Mūrs Maikls

Stulbie baltie vīrieši

MAIKLS MŪRS

STULBIE BALTIE VĪRIEŠI

.

.

SATURS

Ievads

nodaļa. AMERIKĀNISKS APVĒRSUMS 17

nodaļa. DĀRGAIS DŽORDŽ! 47

nodaļa. BLA, BLA, BLA 64

nodaļa. MUŠĪSIM BALTOS! 73

nodaļa. IDIOTU NĀCIJA 99

nodaļa. JAUKA PLANĒTA, ŽĒL, KA NEVIENA

NAV MĀJĀS 127

nodaļa. PASAULES VĪRIEŠU GALS 147

nodaļa. MĒS ESAM PIRMAJĀ VIETĀ! 165

nodaļa. VIENS LIELS, LAIMĪGS CIETUMS 192

nodaļa. DEMOKRĀTISKĀ PARTIJA - MIRUSI

PA CEĻAM UZ SLIMNĪCU 204

nodaļa. TAUTAS LŪGŠANA 220

Epilogs. TALAHASI, HI, HI, HI! 226

PIEZĪMES PAR TEKSTU

UN IZMANTOTĀ LITERATŪRA 245

PATEICĪBAS 262

PAR AUTORU 264

.

IEVADS

DAUDZI APGALVO, ka ceļš lejup sākās 2000. gada 7. novembra naktī, kad Džebs Bušs [1] savam brālim džordžam jaunākajam priekšlaikus "pasniedza" Ziemassvētku dāvanu - Floridas štatu.

Citiem - tiem, kuriem iepriekšējā gadu desmitā bija uzsmaidījusi laime, - šķiet, ka pagrieziens notika tad, kad ASV Dow Jones biržas indekss bija noslīdējis viszemāk gandrīz 20 gadu laikā.

Tomēr mums, vairākumam, brīdis, kad zuda ilūzijas, pienāca vakarā, kad uzzinājām, ka Plūtons, iespējams, nav planēta un dzīve, ko pazīstam, ir tikpat tāla no īstenības, cik atsvešināts ir jaunā "prezidenta" skatiens.

Nav jau svarīgi, kurā mirklī jums šķita, ka viss ir sabrucis acu priekšā. Būtisks ir kaut kas cits. Mums, amerikāņiem, jāsaprot - kāds ir izteicis vārdus "tas ir viss" un pārtraucis mūsu ilgo tusiņu. Jā, ir beidzies Amerikas gadsimts! Sācies 21. gadsimta murgs. Laipni lūdzam!

'Baltajā namā saimnieko cilvēks, kuru neviens nav ievēlējis.

Kalifornijā pēkšņi nodziest elektrība, ļaudis nevar darbināt sulu spiedes, nav strāvas, ar ko izpildīt nāves sodus.

Lētāk ir sevi nosūtīt uz pilsētas otru malu, izmantojot firmas Federal Express pakalpojumus, nekā to pašu attālumu veikt automašīnā.

Krievija un Ķīna ir parakstījusi jaunu līgumu, kad mēs tikko esam likvidējuši pēdējās atombumbu patvertnes.

Interneta kompānijas izrādījušās nederīgas, NASDAQ biržas indekss mūsdienās ir tikpat "drošs" pamats veiksmīgam naudas ieguldījumam kā neoficiāla kāršu partija kādā spēļu zālē.

Pēdējo divu gadu laikā darbu ir zaudējis lielākais skaits ASV iedzīvotāju kopš valsts uzplaukuma Ronalda Reigana laikā.

Jums ir labākas izredzes randiņā tikties ar Keterinu Herisu [2] vai Tomu Dileiju2 nekā saulainā dienā nokļūt uz aviokompānijas North- west reisu Detroitas pilsētā.

Ko tu nupat teici? Vai vēlies "klientu apkalpošanas" departamentā runāt ar īstu, dzīvu cilvēku? Ha! Ha! Ha! Piespied taustiņu "4" un aizmirsti visu atlikušo dienu!

O, kā tev ir laimējies! Tu strādā divās darbavietās, tāpat kā tava sieva, bet mazais Džimijs - Makdonaldā. Jūs varat atļauties jaunu māju zaļumos slīgstošā ielā ar glīti nopļautu mauriņu pagalmā un zemu baltu dēļu sētu. Paskaties, kā sunītis skrien pie vectētiņa, kad viņš piebrauc pie mājas! Nākamajā mēnesī tu veiksi pēdējo maksājumu, lai dzēstu studenta kredītu, kuru saņēmi pirms 20 gadiem. Bet tad… PIEPEŠI firma, kurā tu strādā, paziņo, ka pārcelsies uz Meksiku, bet bez tevis. Sievu darba devējs nolēmis atbrīvot no darba, jo jaunais "cilvēkresursu" speciālists nospriedis, ka viena persona var izdarīt to pašu, ko trīs. Mazajam Džimijam uzbrūk nezināma kaite, jo kaut ko sliktu ieēdis no Chicken nugget komplekta, bet Veselības aprūpes organizācija3 paziņo, ka tā nemaksās par dēla operāciju. Tiesa, Veselības aprūpes organizācija labprāt segtu izdevumus, ja Džimijs ārstētos ambulatoriski un tu būtu gatavs viņu divas reizes nedēļā vest uz Tihuanas pilsētu Meksikā, kur nesen atvērts jauns ambulatoriskais centrs. Paldies brīvajai tirdzniecībai, kura ir vai ari nav atbildīga par tārpu, kas tika atrasts Džimija pa pusei apēstajā vistas gaļas gabaliņā.

Vai dieniņ, piedod - nupat zvanīja tiesu izpildītājs! Tev nāksies atdot nesen nopirkto jauno mašīnu, jo esi nokavējis vienu maksājumu! Klau, varbūt tad, kad vedīsi Džimiju uz Tihuanu, varēsi pabraukt mazliet tālāk un no jauna pieteikties savā vecajā darbavietā. Katram darbiniekam tur tiek piešķirta atsevišķa sausā tualete sētas pusē. Katru rītu darbiniekus baro ar brokastu burrito [3] , kad viņi pulksten piecos ierodas darbā.[1] Floridas štata atbildīgā persona par balsu skaitīšanu 2000. gada vēlēšanās. - Tulk. piez.

[1] Republikāniskās partijas frakcijas priekšsēdētājs, otrā persona ASV Kongresa Pārstāvju palātā ar ļoti konservatīviem uzskatiem. - Tulk. piez.

[1] Veselības aprūpes organizācija (Health maintenance organization; HMO) - neviennozīmīgi vērtējama apdrošināšanas un veselības aprūpes sistēma ASV. - Tulk. piez.

[1] Meksikāņu ēdiens - kukurūzas tortiljā ietītas pupiņas, gaļa vai citi ēdieni. - Tulk. piez.

Piedod man, ja es sapņoju, bet - vai arī tev pirms gada nešķita, ka situācija uzlabojas? Vai mums netika stāstīts, ka piedzīvojam "lielāko ekonomisko augšupeju vēsturē"? Vai pirmo reizi 55 gadu laikā valsts budžetā nebija radies naudas pārpalikums, kura pietiktu, lai salabotu katru ceļu, tiltu un zobu visā Amerikā? Gaisa un ūdens piesārņojuma līmenis bija zemāks nekā jebkad pēdējo desmit gadu laikā. Noziegumu skaits samazinājās, neko vairs nedzirdēja par pusaudzēm grūtniecēm, vairāk jauniešu pabeidza vidusskolu un pēc tam universitāti. Vecie cilvēki dzīvoja ilgāk, mēs varējām piezvanīt uz Katmandu par 12 centiem minūtē, un internets apvienoja visu pasauli (izņemot tos divus miljardus cilvēku, kuriem mājās nav elektrības). Palestīnieši apsēdās pie viena galda ar izraēliešiem, Romas katoļi Ziemeļīrijā izdzēra alus kausu kopā ar protestantiem. Jā, dzīve kļuva arvien labāka un labāka - mēs visi to jutām. Ļaudis bija draudzīgāki, ielās svešinieki uzrunāja cits citu, un Rīdžiss Fil- bins1 uzdeva vieglākus jautājumus, lai Amerikā rastos arvien vairāk miljonāru.

Tad kaut kas notika.

Investori biržā zaudēja miljonus. Pirmo reizi desmit gadu laikā paaugstinājās noziedzības līmenis. Milzīgs skaits cilvēku zaudēja darbu. Leģendārās firmas Motitgomery Ward [4] un TWA [5] pazuda. Piepeši mums sāka pietrūkt 2,5 miljoni barelu naftas - un tas bija katru mīļu dienu\ Izraēlieši atkal sāka nogalināt palestīniešus, to pašu dalīja ar izraēliešiem. 2001. gada vidū pasaulē bija 37 valstis, kas piedalījās karā. Ķīna atkal kļuva par mūsu ienaidnieku. Apvienoto Nāciju Organizācija izslēdza mūsu valsti no Cilvēktiesību komisijas, Eiropas Savienība izteica pārmetumus par to, ka mēs vienpusīgi pārkāpām pretraķešu līguma prasības, jo atkal sākām nodarboties ar "Zvaigžņu kariem" [6] . Bija grūti, pat ļqti grūti kinoteātrī atrast puslīdz labu filmu. Miljoniem cilvēku vairs neskatījās televīziju. Visas radiostacijas raidīja kaut ko bezjēdzīgu.

[1] Raidījuma "Gribi būt miljonārs?" vadītājs ASV. - Tulk. piez.

[1] Montgomery Ward - mazumtirdzniecības veikalu ķēde. - Tulk. piez.

[1] TWA - aviokompānija. - Tulk. piez.

[1] Neoficiāls nosaukums ASV Aizsardzības departamenta (Amerikas valdību veido nevis ministrijas, bet departamenti) programmai par pretraķešu aizsardzības sistēmas izveidošanu kosmosā. - Tulk. piez.

īsi sakot, piepeši viss atkal sagāja pilnīgā grīstē. Ekonomikā - problēmas, enerģētikā - krīze, pasaulē - nemiers, neviens nejutās drošs par savu darbavietu, nevienam nebija veselības aprūpes, biļetens, ar kuru mums bija jāievēlē prezidents, izrādījās nederīgs. Amerikāņus trakus padara apziņa, ka nekas vairs nav tā, kā vajadzētu būt. Firmas Firestone riepas ir brāķi, Ford Explorer modeļa spēkrati, kas brauc ar šīm riepām, nedarbojas. Tāpēc arī tu vairs "nedarbojies", jo esi gandrīz pagalam, gluži kā bez galvas grāvī iemests.

Avāriju dienesta telefona numurs 911 nedarbojas. Uzziņu dienesta telefona numurs 411 nedarbojas. Mobilie telefoni nedarbojas. Pat tad, kad šie telefoni darbojas, tos jau lieto kaut kāds sūdabrālis, kas tavu vakariņu laikā pie blakusgaldiņa strīdas ar savu biržas brokeri.

Izvēles brīvība - tā ir mūsu pagātne. Mums ir seši mediju uzņēmumi, sešas aviokompānijas, divarpus automašīnu ražošanas firmas un viens radiokonglomerāts. Visu, ko vien sirds alkst, tu atradīsi WalMart veikalos. Vari izvēlēties vienu no divām politiskajām partijām, kuras ir šķietami vienādas, balso līdzīgi un saņem naudu no vieniem un tiem pašiem bagātiem sponsoriem. Vari izvēlēties nēsāt vai nu neizteiksmīgu apģērbu un turēt muti ciet, vai T kreklu ar Merilina [7] attēlu. Tad tevi izslēgs no skolas. Britnija Spīrsa vai Kris- tīna Agilera, telekanāls WB vai telekanāls UPN? Florida vai Teksasa? Draugi mīļie, starp tiem nav ne mazākās atšķirības. Tie ir vieni un tie paši, jā, vieni un tie paši vēži citā kulītē…

Kas pie tā visa vainojams? Ļaujiet pateikt priekšā trīs īsus vārdus:

"Stulbie baltie vīrieši."

Padomājiet par to! Padomājiet par Buša ģimenes puikām, kas no tētuka saņēma gaužām maznozīmīgu politiskā prāta mantojumu (nemaz nerunājot par visnotaļ pieticīgo harismu) un savā starpā to sadalīja. Bušs "atdzīvināja" Diku Čeiniju, Donaldu Ramsfeldu, Spenseru Ābrahamu [8] [1] Skandalozs un populārs ASV rokmūziķis. - Tulk. piez.

[1] Diks Čeinijs - ASV viceprezidents; Donalds Ramsfelds - ASV Aizsardzības departamenta sekretārs; Spensers Ābrahams - ASV Enerģētikas departamenta sekretārs. - Tulk. piez.

un vēl dažus vecus bukus, lai tie viņu atbalstītu. Padomājiet par žurnāla Fortune sarakstā esošo 500 vadošo kompāniju izpilddirektoriem! Padomājiet par varenajiem, kas balsta Holivudu un tos 500 kanālus, kurus tagad redzam televīzijā! Un tad atcerieties vienkāršo džeku, kurš uz jaunās mašīnas redz paziņojumu, ka tā uz 63 kilometriem patērēs 100 litrus degvielas un domā "Ak kungs", jo virs viņa galvas plešas ozona caurums.

Jā, visa planēta ir nospiesta uz ceļiem, bet esmu pārliecināts, ka tā sākusi pretuzbrukumu. Pērn februārī es biju Čikāgā, un tur gaisa temperatūra sasniedza +70 grādu pēc Fārenheita [9] . kas notika? visi par to bija sajūsmā. Ļaudis nēsāja īsbikses, pludmale Mičiganas ezera krastā bija pilna ar cilvēkiem, kas sauļojās. "Kā man patīk šāds laiks!" izsaucās kāda kundze uz ielas.

Tev tiešām patīk? Bet ko tu teiktu, ja pusnaktī piepeši uzaustu saule? Vai tu sacītu: "Cik skaisti! Man patīk, ka ir gaišs"?

Protams, ne. Tavu apjukumu pat nevarētu izmērīt. Tu kliegtu un plosītos, ka Zeme zaudējusi kontroli un tuvojas Saulei ar ātrumu aptuveni miljons kilometru sekundē. Neticu, ka kāds skrietu uz pludmali, lai pasauļotos arī naktī. Protams, situācija varētu arī nebūt tik dramatiska. Varbūt kāda valsts Milvoki [10] būtu uzmetusi tūkstoš raķešu un tāpēc ziemeļos mirdzētu tik spilgta gaisma. Radioaktivitāte iedarbotos uz tukšiem un sen pamestiem alus brūžiem. Lai nu kā, tu tik stipri lūgtu Dievu, ka droši vien pēc nāves saņemtu 10 gadu atlaidi no laika, kas tev jāpavada šķīstītavā.

Tad kāpēc gan mēs uzskatām, ka +70 grādu temperatūra gada saltākajā mēnesī vienā no Amerikas Savienoto Valstu aukstākajām pilsētām ir kaut kas tāds, par ko vajadzētu sajūsmināties? Mums būfu jāpieprasa, lai politiķi, kas mūs pārstāv, nostātos pret tiem, kuri ir atbildīgi par šīm klimata izmaiņām. Kaut kas nav kārtībā, mīļie, augstākā mērā nav kārtībā. Ja netici man, pajautā nobeigtajam vērsim, kuru tu patlaban aplaisti ar steika mērci. Viņš zināja atbildi, bet mēs dzīvnieku noslaktējām, pirms tas spēja pateikt mūū par to, ko domā.

