespējams iztēlei kaut ko diktēt vai norādīt, jo tā ir ietiepīga kā ēzelis. Jums ir jāiemācās ar to pareizi apieties – tas ir pilnīgi iespējams.

Kā sākt iztēles «savaldīšanu»? Tas ir atkarīgs no pacietības un vingrinājumiem. Domājiet par kādu situāciju, kas jūsos iedveš šausmas, bet pēc tam ar iztēles palīdzību iedomājieties, ka varat šo situāciju tomēr uzveikt – neatkarīgi no tā, vai citi to var vai nevar. Pārlieciniet sevi, ka esat īpaša būtne, ja jums tā labāk tīk, – nav svarīgi, kādu metodi jūs izmantosiet, lai tikai jūsu iztēle tiktu «ievilināta» darboties jūsu interesēs.

Vienīgais ienaidnieks, no kā vērts baidīties, – tās ir bailes. Ja izdodas tas pārvarēt, var droši šķērsot arī Niagaras ūdenskritumu, ne tikai pāriet no viena jumta uz otru. Mēs taču nebaidāmies no augstuma, kamēr vēl esam kāpņu telpā un neskatāmies lejup. Tikai paskatoties lejup, iztēle sāk zīmēt kritiena ainu – un jūs krampjaini tveraties pie margām. Jums nebūs panākumu, ja jūs iztēli kontrolēt centīsieties ar spēku. Tas novedīs tikai pie nervozitātes. Jums ir jāpamodina iztēle un jāvada tā ar ticību, ka nav nekā tāda, kas būtu neiespējams.

Divdesmit ceturtā stunda KARMA

Jūs droši vien būsiet dzirdējuši par Karmas Likumu. Diemžēl daudziem metafizikas jēdzieniem «pielipuši» sanskrita nosaukumi, tāpat kā medicīnas un zinātnes terminiem mēdz būt latīniski nosaukumi. Protams, tas rada zināmas priekšrocības; ja visi tehniskie termini ir vienā valodā, tad nerodas pārpratumi.

Sanskrits ir valoda, ko pārzina visi lielākie pasaules okultisti, t.i., ja ir runa par «karmu», viņi uzreiz saprot, ka ar to domāts «cēloņu un seku likums». Karma nav liktenis, un tajā nav nekā biedējoša.

Šajā grāmatā mēs cenšamies visus metafiziskos nosaukumus izteikt vispārzināmā valodā, cenšamies nelietot abstraktus terminus, jo jums būtu grūti tos pareizi lietot. Tāpēc aplūkosim «cēloņu un seku likumu» ārpus tā metafiziskās jēgas, no Zemes likumu skatpunkta.

Tā, piemēram, Džonijs nopirka motociklu. Tas nav visai ērts braucamrīks, toties ātrs gan. Džonijs aizrāvās un pārsniedza pieļaujamo ātrumu, policists pieķēra viņu un lika samaksāt sodanaudu.

Šajā vienkāršajā piemērā mēs redzam, ka pastāv noteikti likumi un, ja tos pārkāpj, tad seko sodamērs.

Cits piemērs: Bils Džeimss bija bezdarbnieks, bet viņam bija meitene. Lai iepriecinām savu meiteni, viņš nolēma aplaupīt juvelierveikalu. Viņu pieķēra. Arī meitene tika arestēta par līdzzināšanu laupīšanā.

Dzīves likumi ir līdzīgi šiem.

Tagad pievērsīsimies metafizikas pasaulei un teiksim, ka karma ir mentāli psihisks likums, kas regulē labo un ļauno. Ir sena paruna: «Ko sēsi, to pļausi,» – tā precīzi izsaka šo likumu. Ja jūs sējat sliktus darbus – jums būs slikta nākotne šajā vai nākamajās dzīvēs. Ja jūs sēsiet labo, būsiet līdzcietīgi un atsaucīgi pret tiem, kam tas nepieciešams, tad, nokļūstot nelaimē, arī jūs savukārt saņemsiet palīdzību, līdzcietību un izpratni.

Bet nekļūdieties – ja cilvēks pašlaik cieš, tas vēl nebūt nenozīmē, ka viņš ir ļauns. Iespējams, viņam ir jāpierāda sevi, izturot smagus pārbaudījumus, iespējams, tas nepieciešams viņa dvēseles attīrīšanai, lai atbrīvotu viņu no cilvēkiem raksturīgā egoisma un sīkumainības.

Ikviens – vienalga, ubags vai princis – iziet cauri, kā mēs to saucam, «dzīves aplim». Cilvēks vienā dzīvē var būt karalis, nākamajā – klaidonis.

Bet ir cilvēki, kas ir brīvi no karmas likuma. Jums var likties, ka viņu dzīve ir grūta un šausmīga, un tātad – iepriekšējās dzīvēs viņi bijuši briesmīgi ļaundari. Bet jūsu priekšstati var būt gluži maldīgi. Ja cilvēks ir sasniedzis tādu stāvokli, ka visi iepriekšējo dzīvju parādi ir atdoti, viņam vairs nav karmisku saistību. Tādi cilvēki kļūst par Augstākajām Būtnēm (t.s. Avatāriem). Augstākās Būtnes ierodas uz Zemes tikai ar vienu mērķi – īstenot savu misiju. Starp citu, hinduisti uzskata, ka Dievs Višnu ierodas uz Zemes dažādos laikmetos, lai arvien no jauna vēstītu ļaudīm reliģijas patiesības, ko tie mēdz aizmirst. Avatārs jeb Augstākā Būtne bieži ierodas un dzīvo starp ļaudīm fizisku dzīvi, iespējams, tādēļ, lai rādītu ļaudīm piemēru, kā pārvaramas ciešanas. Patiesībā uz Zemes ciešanas nekad nav iespējams pilnībā pārvarēt. Avatāri, būdami smalkākas būtnes, cieš vēl daudz stiprāk nekā parastie ļaudis, bet viņiem ir spēks šīs ciešanas bez kurnēšanas panest. Avatāri nedzimst kā parasti ļaudis, jo viņi pastāv ārpus karmas.

Avatārs ierodas uz Zemes kā bezmiesīgs gars, viņa dzimšana fiziskajā ķermenī var notikt vienīgi pēc viņa paša brīvas izvēles. Viņš var būt iemiesojies arī kāda cita cilvēka ķermenī.

Mēs nevēlamies kritizēt dažas neskaidrības reliģiozajos priekšstatos bet, palasot uzmanīgi Evaņģēliju, kļūst skaidrs, ka Jēzus bijis cilvēks, kuru dzemdējusi Marija no vīra Jāzepa, bet pēc daudziem gadiem, kļuvis jau pieaudzis, viņš devies tuksnesī, kur Kristus Gars – Dieva Gars – nolaidās un iemiesojās Jēzus ķermenī.

Par to mēs atgādinām, lai jūs saprastu, ka ir cilvēki, kuru nabadzība vai nelaime nav sods, ka patiesībā viņi ieradušies uz Zemes, lai palīdzētu citiem.

Viss, ko mēs darām, ir kādas iepriekšējas darbības rezultāts. Doma – tas ir varens spēks. Kādas ir mūsu domas, tādi arī esam mēs paši. Ja jūsu domas ir tīras, jūs arī paši esat tīri un nevainojami. Ja jūsu domas ir netīras, jūs kļūstat alkatīgi un netīri un atgriezīsieties uz Zemes arvien no jauna, kamēr būsiet attīrījušies. Pat vissliktākais cilvēks nav tik ļauns, lai tiktu nosodīts uz mūžīgām mokām. «Mūžīgo lāstu» senatnē izdomāja baznīcas tēvi, lai vadītu nedisciplinēto pūli. Kristus ir teicis – ja cilvēks nožēlos savus grēkus, viņš tiks «glābts» no savām paša kļūdām un viņam tiks dota iespēja laboties.

Karma – tas ir tas, ko mēs paši sev gatavojam, ņemot aizdevumus un pēc tam tos atmaksājot.

Ja jūs pērkat preces uz kredīta, jūs esat parādnieks tik ilgi, kamēr nenomaksāsiet visu kredītu. Bet, ja jūs kredītu neatdodat laikā, tad dažās valstīs varat nokļūt pat cietumā. Uz šīs zemes visam jātiek apmaksātam, vienīgi Avatāri ir brīvi no karmas likumiem. Tādēļ centieties dzīvot tā, lai samazinātu savus parādus un jums būtu jāatgriežas uz Zemes pēc iespējas mazāk reižu.

Mums ir jāpiedod tiem, kas mums ir darījuši pāri, un jālūdz piedošana tiem, kurus paši esam sāpinājuši. Ja mēs negribam, lai mūsu karma kļūtu smaga, tad mums ir jāizturas pret citiem tā, kā mēs gribētu, lai izturas pret mums. Karma ir negrozāms likums, un ļoti nedaudzi no mums spēj no tās aiziet. Mēs uzkrājam parādus, un mums tie ir jāatdod. Mēs darām labu citiem, un citiem savukārt jāatdara ar labu mums. Vislabāk ir darīt labu – ne tikai cilvēkiem, bet visām dzīvajām būtnēm, jo Radītāja priekšā visas būtnes ir līdzvērtīgas, vienalga, kas tās arī nebūtu – suņi, kaķi vai zirgi.

Dievs savas jūtas izrāda noslēpumainā un mistiskā veidā. Mums nav lemts izprast Tā Kunga ceļus, bet mums ir jāizpilda mums dotais uzdevums. Tikai izpildot savu uzdevumu pēc labākās sirdsapziņas, mēs varam apmaksāt visu savu karmu un atbrīvoties no tās.

Daudziem ļaudīm ir slimi radinieki, par kuriem neviens nevar saprast, kāpēc viņi nevar vien nomirt. Tā notiek tādēļ, ka tādi cilvēki izdzīvo vēl pirms dzimšanas ieplānotu savas dzīves daļu. Bet cilvēkam, kam nākas rūpēties par šādiem slimniekiem, atnākšana uz Zemes bijusi saistīta ar tieši šādu mērķi.

Mums visu laiku jābūt uzmanīgiem un rūpīgiem pret tiem, kas ir slimi, sarūgtināti vai cieš, jo, iespējams, tas ir mūsu uzdevums – par viņiem rūpēties. Slimie daudz jūtīgāk uztver savu nespēku, to, ka ir par nastu citiem. Mums jāatkārto, ka pašlaik uz Zemes katram visaugstākos noslēpumos iesvētītam okultistam piemīt kāds fizisks trūkums. Tāpēc, atsakoties palīdzēt slimajam, jūs varbūt atgrūžat no sevis cilvēku, kurš garīgajā attīstībā ir tālu jums priekšā.

Daži fiziski trūkumi bieži vien ir nepieciešami tādēļ, lai attīrītu cilvēka ķermeni un sagatavotu to augstākai uztverei nekā tā, uz kuru spējīgi vidusmēra cilvēki. Tāpēc rūpējieties par slimajiem. Neesiet nepacietīgi ar tādiem cilvēkiem, jo viņiem ir tādas problēmas, kādas jums nav pazīstamas. Palīdzot slimajiem, mēs palīdzam paši sev.

Divdesmit piektā stunda NĀVE

Zaudējot tuvus cilvēkus, mēs izjūtam nepārvaramas skumjas – liekas, pasaule ir kļuvusi tukša un drūma. Mums šķiet, ka saule ir norietējusi un nekad vairs neuzausīs. Tas patiešām ir ļoti smagi.

Tā šajā stundā mēs runāsim par neizbēgamo parādību – aiziešanu, ko parasti uzskata par kaut ko traģisku un nelaimīgu. Bet, ja mēs nāvi aplūkojam nevis kā dzīves beigas, bet gan pāriešanu citā stāvoklī, tad sapratīsim – sērām un bēdām nav iemesla.

Uzzinot par tuva cilvēka nāvi, mēs uzreiz jūtam satraukumu, un viss, ko mēs iepriekš redzējām «rozā toņos», nu liekas «melns». Pulss paātrinās, sāk līt asaras. Atgriežoties pie analoģijas ar elektrību, jāteic, ka bēdu brīdī mūsu smadzeņu elektriskais potenciāls krasi izmainās. Tas var pat pilnībā izmainīt mūsu pasaules uztveri – viss liekas bezcerīgi un skumji. Tā ir pilnīgi dabiska fizioloģiska reakcija zemes dzīvē, bet arī astrālā plānā cilvēks būs nomākts, jo fiziskais ķermenis – viņa instruments – ir devis spēcīgu triecienu brīdī, kad mums būtu vajadzējis apsveikt zemes gaitas beigušo ar pāriešanu laimīgākā esamībā.

Ja mums iznāk šķirties no draugiem, mēs mierinām sevi, ka varam taču vienmēr tiem aizrakstīt vai piezvanīt. Bet tā saucamā «nāve» šķietami vairs neļauj kontaktēties ar tiem. Bet tā nav, tas ir iespējams. Jau tagad daži zinātnisko centru līdzstrādnieki strādā pie ierīcēm, ar kuru palīdzību iespējams sazināties ar «bezmiesīgajiem gariem». Tā nav fantastika. Bet, pirms mēs uzsākam ar aizgājējiem kontaktus, mums ir šis tas jādara, lai viņiem palīdzēm.

Cilvēkam mirstot, izbeidzas organisma fizioloģiskās funkcijas. Mēs jau minējām, ka dažas minūtes smadzenes spēj dzīvot arī pēc elpošanas apstāšanās. Tās «nomirst» pirmās, pēc tam pakāpeniski aprimst pārējo orgānu darbība. Ja smadzenes ir mirušas, tad nāve ir neizbēgama. Bet nu sīkāk aplūkosim, kā astrālais ķermenis atstāj miesas apvalku nāves brīdī. Viens pēc otra orgāni pāriet stadijā, ko mēs dēvējam par iziršanu. Sidraba Saite, kas astrālo ķermeni piesaista fiziskajam ķermenim, trīs dienu laikā atmirst – gluži tāpat kā jaundzimuša bērna nabassaite.

Mirstošais, radu un draugu ielenkts, guļ gultā. Rīkle sažņaudzas, un pēdējais gaisa malks izlaužas caur zobiem, sirds apstājas – tā ir nāve. Ķermenis nodreb un tad kļūst arvien aukstāks un stingāks. Gaišreģis nāves brīdī ievēros, ka neskaidra ēna atdalās no ķermeņa un kā sidrabaina dūmaka peld virs tā. Trīs dienas Sidraba Saite vēl savieno abus ķermeņus, bet tuvu pie savienojuma ar fizisko ķermeni tā sāk nomelnēt.

Gaišreģis redzēs, kā pēc trīs dienām tā atrausies no fiziskā ķermeņa. No pārtrūkušās savienojuma vietas pacelsies melni putekļi, un astrālais ķermenis kļūs brīvs. Nu tas varēs pacelties astrālajās pasaulēs. Bet kādu brīdi tas vēl pakavēsies uz Zemes, lai atvadītos no sava Zemes mājokļa – miesas apvalka. Reizēm astrālā būtne pavada zārku un piedalās bērēs. Tā nejūt ne sāpes, ne skumjas, jo atrodas joprojām šoka stāvoklī. Bet pēc tam astrālā būtne paceļas ļoti augstu un gatavojas otrajai nāvei. Otrā nāve ir absolūti nesāpīga.

Pirms otrās nāves astrālajai būtnei ir jāapmeklē Atmiņu Vieta un jāpārskata viss, kas bijis tās Zemes dzīvē. Neviens jūs nenosodīs, jūs paši sevi nosodīsiet, un katrs ir visstingrākais soģis pats sev. Jūs ieraudzīsiet sevi – pilnu sīku dīvainību, šaubu, godkāres, fantāziju; jūs ieraudzīsiet, cik neīstas ir vērtības, kas bijušas jums dārgas uz Zemes. Jūs atklāsiet, ka naudai un varai nav itin nekādas nozīmes. Bet tie, kas uz Zemes bijuši trūcīgi un neievērojami, bieži vien varēs justies daudz apmierinātāki ar savu dzīves gājumu.

Bet pēc tam, kad būsiet sprieduši pār sevi tiesu, jūs nonāksiet tajā «viņpasaules» daļā, kuru jūs uzskatīsiet par sev visnoderīgāko.