Tomēr nav vērts raizēties par māti Zemi. Viņa ir pārdzīvojusi vēl daudz ko sliktāku. Lai tie, kurus uztrauc koki, guļ zem tiem naktīs. Mēs visi pārējie esam pārāk aizņemti ar naudas pelnīšanu.

[1] Aptuveni 21 grāds pēc Celsija skalas. - Tulk. piez.

[1] Lielākā pilsēta Viskonsinas štatā. - Tulk. piez.

O, nauda! Veiksmes vilinošā smarža. Pirms pāris gadiem kādā krogā es satiku cilvēku, kas bija biržas brokeris. Viņš pajautāja par manām "investīcijām". Pateicu, ka man tādu nav un neesmu iegādājies nevienu akciju. Viņš bija šokā.

"Tatad jums nav portfeļa, kur glabāt naudu?"

"Nedomāju, ka tā ir laba ideja - glabāt naudu portfeli," es paskaidroju. "Ari ne diplomātā vai zem dīvāna. To mazumiņu, kas ir manā rīcībā, glabāju vietā, ko sauc par "banku", un man tur ir tas, ko vecmodīgi ļaudis dēvē par krājkontu." Brokerim tas nelikās smieklīgi. "Jūs apkrāpjat pats sevi," viņš paziņoja. "Turklāt esat bezatbildīgs. Šķiet, es kaut kur lasīju, ka jūs no pirmās filmas nopelnījāt lielu žūksni, vai ne? Vai zināt, cik daudz naudas jums būtu šodien, ja toreiz pirms 10 gadiem to būtu ieguldījis biržā? Droši vien kādi 30 miljoni sanāktu."

Trīsdesmit miljoni? Dolāru? Tie varēja būt mani? Ak Dievs! Ko gan es toreiz domāju?

Pēkšņi man kļuva slikti. Likās, ka es izvemšu visus savus principus un ticību, aptašķot kurpes. Atvainojos un izgāju ārā.

Drīz pēc šī notikuma biržas brokeris kaut kur bija atradis manu adresi un katru nedēļu sūtīja "informāciju par tirgu" un citus reklāmas materiālus, cerot, ka bērna izglītībai atlikto naudu atdošu darījumu ellei, kas saucas Volstrīta.

Taču tagad brošūras par investēšanas iespējām vairs netiek iemestas manā pastkastītē. Pēdējo 18 mēnešu laikā firmas Microsoft akcijas cena no 120 dolāriem pazeminājusies līdz 40 dolāriem, bet firmas Dell akcijas cena - no 50 līdz pat 16 dolāriem. Interneta firma Pets. com ar tās fifīgo zeķes zīmolu tagad jau ir izgaisusi tālēs zilajās. NASDAQ indekss zaudējis gandrīz 40 procentus no savas vērtības. Vidusmēra amerikānis, kam kādreiz iestāstīja, ka arī viņam vajag piedalīties tajā ārprātā, ko sauc par akciju tirgu, pazaudēja miljardus. Kādreiz mēs cerējām - ātrāk aiziesim pensijā. Veltas cerības! Mums laimēsies, ja 82 gadu vecumā vai arī tad, kad vairs nespēsim kontrolēt urīnpūšļa darbību, varēsim strādāt tikai 40 stundas nedēļā.

Patiesību sakot, tas neattiecas uz visiem. Pēdējā laikā mūsu valstī uzradušies gandrīz 56 tūkstoši jaunu miljonāru, un viņiem klājas tikpat labi kā bandītiem. Šie cilvēki nopelnīja naudu tāpēc, ka viņiem jau pirms tam bija pieklājīga summa iesākumam un viņi to ieguldīja uzņēmumos, kas kļuvi bagāti, atlaižot cilvēkus no darba, ekspluatējot bērnus un trūcīgus cilvēkus citās valstīs un saņemot ievērojamus nodokļu atvieglojumus. Lai arī alkatība nav nekas labs, tas bija nepieciešams priekšnosacījums. Viņi tik veiksmīgi radīja alkatības atmosfēru, ka vārds "alkatība" zaudēja savu nozīmi. Tagad to sauc par VEIKSMI. Drīz vien gandrīz neviens nenosodīja šo rijību, neviens neteica, ka tā rīkoties neklājas vai ir nepieklājīgi. Mantkārība kļuva par tik dabisku ikdienas dzīves sastāvdaļu, ka brīdī, kad puisis no Teksasas alkatīgi nozaga mums vēlēšanas, kurās viņš nebija uzvarējis, mēs visi atkāpāmies un Jāvām tam notikt. Galu galā - viņš taču nebija alkatīgs, bet tikai rīkojās viltīgi. Tieši tāpat kā korporatīvā lauksaimniecība rotaļājas ar modificētiem kukurūzas gēniem. Kukurūzu izmanto, lai ražotu brokastu pārslas. Šie lauksaimnieki nav ne izkūkojuši prātu, ne alkatīgi, tas ir progress. Tev kaimiņos dzīvo cilvēks, kas vēlas pašu lielāko SUV automašīnu [11] , kāda jebkad uzbūvēta. Viņš nav alkatīgs, viņš tikai vēlas dzinēju ar lielāku spēku, vecīt.

Šis Stulbais baltais vīruss ir tik spēcīgs, ka inficējis pat tik lieliskus cilvēkus kā Kolinu Pauelu [12] , Iekšlietu departamenta sekretāri Geilu Nortonu un Valsts drošības padomnieci Kondolīzu Raisu. Vīruss radījis dziļu, grandiozu, valstisku depresiju, kuru var just visur. Ta tik dziļi ieurbusies mūsos, ka būšu pārsteigts, ja spēsim atkopties.

Protams, mēs visi ļoti cenšamies aizmirst to brīdi, kad kulturāli netīkamais pavērsiens kļuva tik kritisks, ka ļaunuma spēki varēja gūt virsroku. Es zinu, kad tas notika, tu zini, kad tas notika, pat tāds idiots kā Brits Hjūms3 zina, kad tas notika. Sasodītās nozagtās vēlēšanas. Nozagtas, nolaupītas, nogremdētas un izrautas no amerikāņu rokām un. sirdīm. JAUTĀJUMS NEPAVISAM NAV par to, kurš kandidāts ieguva lielāku balsu skaitu vai arī par spēlītēm Floridas štatā. Tomēr uzvara nepieder tam, kuru mēs pašreiz redzam rotaļājamies Baltā nama mauriņā.

[1] Sports Utility Vehicle - autofurgons, kas domāts ceļošanai. - Tulk. piez.

[1] ASV Valsts sekretārs (ārlietu ministrs). - Tulk. piez.

[1] Televīzijas diktors ASV - Tulk. piez.

[1] Amerikā populāra metode, kā atbrīvot plaušas no tajās iekļuvušajiem svešķermeņiem. - Tulk. piez.

Jā, mēs visi cenšamies sev iestāstīt, ka nekas briesmīgs nav noticis. Citi mums teikuši, ka laiks būtu nomierināties. Tomēr tas, kas notika tajās 36 dienās, mums aizsita elpu un dziļi iestrēga kaklā. Nekas mūs vairs neglābs, vienīgi spēcīgs, valstisks Heimliha paņēmiens4 var mūs atbrīvot. Mēs patlaban klūpam un krītam, mūsu sejas ir vienos zilumos, mēs nezinām, vai kāds laikus mums palīdzēs. Vai man nākamgad vēl būs darbs? Kas notiks ar manu pensijas fondu? Vai ledus kubiciņus var uzskatīt par pārtiku?

TU ESI TUKŠA VIETA! Tā ir smaga mācība. Vēl grūtāk būs, kad uzzināsi, ka viss, ko kādreiz tev kāds ir licis darīt - balsot, ievērot likumu, nodot pārstrādei tukšās vīna pudeles -, nav ne nieka vērts. Nolaid žalūzijas, atslēdz telefonu, jo nupat ir paziņots, ka tu kopā ar visiem pārējiem amerikāņiem esi kļuvis lieks. Atvainojiet, bet jūsu pilsoniskie pakalpojumi mums vairs nav vajadzīgi.

Valda apjukums, un zem kājām jūtama valstiskās frustrācijas zemestrīce. Kurnēšana nemazinās, bet gan pieaug ar katru dienu. Astoņus mēnešus pēc vēlēšanām, 2001. gada vidū, telekompānija Fox News paziņoja par aptaujas rezultātiem, kas liecina, ka gandrīz 60 procenti ASV iedzīvotāju NAV samierinājušies ar to, kā Bušs nokļuva Baltajā namā, un ka mēs joprojām esam "dusmīgi". Ļoti ilgu laiku esam bijuši nelabvēlīgi, pat agresīvi noskaņoti pret savu Vadoni. Ja noskaņojums ir tik ļoti mainījies un pie tā nav vainojams cukurs vai Opra Vinfreja [13] , tad tas var grozīt vēsturi. Miljoniem amerikāņu visās zemeslodes vietās pašreiz jūtas nedroši, neapmierināti, apjukuši. Visi pārējie sēž cietumā.

Amerikas vidienē ļaudis uzskata, ka valsts kuģim trūkst degvielas un pie tā stūres neviena nav. Galu galā - kapteini neviens neiecēla, un viņš turklāt ir atzinies, ka toreiz pie stūres sēdās dzērumā.

Pārliecinātākie Republikāniskās partijas atbalstītāji cer, ka Diks Čeinijs izturēs vēl kādus sešus infarktus un būs dzīvs pietiekami ilgi, lai redzētu, kā valdība iznīcina un izvaro visu dzīvo dabu rietumos no Vičitas upes. Viņi nesaprot, ka Čeinijs jau tagad ir licis visu pārējo amerikāņu sirdīm apstāties. Viņš un viņa puiši strādā nakt' un dien', lai iznīcinātu pēc iespējas lielāku daļu apkārtējās vides, pēc iespējas vairāk ASV Konstitūcijas un pēc iespējas vairāk pierādījumu no Ta- lahasi [14] , pirms pienāks glābšanas laiks - nākamās vēlēšanas.

[1] Populāra melnādaina sarunu raidījuma vadītāja ASV. - Tulk. piez.

[1] Floridas štata galvaspilsēta. - Tulk. piez.

[1] Ārsts, kurš ASV kļuva pazīstams ar to, ka neoficiāli "palīdzēja" ļoti slimiem cilvēkiem nomirt cilvēcīgos apstākļos. - Tulk. piez.

Esmu cieši pārliecināts, ka sāksies ārstēšana. Amerikāņi Buša valdībai piegriezīs skābekli ātrāk, nekā to varētu izdarīt Džeks Spiets Kevorkians [15] .

Cērtiet vien kokus, Nortona kundze, jo tie, cik man zināms, ataug! Metiet bumbas, Ramsfelda kungs un ģenerāli Pauel, - mums vairs nav seržanta Makveisa1, kuram jūs varētu piespraust medaļu! Urbiet vien, Ābrahama kungs! Ļoti drīz jums nekas cits neatliks kā kļūt par autostāvvietas uzraugu.

Drīz vien visi ziloņi pametīs grimstošo kuģi un sekos Svētajam Džefordam no Vermontas štata [16]

7 Republikāniskās partijas simbols ir zilonis. ASV senators Džeimss Džefords pameta Republikānisko partiju un pievienojās Demokrātiskajai partijai 2001. gada maijā, nodrošinot Senātā tās vairākumu. - Tulk. piez.

. Mēs, pārējie, varēsim sēdēt un skatīties izrādi, bet pa to laiku mums arī būs jādomā, kur ņemt naudu nākamā mēneša īres maksājumam, kur paslēpties, kad pār mums kā auksts lietus janvārī gāzīsies Antonina Skaiia [17] spriedumi. Bet velns parāvis - JANVĀRĪ TAČU NELĪSTI

Sākas arvien lielāka panika. Masu plašsaziņas līdzekļi var novērsties un izlikties, ka nekas nenotiek. "Speciālisti" var turpināt pārdot melus, atkārtojot tos tik bieži, ka cilvēki sāk tiem ticēt. Taču mūsu ir daudzi miljoni, mēs neuzķersimies. Akciju tirgus svārstību cikls patlaban nav "normāls". Neko labu nevar teikt par "ģenētiski modificētu liellopu gaļu". Banka nevēlas sadarboties ar tevi, lai tu varētu izrāpties no bedres. Kabeļtelevīzijas meistars neieradīsies laikā no astoņiem līdz septiņpadsmitiem. Viņš vispār neieradīsies. Tas ir caur un caur muļķības. Jo drīzāk viņi sapratīs, ka esam tos atpazinuši, jo drīzāk atgūsim savu valsti.

Man ir gadu vecs auto, ar kuru esmu nobraucis ne vairāk kā 6400 kilometru. Šodien aizbraucu uz salonu, kur nopirku šo mašīnu. Kāpēc? Tāpēc ka katru otro reizi mašīnu nevar iedarbināt. Esmu nomainījis starteri, akumulatoru, sveces un,datora mikroprocesoru. Problēma joprojām pastāv.

Kad es to stāstīju salona menedžerim, viņš manī vērās ar tukšu skatienu. "Ak, šie jaunie modeļi! Tos nevar iedarbināt, ja to nedara katru dienu," viņš paskaidroja.

[1] Cilvēks, kas izraisīja sprādzienu pie ASV valdības ēkas Oklahomas pilsētā Talsā 1995. gadā. - Tulk. piez.

[1] Ļoti konservatīvs ASV Augstākās tiesas tiesnesis. - Tulk. piez.

Man šķita, ka neesmu viņu pareizi sapratis, lai gan vīrs runāja pareizā angļu valodā. Jautāju vēlreiz - kāpēc es nevaru iedarbināt savu auto?

"Redziet," viņš teica, žēlabaini pašūpojot galvu. "Šajās mašīnās ir datorsistēma. Ja kādu dienu jūs mašīnu neiedarbināt un ar to nepabraucat, dators nolemj, ka akumulators ir nosēdies vai radusies kaut kāda cita ķibele, un atslēdz visu vadības mehānismu. Varbūt jūs vai kāds jūsu paziņa varētu katru dienu iedarbināt mašīnu?"

Es nezināju, ko teikt. "Vai mašīna, ja to katru dienu neiedarbina, ir pagalam?" Vai mēs dzīvojam 1901. gadā? Vai esmu uzpūtīgs, ja iedomājos, ka mašīnai, par kuru esmu samaksājis 20 tūkstošus dolāru, jāsāk darboties katru reizi, kad pagriežu atslēgu? Mūsdienu pasaulē varam būt pārliecināti par dažām lietām: saule joprojām nogrimst aiz apvāršņa rietumos, Romas pāvests Ziemassvētku naktī katru gadu vada misi, Stroms Termonds'

[1] Gados ļoti vecs ASV senators, kas nu jau miris. - Tulk. piez.

kļūst mundrāks ik reizi, kad parādās kāda eksprezidenta sieva, kurai viņš var iekniebt pakaļā. Gribētos, lai nebūtu apstrīdama vēl viena patiesība - pilnīgi jaunu mašīnu vienmēr iespējams iedarbināt.