Elle pastāv tikai un vienīgi uz Zemes. «Viņpasaulē» elles nav.

Jūs jau būsiet dzirdējuši, ka lieli Austrumu mistiķi un skolotāji nevēlas atklātībā izpaust savus īstos vārdus, jo viņu vārdos slēpjas liels spēks. Ja īstais vārds būtu zināms daudziem cilvēkiem un tie atkārtotu šo vārdu, tad augstākajā pasaulē aizgājušais vārda īpašnieks būtu nenovēršami spiests pievērsties Zemei.

Dažās Austrumu reliģijās, kā arī Rietumos vārdu «Dievs» nav atļauts izrunāt bez īpašas nepieciešamības (Trešais bauslis). Ja ikviens sāktu Dievu piesaukt bez īpašas vajadzības, tad šāda rīcība sagādātu tikai mokošu nemieru. Tāpēc arī daudzi skolotāji dēvē sevi pieņemtos vārdos. Šie pieņemtie vārdi nebūt nav līdzīgi viņu īstajiem vārdiem. Atcerieties – vārds ir vibrāciju un toņu savienojums. Skolotāja vārda atkārtošana, viņa vibrāciju atkārtošana atrauj viņu no darba.

Vibrācija – tas ir dzīvības pamats ne tikai uz Zemes, bet arī Visumā. Mēs taču brīnišķīgi zinām vienkāršu piemēru, kas liecina par spēku, kāds piemīt vibrācijai, – karavīriem aizliegts soļot pāri tiltiem marša solī, viņiem jāsoļo «brīvi». Pat ļoti izturīgs tilts var sagrūt ritmiski soļojošu karavīru izraisītās vibrācijas rezultātā. Arī vijoles skaņa, ja spēlē vienu noteiktu toni, spēj sasist stikla glāzi – glāze pēkšņi sasprāgst.

Liels spēks piemīt ar Austrumu svēto vārdu «Om» saistītajām vibrācijām. Ja vārdus noteiktā veidā atkārto, tad var radīt fantastiski spēcīgas vibrācijas. Atcerieties vienmēr – vārdiem piemīt milzīgs spēks, un tādēļ tie nav lieki jātērē.

Jūs varbūt neizprotat, kādēļ cilvēkam jāierodas uz Zemes, lai ciestu un mirtu, bet ziniet – nāve un ciešanas cilvēku attīra. Starp citu, katram tiek uzlikta tāda ciešanu nasta, kādu cilvēks spēj panest. Tas attiecas arī uz skumjām un sāpēm, kas cilvēkam attiecīgā brīdī nepieciešamas, lai attīrītos. Atcerieties to, ja jums, piemēram, nākas redzēt, kā sieviete aiz bēdām pakrīt bez samaņas. Bezsamaņa – tas ir sava veida drošinātājs brīdī, kad ciešanas kļūst pārmērīgas un var kaitēt cilvēkam.

Reizumis spēcīgu triecienu pārnesis cilvēks kļūst it kā nejūtīgs pret bēdām. Šajā gadījumā tā ir žēlastība – kā pret cietušo, tā arī pret to, kuru cietušais ir zaudējis. Tādā veidā reizēm vieglāk notiek attīrīšanās.

Reiz mēs spēsim sazināties ar mirušajiem tikpat viegli, kā tagad sarunājamies pa telefonu. Jūs to spēsiet, ja ticēsiet šīs un nākošās dzīves Lielajiem Spēkiem. Tas ir iespējams ar telepātijas, gaišredzības un tā saucamā «automātiskā pieraksta» palīdzību. So pierakstu daudzi uzskata par fantāzijas augli, bet, rūpīgi izpētot šo parādību, jāatzīst, ka tādā veidā tiešām ir iespējams iegūt informāciju no «tās pasaules». Aizgājušie var mūs redzēt, bet mēs vairumā gadījumu viņus neredzam. Nezaudējiet cerību un, ja vien ticēsiet, spēsiet veikt brīnumus. Vai tad nav teikts, ka ticība spēj kalnus pārvietot? Tas patiešām tā ir.

Divdesmit sestā stunda PAREIZAS DZĪVES NOTEIKUMI

Lūk, galvenie noteikumi, kas būtu jāizpilda bez jebkādām ierunām:

1.      Vēliet citiem tikai to, ko jūs novēlētu paši sev.

2.      Netiesājiet citus.

3.      Esiet precīzi visā, ko darāt.

4.      Nestrīdieties par reliģiskiem jautājumiem, tāpat arī nenosodiet citticībniekus.

5.      Turieties pie savas reliģijas un esiet iecietīgi pret citticībniekiem.

6.      Atturieties no jebkādas «maģijas» un «burvestībām».

7.      Atturieties no alkohola un narkotikām.

Aplūkosim šos noteikumus sīkāk.

1. Dariet citiem tikai to, ko jūs vēlētos, lai citi dara jums.

Jums ir jādzīvo saskaņā ar «zelta likumiem» un vienmēr jāizturas pret tuvāko kā pret sevi pašu. Attiecībā uz labiem cilvēkiem tas noteikti jums tikai palīdzēs. Bet, ja kāds neatzīst jūsu godīgumu un nolūku tīrību un saskarsmē ar viņu jūs esat pāris reižu «apdedzinājies», tad turieties no tādas personas tālāk. «Tajā pasaulē» mēs nesatiksim nevienu, ar ko esam disharmonijā uz Zemes. Par laimi, šeit uz Zemes mēs varam satikt arī pietiekoši daudz cieņas vērtu ļaužu, bet tas nenotiek pēc mūsu izvēles.

Tāpēc – dariet citiem, ko jūs gribētu, lai citi dara jums, un jūsu raksturs uzlabosies. Jūs kļūsiet par gaismas un siltuma avotu citiem.

2. Netiesājiet citus, jo paši varat nonākt līdzīgā stāvoklī kā jūsu nosodītais cilvēks.

Jūs zināt par sevi visus «kā» un «kādēļ», bet neviens cits, pat ne vistuvākais draugs, nevar zināt, kas notiek jūsu dvēselē. Uz šīs Zemes neviens nespēj atrasties pilnīgā harmonijā ar citiem. Ja esat precēti – iespējams, jūsu laulība ir laimīga, bet var gadīties arī, ka jūsu dzīvesbiedrs jūs maldina un sāpina pilnīgi neizskaidrojamu iemeslu dēļ.

«Lai tas, kas ir bez grēka, pirmais met akmeni.»

«Stikla mājās dzīvojoši ļaudis nedrīkst mētāties ar akmeņiem.» Tā ir ļoti svarīga mācība, jo neviens nav pilnīgi bezgrēcīgs. Pilnībā bezgrēcīgs cilvēks nemaz nevar atrasties uz šīs vecās, grēcīgās Zemes.

Bieži vien esam rupji un asi, šeit ir tik daudz nekārtību. Ļaudis šeit ierodas mācīties, un, ja tiem šeit nebūtu, ko mācīties, tie šeit nenokļūtu. Mēs visi varam kļūdīties. Atstājot Zemi – mūsu skolu, mēs atklājam, ka «tur» ir pavisam cita vērtību sistēma nekā uz Zemes. «Tur» mēs tiksim vērtēti pēc mūsu patiesajiem darbiem. Tāpēc netiesājiet citus!

3.Esiet precīzi visā, ko darāt.

Varbūt jums nav skaidrs, kāds sakars šim noteikumam ar mūsu tēmu, bet tas ir nozīmīgi arī garīgās pilnveidošanās ceļā. Ļaudis taču uztur savas mājas kārtībā, kā arī cenšas plānot savas lietas un darbus. Ja būsiet neprecīzi, varat sagraut citu cilvēku plānus un pasākumus, un tas savukārt izraisīs tālāku nekārtību virkni. Ja cilvēkam nāksies uz jums lieki gaidīt, viņš jutīsies apvainots un satraukts – jebkurā gadījumā tās ir nevēlamas vibrācijas, kas vēršas arī pret jums. Jūs būsiet tikai nodarījis kaitējumu gan sev, gan otram cilvēkam.