"Es, tāpat kā 95 procenti klientu, kuriem jūs pēdējā laikā esat pārdevis šīs mašīnas, dzīvoju Ņujorkas centrā. Vai jūs varat nosaukt kaut vienu cilvēku, kas, dzīvojot tur, katru dienu brauc ar mašīnu?" vaicāju.

"Ser, mēs jūs lieliski saprotam. Pilsētā neviens katru dienu nebrauc ar auto, visi izmanto tramvaju. Nezinu, kāpēc mēs te vispār pārdodam šīs mašīnas. Man ļoti žēl. Vai esat uzrakstījis vēstuli firmai Volkswagen? Varbūt jums kaut kur tuvumā dzīvo kāds pusaudzis, kas katru dienu varētu jūsu mašīnu iedarbināt kaut uz dažām minūtēm?"

Tā, tā, man ir mašīna, kas nedarbojas, dzīvoju valstī, kur nekas nav kārtībā, viss ir pie pakaļas, katram vīrietim, sievietei un bērnam jātiek galā pašam ar sevi. Izdzīvo bagātākais - nav glābšanas laivas ne tev, ne tev, ne tev!

Vajadzētu taču būt kādai izejai…

1 NODAĻA. AMERIKĀNISKS APVĒRSUMS

2001. GADA 9. JANVĀRĪ, SEŠOS NO RĪTA APVIENOTO NĀCIJU ORGANIZĀCIJAS KARASPĒKS KAUT KUR ZIEMEĻAMERIKAS KONTINENTĀ PĀRTVĒRA ŠĀDU VĒSTI:

es esmu Amerikas Savienoto Valstu pilsonis. Pret mūsu valdību noticis apvērsums. Ievēlētais prezidents nosūtīts trimdā. Veci balti vīrieši, kas malko kokteiļus un nēsā krūtežas, pārņēmuši mūsu valsts galvaspilsētu.

Mēs esam ASV valdība trimdā, esam aplenkti.

Mūsu nav maz, pavisam 154 miljoni pieaugušo un 80 miljoni bērnu. Mēs esam 234 miljoni cilvēku, kas nebalsoja par režīmu, kurš tagad pārņēmis varu. Šis režīms arī nepārstāv mūs.

Als Gors tika ievēlēts par Amerikas Savienoto Valstu prezidentu. Viņš saņēma 539 898 balsis vairāk nekā Džordžs Bušs. Tomēr viņš šovakar nesēž Baltajā namā, mūsu ievēlētais prezidents klīst pa visu valsti. Viņam nav nekāda mērķa, nav nekādu uzdevumu. Ik pa brīdim viņš parādās, lai nolasītu lekciju kādai studentu grupai, lai papildinātu kūciņu un cepumu krājumus.

Als Gors uzvarēja. Als Gors ir prezidents trimdā. Lai saules mūžs prezidentam Albertaaaaaaaaam Gooooooooooooram!

Kāds cilvēks ieņēmis Balto namu Vašingtonā? Džordžs Bušs, ASV "prezidents". Pats lielākais zaglis.

Bija laiks, kad politikāņi pagaidīja, līdz tos ievēlē, un tikai tad kļuva par blēžiem. Šis cilvēks, biia blēdifr jau pirms tam. Viņš nelikumīgi uzturas valsts īpašumā, viņš Ovālajā kabinetā [18] atrodas bez atļaujas. Ja es jums teiktu, ka tas notiek, piemēram, Gvatemalā, jūs man tūlīt noticētu, vienalga, kādi būtu jūsu politiskie uzskati. Taču šoreiz apvērsums ietīts ASV karogā un piegādāts sarkanbaltzilā iesaiņojumā, turklāt tie, kas par to atbild, uzskata, ka nekas slikts viņiem nenotiks.

Tāpēc es runāju 234 miljonu amerikāņu ķīlnieku vārdā. Pieprasu, lai NATO dara to pašu, ko tā darīja Bosnijā un Kosovā, lai ASV dara to pašu, ko darīja Haiti, lai aktieris Lī Mārvins dara to pašu, ko darīja filmā Netīrais ducis:

Sūtiet cīņā desanta spēkus! Izšaujiet SCUD raķetes! Atnesiet man Antonina Skalia galvu!

Esmu personīgi rakstījis ANO Ģenerālsekretāram Kofi Ananam, ceru, ka viņš mūsos ieklausīsies. Mēs vairs nespējam pārvaldīt sevi, mēs neprotam rīkot brīvas un godīgas vēlēšanas. Mums vajadzīgi ANO vēlēšanu novērotāji, ANO karaspēks, ANO rezolūcijas.

Velns parāvis, mums vajadzīgs Džimijs Kārters [19] !

Nu beidzot mūsu valsts nav ne par kripatiņu labāka kā jebkura banānu republika. Mēs sev jautājam, kāpēc gan no rīta būtu jāraušas ārā no gultas, lai varētu strādāt kā lopi un ražot preces un pakalpojumus, kas vienīgi dara bagātākus mūsu valdošās huntas un tās pakalpiņus korporatīvajā Amerikā (autonoma valsts ASV, jau visai sen tai ļauts darboties tā, kā pašai tīk). Kāpēc mums būtu jāmaksā nodokļi, lai finansētu šo apvērsumu? Vai kaut reizi vēl mēs sūtīsim mūsu dēlus cīņā atdot dzīvības par "mūsu dzīvesveidu", ja patlaban tas attiecas tikai uz vecu, neizteiksmīgu vīriešu dzīvi, kas okupējuši mītni pie Potomakas upes [20] ?

[1] Ovālas formas telpa, kurā atrodas ASV prezidenta oficiālais birojs Baltajā namā. - Tulk. piez.

[1] ASV prezidents no 1977. g. līdz 1981. gadam. - Tulk. piez.

[1] Potomakas upes krastā ir ari ASV Aizsardzības departaments, tā sauktais Pentagons. - Tulk. piez.

Jēzu, Marija un Jāzep, es to vairs nevaru paciest! Lūdzu, vai kāds nevarētu man sameklēt pulti. Man nepieciešams ieslēgt pasaciņu,kura vēsta, ka esmu demokrātiskas valsts pilsonis, ka man ir absolūtas tiesības baudīt dzīvi, brīvību un pusdienas Makdonaldā? Kad biju bērns, man šo pasaciņu stāstīja, teica, ka esmu svarīgs, ka man ir tādas pašas tiesības kā visiem pārējiem ASV pilsoņiem, ka pret nevienu no mums neviens nekad neizturēsies citādi vai negodīgi, ka neviens nedrīkst pārvaldīt citus, ja šie citi tam nav piekrituši. Tautas griba. Skaistā Amerika, valsts, kuru mīlu. Pēdējā… saulrieta… atblāzma. Sakiet, vai redzat… vai tuvojas Beļģijas miera uzturēšanas spēki? Kaut viņi pasteigtos!

Apvērsums sākās jau krietni pirms pekstiņiem 2000. gada vēlēšanu dienā. 1999. gada vasarā Katerine Herisa, kurai piešķirts Stulbā baltā vīrieša goda tituls, firmai Database Technologies samaksāja četrus miljonus dolāru par to, ka tā pārbaudīja Floridas štata vēlētāju sarakstus, lai sameklētu visus, kurus "turēja aizdomās" par to, ka tie kādreiz pastrādājuši noziegumu. Katarine Herisa vadīja Džordža Buša priekšvēlēšanu kampaņu Floridas štatā, viņa bija arī Floridas štata sekretāre un tādējādi atbildīgā persona par vēlēšanu organizēšanu. Līgumu ar firmu Database Technologies Herisa parakstīja ar Floridas štata gubernatora - Džeba Buša, Džordža Buša brāļa, svētību. Kādreiz Džeba Buša sievu notvēra imigrācijas dienests, kad viņa centās valstī slepeni ievest 19 tūkstošus dolāru vērtas rotaslietas tā, lai par tām nebūtu jāmaksā nodokļi. Tas… it kā skaitās kriminālnoziegums, bet mēs taču runājam par Ameriku. Kriminālnoziedzniekus mēs cietumā neliekam, ja vien tie ir bagāti vai arī precējušies ar vienu no valdošajiem Bušiem.

Floridas štata likumā noteikts, ka bijušie kriminālnoziedznieki nedrīkst piedalīties vēlēšanās. Diemžēl (lai ari esmu pārliecināts, ka Floridas tieslietu sistēma vienmēr bijusi absolūti taisnīga) tas nozīmē, ka 31 procents visu Floridas štatā dzīvojošo melnādaino vīriešu nedrīkst piedalīties vēlēšanās, jo viņi kādreiz tikuši tiesāti. Herisa un Bušs lieliski zināja, ka, aizliedzot bijušajiem kriminālnoziedzniekiem piedalīties vēlēšanās, tūkstošiem melnādaino pilsoņu nevarēs balsot.

Vairākums melnādaino Floridas iedzīvotāju ir Demokrātiskās partijas piekritēji, un tik tiešām 2000. gada 7. novembri par Alu Goru nobalsoja vairāk nekā 90 procenti no viņiem. Pareizāk gan būtu teikt, ka 90 procenti no tiem, kuriem lāva piedalīties vēlēšanās.

Šķiet, ka Floridas štatā notikusi liela mēroga krāpšana - Bušs, Herisa un viņu atbalstītāji no vēlētāju sarakstiem svītroja tūkstošiem melnādaino kriminālnoziedznieku un vienlaikus arī tūkstošiem melnādaino pilsoņu, kas nekad mūžā nebija noziegušies, un tūkstošiem cilvēku, kuri izdarījuši likumpārkāpumus, kas nav šķērslis, lai piedalītos vēlēšanās.

Kā tas notika? Herisas ļaudis firmai Database (tā, starp citu, ir firma, kurai izveidojušās ļoti ciešas saitas ar Republikānisko partiju) lika izvērst iespējami plašāku darbību, lai varētu izsvītrot lielāku vēlētāju skaitu. Herisas pakalpiņi firmai deva norādījumus meklēt arī tādus cilvēkus, kuru uzvārdi ir "līdzīgi" kādreiz tiesātu personu uzvārdiem. Firmai lika pārbaudīt cilvēkus, kuriem dzimšanas diena ir tajā pašā dienā kā kādreiz notiesātai personai, un noskaidrot tos, kuriem sociālās nodrošināšanas kartītes numurs ir līdzīgs numuram, kas pieder savulaik notiesātajai personai. Firmai paziņoja - ja 80 procenti datu sakrīt, tad cilvēku var pieskaitīt pie personām, kurām nav tiesības piedalīties vēlēšanās.

Šīs instrukcijas bija šokējošas pat cilvēkiem, kas vadīja Bušam draudzīgo firmu Database. Tātad vēlēšanu dienā, iespējams, tūkstošiem cilvēku, kuri saskaņā ar likumdošanu ir tiesīgi balsot, to nedrīkstēs darīt tikai tāpēc, ka viņu vārds izklausās līdzīgs kāda cita cilvēka vārdam vai kāds no viņiem dzimis tajā pašā dienā, kad nepazīstams banku aplaupītājs? Firmas Database projektu vadītāja Marlēne Toroguda nosūtīja vēstuli pa elektronisko pastu vecajam zēnam Emitam Mičelam, Herisas juristam, kas nodarbojās ar vēlēšanu lietām. Toroguda brīdināja, ka "šāda veida programma diemžēl varētu nodrošināt kļūdainu informāciju", tātad - tiktu nepareizi identificētas personas.

"Tas nekas," teica vecais labais Emits. Viņš nosūtīja atbildi: "Skaidrs, ka vēlamies atrast lielāku skaitu uzvārdu, kas, iespējams, nav kriminālnoziedznieku uzvārdi, lai pēc tam [vietējie vēlēšanu] organizētāji varētu lemt, vai cilvēku izslēgt no saraksta vai arī ļaut viņam balsot."

Firma Database ņēma vērā instrukcijas, un ļoti drīz 173 tūkstoši vēlētāju Floridas štatā bija izslēgti no vēlētāju sarakstiem. Floridas lielākajā - Maiami apgabalā 66 procenti cilvēku, kurus svītroja no vēlētāju sarakstiem, bija melnādainie. Apgabalā, kur atrodas Tampas pilsēta, 54 procenti cilvēku, kuriem 2000. gada 7. novembri bija aizliegts piedalīties vēlēšanās, bija melnādainie.

Ar to vien Herisai un viņas palīgiem nepietika. Viņi no vēlētāju sarakstiem vēl papildus svītroja astoņus tūkstošus uzvārdu, tāpēc ka firma Database izmantoja kļūdainu sarakstu, ko saņēma no kāda cita štata, - tā pārstāvji apgalvoja, ka sarakstā minētas personas, kas tiesātas par kriminālnoziegumiem citur, bet pārcēlušās uz dzīvi Floridā.

Izrādījās, ka visi sarakstā minētie cilvēki, kuri tik tiešām kādreiz bija notiesāti, sodu bija izcietuši un viņu tiesības bija atjaunojušās. Sarakstā bija arī tādi cilvēki, kas bija vainīgi sīkos likumpārkāpumos, piemēram, neatļautā vietā novietojuši mašīnu vai nometuši zemē papīru. Kurš štats bija tas, kas Džebam un Džordžam izpalīdzēja, nosūtot uz Floridu falšu sarakstu?

Teksasa.1

Gadījums pilnībā izraisīja pretīgumu, taču ASV plašsaziņas līdzekļi to vienkārši ignorēja. Pirmā, kas jautājumā patiešām iedziļinājās, bija Lielbritānijas telekompānija BBC. Vairākos ziņu raidījumos BBC rādīja 15 minūšu garus sižetus, kuros bija atklātas visas šī notikuma zemiskās nianses, un paziņoja, ka atbildīgais par šo krāpšanu ir Floridas gubernators Džebs Bušs. Cik skumji, ka patiesību par mūsu vēlēšanu procesu varam uzzināt tikai no citas valsts, kas atrodas daudzu tūkstošu kilometru attālumā no mūsējās. (Ar laiku par notikumu rakstīja arī ASV laikraksti The Los Angeles Times un The Washington Post, taču neviens šiem materiāliem nepievērsa lielu uzmanību.)

J5I minoritāšu vēlēšanu tiesību aizskaršana Floridā aptvēra plašas aprindas, arī personu, vārdā Linda Hauela. Viņa saņēma vēstuli, kurā bija paziņots, ka atbilstoši informācijai viņa tikusi tiesāta, tāpēc 7. novembrī nebūtu ieteicams doties uz vēlēšanu iecirkni, jo viņai tāpat neviens neļaus balsot. Tomēr patiesībā Linda Hauela nebija kriminālnoziedzniece. Vēl vairāk - viņa bija Floridas štata Madiso- nas apgabala vēlēšanu komisijas inspektore. Hauela un viņas palīgi centās panākt, lai štata pārstāvji atzītu un labotu kļūdu, bet neviens viņos neieklausījās. Hauelai tika pateikts - ja viņa vēlas sūdzēties, lai dodas uz policiju, kur viņai tiks noņemti pirkstu nospiedumi, un štats tad varēs nolemt, vai viņa ir vai nav kriminālnoziedzniece.