Precizitāte var kļūt par tādu pašu ieradumu kā neprecizitāte. Precizitāte ir ķermeņa, gara un dvēseles disciplīna. Precizitāte izraisa cieņu, liecina, ka cilvēks spēj turēt doto vārdu un cienīt citus. Precizitāte uzlabo mūsu mentālo un garīgo stāvokli.

4.Nestrīdieties par reliģiskiem jautājumiem un nenosodiet citu reliģiju piekritējus.

Nav nozīmes, pa kuru no ceļiem jūs dodaties pie Dieva.

Diemžēl tieši ticības jautājumu dēļ ir notikuši tik daudzi kari. Jūs nevarat spriest par otru cilvēku, jo «nevarat ielīst viņa dvēselē».

5.Pieturieties pie savas reliģijas un esiet iecietīgi pretcitām.

It īpaši nedrīkst apsmiet citas reliģijas. Mēs taču paši justos aizvainoti, ja kāds cits sāktu izsmiet mūsu ticību! Neaizskarsim citu cilvēku jūtas!

Atrodoties uz Zemes, mēs atrodamies pašā dzīves straumes vidū. Pārceltuvē zirgus nemaina! Daudzi no mums atnāk uz Zemi ar jau zināmu dzīves plānu, kurā ietilpst arī piederība kādai noteiktai reliģijai vai konfesijai. Tādēļ mainīt reliģisko piederību nav lietderīgi.

6.Atturieties no maģijas un burvestībām.

Daudzas maģijas formas ir bīstamas. Okultismā ir lietas, kas bez pieredzējuša vadītāja klātbūtnes var izrādīties bīstamas.

Astronoms nelūkosies uz Sauli bez speciāliem gaismas filtriem, jo citādi viņš var kļūt akls. Līdzīgi arī nodarbošanās ar okultismu bez attiecīgas sagatavotības var novest pie nervu sabrukuma.

Mēs noteikti iebilstam pret jogas vingrojumu izmantošanu Rietumos, jo tie nav piemēroti rietumnieku ķermeņiem. Tie var novest tikai pie nevēlamām sekām organismā, it īpaši, ja tiek apgūti pašmācības ceļā.

Neiesākām arī «tikšanos ar gariem» vai tamlīdzīgas lietas To, protams, var darīt, bet tikai un vienīgi kompetentu personu vadībā, citādi ļaunums var tikt nodarīts abām pusēm.

Daži cilvēki ik dienas pēta avīzēs publicētos horoskopus. Diemžēl ir, kas tos uzņem pilnīgi nopietni un rīkojas saskaņā ar tiem. Tādi horoskopi ir nederīgi un pat bīstami. Īsts horoskops var būt patiess tikai tad, ja tiek ņemts vērā precīzs attiecīgās personas dzimšanas laiks un vieta. Turklāt to var sastādīt tikai kompetents astrologs. Un tik un tā arī tas var jums kaitēt. Tā vietā pētiet tikai to, kas palīdz jums kļūt tīrākiem un labākiem.

Šī grāmata vispirms ir domāta kā dabas likumu apraksts.

7. Atturieties no alkohola un narkotikām.

Mēs jau esam brīdinājuši, cik bīstami ir varmācīgi izgrūst astrālo ķermeni no fiziskā apvalka, to darot ar alkohola un narkotiku palīdzību. Alkohols kaitīgi iedarbojas ne vien uz fizisko ķermeni, bet arī uz auru un Sidraba Saiti, traucē smadzeņu darbību. Narkotikas ir vēl ļaundabīgākas, jo cilvēks pie tām var ārkārtīgi ātri pierast. Lietojot narkotikas, cilvēki ļoti ātri noārda savu garīgo attīstību, un tas noved pie tā, ka viņiem būs daudzkārt jāatgriežas uz Zemes, lai atgūtu zaudēto.

Dzīvei jābūt kārtīgai un disciplinētai. Reliģija – viens no garīgās disciplīnas veidiem, ja vien cilvēks tiešām ievēro tās principus. Ja trūkst garīgas disciplīnas, virsroku ņem dažādas zemas tieksmes. Pareizas audzināšanas trūkums rada noziedzību jaunatnes vidū.

Atcerieties – disciplīna ir pats būtiskākais. Labi sagatavota un kaujas spējīga armija no neorganizēta pūļa atšķiras tikai ar savu disciplīnu.

Divdesmit septītā stunda HIPNOTISMS

Šajā stundā atgriezīsimies pie zemapziņas. Saikne starp zemapziņu un apziņu ļauj izprast hipnozes mehānismu. Mūsos faktiski ir divi cilvēki. Viens mazs cilvēciņš, kurš mīl visā iejaukties, – aizņem tikai 1/10 daļu. Viņš ir ļoti aktīvs, vienmēr grib būt galvenais un visu kontrolēt – tā ir apziņa. Otrais – zemapziņa – labdabīgs gigants, ar nesaprātīgu spēku apveltīts. Apziņai piemīt saprāts un loģika, bet tai nav atmiņas. Zemapziņai nav saprāta un tikt «izvilkts laukā».

Mēs varētu arī salīdzināt cilvēka psihi ar milzīgu bibliotēku. Pie ieejas atrodas bibliotekārs. Viņš nezina neko daudz par bibliotēkas saturu, bet spēj pēc kataloga atrast vajadzīgo grāmatu. Gluži tāpat arī apziņa spēj spriest, vingrināties loģikā, bet tai nav atmiņas. Bet, ja apziņu attiecīgi pavingrina, tā spēj ierosināt zemapziņu sniegt vajadzīgo informāciju. Starp apziņu un zemapziņu atrodas tāds kā ekrāns vai slieksnis, kas aiztur apziņas sūtīto informāciju. Tas nozīmē to, ka apziņa nevar jebkurā laikā pēc vēlēšanās ienirt zemapziņā. Tas ir vajadzīgs tādēļ, lai apziņa nesāktu mainīt un piesārņot zemapziņā esošo informāciju – un arī otrādi.

Tātad zemapziņa ir atmiņu noliktava, bet tai nav saprāta. Ja tai piemistu saprāts, tad daļa informācijas tiktu izkropļota, jo saprāts teiktu: «Tas ir muļķīgi, tas nevar būt! Šī informācija ir jāmaina!» Lai tā nenotiktu, tad arī ir tā, kā ir, – apziņai nav atmiņas, bet zemapziņai nav saprāta.

Mums jāatceras divi noteikumi:

1.    Zemapziņai nav saprāta, tāpēc tā var tikai uzņemt ienākošo informāciju. Tā var turēt atmiņā faktus, vienalga, vai tie ir patiesi vai nepatiesi. Tā neatšķir patiesību no meliem.

2.    Apziņa savu uzmanību vienā laika sprīdī spēj koncentrēt tikai uz vienu tiem.

Mēs nepārtraukti uzņemam informācijas plūsmu. Ja mūsu zemapziņa nebūtu no tās pasargāta ar apziņas «cenzūru», visas šīs daudzās lietas atmiņā radītu haosu. Tādēļ starp zemapziņu un apziņu pastāv šis ekrāns. Caur to zemapziņā ieiet tikai tas, ko mūsu apziņa ir atzinusi par labu. Tā atlasa informāciju, jo vienā laika brīdī spēj nodarboties tikai ar vienu domu. Jūs varbūt to noliegsiet, teikdami, ka spējat domāt par divām vai trim lietām uzreiz. Patiesībā tas tā nav, jo doma ir ļoti ātra, tā pārlec no vienas lietas uz otru, un jums šķiet, ka jūs domājat par abām lietām vienlaicīgi. Rūpīgu novērojumu rezultātā zinātnieki ir nākuši pie slēdziena, ka vienā laika momentā uzmanība var būt pievērsta tikai vienai domai.

Tagad aplūkosim hipnozes mehānismu.