2000. gada 7. novembri nepieredzēti liels skaits Floridas melnādaino iedzīvotāju ieradās vēlēšanu iecirkņos, bet daudziem tika

' Džordžs Bušs priekšvēlēšanu laikā bija Teksasas gubernators. - Tulk. piez.

strupi pateikts: "Jūs nedrīkstat balsot." Atsevišķos Floridas štata pilsētu iecirkņos pie durvīm bija izvietoti policisti, lai "kriminālnoziedzniekiem", kas bija minēti Katerinas un Džeba sarakstā, neļautu balsot. Simtiem pilsoņu, kas ievēroja likumus un izpildīja konstitūcijā noteiktās tiesības piedalīties vēlēšanās, tika atraidīti, visbiežāk viņi bija melnādainie vai spāniski runājošo tautu pārstāvji. Tiem, kas vēlējās protestēt, tika pateikts, ka tādā gadījumā viņus arestēs.

Oficiālie vēlēšanu rezultāti vēstīja, ka Džordžs Bušs Floridas štatā ieguvis par 537 balsīm vairāk nekā Als Gors. Vai varam uzskatīt, ka tie daudzie tūkstoši melnādaino un spāniski runājošo tautu pārstāvji, kuriem neļāva piedalīties vēlēšanās, būtu šo rezultātu mainījuši, ja vien viņiem būtu bijušas tiesības vēlēt? Bez šaubām.

Vēlēšanu dienas vakarā, kad iecirkņi bija slēgti, nebija skaidrs, kā Floridas štatā tika skaitītas balsis. Beigu beigās ziņu kanālā Fox cilvēks, kas bija atbildīgs par vēlēšanu nakts raidījumu, pieņēma lēmumu. Viņš izlēma, ka Fox paziņos, ka Bušs ir uzvarējis Floridā un tāpēc visā Amerikā. Tieši tā arī notika. Telekanāls Fox oficiāli paziņoja, ka vēlēšanās uzvarējis Bušs.

Tomēr Floridas štata galvaspilsētā Talahasi balsu skaitīšana vēl nebija pabeigta. Ziņu aģentūra Associated Press paziņoja, ka rezultāts nav zināms, aģentūra atteicās sekot telekompānijas Fox piemēram.

To nevar teikt par pārējām ASV telekompānijām. Tas rīkojās tāpat kā kompānija Fox, jo baidījās, ka skatītāji nolems, ka tās piedāvā nepietiekamu informāciju, kaut gan žurnālisti, kas atradās Floridā, arī apgalvoja, ka rezultāts vēl kādu laiku nebūs zināms. Taču kas gan klausīsies kaut kādos tur reportieros, ja visi seko vienam vadonim, šajā gadījumā - telekompānijas Fox vēlēšanu nakts raidījuma vadītājam Džonam Elisam? Kas īsti ir Džons Eliss?

Viņš ir Džordža un Džeba Buša brālēns.

Ta kā Eliss bija izteicis paziņojumu un visi pārējie sekojuši viņa piemēram, nekas vairs nebija grozāms. Gora izredzēm uzvarēt nekas nevarēja kaitēt vairāk kā daudzu skatītāju piepešā pārliecība, ka tieši Gors mēģina izjaukt procesu, pieprasot balsu atkārtotu skaitīšanu, vispirms paziņojot, ka ir zaudējis, bet pēc tam noliedzot to, līdz ar to nodrošinot darbu tiesām un juristiem. Taisnību sakot, visa šī procesa laikā Gorām Floridā bija saskaitīts lielāks balsu skaits nekā Bušam, taču neviens plašsaziņu līdzeklis to nepaziņoja.

Nekad neaizmirsīšu kādu momentu šajā vēlēšanu naktī. Visas Amerikas lielās telekompānijas bija pareizi pareģojušas, ka Floridas štatā uzvarēs Gors. Ekrānā parādījās kāds viesnīcas numurs Teksasā. Tur sēdējā Džordžs Bušs ar savu tēvu, bijušo ASV prezidentu, un māti Barbaru. Vecais vīrs izskatījās pavisam mierīgs, lai gan šķita, ka dēlam pienākušas beigas. Reportieris Bušam jaunākajam vaicāja, kas viņam sakāms par vēlēšanu rezultātiem.

"Floridas gadījumā… neesmu gatavs piekāpties," visai neskaidri nomurmināja Bušs jaunākais. "Zinu, ko jūs visi paredzat, bet tur cilvēki skaita īstās balsis. Telekompānijas rezultātus prognozēja krietni iepriekš, un tie, kuri skaita balsis, tā nedomā." Tas bija patiešām dīvains brīdis trakā vēlēšanu naktī. Buši, kas visi žilbinoši smaidīja, izskatījās kā kaķi, kuri nupat notiesājuši duci kanārijputniņu. Varēja nodomāt, ka viņi zina kaut ko tādu, ko mēs nezinām.

Tā tas arī bija. Viņi zināja, ka jau pirms daudziem mēnešiem Džebs un Katerine savu darbu ir paveikuši. Viņi zināja, ka brālēns Džons kontrolē norises telekanāla Fox vēlēšanu centrālē. Turklāt, ja visi striķi trūktu, būtu vēl viena komanda, ar kuras palīdzību papiņš varētu rēķināties, - ASV Augstākā tiesa.

Mēs visi zinām, ka nākamo 36 dienu laikā notika tieši tā. Impērijas spēki uzbruka no jauna, turklāt ļoti nežēlīgi. Kamēr Gors muļķīgā kārtā centās panākt balsu atkārtotu skaitīšanu atsevišķos rajonos, Buša komanda devās pēc Svētā Grāla [21] - ārzemēs dzīvojušo ASV pilsoņu balsīm. Daudzi no viņiem ir militārpersonas, kas visbiežāk balso par Republikāniskās partijas kandidātiem. Tādā gadījumā viņu balsis nodrošinātu Bušam uzvaru, ja to neizdotos nodrošināt, no vēlēšanu sarakstiem izslēdzot tūkstošiem melnādaino iedzīvotāju un ebreju vecmāmiņu.

[1] Šķīvis vai biķeris, kuru Svētajā Vakarēdienā lietojis Jēzus un kuram piemīt pārdabisks spēks. - Tulk. piez

Gors to labi saprata un centās pārliecināties, ka ārzemju biļeteni tiek rūpīgi pārbaudīti, pirms tos saskaita. Jā, tas nesaskanēja ar aicinājumu "saskaitīt katru balsi", kuru Gors pauda tad, kad pieprasīja atkārtotu balsu skaitīšanu, taču viņa pusē bija Floridas štata likums, kas šajā jautājumā ir pavisam skaidrs. Tajā teikts, ka no ārzemēm atsūtītie biļeteni pieskaitāmi tikai tādā gadījumā, ja tie parakstīti, kā ari nosūtīti vēlēšanu dienā vai pirms tam.

Tikmēr Džims Beikers [22] skandēja savu mantru: "Nav godīgi mainīt noteikumus un standartus par balsu skaitīšanu un izdarīt atkārtotu skaitīšanu pēc tam, kad ir skaidrs, ka viena puse nolēmusi, ka tikai šādi tā iegūs sev nepieciešamo balsu skaitu." Tomēr Beikers ar saviem ļaudīm darīja precīzi to pašu. [23]

2001. gada jūlijā laikraksta The New York Times veiktais pētījums parādīja, ka vēlēšanu rezultātos ieskaitīti 2490 ārzemju biļeteni, no tiem 680 bija apšaubāmi. Bušs saņēma četras balsis no katrām piecām ārzemēs saņemtajām balsīm. Ņemot to vērā, nevajadzēja pieskaitīt 544 no Buša saņemtajām balsīm. Vai saprotat vienkāršo matemātiku? Tādā gadījumā Buša 537 balsu "uzvara" būtu sarukusi un viņš būtu zaudējis ar septiņām balsīm.

Kādēļ gan visas šīs balsis tika pieskaitītas Bušam? Pāris stundu pēc vēlēšanām Buša komanda sāka uzbrukumu. Pirmais solis bija pārliecināties, ka tiek pieskaitīts pēc iespējas lielāks skaits biļetenu. Republikāņi ASV kara flotes kuģiem nosūtīja izmisīgus e-pastus, lūdzot kapteiņus paskatīties, vai tik kaut kur nav aizķēries vēl kāds vēlēšanu biļetens. Viņi piezvanīja prezidenta Klintona Aizsardzības departamenta sekretāram Viljamam S. Kouenam (Republikāniskās partijas pārstāvim) un aicināja viņu izdarīt spiedienu uz flotes kapteiņiem. Kouens atteicās, bet nekas nemainījās: tika saņemts tūkstošiem biļetenu, no kuriem daži bija parakstīti pēc vēlēšanu dienas.

Nākamais republikāņu solis bija pārliecināties, ka pēc iespējas lielāks šo biļetenu skaits nonāk Buša kontā. Tā aizsākās patiesais zagšanas process.

[1] Bijušais ASV valsts sekretārs, piedalījās Dž. Buša pēcvēlēšanu juridiskajos procesos. - Tulk. piez.

[1] Beikers nepārtraukti saņēmis atalgojumu par to, ka viņš 2000. gadā palīdzēja nozagt vēlēšanas, par to, ka viņš nepārtraukti Bušu ģimenei bijis ļoti uzticīgs un pakalpīgs. Pēdējo atalgojumu viņš saņēma 2003. gada decembrī, kad Bušs viņu iecēla par īpašo sūtni Irākā ar uzdevumu pārraudzīt tās parādusLaikraksts The New York Times ziņoja, ka Katerine Herisa bija plānojusi visiem vēlēšanu organizētājiem izsūtīt vēstuli, kurā aprakstīta ārzemju biļetenu skaitīšana. Vēstulē Herisa atgādināja, ka Floridas likumā noteikts, ka visiem biļeteniem jābūt "ar pasta zīmogu vai arī ar parakstu un datumu", kas uz biļetena uzlikts vēlēšanu dienā vai pirms tam. Kad kļuva skaidrs, ka Džordža uzvaras izredzes

strauji sarūk, viņa nolēma minēto vēstuli nesūtīt. Herisa izplatīja vēstuli, kurā teikts, ka "nepastāv prasība, ka biļeteniem jābūt ar pasta zīmogu, kas uzlikts vēlēšanu dienā vai pirms tam". Cik interesanti…

Kādēļ gan šī sieviete pārdomāja un nolēma ignorēt likuma prasības? Acīmredzot mēs to nekad neuzzināsim, jo skaitļi, kas atspoguļoja notikušo, datorā dīvainā kārtā tika izdzēsti. Arī šajā gadījumā, iespējams, tika pārkāpti Floridas skaidrie likumi. Daudzus mēnešus pēc tam, kad zirgs jau bija izsprucis no staļļiem, Herisa ļāva plašsa- ziņas līdzekļiem aplūkot datora atbilstošos cietos diskus, bet tikai pēc tam, kad viņas pašas datoru konsultants tos bija "pārbaudījis". Šī sieviete cer kļūt par ASV Kongresa deputātu. [24] Vai šie ļaudis varētu kļūt vēl bezkaunīgāki?

Saņēmuši štata sekretāres svētību, Republikāniskās partijas pārstāvji ķērās pie darba, lai būtu pilnīgi pārliecināti, ka iespējami brīvākas normas tiek izmantotas, skaitot biļetenus, kuri saņemti no cilvēkiem, kas vēlēšanu dienā nevarēja paši ierasties vēlēšanu iecirknī. "Vienlīdzīga pārstāvība" Floridā nozīmēja to, ka vēlēšanu institūcijas atzīs par derīgiem vai nederīgiem šāda veida biļetenus atkarībā no tā, kurā Floridas apgabalā cilvēks dzīvo. Iespējams, tika izskaidrots, kāpēc tur, kur uzvarēja Gors, tika pieskaitīti tikai divi no katriem 10 biļeteniem, uz kuriem pasta zīmogs nebija skaidrs, sayukārt tajos apgabalos, kur uzvarēja Bušs, tika pieskaitīti seši no katriem 10 biļeteniem ar neskaidru pasta zīmogu. Tas jau bija paredzams.[1] Katerine Herisa 2002. gada vēlēšanās ieguva vietu ASV Kongresā.

Kad Demokrātiskās partijas pārstāvji sāka sūdzēties par to, ka nedrīkst pieskaitīt tos biļetenus, kas neatbilst likuma prasībām, Republikāniskā partija uzsāka niknu sabiedrisko attiecību kampaņu, lai radītu iespaidu, ka demokrāti cenšas piekrāpt tos brašos vīriešus un sievietes, kas riskēja ar savu dzīvi, lai kalpotu valstij. Republikāņu pārstāvis Floridas pilsētas Neipelsas padomē izteicās pārspīlēti: "Ja viņiem trāpa lode vai terorista bumbas šķemba, tad uz tā fragmenta nav nekādas pastmarkas vai citādas reģistrācijas zīmes." ASV Kongresa deputāts no Indiānas štata, republikānis Stīvs Baiers (iespējams, nelikumīgi) ieguva militārā personāla tālruņa numurus un e-pasta adreses, lai viņš varētu apkopot stāstus par nabaga karavīriem, kuru balsis netika pieskaitītas. Tā viņš cerēja uzkurināt līdzjūtību "mūsu karojošajiem vīriešiem un sievietēm". Pat ģenerālis Normens Švarckopfs piedalījās sarunā, atzīdams, ka "mūsu valstī tā ir ļoti skumja diena", kad Demokrātiskā partija neliek mierā tos vēlētājus, kas dienē bruņotajos spēkos.

Demokrāti uzvedās kā memmes dēliņi, viņi nedemonstrēja pat mazāko mugurkaula stingrību. Demokrāti aizrijās. Raidījumā Meet the Press Demokrātiskās partijas kandidāts viceprezidenta amatam Džo Lībermans teica, ka demokrātiem nevajadzētu sākt kašķēties par to, ka tiek pieskaitīti daudzi simti militārā personāla balsu, tikai tāpēc, ka uz biļeteniem nebija pasta zīmoga.

Lībermanam, tāpat kā ļoti daudziem šīs jaunās demokrātu sugas aktīvistiem, vajadzēja cīnīties par principu, nevis raizēties par savu tēlu. Kāpēc? Laikrakstā The New York Times minēti vairāki iemesli:

par 344 biļeteniem nebija pierādījumu, ka tie aizpildīti vēlēšanu dienā vai pirms tam;

183 gadījumos uz biļetena bija ASV pasta zīmogs;

96 gadījumos nebija nepieciešamo liecinieku apliecinājumu;

169 gadījumos biļetenu bija nosūtījis cilvēks, kas nebija reģistrēts kā balsotājs, vai arī aploksne nebija pareizi parakstīta, kā arī biļetenu it kā bija nosūtījis cilvēks, kas to vispār nebija pieprasījis;

5 biļeteni tika saņemti pēc 17. novembra. Tā bija noteikta par pēdējo biļetenu pieņemšanas dienu;

19 gadījumos vēlētāji citās valstīs balsoja divas reizes, un abas balsis tika pieskaitītas.

Visos šajos gadījumos tika pārkāpts Floridas štata likums, tomēr visas balsis tika pieskaitītas. Es nevaru izkliegt to skaļāk: "Bušs vēlēšanās neuzvarēja, uzvarēja Gors!" Tam nav nekāda sakara ar apšaubāmiem biļeteniem, nav pat sakara ar grotesko veidu, kādā tika apspiesti Floridas melnādainie iedzīvotāji un viņu tiesības piedalīties vēlēšanās. Patiesībā vienkārši tika pārkāpts likums. Šo faktu pilnībā apliecina dokumenti, Floridas galvaspilsētā atrodami absolūti visi pierādījumi, un nav nekādu šaubu, ka visu pārkāpumu mērķis bija nodrošināt Buša uzvaru.

2000. gada 9. decembra rītā ASV Augstākā tiesa saņēma informāciju, ka balsu atkārtotā skaitīšana Floridā, par spīti visam tam, ko Buša atbalstītāji bija darījuši, lai ietekmētu vēlēšanu rezultātus, nāca par labu Alam Gorām. Kāds aizelsies reportieris televīzijā ziņoja, ka "Gorām pietrūkst tikai 66 balsis, viņš tuvojas uzvarai"! Šis paziņojums televīzijā parādījās pulksten 14.00. Buša nometnei bija būtiski nodrošināt, lai neviens Amerikas iedzīvotājs nekad televīzijā nedzirdētu vārdus: "Gors ir izvirzījies pirmajā vietā." Nekavējoties ne mirkli, tika paveikts tas, kas bija jāizdara. Pulksten 14.45 Augstākā tiesa lika pārtraukt balsu atkārtoto skaitīšanu.

Prezidenta Reigana ieceltā Augstākās tiesas tiesnese Sandra Deija Okonora un Augstākās tiesas priekšsēdētājs Viljams Renkvists, ko amatā iecēla prezidents Niksons. Abi, pārsnieguši 70 gadu robežu, cerēja aiziet pensijā tad, kad valsti vada republikānis un tie, kas viņus aizstās, paudīs Okonoras un Renkvista konservatīvo ideoloģiju. Vēlēšanu naktī Okonora apmeklēja kādas viesības Džordžtaunā, kur žēlojās par to, ka viņa nevarētu izturēt vēl četrus vai astoņus gadus Augstākajā tiesā. Bušs, jaunākais, bija viņas vienīgā cerība, lai viņa klusi un mierīgi varētu aiziet pensijā un atgriezties savās mājās Arizonas štatā.

Tajā pašā laikā Augstākajā tiesā divi tiesneši, kuriem ir raksturīgi radikāli labējie uzskati, bija iesaistīti interešu konfliktā. Tiesneša Klerensa Tomasa [25] sieva Virdžīnija Lampa Tomasa strādāja organizācijā The Heritage Foundation - vienā no vadošajiem konservatīvajiem pētījumu centriem. Džordžs Bušs nule kā Virdžīniju Lampu Tomasu bija pieņēmis darbā, viņas uzdevums bija atrast cilvēkus, kas varētu ieņemt dažādus posteņus Buša valdībā. Savukārt tiesneša Antonio Skalia dēls Jūdžīns Skalia bija jurists un strādāja firmā Gibson, Dunn & Crutcher. Kāda sagadīšanās! Tā bija firma, kas pārstāvēja Buša intereses Augstākajā tiesā.

[1] Melnādains, bet sociālos jautājumos ļoti konservatīvs Augstākās tiesas tiesnesis. - Tulk. piez.

Nedz Tomass, nedz ari Skalia nekādu interešu konfliktu nesaskatīja, viņi atsacījās atteikties no piedalīšanās jautājuma izskatīšanā.

Pēdējā tiesas sēdē Skalia pateica nu jau bēdīgi slavenos vārdus, skaidrojot, kāpēc balsu skaitīšana bija jāaptur. "Ja tiek skaitītas balsis, kuru likumība ir apšaubāma, tas, manuprāt, var neatgriezeniski kaitēt prasītāja [Buša], kā ari mūsu valsts interesēm, jo tas nozīmētu, ka tiek apšaubīts tas, ko viņš [Bušs] uzskata par savas ievēlēšanas leģitimitāti." Citiem vārdiem sakot, ja tiktu saskaitītas visas balsis un izrādītos, ka uzvarējis tomēr ir Gors, tas mazinātu Buša iespējas valdīt, ja mēs viņu "iesēdinātu" prezidenta krēslā.

Taisnība gan. Ja pēc balsu saskaitīšanas izrādītos, ka uzvarējis Gors (un tā tas arī būtu noticis), tad laikam mūsu valsts iedzīvotāji tiešām mazāk ticētu tam, ka Buša ievēlēšana varētu būt likumīga.

Savā spriedumā, ar kuru tiesneši zādzību atzina par likumīgu, Augstākā tiesa atsaucās uz ASV Konstitūcijas 14. labojumu [26] , to, kuru Augstākās tiesas tiesneši tik noteikti noliedz tad, kad melnādainie cenšas to izmantot, lai pārtrauktu gadiem ilgušo rasu diskrimināciju. 1a kā atkārtotajā balsu skaitīšanā tika izmantotas dažādas metodes, tiesneši pierādīja, ka pret vēlētājiem dažādos apgabalos attieksme nav vienāda, tāpēc tiek pārkāptas viņu tiesības. (Interesantā kārtā tie Augstākās tiesas tiesneši, kuri nebalsoja par šo variantu, minēja faktu, ka tajos Floridas apgabalos, kur dzīvo ārkārtīgi liels skaits trūcīgo un melnādaino iedzīvotāju, vēlēšanās izmantota novecojusi vēlēšanu tehnika, kas rada ļoti uztraucošu nevienlīdzību vēlēšanu sistēmā.)

[1] Tajā noteiktas ASV iedzīvotāju vienlīdzīgas tiesības piedalīties vēlēšanās. - Tulk. piez.

Ar laiku prese pati sāka skaitīt balsis, cenšoties sabiedriskās neizpratnes kamolu izšaut kosmosā. Tā, piemēram, laikrakstā The Miami Herald parādījās šāds virsraksts: "Balsu pārbaude rāda, ka Bušs būtu uzvarējis ari pēc atkārtotas balsu skaitīšanas." Tomēr tie, kuri izlasīja šo rakstu, pēc daudzām rindkopām atrada šādu atzinumu: "Bušs nebūtu uzvarējis, ja balsu atkārtotajā skaitīšanā būtu ievēroti ļoti stingrie noteikumi, kurus atbalstīja daži Republikāniskās partijas pārstāvji. (..) Pētījumā konstatēts, ka rezultāti būtu bijuši citādi, ja katra rajona vēlēšanu komisija būtu rūpīgi pārbaudījusi visus biļetenus. [Izmantojot] pašus atklātākos noteikumus [tātad tos, kas paredz VISU vēlētāju balsu precīzu saskaitīšanu], Gors būtu uzvarējis ar 393 balsu pārsvaru. (..) Ja tiktu skaitīti tie biļeteni, kuri netika pieskaitīti balsošanas mašīnas defekta dēļ vai tāpēc, ka vēlētājs nespēja šo mašīnu izmantot, Gors būtu uzvarējis ar 299 balsu pārsvaru."

Es personīgi par Goru nebalsoju, [27] bet, manuprāt, jebkurš godīgs cilvēks būs spiests atzīt, ka Floridas iedzīvotāji pārsvarā tomēr izvēlējās šo kandidātu. Rezultātus sagrozīja balsu skaitīšanas fiasko vai ari aizliegums balsot tūkstošiem melnādaino pilsoņu, taču man nav nekādu šaubu, ka Floridā patiesībā uzvarēja Gors.

Iespējams, ka visrupjākais piemērs tam, kā daudziem cilvēkiem tika liegtas tiesības piedalīties vēlēšanās, rodams Palmbīčas apgabalā. Daudz tika runāts par tā dēvēto "tauriņa biļetenu," ar kuru bija iespējams nejauši nobalsot par negribētu kandidātu, jo personas vārds un uzvārds un perfokartes caurumiņš [28] neatradās viens otram pretī. Plašsaziņas līdzekļi atkārtoti aizrādīja, ka biļetena dizaina autore bijusi viena no minētā apgabala vēlēšanu komisijas loceklēm, Demokrātiskās partijas pārstāve, un biļetenu apstiprinājusi apgabala padome, kurā vairākums dalībnieku arī bija Demokrātiskās partijas pārstāvji. Kādas tātad bija Gora tiesības sūdzēties, ja viņa paša partija bija atbildīga par neveiksmīgi izveidoto biļetena dizainu?

Ja kāds būtu painteresējies, konstatētu, ka biļetena dizaina autore Terēze Le Pore - viena no divām "demokrātu" pārstāvēm vēlēšanu komisijā - faktiski bija reģistrēta kā Republikāniskās partijas biedre. Viņa pievienojās demokrātiem 1996. gadā, trīs mēnešus pēc tam, kad Bušs ieguva amatu. Viņa izstājās no Demokrātiskās partijas un oficiāli kļuva par neatkarīgu vēlētāju. Nevienam no preses neienāca prātā pārbaudīt, ko šī sieviete faktiski darīja.

Laikrakstā The Palm Beach Post aprēķināts, ka vairāk nekā trīs tūkstoši vēlētāju, lielākoties gados veci ebreji, domāja, ka balsoja par Alu Goru, bet patiesībā nobalsoja par Petu Bjūkenanu. Pats Bjūkenans vēlāk televīzijā paziņoja, ka nekādā gadījumā ebreji nebūtu par viņu balsojuši.

[1] Tas nenozīmē, ka M. Moriss balsoja par Džordžu Bušu, jo vēlēšanās piedalījās arī citi kandidāti, pazīstamākais bija Zaļo partijas pārstāvis Ralfs Nei- ders. - Tulk. piez.

[1] ASV pilsoņi balsošanā izmanto perfokartes. - Tulk. piez.

2001. gada 20. janvārī Džordžs Bušs kopā ar savu svītu nostājās uz Kapitolija kāpnēm, kur Augstākās tiesas galvenā tiesneša

Renkvista klātbūtnē nodeva to pašu zvērestu, kuru nodevuši visi ASV prezidenti inaugurācijas ceremonijā. Visu dienu Vašingtonā lija auksts lietus. Saule paslēpās aiz tumšiem mākoņiem. Iela, pa kuru no Kapitolija uz Balto namu virzās parāde pēc zvēresta nodošanas, šoreiz bija dīvaini tukša, lai gan citreiz to piepilda desmitiem tūkstoši ASV pilsoņu.

Toties uz ielas bija 20 tūkstoši protestētāju, kuri visā parādes maršrutā ņirgājās par Bušu. Turēdami rokās plakātus, kas Bušu apsūdzēja par vēlēšanu nozagšanu, izmirkušie protestētāji demonstrēja nācijas sirdsapziņu. Buša limuzīns nevarēja no viņiem izvairīties. Viņš gaidīja lielu baru atbalstītāju, kas aplaudēs viņam, bet tā vietā saskārās ar labiem cilvēkiem, kas šim nelikumīgajam valdniekam atgādināja, ka vēlēšanās viņš nebija uzvarējis, ka tauta viņam nekad to neļaus aizmirst.

Jau kopš Džimija Kārtera laikiem jaunievēlētie prezidenti pēdējos četrus parādes kvartālus noiet kājām, nevis brauc limuzīnā (lai atgādinātu mums visiem, ka valsts prezidents ir cilvēks no tautas, nevis kaut kāds karalis). Arī Buša līdz zobiem bruņotā melnā mašīna ar tumšajiem logiem (tādas visā pasaulē patīk gangsteriem) apstājās paredzētajā vietā. Pūlis skandēja arvien skaļāk: "SLAVA ZAGLIM!" [29] [1] Tradicionālais sveiciens prezidentam ir "Hail to the Chief" ("Slava vadonim"). - Tulk. piez.

Varēja redzēt, kā prezidenta drošības dienesta vīri konsultējās ar viņa padomniekiem, stāvēdami aukstajā lietū un izmisīgi pūlēdamies izdomāt, ko darīt tālāk. Ja Bušs būtu izkāpis no limuzīna un gājis kājām, ļaudis būtu uz viņu klieguši un apmētājuši ar olām. Limuzīns palika uz vietas vismaz piecas minūtes. Lija. Mašīnai trāpīja olas un tomāti. Protestētāji aicināja Bušu izkāpt un palūkoties viņiem acīs.

Tad negaidīti prezidenta mašīna sakustējās un ļoti ātri brauca uz priekšu. Lēmums bija pieņemts - pedālis grīdā un prom no šīs varzas pēc iespējas ātrāk. Drošības dienesta darbinieki, kas skrēja līdzās limuzīnam, atpalika, mašīnas riteņi ar dubļainu ūdeni apšļakstīja vīrus, kuru uzdevums bija pasargāt mašīnas pasažieri. Grūti iedomāties kaut ko labāku, ko jebkad esmu redzējis ASV galvaspilsētā. Cilvēks, kas pretendēja uz troni, bija spiests mukt no tūkstošiem ASV pilsoņu, kuru arsenālā nebija nekas cits kā patiesība un kārtīgas omletes sastāvdaļas.

Tā kā Amerikas meļi spieda pedāli grīdā, mašīna nonāca pie ložu necaurlaidīgās platformas Baltā nama priekšā, no kuras prezidents varēja nolūkoties parādes gaitā. Daudzi ģimenes locekļi un lūgtie viesi jau bija aizgājuši, lai apžūtu, bet Džordžs arvien vēl stāvēja, lepni mādams ar roku pūtēju orķestriem, kuru dalībnieki lietus dēļ nevarēja spēlēt. Ziedi, kas rotāja platformas, bija novītuši un sačervelējušies jau ilgi, pirms nonāca Buša redzeslokā. Ik pa brīdim garām pabrauca kabriolets, kurā sēdēja salijušas slavenības, kuras prezidents bija pārliecinājis par piedalīšanos šajā pasākumā, - Kel- sijs Gramers, Drū Kerijs, Čaks Noriss [30] . Kad parāde bija beigusies, Bušs viens stāvēja uz savas platformas, pagalam izmircis, pat vecāki viņu tur bija pametuši. Tas bija patētisks skats - nabaga bagātais puisēns, kurš neuzvarēja, bija atnācis saņemt savu balvu, bet nebija neviena, kas viņam aplaudētu.[1] Visi trīs ir aktieri. - Tulk. piez.

Vēl skumjāki bija tie 154 miljoni no mums, kuri par viņu nebija balsojuši. Tā kā valstī ir 200 miljoni vēlētāju, es teiktu, ka mēs esam vairākumā.

Ko gan citu Džordžs tajā brīdī varēja domāt kā: "Kāpēc man jāuztraucas?" Baltajā namā bija jānosēdina palīgi, kas varētu kustināt šīs lelles - prezidenta - aukliņas. Sasaucis palīgā tētiņa vecos draugus, Džordžs varēja apsēsties un tautai stāstīt, ka viņš ir deleģējis uzdevumus citiem. Leļļu teātra meistari ievācās Baltajā namā, un Džordžs pasaules vadīšanu mierīgi varēja atstāt viņu rokās.

Kas tad īsti ir šie Buša huntas lieliskie un patriotiskie pīlāri? Viņi pārstāv vienkāršo un pašaizliedzīgo ASV uzņēmējdarbības jomu, un ļaujiet viņus uzskaitīt, lai pēc tam NATO un ANO spēkiem būtu vieglāk viņus atrast un arestēt tad, kad minētās organizācijas ieradīsies Amerikā, lai atjaunotu kārtību un demokrātiju. Pateicīgie pilsoņi piepildīs ielas un laukumus un kliegs urā.