Zemapziņa nespēj atšķirt loģikas, toties tai piemīt atmiņa. Viss, kas vien ar cilvēku noticis, arī pirms viņa dzimšanas, – atrodas zemapziņas atmiņā. Hipnozes iespaidā tas var, novērtēt un loģiski domāt, un, ja mēs spējam šķērsot šo ekrānu jeb slieksni, kas atdala zemapziņu no apziņas, tad mēs spējam likt zemapziņai rīkoties tā, kā mēs vēlamies! Ja jūs koncentrēsiet savu uzmanību uz vienu domu, tad līdz ar to spēsiet atvieglot tās izkļūšanu cauri ekrānam, tas ir, jūs pastiprināsiet šo domu. Ja jūs koncentrējat savas domas uz cilvēku, lai viņu hipnotizētu, un viņš pieļauj, ka var tikt nohipnotizēts, tad viņš arī tiek nohipnotizēts, jo ekrāna pretestības spēja pazeminās.

Daudzi uzskata, ka viņus nevar nohipnotizēt, un domā, ka tas ir liels sasniegums. Arī tas ir iztēles jautājums. Tā kā cīņā starp iztēli un gribu vienmēr uzvarēs iztēle, tad atliek vienīgi iztēlē pielaist nohipnotizēšanas iespēju – un cilvēks arī tiek nohipnotizēts.

Hipnoze nav kaitīga, neraugoties uz to, ka cita persona piekļūst mūsu zemapziņai. Lai novestu cilvēku hipnotiskā stāvoklī, vispirms jāpiesaista viņa uzmanība un pēc tam arī apziņa, kas vienā brīdī spēj domāt tikai par kaut ko vienu. Piesaistot apziņu ar šo domu, var iedarboties uz zemapziņu.

Parasti hipnotizētājs tur rokā mirdzošu lodīti vai kaut ko tamlīdzīgu un lūdz cilvēku koncentrēties uz šo priekšmetu. Apziņai jābūt aizņemtai ar šo koncentrēšanos tā, lai tā nepamanītu, ka tai aiz muguras tiek veikta kāda darbība.

Hipnotizētājam jātur spīdošais priekšmets nedaudz virs pacienta acu augstuma, jo cilvēka acs nogurst visātrāk, ja spiesta skatīties uz augšu. Acu muskuļi ir visvājākie un nogurst daudz ātrāk par citiem. Pēc nedaudz sekundēm acis nogurs, un pacientam sāks nākt miegs. Viņa acis sāks vērties ciet, un šī vēlme pastiprināsies, ja hipnotizētājs monotoni atkārtos «acis nogurušas, un jums nāk miegs». Ar šīm darbībām pacients ir sagatavots un jūt, ka vislabāk būtu aizmigt.

Pēc tam šī cilvēka uzņēmība pret hipnotizētāja ietekmi palielinās. Viņš ir piekritis, ka viņa acis ir nogurušas, jo iepriekšējā sagatavošanās patiešām izraisīja acu nogurumu. Tā pacients sāk arvien vairāk un vairāk ticēt hipnotizētājam. Zemapziņa ir nekritiska, tā nespēj ne analizēt, ne spriest, tādēļ, reiz apziņa ir piekritusi, ka acis ir nogurušas, zemapziņa piekritīs arī visam pārējam. Piemēram, ja hipnotizētājs teiks dzemdētājai, ka sāpju nebūs, tad sieviete dzemdību laikā tās arī nejutīs.

Vispār – hipnoze ir vienkārša lieta, bet prasa vingrināšanos. Viss noslēpums ir apstāklī, ka cilvēkam, kurš vēlas tikt nohipnotizēts, jāpiekrīt visiem hipnotizētāja apgalvojumiem. Citiem vārdiem – ja pacientam ir pateikts, ka acis ir nogurušas, tad viņa sajūtām jāapstiprina, ka acis tik tiešām ir nogurušas. Kad hipnotizētājs saka, ka pacients jutīsies labāk, ja aizvērs acis, tad viņš arī tiešām jūtas labāk. Hipnotizētājam jābūt pārliecinātam par sevi un jāseko, lai pacients pilnībā ticētu viņa teiktajam. Nelietderīgi cilvēkam sacīt, ka viņš stāv kājās, ja īstenībā viņš tajā brīdī guļ. Tādas lietas pacientam var teikt vēlāk, pēc daudziem seansiem.

Nākotnē ārsti arvien vairāk pielietos hipnozi sāpju noņemšanā un slimību ārstēšanā. Hipnoze ir nesāpīga, un tai nav nekādu blakusparādību. Hipnoze ir dabīga parādība, un gandrīz visi cilvēki ir jūtīgi pret to. Jo vairāk kāds apgalvo, ka viņš hipnozei nepakļaujas, jo vieglāk patiesībā padodas tai.

Mēs neesam ieinteresēti jūs apmācīt citu cilvēku hipnotizēšanā, jo šīs lietas tomēr var arī izrādīties bīstams, velnišķīgs spēks. Mēs palīdzēsim jums apgūt pašhipnozi, lai jūs varētu atbrīvoties no kaitīgiem ieradumiem, slimībām un vājībām, paaugstināt ķermeņa temperatūru aukstā laikā un darīt sev tamlīdzīgas derīgas lietas. Mēs nemācīsim jūs hipnotizēt citus ļaudis, jo tas ir bīstami un tam vajadzīga liela pieredze. Rietumos uzskata, ka cilvēks nevar tikt nohipnotizēts vienā acumirklī. Tas tomēr tā nav – jebkurš var tikt nohipnotizēts uzreiz, ja vien attiecīgi sagatavots hipnotizētājs izmantos Austrumu metodes. Par laimi, uz to spējīgi ļoti nedaudzi hipnotizētāji. Izmantojot šādas metodes, hipnotizētājs var likt cilvēkam darīt, ko vien vēlas.

Bet, nodarbojoties ar pašhipnozi, var izdarīt daudz laba gan sev, gan citiem.

Divdesmit astotā stunda PAŠHIPNOZE

Vēlreiz atgādināsim: cilvēkā pastāv divas personības daļas – zemapziņa un apziņa. Zemapziņa ir visu zināšanu un atmiņu glabātava. To var salīdzināt ar cilvēku, kurš nekad neiziet no mājas, neko nedara un nodarbojas tikai ar zināšanu uzkrāšanu.

Apzinātais prāts – gluži pretēji – var tikt salīdzināts ar cilvēku, kurš ir aktīvs, bet bez atmiņas. Viņš pārlec no vienas vietas uz otru un izmanto zemapziņu kā informācijas avotu. Diemžēl mūsu parastā zemapziņa tomēr nespēj aizsniegt visu uzkrāto informāciju. Tā, piemēram, vairums ļaužu nespēj atcerēties savu dzimšanu, lai gan tas viss atrodas zemapziņas glabātavā. Atbilstošos labvēlīgos apstākļos ar hipnozes palīdzību cilvēkā var atraisīt atmiņas – pat par laiku, kad cilvēks vēl tikai plānojis savu kārtējo ierašanos pasaulē!

Mūsu uzdevums – apgūt pašhipnozi. Daudziem doma par hipnozi šķiet pretīga, jo tad viņu zemapziņā ielaužas kāds cits. Ar hipnotizētāja spējām parasti apveltīti garīgi attīstīti cilvēki, un tādēļ ļaunumu viņi nenodarīs. Otra cilvēka hipnotizēta persona vienmēr saglabās lielāku jūtīgumu pret hipnotizētāja rīkojumiem, tādēļ hipnozi mēs tomēr neiesākām.

Apguvuši pašhipnozi, jūs būsiet ieguvuši atslēgu uz jūsu pašu neapzinātajām spējām un spēkiem.