Personīgi es nebūšu apmierināts līdz brīdim, kad visa šī varza tiks notiesāta un nosūtīta uz kādu banānu republiku. Dievs, svētī Ameriku!

KAS IR KAS ŠAJĀ APVĒRSUMĀ

Prezidenta vietas izpildītājs un "viceprezidents" Diks Čeinijs

Man nav īsti skaidrs, no kurienes rodas "līdzjūtīgi konservatīvā" [31] cilvēka "līdzjūtīgums", bet skaidri zinu, kur mājo konservatīvisms. Diks Čeinijs 12 gadus bija Kongresa pārstāvis no Vaiomingas štata, un no visiem 435 Kongresa pārstāvjiem viņš savos balsojumos parādīja gandrīz vai pašu konservatīvāko nostāju. Čeinijs balsoja pret Konstitūcijas labojumu, kas nodrošinātu dzimumu vienlīdzību, arī pret programmu Head Start [32] , pret rezolūciju, kurā Dienvidāfrikas valdība tika aicināta atbrīvot Nelsonu Mandeļu no cietuma. Viņš balsoja pret valsts finansējumu abortiem pat tādā gadījumā, ja sievietei grūtniecība bija iestājusies izvarošanas vai asinsgrēka rezultātā. Ar to stāsts nebeidzas. Čeinijs ir piedalījies visu pēdējā laikā ievēlēto Republikāniskās partijas pārstāvošo prezidentu valdībās. Arī tad, kad prezidents bija Ričards Niksons, Čeinijs bija Baltā nama galvenā jurista Donalda "Rammija"- Ramsfelda pirmais vietnieks. Kad par prezidentu kļuva Džeralds Fords, Čeinijs kļuva par viņa biroja vadītāju, šajā postenī aizvietojot Ramsfeldu. Džordža Buša, vecākā, prezidentūras laikā Čeinijs bija Aizsardzības departamenta sekretārs un vadīja divas no lielākajām militārajām kampaņām nesenajā vēsturē: iebrukumu Panamā un karu pret Irāku.

Starp abu Bušu valdīšanas laikiem Čeinijs strādāja par firmas Halliburton Industries izpilddirektoru. Šī firma pārstāv naftas jomu un sadarbojas ar autoritārām valstīm, piemēram, ar Birmu un Irāku. 2000. gada priekšvēlēšanu kampaņas laikā Čeinijs noliedza, ka firma Halliburton Industries noslēgusi biznesa darījumus ar Sadāmu Hu- seinu. 2001. gada jūnijā laikraksts The Washington Post atklāja, ka patiesībā divi Halliburton meitas uzņēmumi tomēr nodarbojās ar biznesu Irākā.

[1] Bušs priekšvēlēšanu laikā teica, ka viņš ir konservatīvs, bet "līdzjūtīgi konservatīvs" cilvēks. - Tulk. piez.

[1] Programma Head Start veicina pirmsskolas vecuma bērnu izglītošanu. - Tulk. piez.

Varat iedomāties, kādu traci saceltu Republikāniskās partijas biedri, ja viņi kaut ko tamlīdzīgu uzzinātu par Klintonu vai Goru?

Turklāt Aļaska nav vienīgā vieta, kurā, pēc Čeinija domām, vajadzētu pumpēt naftu: Halliburton aktīvi piedalās zemūdens naftas lauku izstrādē Meksikas līcī. Kad Bušs viņu izvēlējās par savu viceprezidentu, Čeinijs ilgu laiku nevarēja izlemt, vai atteikties no Halliburton akcijām. Acīmredzot viņš zināja, ka labākais vēl priekšā.1

Tieslietu departamenta sekretārs un ģenerālprokurors Džons Eškrofts

Cilvēks, kas pārrauga mūsu valsts tieslietu sistēmu, kategoriski iebilst pret abortiem visos gadījumos, arī tad, ja grūtniecība iestājusies izvarošanas vai asinsgrēka rezultātā. Viņš atbalsta homoseksuālistu diskrimināciju nodarbinātības jomā, balso par nāves soda pārsūdzēšanas ierobežošanu (kad viņš atradās amatā, tika izpildīti septiņi nāves sodi). Viņš aktīvi atbalsta ASV ārprātīgi pārspīlēto likumdošanu attiecībā uz narkotiku lietošanu. Iespējams, tas viss izskaidro, kāpēc tad, kad Eškrofts atkārtoti kandidēja, lai kļūtu par ASV senatoru, viņš zaudēja cilvēkam, kas bija miris.2\Čeinijs nebūt nekļūdījās par labajiem laikiem. Kopš Buša stāšanās amatā Baltajā namā, firma Halliburton piedzīvojusi vēl lielāku veiksmi nekā pirms tam. Firmai piešķīra tiesības uzbūvēt nometni Gvantanamo līča teritorijā, kur patlaban ieslodzīti daudzi cilvēki. Ta no valdības nopelnījusi miljardiem dolāru par darbu, kas veikts Turcijā, Āzijas centrālajā daļā un Kuveitā, par loģistikas atbalstu, kādu firma sniegusi ASV bruņotajiem spēkiem. Kad sākās otrs Irākas karš, Halliburton "vinnēja" līgumu konkursā (tajā piedalījās tikai Halliburton, jo citas firmas par konkursu nebija informētas). Šis līgums kopā ar citiem firmas noslēgtajiem līgumiem Irākā ir vismaz 1,7 miljardus dolāru vērts. Patlaban firmā notiek izmeklēšana par vismaz 61 miljonu dolāru nozagšanu no ASV nodokļu maksātājiem (šī summa papildina tos miljardus, kurus Čeinijs palīdzēja nozagt). Savukārt Dikam Čeinijam jau 2002. gadā bija 433 333 akcijas firmā Halliburton, 2001. un 2002. gadā viņš no firmas saņēma algu - 367 tūkst, dolāru. Beidzot mēs zinām, ka viņš neiestāsies bezdarbnieku rindās tad, kad viņu izmetīs no Baltā nama. Tam visam ir arī pozitīvā puse. Cilvēkam, kuram ir problēmas ar sirdi, nevajadzētu vienlaikus veikt divus dažādus darbus.

2 2000. gada vēlēšanās Misūri štatā kandidēja tā gubernators Mels Karna- hans. Pāris nedēļu pirms vēlēšanām, kad biļeteni jau bija sagatavoti, viņš gāja bojā aviokatastrofa. Tomēr vēlēšanu dienā viņš ieguva balsu pārsvaru.

Iespējams, par savām pūlēm Eškrofts saņēmis ievērojamus ziedojumus no tādām firmām kā AT&T, Enterprise Rent-A-Car un Monsanto. Zāļu ražotne Schering-Plough viņam ziedoja 50 tūkstošus dolāru, varbūt -

lai pateiktos par likumprojektu, kuru Eškrofts bija izstrādājis un kurš firmai ļautu pagarināt patentu uz pretalerģijas tabletēm Cla- ritin. (Likumprojekts tika noraidīts.) Lielie līdzekļi, kas saņemti no zāļu ražotājiem, iespējams, bija par cēloni tam, kāpēc Eškrofts balsoja pret likumprojektu, kurš nodrošinātu, ka ārsta izrakstītās zāles ir pieejamas Medicare programmas dalībniekiem. [33] Kāds ziedotājs - firma Microsoft ar Republikāniskās partijas senatoru komitejas starpniecību Eškroftam ziedoja 10 tūkstošus dolāru. Jauki, ka viņš zaudēja Senāta vēlēšanās, jo tagad visu uzmanību var veltīt Tieslietu departamenta vadīšanai. Pareizāk gan būtu teikt, ka viņš nedarīs neko, kamēr programmatūras milzis, kurš nesen kā atbrīvots no tiesas sprieduma un kuram nesen atcelts tiesas lēmums, kas sadalītu to divās daļās, turpina rīkoties pavisam nekaunīgi, kad to uzrauga Eškrofta modrā acs.

Eškrofta uzskati ir pat konservatīvāki (ja tas vispār ir iespējams) nekā Nacionālās ieroču asociācijas noteikumi, kas ierobežo ieroču lietošanu. Tiklīdz Eškrofts kļuva par galveno juristu, viņš paziņoja, ka 24 četru stundu laikā pēc pirkuma, kad būs pārbaudīti dati par personu, kas iegādājusies ieroci, Tieslietu departaments iznīcinās šo informāciju (valdības rokās nebūs pilnīgi nekādu ziņu par to, kam pieder ierocis un kādi ieroči iedzīvotājiem vispār pieder). [34] [1] medicare ir viena no divām valsts programmām, kas palīdz finansēt veselības aprūpi veciem un trūcīgiem cilvēkiem. - Tulk. piez.

[1] Eškrofts pilnīgi noteikti nav pievīlis savus ultralabējos atbalstītājus. Viņš savu departamentu vadījis ar dzelzs dūri, vienalga, vai runa bijusi par "karu pret terorismu" vai par to, ka amerikāņiem tiek liegtas tās tiesības, kas paredzētas Konstitūcijā. Eškrofts apgalvojis, ka tie, kas viņu kritizē, patiesībā atbalsta teroristus. Viņš turpinājis cīņu pret sievietes tiesībām brīvi izvēlēties abortu. Viņš pat mēģinājis panākt, lai tiesa no ārstiem pieprasa dokumentus par abortiem. Vēl sliktāk ir tas, ka ik pa brīdim viņš paņem rokās mikrofonu un sāk dziedāt. Par šo nenormālo cilvēku daudz vairāk rakstīts grāmatā "Vecīt, kas notiek ar manu valsti?".

Bijušais Valsts kases sekretārs O'IMīls

Pirms darbības Buša valdībā uzņēmējdarbības nodokļu atcelšanas čempions O'Nīls kādreiz bijis firmas Alcoa prezidents un izpilddirektors. Firma ir viena no pasaules vadošajām alumīnija ražotnēm (kā arī viens no Teksasas štata lielākajiem piesārņotājiem). Firmai Alcoa vairs nav savas politiskās komitejas, lobēšanu nodrošina juridiskā firma Vinson & Elkins. Šī firma, kas bija trešais lielākais naudas ziedotājs Buša vēlēšanu kampaņas laikā, panāca, ka Teksasas štata noteikumos par vides aizsardzību tika iestrādāti tādi principi, kas pieļauj, ka firma Alcoa katru gadu gaisā iepludina 60 tūkstošus tonnu sēra dioksīda. Arī pats O'Nīls no Alcoa ir saņēmis ievērojamus līdzekļus. Nesen viņš pārdeva firmas Alcoa akcijas, kas veidoja ievērojamu daļu viņa aktīvu - kopā 62 miljoni dolāru. Tiesa, O'Nīls to darīja ļoti negribīgi un gausi, un tikai pēc tam, kad, viņam jau amatā esot, akciju vērtība bija pieaugusi par 30 procentiem. Vadīdams valsts kasi, O'Nīls teicis, ka Sociālās apdrošināšanas un Medicare programmas nevienam nav vajadzīgas. Varbūt tāpēc, ka viņš katru gadu no firmas Alcoa saņem pensiju - 926 tūkstošus dolāru. [35] [1] Jāatzīst gan, ka O'Nīls 2004. gadā mazliet mazināja savu vainu. Divus gadus pēc tam, kad viņš pameta Buša valdību, O'Nīls sāka runāt par visu to negatīvo, kas notiek Baltajā namā. Viņš salīdzināja "prezidentu" un viņa Kabinetu ar "aklu cilvēku telpā, kas pilna ar nedzirdīgiem cilvēkiem" un pateica, ka Buša pilnīgā nespēja paust savu viedokli (vai daudz ko citu) lika citiem darboties, "instinktīvi nojaušot, ko prezidents domā". To visu pateicis cilvēks, kas kādreiz apgalvoja, ka firmas Enron skandāls (un pilnīgi iespējams, ka viņš piedalījās tā slēpšanā) esot "kapitālisma ģēnija" piemērs. Buša kungs, ja jūs nepatīkat pat tiem sliktajiem cilvēkiem, kas ir jūsu kolēģi, tad kaut ko jūs darāt pilnīgi nepareizi.

Lauksaimniecības departamenta sekretāre Anna Venemane

Tapat kā daudziem citiem Buša valdības pārstāvjiem, arī Annai Venemanei ir ilga darbības pieredze republikāņu valdībās. Viņa strādāja gan Ronalda Reigana, gan arī tētiņa Buša Kabinetā, vēlāk ari par Kalifornijas štata Pārtikas un lauksaimniecības departamenta dicektori, kad štata gubernators bija Pīts Vilsons. Kalifornijā viņa iestājās par politiku, kas milzīgajiem lauksaimniecības uzņēmumiem palīdzēja izspiest no tirgus mazās ģimenes saimniecības. Tā rezultātā, piemēram, tikai četri uzņēmumi apstrādā 80 procentus ASV ražotās liellopu gaļas. Venemane ir viena no "trūcīgākajām" valdības loceklēm, viņas rīcībā ir "tikai" 680 tūkstoši dolāru. Viņa piepelnījās, strādādama firmas Calgene padomē. Tas bija pats pirmais uzņēmums, kas veikaliem centās pārdot ģenētiski modificētu pārtiku. Firmu Calgene nopirka firma Monsanto Pharmacia - ASV vadošais biotehnoloģijas uzņēmums. Tad firmu pārpirka firma Monsanto, kas Buša vēlēšanu kampaņai ziedoja 12 tūkstošus dolāru un cenšas bloķēt jaunus noteikumus, kuri nosaka, ka patērētāji ir jāinformē par biotehnoloģiskajām sastāvdaļām pārtikā. Venemane darbojusies arī Starptautiskajā lauksaimniecības, pārtikas un tirdzniecības padomē, kuru finansē ievērojamas pārtikas ražotnes, arī firmas Nestie un Archer Daniels Midland.

Tirdzniecības departamenta sekretārs Dons Evanss

Pirms darbošanās Buša valdībā D. Evanss bija firmas Tom Brown, Inc. prezidents un izpilddirektors. Šī naftas un gāzes uzņēmuma vērtība ir 1,2 miljardi dolāru. Evanss bija arī firmas TMBR/Sharp Drilling padomē. Vadīdams Buša vēlēšanu kampaņas finanšu lietas, viņš uzstādīja savdabīgu rekordu - izvirzīja mērķi savākt ziedojumus vairāk nekā 190 miljonu dolāru lielā apmērā. Šis naftinieks turklāt vēl pārrauga ari ASV Ūdeņu un gaisa administrāciju, kura kontrolē mūsu valsts krasta līniju.