Pirms gultā ieņemat atslābināšanās pozu, aizsedziet logu tā, lai no ārpuses neiekļūtu gaisma. Jūsu priekšā – virs acu augstuma – jābūt naktslampiņas tipa gaismeklim, uz ko jūs fiksēsiet skatienu. Visiem pārējiem gaismas avotiem jābūt izslēgtiem. Iekārtojieties ērti, kādu laiku nedariet neko un nedomājiet. Elpojiet mierīgi. Pēc 1–2 minūtēm sakopojiet domas un nolemiet, ka tagad jāatslābina ķermenis. Sāciet ar labās kājas pirkstiem. Iztēlojieties, ka jūsu augums ir milzīga pilsēta, ko apdzīvo sīciņi cilvēciņi. Jūs gribat atslābināties, un tāpēc cilvēciņiem jāpamet pilsēta. Pavēliet tiem vispirms pārvietoties no labās kājas pēdas uz ceļgalu. Iztēlojieties, kā cilvēciņi maršē prom no jūsu kājas. Jūsu labā kāja kļūst atslābināta, nejūtīga un smaga. Pēc tam pievērsieties kreisajai kājai. Iztēlojieties, kā mazie cilvēciņi pamet kreiso kāju. Iztēlojieties policistus, kas uzstāda barjeras tā, lai neviens mazais cilvēciņš nevarētu atgriezties atpakaļ. Pārliecinieties, ka arī jūsu kreisā kāja ir pilnībā atslābuši un smaga. Ja tas tā nav, lieciet mazajiem cilvēciņiem atkal atstāt savas vietas – tā, lai kājās nepaliktu neviens pats. Pēc tam izdariet to pašu ar rokām. Lai aiziet visa mazā tautiņa – jūs vēlaties atslābināties. Ja jūs sasniegsiet tādu pilnīgas atslābināšanās stāvokli, jūs būsiet pilnīgi mierīgs un brīvs un varēsiet piekļūt savai zemapziņai. Kad būsiet pilnībā atslābinājuši rokas un kājas, izdariet to pašu ar gurniem, muguru, vēderu un pārējām ķermeņa daļām. Lieciet mazajai tautiņai doties prom pa Sidraba Saiti, atstāt jūsu ķermeni. Jūs sajutīsieties brīvs no tās satraucošās ietekmes, jūs būsiet pilnībā atslābinājies. Kad visi cilvēciņi būs jūs atstājuši, iztēlojieties, ka Sidraba Saiti apsargā sardze, kas neļauj tiem atgriezties.

Izdariet dziļu ieelpu, aizturiet elpu un izelpojiet. Izelpai jābūt nedaudz sekunžu garākai nekā ieelpai. Nevajag sasprindzināties, elpošanai jābūt dabiskai un vieglai.

Vēlreiz ieelpojiet dziļi un lēni, pilnībā piepildot plaušas. Aizturiet elpu – un jūs izdzirdēsiet savu pulsu. Atkārtojiet sev, ka jūsu ķermenis atrodas pilnīga miera stāvoklī un ikviens muskulis ir atslābināts.

Jūsu galva kļūst smaga. Jūsu sejas muskuļi ir atslābuši, un jums ir ērti un labi. Pirms ķeraties pie pašiedvesmas, jums jābūt pārliecinātam, ka tiešām esat pilnībā atslābinājies. Kad būsiet tā darījis vairākas reizes, tad viss jums izliksies pilnīgi dabiski. Tāpēc esiet rūpīgs, nesteidzieties, viss jādara nesasprindzinoties, lēnām.

Ja jūtat, ka neesat pilnībā atslābinājies, iztēlojieties, ka daži mazie cilvēciņi jūsu ķermeni grib pabeigt kādu īpašu uzdevumu. Nedusmojieties uz viņiem. Mierīgi pavēliet tiem aiziet, jo pašlaik nav nekā svarīgāka par to, ko taisāties darīt jūs.

Kad esat pilnīgi pārliecināts, ka jūsu ķermenis tiešām ir atslābināts, pievērsiet skatienu gaismeklim. Paceliet acis tā, lai plakstiņi būtu nedaudz saspringuši. Jūs kļūstiet miegains. Sakiet sev, ka aizvērsiet acis, tiklīdz aizskaitīsiet līdz desmit. Viens – divi – trīs… manas acis sāk nogurt… četri – man nāk miegs… pieci – bet es tomēr turēšu acis vaļā… deviņi – acis veras ciet… desmit – es vairs nevaru acis noturēt vaļā – tās jau ir ciet.

Tādā veidā izstrādājas nosacījuma reflekss, un turpmākajos pašhipnozes seansos jums vairs nevajadzēs tērēt daudz laika, lai atslābinātos. Jūs spēsiet ātri iegrimt hipnotiskajā miegā.

Neuztraucieties, ja pirmajās reizēs pie «desmit» jūsu acis neaizveras, aizveriet tās apzināti – ar to jūs ieliksiet pamatu nosacījuma refleksam, un tas ir ļoti svarīgi. Izveidojiet sev noteiktu pašiedvesmas frāzi, piemēram: «Aizskaitot līdz desmit, mani plakstiņi kļūs smagi, acis nogurušas. Es izjutīšu nepārvaramu vēlmi aizvērt acis, tiklīdz noskaitīšu līdz desmit. Es aizveru acis un nonāku pašhipnozes stāvoklī. Es atrodos pie pilnas apziņas, dzirdu un zinu visu, kas notiek apkārt. Es varu pavēlēt savai zemapziņai visu, ko vien vēlos.»

Pēc tam sāciet skaitīt līdz desmit. Atkārtoti vingrinoties, jūs sasniegsiet ievērojamas sekmes.

Divdesmit devītā stunda PAŠHIPNOZES IZMANTOŠANA

Daudzreiz atkārtojot aprakstītās darbības, jūs iemācīsieties sevi viegli un ātri novest pašhipnozes stāvoklī – transā.

Kā mēs to varam izmantot? Ar pašhipnozes palīdzību var atbrīvoties no netikumiem un trūkumiem, kā arī nostiprināt noteiktas spējas un labās īpašības. Tamdēļ jums nepieciešams domās uzzīmēt attiecīgo ainu – kādu jūs sevi vēlētos redzēt. Jums ir vāja griba? Tad iztēlojieties sevi tādu, kāds jūs gribētu būt, – mērķtiecīga personība ar stipru gribu un līdera dotībām. Domājiet par savu «jauno es». Turiet savā atmiņā šo «jaunā es» ainu, tāpat kā labs aktieris, gatavojoties spēlēt lomu. Lieciet lietā visu savu iztēles spēku. Jo skaidrāk un noteiktāk jūs spēsiet sevi iztēloties tādu, kādu jūs vēlētos sevi redzēt, jo ātrāk sasniegsiet pozitīvu iznākumu.

Nodarboties ar pašhipnozi nepieciešams klusā, tumšā istabā – tā, lai neviens jūs neiztraucētu. Tur nav nekā bīstama.

Kad cilvēks ir iegājis transā, viņa ķermenis ir atslābis, elpošana sekla, viņš nejūt ķermeņa smagumu, visas rūpes viņu pametušas, acis aizvērtas. Tā turpinās apmēram 10–30 minūtes. Cilvēks pamostas un jūtas apbrīnojami labi, daudz labāk nekā pēc 8 stundu miega. Jūs nevarat nepamosties – daba to nepieļauj. Zemapziņa līdzinās gigantam ar vāju apziņu, bet jūs varat tam iedvest savu vēlmi. Pašhipnoze nekādā veidā jums nekaitēs. Jūs esat pilnīgā drošībā. Jebkura ārēja parādība – caurvējš, aukstums, kāda ienācēja klātbūtne – jūs uzmodinās. Vienīgi tad jums atkal nāksies sākt visu no jauna – tāpēc no traucēkļiem ir jāizvairās.

Jums visu laiku jācenšas apgūt vēlamās īpašības un tikumus un jāizvairās no lietām, kas tam traucētu. Pēc dažu dienu aktīvas darbības jūs skaidri stādīsieties priekšā sev vēlamās spējas. Jums laiku pa laikam jāatkārto sev, ka tādā un tādā laikā (vēlams, vakarā) jūs hipnotizēsiet sevi, – un ikreiz, kad atradīsieties transā, vēlamie tikumi atradīs ceļu uz jūsu zemapziņu. Pirms ieiešanas transā domās atkārtojiet, ko jūs vēlētos sasniegt.

Lūk, vienkāršs piemērs. Cilvēks staigā salīcis. Varbūt viņš vienkārši ir par slinku, lai turētos stalti. Pirms ieiešanas transā viņam jāatkārto: «Es turēšos taisni, es turēšos taisni…»

Tas ir jāatkārto ātri, nepieļaujot pārtraukumus starp frāzēm (lai neielaistu tādu nevēlamu zemapziņas pretestību kā «ak, tas viss ir nieki»). Zemapziņa drīz vien būs spiesta pieņemt jūsu vārdus un noticēt, ka jūs turpmāk turēsieties taisni. Ja zemapziņa tam noticēs, jūsu muskuļi tai paklausīs – un jūs staigāsiet ar taisnu muguru.

Varbūt jūs smēķējat? Vai mīlat iedzert? Ar pašhipnozes palīdzību var atbrīvoties no šiem trūkumiem. Jums jāpārliecina zemapziņa, ka jums vairs nepatīk smēķēt, un jūs bez kādas nožēlas spēsiet pārtraukt smēķēšanu.

Smēķēšanu grūti atmest, jo tai piemīt zināms hipnotisms. Pārlieciniet sevi, ka atšķiraties no visiem citiem, ka jums ir īpašas spējas atmest itin visu.

Bet vai jūs tiešām esat pārliecināts, ka vēlaties beigt smēķēt? Jūs nevarēsiet to atmest, kamēr nebūsiet pārliecināts, ka tik tiešām vēlaties vairs nesmēķēt.

Arvien no jauna jums jāatkārto jūsu vēlme, kamēr tā iesūcas jūsu zemapziņā.

Izanalizējiet sevi. Vai jums būtu jāatmet smēķēšana tāpēc, ka jūs tiešām to vēlaties, vai arī tāpēc, ka jums to liek darīt kāds cits? Ja jūs būsiet tiešām pārliecināts, ka vēlaties kādu lietu, jūs to arī dabūsiet. Bet, ja nebūsiet godīgs pats pret sevi, jums nekas neizdosies, un nevainojiet tāpēc citus.

Ar pašhipnozes palīdzību jūs varat atbrīvoties no tādiem sliktiem paradumiem kā lamāšanās bez iemesla, suņa sišana u.tml. Jūs uzlabosiet savu veselību, ja vien pastāvīgi vingrināsieties.

Trīsdesmitā stunda DARBS

Daudziem cilvēkiem ir nepareizi priekšstati par darbu. Civilizētajās zemēs ļaudis tiek iedalīti «baltajās apkaklītēs» un «melnstrādniekos». Tāds iedalījums, protams, nav nekas cits kā kārtējā snobisma forma, kam jātiek pārvarētai, jo tā noved pie sociālā naida. Darbs – nav būtiski, kāds – garīgs vai fizisks, – ir cienījams, un tas jāveic ar skaidru prātu un bez maldīgas kauna sajūtas. Dažās valstīs tiek uzskatīts par apkaunojošu, ja mājas saimniece savām rokām veic mājsaimniecības darbus, – pieņemts, ka viņai jāsēž un jāuzrauga kalpones.

Senos laikos Tibetas aristokrāti valkāja apģērbu ar sevišķi garām piedurknēm, kas pilnībā nosedza plaukstu un nokarājās vēl kādus 15 – 30 cm. Tam vajadzēja norādīt, ka cilvēks ir tik bagāts un svarīgs, ka viņam nav nepieciešams pašam strādāt.

Tā, bez šaubām, ir darba izpratnes galīga degradācija. Darbs – tas arī ir vingrinājums un veido disciplīnu. Bet disciplīna ir ļoti nepieciešama. Tā noteic starpību starp karavīriem un neorganizētu pūli. Disciplīna nepieciešama bērnu audzināšanā.

Tibetas klosteros bija tāda kārtība, ka ikvienam – neatkarīgi no ieņemtā stāvokļa hierarhijā – jādara arī melnais darbs. Un nebija nekā pārsteidzoša, ja augstākā ranga lama mazgāja grīdas zemākstāvošu mūku mājoklī. Tas simbolizēja Zemes lietu laicīgumu un to, ka tas, kurš šodien ir princis, rīt var kļūt par nabagu – kā arī otrādi.

Neviens darbs nav pazemojošs, ja vien tiek pieņemts un izpildīts ar tīriem motīviem, ar ideju – «kalpot citiem».

Nesen nācās dzirdēt diskusiju par veģetārisma nepieciešamību. Mūsu viedoklis ir tāds – ja cilvēks vēlas ēst gaļu, lai ēd. Ja viņš vēlas būt veģetārietis, tad lai viņš tāds arī ir. Nav svarīgi, ko kurš ēd, bet gan lai neviens necenstos varmācīgi uztiept savas domas citiem.

Cilvēks ir dzīvnieks, lai kā arī mēs necenstos šo faktu slēpt zem skaista apģērba un parfimērijas. Vīrieši un sievietes ir dzīvnieki, kas pārtiek no citu dzīvnieku gaļas. Ir zināms, piemēram, ka cūkgaļa garšo līdzīgi cilvēka gaļai. Kad cilvēkēdājus iztaujāja par cilvēkgaļas garšu, viņi atbildēja, ka melno cilvēku gaļa esot salda un atgādinot vārītu cūkgaļu, bet balto gaļai esot rūgta un skāba piegarša.

Ēdiet to, kas jums patīk. Neuzbāzieties citiem ar savu viedokli. Diemžēl veģetārieši un veselīgo diētu piekritēji bieži vien izrāda sevišķi stipru neiecietību pret citādi domājošiem.

Nav šaubu, ka šie ļaudis tādi ir tikai tāpēc, ka paši īstenībā nemaz nav tik ļoti pārliecināti par savu nemaldīgumu. Tas pats notiek arī ar nesmēķētājiem – viņi ienīst smēķējošos un uzskata, ka tas ir ārkārtīgs tikums un varoņdarbs – nesmēķēt. Būtībā tā ir izvēles lieta. Mērena smēķēšana, iespējams, īpaši nevienam nekaitē, turpretim alkohols – tā ir pilnīgi cita lieta, jo tas attiecas uz cilvēka astrālo ķermeni.

Ja cilvēks dzer un kropļo savu astrālo ķermeni – nu lai, arī tā ir viņa izvēle. Nav prātīgi pielietot vardarbīgas metodes, lai atturētu kādu no žūpības.

Viens no veģetāriešu galvenajiem argumentiem ir tāds, ka gaļas ēšana nozīmē līdzdalību dzīvnieku nogalināšanā, tāpēc piezīmēsim vēl šo to interesantu. Bet, ārstējot slimības, piemēram TBC, mēs taču arī nogalinām! Mēs nogalinām baciļus, kas taču arī ir dzīvas būtnes! Mēs izbrīnītos, ja kāds teiktu, ka, nogalinot mikrobus un vīrusus, mēs izdarām noziegumu. Un kāposti taču arī ir dzīvi, mēs tos noraujam no saknes un ēdam. Ja mēs izrokam kartupeli vai burkānu, mēs tieši tāpat iznīcinām dzīvību, kā nokaujot dzīvnieku. Tādēļ nebūsim liekuļi un ēdīsim to, ko pieprasa mūsu organisms. Ir zināms, ka īsteni budisti atsakās no gaļas ēdieniem, bet šai sakarā jāatgādina, ka daudzi budisti gaļu neēd tāpēc, ka nevar atļauties to nopirkt. Budisms izplatīts ļoti nabadzīgās zemēs.

Piemēram, Tibetā gaļa vienmēr ir uzskatīta par ārkārtīgu delikatesi, un to varēja atļauties tikai visbagātākie. Vienkāršā tauta ēda tikai augļus, kas arī zināmā mērā tika uzskatīti par delikatesi. Mūki, kuri netiecās pēc pasaulīgiem labumiem, ēda tikai augu ēdienu un neko citu, un, lai nostiprinātu viņu pieticību, reliģiskie vadoņi apgalvoja, ka gaļu ēst nedrīkst. Tie, kas uzturā nelietoja gaļu, sāka sevi uzskatīt par tikumīgākiem nekā citi. Par šo jautājumu ir sarakstīts daudz tukšu nieku. Tie, kas gaļu ēd, – lai ēd. Un, ja kāds negrib nogalināt kaitīgus insektus vai TBC baciļus, – tā ir viņa izvēle.

Bieži mums atraksta cilvēki, kas uztraucas par kāda drauga vai paziņas nelaimi un izmisumu un gribētu ar hipnozes palīdzību piespiest šos cilvēkus mainīt viņu it kā kļūdainos dzīves ceļus. Tādos gadījumos mēs nekad nepalīdzam, jo uzskatām par nepieļaujamu ar savu gribu ietekmēt cita cilvēka izvēlēto ceļu.