Aizsardzības departamenta sekretārs Donalds Ramsfelds

Donalds Ramsfelds ir republikāņu vecās skolas pārstāvis. Viņš Baltajā namā bija Ričarda Niksona padomnieks un strādāja plecu pie pleca ar Diku Čeiniju, prezidenta Forda laikā bija Aizsardzības departamenta sekretārs un pēc tam biroja vadītājs. Ramsfelds gandrīz vienpersoniski pamanījās noraidīt ballistisko raķešu START-2 līgumu ar PSRS. Viņš konsekventi pretojies jebkādiem ieroču ierobežojumiem. Kā Reigana speciālais pilnvarotais Tuvajos Austrumos 1983. gadā Ramsfelds devās uz Irāku, lai satiktu un paspiestu roku Sadāmam Huseinam - tieši Huseins tika izmantojis ķīmiskos ieročus pret Irānu. Ramsfelds konsekventi iestājās pret ieroču kontroli, nosaukdams Pretraķešu aizsardzības līgumu (ABM) par aizvēsturi, kad 2001. gadā tika apstiprināts amatā. Jau ilgu laiku viņš atbalstīja tā dēvēto "Zvaigžņu karu" aizsardzības sistēmu. 1998. gadā Ramsfelds vadīja komisiju, kas izvērtēja to, cik lielā mērā ASV drošību apdraud ballistiskās raķetes. Tāpat kā vistiņa, kas visu laiku kladzināja, ka brūk debesis, Ramsfelds paziņoja, ka piecu gadu laikā ASV būs spiesta risināt šādus draudus no tā dēvēto "nelietīgo valstu" puses. Tiesa, CIP apgalvoja, ka tas varētu notikt pēc 10 gadiem.

Kad viņš nelobēja B-l bumbu un MX raķešu izstrādi, Ramsfelds strādāja kā zāļu ražotnes G.D. Searle (tā tagad pieder firmai Pharmacia) izpilddirektors. Tādu pašu amatu viņš pildījis firmā General Instrument (tagad pieder firmai Motorola). Pirms darba Buša valdībā viņš strādāja vairākās valdēs, arī tādās firmās kā Kellogg's, Sears, Allstate un Tribune Company (viņš ir arī laikrakstu The Chicago Tri- bune un Los Angeles Times izdevējs un vairāku televīzijas kanālu, arī Ņujorkas 11. kanāla īpašnieks).

Enerģētikas departamenta sekretārs Spensers Ābrahams

Kad Ābrahams bija Mičiganas štata senators, viņa nostāja balsojumos par vides jautājumiem bija tik noliedzoša, ka Konservatīvo balsotāju līga viņam piešķīra reitingu - nulle. Viņš balsoja pret pētījumiem par atjaunojamiem energoresursiem, vēlējās atcelt federālo degvielas nodokli un uzskatīja, ka naftas urbumi Aļaskā ir lieliska ideja. Varbūt tāpēc 2000. gadā viņš nobalsoja par sava vadītā departamenta likvidēšanu. Ābrahams no auto ražotājiem saņēma vairāk nekā jebkurš cits kandidāts (kopā 700 tūkstošus dolāru). Viens no lielākajiem ziedotājiem bija firma Daimler"Chrysler, kas ietilpst organizācijā Coalition for Vehicle Choice. Tās mērķis ir apturēt plānu, kas paredz ieviest stingrākus degvielas taupīšanas noteikumus. Šogad [36] daimler Chrysler plānos ietilpst jauna un garāka SUV ražošana - tā degvielas patēriņš būs viens litrs uz aptuveni četriem kilometriem. Neraizējieties! Kad Ābrahams bija senators, viņš balsoja pret likumprojektu, saskaņā ar kuru tiktu paaugstinātas degvielas taupīšanas normas tieši SUV mašīnām.[1] Domāts 2001. gadā. - Tulk. piez.

Veselības un sociālo lietu departamenta sekretārs Tomijs Tompsons

Šim cilvēkam, iespējams, ir noteicošā nozīme tabakas izstrādājumu industrijas norisēs, viņam nav nekādu problēmu objektīvi novērtēt valdības politiku šajā jomā. Tāpēc vien, ka Tompsons bija Vašingtonas Juridiskā fonda padomnieks laikā, kad tika izstrādāti projekti, kas veicina smēķēšanu, tāpēc vien, ka viņš kā ziedojumu vēlēšanu kampaņas laikā no firmas Philip Morris saņēma 72 tūkstošus dolāru, vai tāpēc vien, ka firma Philip Morris apmaksāja dažus ārvalstu ceļojumus, kuru laikā Tompsons veicināja brīvo tirdzniecību… nu nav iemesla domāt, ka viņš nebūs objektīvs, kad tiks risināts jautājums, kas saistīts ar veselību. Žēl, ka viņš nesen pārdeva firmas Philip Morris akcijas par 15-50 tūkstošiem dolāru. Nākamie pāris gadi tabakas firmām noteikti būs ļoti labvēlīgi.

Tāpat labi laiki gaidāmi no stieples izgatavotu drēbju pakaramo ražotājiem. Tomijs ir "dzīvības piekritējs", tas nozīmē, ka viņš īpaši pretojas sievietes tiesībām veikt abortu. Kad viņš bija Viskonsinas štata gubernators, viņš noteica, ka sievietēm pirms šīs manipulācijas jāapmeklē psihologs un jānogaida trīs dienas.

Iekšlietu departamenta sekretāre Geila Nortone

Geila Nortone jau tagad iet sava kādreizējā atbalstītāja un amata priekšteča Džeimsa Vata pēdās. (Džeims Vats bija Iekšlietu departamenta vadītājs tad, kad prezidenta amatu ieņēma arī Ronalds Reigans. Viņš intensīvi atbalstīja uzņēmējdarbību, neņemot vērā, kādu kaitējumu tā nodara apkārtējai videi. Viņu atbrīvoja no darba pēc tam, kad viņš komisiju, kas tika izveidota, lai pārraudzītu viņa centienus iznīcināt vidi, raksturoja šādi: "Man ir nēģeris, sieviete, divi ebreji un kroplis. Un mums piemīt arī talants.")

G. Nortone juristes karjeru uzsāka, strādājot Kalnu štatu juridiskajā fondā. Tas ir stagnātisks veidojums, kas izstrādā ar vidi saistītas konservatīvas idejas. To finansē naftas kompānijas un dibinājis pats Vats. Nortone palīdzēja Aļaskas štatam apstrīdēt Iekšlietu departamenta izstrādātu likumu par zvejniecību. Viņa ir paziņojusi, ka likums par apdraudētām sugām ir antikonstitucionāls, un rakstījusi par saviem uzskatiem, kas neakceptē Vides aizsardzības likumu. Kā juriste firmā Brovvnsteiti, Hyatt & Farber, Nortone pārstāvēja naftas firmu Delta Petroleum un lobēja firmu NL Industries (kādreiz to sauca National Lead [37] ) laikā, kad notika pret šo firmu vērstas tiesas prāvas, jo bērnu veselībai bija kaitīga krāsa, kuras sastāvā bija svins. Tāpat Geila Nortone bija Republikāniskās partijas vides aizstāvju koalīcijas priekšsēdētāja. Šī organizācija finansējumu saņem no automašīnu ražotāja Ford Motor Company un naftas firmas BP Amoco.

Nodarbinātības departamenta sekretāre Eleina Čao

Čao lielākoties darbojusies valsts finansētajās organizācijās, piemēram, United Way un Miera korpuss, ari firmu Dole Food, Clorox valdēs un veselības aprūpes firmā C.R. Bard (1990. gadā šī firma tiesas sēdē atzina, ka tā ražojusi nekvalitatīvus sirds stimulatorus un ar tiem veikusi nelikumīgus eksperimentus), vēl milzīgās firmas Hospital Corporation of America, kā arī aviokompānijas American Airlines valdē. Viņas vīrs ir konservatīvais ASV senators Mičs Makkonels (Republikāniskās partijas pārstāvis no Kentuki štata).

Valsts sekretārs Kolins Pauels

Kad Pauels nekaroja, viņš darbojās firmu Gulfstream Aerospace un AOL valdēs. Gulfstream ražo reaktīvās lidmašīnas gan Holivudas spīdekļiem, gan ari tādām valstīm kā Kuveita un Saūda Arābija. Kad Pauels strādāja AOL valdē, firma apvienojās ar Time Warner un Pauela akciju vērtība pieauga par četriem miljoniem dolāru. Tajā laikā viņa dēls Maikls Pauels bija vienīgais Federālās komunikāciju komisijas loceklis, kurš uzskatīja, ka AOL apvienošanās ar Time Warner būtu jāpieņem bez iebildumiem. Džordža Buša valdīšanas laikā Pauela dēls kļuvis par Federālās komunikācijas komisijas priekšsēdētāju. Turklāt Pauels, jaunākais, ir atbildīgs ari par firmas AOL/Time Warner darbības kontroli. Tāpat viņš pārrauga visus noteikumus, kas saistīti ar "steidzamu paziņojumu" par AOL monopolu tehnoloģiju jomā.[1] Nacionālais svins. - Tulk. piez.

Transporta departamenta sekretārs Normens Minēta

Pārpalikums no Klintona valdības, Buša Kabineta vienīgais "demokrāts". Minēta ir saistīts ar uzņēmējdarbību. Būdams Kalifornijas štata tā dēvētās Silikona ielejas kongresmenis, viņš saņēma ziedojumus no Northwest Airlines, United Airlines, Greyhound, Boeing un Union Pacific'. Pēc aiziešanas no Baltā nama viņš atrada darbu firmā Lockheed Martin [38] . Kur gan atrast labāku darbavietu kā departamentu, kurš "pārrauga" visas minētās firmas?

Baltā nama personāla šefs Endrū Kārds

Pirms Kārds piekrita strādāt Buša valdībā, viņš bija firmas General Motors lobēšanas vadītājs. Kādreiz viņš bija izpilddirektors ASV Automobiļu ražotāju asociācijā, kura vairs nepastāv, bet kura kādreiz protestēja pret stingrākām piesārņošanas normām un cīnījās par jautājumiem, kas skar tirdzniecību ar Japānu. Pirms tam Kārds pārbaudīja Kongresa locekļu uzskatus par tā dēvēto "pasažieru tiesību sarakstu". Toreiz viņš pārstāvēja ASV Tirdzniecības palātas lobēšanas grupu. Kārds personīgi ziedojis vienu tūkstoti dolāru Džona Eškrofta un vienu tūkstoti dolāru arī Spensera Ābrahama vēlēšanu kampaņai. Abos gadījumos senatori zaudēja.[1] Greyhound - autobusu transporta firma, Boeing - lidmašīnu ražošanas firma un Union Pacific - dzelzceļa kompānija. - Tulk. piez.

[1] Ražo militārās lidmašīnas. - Tulk. piez.

Valdības un budžeta izpildvaras biroja direktors Mičs Denjels

Denjels kādreiz bija farmaceitisko preču ražotājfirmas Eli Lilly vecākais viceprezidents. Jaunajā darbavietā Denjels pārraudzīs ASV budžeta veidošanu, arī to, cik daudz (ja vispār) līdzekļu tiks piešķirti programmas Medicare pacientiem, lai viņi varētu iegādāties ārsta izrakstītas zāles. Eli Lilly un citas farmaceitisko preču ražotājfirmas pretojas šim variantam. Turklāt Denjelam pieder akcijas tādās firmās kā GE, Citigroup un Merck, aptuveni 50-100 tūkstošu ASV dolāru vērtībā. Iespēja, ka tuvākajos gados Buša valdība Medicare pacientiem ļaus apmaksāt ārsta izrakstītas zāles ar šo finansējumu, ir tikpat liela kā tā, ka es kādā brīdī nolemšu sadedzināties kādas aptiekas priekšā. [39] [1] Denjels atkāpās no amata 2003. gada maijā. Kad top šī grāmata, viņš, pārstāvēdams Republikānisko partiju, cenšas kļūt par Indiānas štata gubernatoru. Kad Denjels bija valdes loceklis kādā Indiānas enerģētikas firmā, pret viņu tika ierosināta izmeklēšana par nelikumīgu akciju pārdošanu. Kad 2000. gadā tika nobalsots par kompānijas pārdošanu, Denjels un citi valdes locekļi sāka pārdot savas akcijas. 2001. gada oktobri kompānijas vērtība bija samazinājusies par 90 procentiem un bijušo un esošo darbinieku pensiju fonds bija tukšs (viņiem, protams, valde pateica, ka nevajadzētu pārdot akcijas). Denjels saņēma 1,45 miljonus dolāru. Indiānas štata Republikāniskās partijas sekretārs paziņoja, ka Denjels nekādi nav pārkāpis likumu.

Valsts drošības padomniece Kondolīza Raisa

Pateicībā par viņas darbu firmas Chevron direktoru padomē Raisas vārdā tika nosaukts 130 tūkstošus tonnu ietilpīgs naftas kuģis. Viņa darbojās arī firmu Charles Schvvab un Transamerica valdēs, ir bijusi padomniece firmā . P. Morgan. Buša, vecākā, valdības laikā viņa darbojās valsts drošības sistēmā.

Prezidenta vecākais padomnieks Kāris Rouvs

Rouvs ir sens Buša draugs un atbalstītājs, agrākais firmas Philip Morris padomnieks. Pirms pieciem gadiem, kad viņš bija toreizējā gubernatora Buša padomnieks, tabakas preču ražošanas uzņēmums katru mēnesi viņam maksāja 3 tūkstošus dolāru, lai uzzinātu viņa viedokli par to, kā risinās vēlēšanu kampaņa un kādas izredzes ir kandidātiem. Kopš Rouvs sācis strādāt Baltajā namā, viņš nepārtraukti ticis kritizēts par to, ka izmanto savu dienesta stāvokli, lai veicinātu to uzņēmumu intereses, kurās viņam pieder akcijas. Nesen Rouvu kritizēja par to, ka viņš tikās ar firmas Intel pārstāvjiem, lai apspriestu iespējamu uzņēmumu apvienošanos laikā, kad viņam pašam piederēja Intel akcijas (kopējā akciju paketes vērtība ir 1-2,5 miljoni dolāru). Divus menešus vēlāk firmu apvienošanās tika apstiprināta, un mēnesi pēc tam Rouvs savas akcijas pārdeva. [40] [1] varbūt tu kādreiz esi domājis, vai Bušam ir smadzenes. Jā, viņam ir smadzenes, kas atrodas Kārla Rouva galvā. Šis cilvēks, kuru daudzi cilvēki diezin kāpēc uzskata par lielisku politisko stratēģi, 2000. gadā izstrādāja melu kampaņu, kuras rezultātā par prezidentu nekļuva senators Džons Makeins (Rouvs un viņa kolēģi izplatīja baumas par to, ka Makeins esot gejs. Ja tā ir lieliska stratēģija, tad kaut kur Amerikā ir grupiņa astoņus gadus vecu bērnu, kuri ir gatavi pārņemt valsts vadību.). Bušu ģimene Rouvu pirmo reizi pamanīja pagājušā gadsimta 70. gados, kad viņš (protams!) krāpās citās vēlēšanās, lai kļūtu par Republikāniskās partijas studentu organizācijas prezidentu. Buša tēvs tajā laikā bija Republikāniskās partijas priekšsēdētājs un Rouvu uzskatīja par plukatu, kuram nav nekādu principu. Rouvs uzsāka ceļu uz diženumu (ja par diženumu var saukt to, ka cilvēks ir vispretīgākais tips Baltajā namā, kas ir pilns ar tādiem pašiem tipiem).