Tā nu šajā grāmatā esam izklāstījuši savas domas, bet mēs nevienu nespiežam tām ticēt bez ierunām. Izvēle ir jūsu rokās, sekot šīm mācībām vai nesekot – jūsu daļa.

Ja jūs lūdz izteikt jūsu viedokli kādā jautājumā, dariet to, bet nemēģiniet to kādam uztiept varmācīgi. Izsakiet savas domas un norobežojieties, lai cilvēks pats izlemj – pieņemt jūsu domas vai nepieņemt. Jūs nezināt, kā otrs cilvēks izvēlējies savu ceļu dzīvē. Ja jūs varmācīgi piespiedīsiet citus rīkoties pretēji viņu gribai, jūs tiksiet saistīti ar viņu karmu – un tā var izrādīties arī ļoti nevēlama karma.

Vēl daži vārdi par dzīvniekiem. Cilvēki mēdz uzskatīt dzīvniekus par mēmiem, nesaprātīgiem radījumiem, bet, no otras puses, dzīvnieki arī uzskata cilvēkus par sazināties nespējīgiem! Ja jums piemistu telepāta spējas, jūs atklātu, ka arī dzīvnieki sarunājas, turklāt daudz «kulturālāk» nekā daudzi cilvēki. Dzīvnieki arī ir būtnes, kas ierodas šeit uz Zemes veikt savus īpašus uzdevumus, kā arī attīstīties. Man un maniem mājiniekiem ir divi Siāmas kaķi, kuriem piemīt vienreizējas spējas telepātijā. Pēc attiecīgiem vingrinājumiem mums bija iespēja sazināties ar viņiem tādā līmenī, ka tas jau atgādināja sarunas visai inteliģentu cilvēku sabiedrībā. Izdevās uzzināt, kā īsti Siāmas kaķis skatās uz cilvēku! Ja kāds uzskata dzīvniekus par līdzvērtīgām, tikai ar citādu fizisko formu apveltītām būtnēm, ir iespējams ar tiem sazināties un risināt gluži neiedomājamas sarunas.

Piemēram, suņi ļoti mīl draudzēties ar cilvēku. Tiem patīk, ja cilvēks ir saimnieks, un tie lepojas ar saviem saimniekiem. Bet Siāmas kaķis nepavisam neciena cilvēkus, jo, salīdzinot ar kaķi, cilvēks atrodas visai neizdevīgā stāvoklī. Siāmas kaķiem piemīt ievērojamas okultas un telepātiskas spējas. Kādēļ gan jums nemēģināt iedraudzēties ar jūsu kaķi, suni vai zirgu? Ja jūs to patiesi vēlēsieties, jūs varēsiet telepātiski sarunāties ar šiem dzīvniekiem.

Mēs beidzam šo kursu, šo grāmatu, bet ceram, ka ar to mūsu pazīšanās neapsīks. Šī ir praktiska grāmata, kurā mēs vēlējāmies parādīt, cik vienkāršiem līdzekļiem sasniedzami tā dēvētie «metafiziskie fenomeni».

Mums būs vēl viens kurss – vārdnīca, kas būs sastādīta tradicionālākā stilā, un tur tiks sniegti sanskrita nosaukumi utt. Jūsu sekmīgai tālākvirzībai noderētu arī tā.

Mēs nesakām: «Palieciet sveiki!» – jo ceram uz drīzu tikšanos. Mēs sakām:

UZ REDZĒŠANOS!

Saturs

No autora

Pamācības

Pirmā stunda. Mikrokosmoss

Otrā stunda. Ķermeņa uzbūve

Trešā stunda. Ēteriskais starojums

Ceturtā stunda. Aura

Piektā stunda. Auras krāsas

Sestā stunda. Vibrāciju spektrs. Cilvēku tipi. Mūzika

Septītā stunda. Kā ieraudzīt auru

Astotā stunda. Astrālais ķermenis. Domu kontrole

Devītā stunda. Iziešana ārpus ķermeņa

Desmitā stunda. Bailes. Uzvedība astrāli

Vienpadsmitā stunda. Astrālie ceļojumi

Divpadsmitā stunda. Relaksācija. Grupa. Kontakti sabiedrībā

Trīspadsmitā stunda. Inkarnācija

Četrpadsmitā stunda. Ziedošana

Piecpadsmitā stunda. Vidusceļš. Ticība. Reliģija

Sešpadsmitā stunda. Par bailēm. Ietekmes

Septiņpadsmitā stunda. Sapņi. Atgriešanās ķermenī

Astoņpadsmitā stunda. Darbs

Deviņpadsmitā stunda. Atmiņas klišeja (ceļojums pagātnē)

Divdesmitā stunda. Pašsavaldīlba.Elpošanas regulēšana

Divdesmit pirmā stunda. Telepātija.Gaišredzība. Psiholoģija

Divdesmit otrā stunda. Emocijas. Domu spēks

Divdesmit trešā stunda. Iztēle

Divdesmit ceturtā stunda. Karma

Divdesmit piektā stunda. Nāve

Divdesmit sestā stunda. Pareizas dzīves noteikumi

Divdesmit septītā stunda. Hipnotisms

Divdesmit astotā stunda. Pašhipnoze

Divdesmit devītā stunda. Pašhipnozes izmantošana

Trīsdesmitā stunda. Darbs

Lobsangs Rampa

TU ESI MUŽIKS

SIA "Alberts XII" Alberta ielā 12, Rīgā, LV–1010.

Reģ. apl. Nr. 000322145.

Iespiesta Latvijas Zinību biedrības

Poligrāfijas iecirknī, Brīvības ielā 104,

Rīga LV–1001.

Pasūt. Nr. 206

Lobsangs Rampa

Lo 073 Tu esi mūžīgs. – R., Alberts XII, 1995. – 148 lpp. Tulkojusi R.Mežavilka, māksliniece I.Liepiņa.

Grāmata domāta cilvēkiem, kas interesējas par metafiziku – lietām, par kurām būtībā vajadzētu interesēties ikvienam

UDK–p 133

Content

Rampa Lobsangs Tu esi mūžīgs

PRIEKŠVĀRDS

PAMĀCĪBAS

Pirmā stunda MIKROKOSMOSS

Otrā stunda ĶERMEŅA UZBŪVE

Trešā stunda ĒTERISKAIS STAROJUMS

Ceturtā stunda AURA

Piektā stunda AURAS KRĀSAS

Sestā stunda VIBRĀCIJU SPEKTRS

Septītā stunda KĀ IERAUDZĪT AURU

Astotā stunda ASTRĀLAIS ĶERMENIS DOMU KONTROLE

Devītā stunda IZIEŠANA ĀRPUS ĶERMEŅA

Desmitā stunda BAILES UZVEDĪBA ASTRĀLI

Vienpadsmitā stunda ASTRĀLIE CEĻOJUMI

Divpadsmitā stunda RELAKSĀCIJA. GRUPA. KONTAKTI SABIEDRĪBĀ

Trīspadsmitā stunda INKARNĀCIJA

Četrpadsmitā stunda ZIEDOŠANA

Piecpadsmitā stunda VIDUSCEĻŠ. TICĪBA. RELIĢIJA

Sešpadsmitā stunda PAR BAILĒM IETEKMES

Septiņpadsmitā stunda SAPŅI ATGRIEŠANĀS ĶERMENĪ

Astoņpadsmitā stunda DARBS

Deviņpadsmitā stunda ATMIŅAS KLIŠEJA (CEĻOJUMS PAGĀTNĒ)

Divdesmitā stunda PAŠSAVALDĪBA ELPOŠANAS REGULĒŠANA

Divdesmit pirmā stunda TELEPĀTIJA GAIŠREDZĪBA PSIHOMETRIJA

Divdesmit otrā stunda EMOCIJAS DOMU SPĒKS

Divdesmit trešā stunda IZTĒLE

Divdesmit ceturtā stunda KARMA

Divdesmit piektā stunda NĀVE

Divdesmit sestā stunda PAREIZAS DZĪVES NOTEIKUMI

Divdesmit septītā stunda HIPNOTISMS

Divdesmit astotā stunda PAŠHIPNOZE

Divdesmit devītā stunda PAŠHIPNOZES IZMANTOŠANA

Trīsdesmitā stunda DARBS

Saturs