Prezidenta neoficiālais padomnieks Kenets Lejs

Lejs ir firmas Enron vadītājs. Tas ir ASV lielākais enerģētikas uzņēmums [41] [1] dažus gadus vēlāk uzņēmums bankrotēja pēc liela mēroga finanšu skandāla. - Tulk. piez.

un viens no galvenajiem ziedotājiem Buša priekšvēlēšanu kampaņā. Lejs izmantojis draudzīgās attiecības ar prezidentu, lai piespiestu Federālo enerģētikas komisiju ātrāk atcelt dažādus noteikumus. Acīmredzot Lejs Bušam ieteicis kandidātus komisijas nozīmīgākajiem amatiem. Daļēji Kalifornijas štata enerģētikas krīzes rezultātā Enron vērtība ļoti ātri pieaugusi līdz pat 100 miljardiem dolāru. Gan Bušs, gan arī Čeinijs ļoti paļaujas uz Leja padomiem. Zināms, ka atsevišķos gadījumos valdības pārstāvjus, pirms viņi tika apstiprināti atbilstošajā amatā, vispirms "intervēja" Lejs. [42] 1 kad 2001. gada vasarā rakstīju par cienījamo Leja kungu, man pat sapņos nerādījās, cik negodīgs viņš ir, taču bija pavisam skaidrs, ka viņš krāpa Ameriku ar Buša palīdzību. Enron vadība sāka pārdot lielu daudzumu savu akciju, investoriem un darbiniekiem visu laiku apgalvojot, ka nākotne ir lieliska, jo firma vēl vairāk varēs apkrāpt nodokļu maksātājus. Firmas 144 augstākstāvošās personas nopelnīja 745 miljonus dolāru, savukārt Enron akcijas, kuru vērtība kādreiz bija 90 dolāru, kļuva gandrīz pilnīgi bezvērtīgas. Bušs izlikās, ka nepazīst savu draudziņu Keni Boju, un prese neko daudz par to nerakstīja. Tai vairāk interesēja slavena mājasmāte, kura tobrīd nebija noziegusies. (Joprojām mēs īsti nezinām, par ko Kens Lejs un Diks Čeinijs runāja, kad slepeni tikās 2001. gada sākumā un pēc tam.) Apbrīnojami, ka pret Leju, kas ir lielākais Buša kampaņas ziedotājs un arī neoficiālais padomnieks, nav izvirzīta krimi- nālapsūdzība.

Draugi un kaimiņi, jūs paši redzat, ka šī režīma galvenais mērķis ir piepildīt savas kabatas un šie ļaudis neatteiksies no ienesīgajiem amatiem bez cīņas. Viņu uzdevums ir apvienot ekonomisko un (jauniegūto) politisko spēku tā, lai pārvaldītu valsti un ļautu saviem draugiem kļūt vēl bagātākiem.

Nepieciešams apturēt šos Stulbos baltos vīriešus! Esmu Kofi Ana- nam dažādās valstīs iesniedzis informāciju par to, kur šie vīrieši (galvenokārt tie ir vīrieši) ir atrodami, lai ANO karaspēks viņus varētu aizturēt. Anana kungs, es ļoti lūdzu - jūs taču esat iebrucis citās valstīs, kur pārkāpumi nav bijuši tik lieli. Lūdzu, neignorējiet mūsu ciešanas! Mēs lūdzam jūs glābt Amerikas Savienotās Valstis! Pieprasiet izsludināt jaunas un godīgas vēlēšanas! Ļaujiet huntai par to padomāt 48 stundas, un pēc tam lai rīkojas ASV gaisa spēki atbilstoši lāzeru izrādes principiem!

KĀ MĒS VARAM IESTĀTIES PRET APVĒRSUMU

Mēs visi varam uzsākt procesu, kas ar laiku liks Buša un Čeinija huntai sabrukt. Katru nedēļu nepieciešams tam veltīt pāris stundas. Lūk, kā tas jādara.

1. Katru nedēļu sazinies ar saviem Pārstāvju palātas locekļiem, sameklē trīs draugus un mudini viņus darīt tāpat! ASV senatori, Kongresa deputāti un citas ievēlētās amatpersonas ĻOTI r0PĪGI SEKO TAM, kāda informācija saņemta pa telefonu, kas rakstīts viņiem adresētajās vēstulēs un telegrammās. Katru dienu viņi saņem pārskatu par ziņām, kas pienākušas no vēlētājiem. Katru nedēļu pāris minūšu velti tam, lai šie ļaudis uzzinātu, kādi ir tavi uzskati.

Buša dienas kārtību var dezorganizēt ļoti ātri, ja vien rodas plašs sabiedrisks tracis. To jau var izraisīt pāris simti vēstuļu. Bušs vairākkārt atteicies no politiskiem mērķiem pēc tam, kad tauta izrādījusi savu nepatiku. TAS IR IESPĒJAMS! Mēs visi pārāk daudz čīkstam. Kāpēc gaušanos neizmantot labam mērķim? Izvēlies jautājumu, kas tev ir svarīgs, un rīkojies šādi: a) ASV Kapitolija centrālais telefona numurs ir 202-224-3121. Pasaki savu pasta indeksu, un tevi savienos ar atbilstošā senatora biroju;

raksti vēstuli uz šādu adresi: senators [vārds, uzvārds], ASV Senāts, Vašingtonā, pasta indekss 20510, vai arī Pārstāvju palātas deputāts [uzvārds], ASV Pārstāvju palāta, Vašingtonā, pasta indekss 20515;

izmanto e-pastu, senatoru adrese: www.senate.gov/general con- tact_information/senators_cfm.cfm;

Pārstāvju palātas deputātiem: http://www.house.gov/writerep/ ;

sūti faksu: firmas Western Union telefona numurs ir 1-800-325- 6000, interneta adrese: www.westernunion.com .

Seko Bušam visur, kur viņš ceļo! Ja dzirdi, ka Bušs, jaunākais, apmeklēs tavu pilsētu, noorganizē draugus, lai visi kopā protestētu pret šo pasākumu. Atgādiniet plašsaziņas līdzekļiem, ka Bušs valda par spīti tautas gribai. Uzvedieties skaļi! Esiet smieklīgi'. Transparenti, ielas teātris, Buša notiesāšana ķenguru tiesā - pierādi, ka šis cilvēks nekur nevar aizbēgt no patiesības.

Piespied Demokrātiskās partijas pārstāvjus darīt savu darbu! Vieglākais veids, kā cīnīties pret apvērsumu, ir nodrošināt to, ka "opozīcija" veic pietiekamu cīņu. Tas gan nebūs viegli - mūsdienās Demokrātiskās partijas pārstāvjus neinteresē tie, kam nav pa spēkam apmeklēt līdzekļu vākšanas banketus, kuros katram apmeklētājam jāziedo viens tūkstotis dolāru. Lūk, kā varam mazliet mainīt Demokrātiskās partijas pārstāvju rīcību:

• sazinies ar svarīgiem cilvēkiem! Tev, iespējams, nav tūkstotis dolāru, ko samaksāt par sliktām vakariņām lielā zālē, bet ar interneta palīdzību tu vari panākt, ka draņķi tevī ieklausās. Interneta mājas lapā www.congressmerge.org vari atrast visu Kongresa locekļu un senatoru telefona numurus un biroju adreses. Piezvani, apciemo šos ļaudis, nokaitini viņus līdz baltkvēlei! Viņu darbs ir tevi uzklausīt! Tu vari painteresēties par aktuālajiem jautājumiem, par kuriem demokrātiem noteikti jāizstrādā savs viedoklis (lai gan parasti viņi tā nedara). Inter- netā ir vairākas adreses, kurās tu saņemsi norādījumus, ar ko un kā kontaktēties, instrukcijas par to, kā rīkoties turpmāk. Sk.: www.moveon.org,www.truemajority.org, www.aclu.org , www.actforchange.com, www.nrdc.org un, protams, ari www. michaelmoore.com;

• sāc kontrolēt savu vietējo Demokrātiskās partijas nodaļu!

Vairumā pašvaldību teritoriju Demokrātiskās partijas biroju kontrolē daži cilvēki, jo vēlētājiem lielākoties nekad neienāk prātā iespēja piedalīties šajā darbā. Nākamreiz, kad sanāk kopā vietējā partijas nodaļa, dodies uz tās pulcēšanās vietu un paņem līdzi 10 draugus un paziņas. Droši vien jūs būsit vairākumā. Ievērojiet noteikumus un partijas noteikto kārtību (nereti to var atrast internetā) un pārņemiet kontroli pār vietējās partijas darbu!

Izmanto vietējās partijas nodaļas noteikumus un lēmumus un iegūsti kontroli pār situāciju! Par Demokrātisko partiju vairāk informācijas tu vari iegūt www.democrats.org/states/ . Tur tu vari iegūt arī partijas statūtus. Tikai nesaki, ko tu plāno darīt!

4. TEV jākļūst par kandidātu. Jā, gan - TEV, cilvēkam, kas patlaban lasa šo grāmatu, jākļūst par kandidātu. Citādi nekas nemainīsies. Ja normāli un kārtīgi cilvēki nepiedalīsies vēlēšanās, visus amatus ieņems draņķi. Ko tad mēs sūdzamies par negodīgiem politiķiem, ja neesam paši gatavi uzņemties šo darbu? Pienācis laiks arī TEV piedalīties šajā procesā nākamajā gadā. Vari kļūt par kandidātu skolu, pilsētas padomes, apgabala kasiera, ūdens un kanalizācijas saimniecības pilnvarnieka, pilsētas vai apgabala ierēdņa, štata Pārstāvju palātas, Senāta, Izglītības departamenta, Valsts sekretāra, gubernatora, Kongresa deputāta, senatora vai arī pat suņu ķērāja vēlēšanās. Vari piedalīties jebkādās vēlēšanās. Tomēr ir vienas, kurās tev noteikti būtu jāpiedalās, proti - tajās vēlēšanās, kur tiek vēlēti iecirkņa delegāti. Katrā ASV vēlēšanu iecirknī tiek ievēlēti katras partijas pārstāvji. Varbūt tas ir pats zemākais amats, bet tas ir pamats visam šim kāršu namiņam. Izraudzītie kandidāti piedalās partijas sanāksmē, viņi izvēlas tos, kas kļūst par prezidenta amata kandidātiem. Ari tev tur būtu jābūt.

Nav tā, ka es te vienkārši pļāpāju. Es jau šogad kandidēju vēlēšanās, un ducis manu draugu kandidēs savos iecirkņos. Ir nepieciešami paraksti, lai tavs uzvārds parādītos biļetenā, katrā štatā noteikumi var būt citi. Tomēr minētajās vēlēšanās piedalās

tik maz vēlētāju, ka dažviet vispār nav neviena kandidāta. Tas nozīmē, ka vajag vienkārši kandidēt, lai tiktu ievēlēts. Dodies uz atbilstošo biroju un neaizmirsti paņemt līdzi nepieciešamos dokumentus!

Lūk, tie ir tikai daži no pasākumiem, ko varam īstenot, lai veiktu pretapvērsumu. Nav svarīgi, vai esi demokrātu, zaļo pārstāvis vai vienkārši vēlētājs, kuram viss ir apriebies! Svarīgi ir celties kājās un rīkoties!

2. NODAĻA, DĀRGAIS DŽORDŽ! ATKLĀTA VĒSTULE "PREZIDENTAM" DŽORDŽAM BUŠAM

Dārgais gubernatora kungs!

Tu un es - mēs gandrīz vai esam ģimene. Mūsu personiskās saites veidotas daudzu gadu garumā. Neviens no mums nevēlējās šo faktu īpaši afišēt, galvenokārt tāpēc, ka neviens tāpat neticētu. Tomēr manu dzīvi ļoti personiski ietekmēja kaut kas tāds, ko izdarīja Bušu ģimene.

Ieviesīsim skaidrību un atzīsim: Džordž, Tavs brālēns Kevins bija filmas "Rodžers un es" [43] operators.

Tiesa, toreiz es vēl nezināju, ka Tava māte un Kevina māte ir māsas. Es Kevinu, ar kuru iepazinos tad, kad viņš veidoja pats savu filmu un filmēja krusta dedzināšanu [44] [1] m. mūra pirmā filma par firmu General Motors un tās izpilddirektoru Ro- džeru Smitu. - Tulk. piez.

[1] Kukluksklanieši savos nakts saietos dedzināja krustus. - Tulk. piez. Mičiganas štatā, uzskatīju par vienu no tiem bohēmiskajiem māksliniekiem, kuri dzīvo Griničvi- ledžā. Kevina kontā bija lieliskā filma "Kodolkafejnīca", un tāpat vien es uzdevu viņam jautājumu - vai viņš būtu ar mieru kopā ar mani apmeklēt Flintas pilsētu Mičiganas štatā un iemācīt man, kā tiek taisīts ķinītis. Man par milzīgu pārsteigumu viņš piekrita. Un tā 1987. gada februārī Kevins Rafertijs un Anne Bolena gandrīz nedēļu defilēja kopā ar mani pa Flintas ielām, demonstrēdami, kā lietot kino tehniku. Viņi deva neiedomājami vērtīgus padomus par

dokumentālās filmas veidošanu. Nezinu, vai bez Tava brālēna labās gribas būtu spējis radīt filmu "Rodžers un es".

Atceros to dienu, kad Tavs tēvs tika inaugurēts par ASV prezidentu. Es tolaik Vašingtonā briesmīgi vecā telpā montēju filmu. Es nolēmu aiziet uz pilsētas centru un paskatīties, kā uz Kapitolija kāpnēm Tavs tēvs dod prezidenta zvērestu. Cik dīvaini bija redzēt manu skolotāju un Tavu brālēnu Kevinu sēžam Tev blakus uz skatuves. Atceros, ka pēc tam es gāju pa aleju un redzēju grupu Beach Boys, kura spēlēja dziesmu "Wouldn't lt Be Nice". Tas bija bezmaksas koncerts par godu Tavam tēvam. Montāžas telpā mans draugs Bens skatījās ekrānā, valdīdams asaras un dziedādams to pašu dziesmu, kamēr montēja Flintas pilsētas sabrukuma skatus.

Krietni vēlāk, kad filma bija gatava, Tavs tētiņš, ASV prezidents, palūdza vienu filmas "Rodžers un es" kopiju nosūtīt uz Kempdē- vidu [45] , lai brīvdienās ģimene to varētu noskatīties. Kā man gribējās būt mušiņai uz sienas! Es tik ļoti gribēju redzēt jūs visus, kad skatījāt to haosu un bezcerību, kāda valdīja manā dzimtajā pilsētā. Tas viss lielākoties bija radies Reigana kunga un arī Tava tēta rīcības rezultātā. Man vienmēr gribējies Tev kaut ko pavaicāt: vai telpā kāds raudāja, kad filmas beigās šerifa palīgs bezpajumtnieku bērnu Ziemassvētku dāvanas un Ziemassvētku eglīti izmeta ārā uz ielas, jo viņi bija parādā 150 dolārus par īri? Vai kāds jutās par to atbildīgs? Varbūt neviens neko citu neteica kā vienīgi: "Labi filmēts, Kevin!"[1] Camp Dāvid - ASV prezidenta atpūtas bāze. - Tulk. piez.

Tas notika 20. gadsimta 80. gadu beigās. Tu nesen biji pārtraucis dzert. Pāris gadus nodzīvojis skaidrā prātā, Tu ar tētiņa palīdzību centies "atrast sevi"- vienu bridi nodarbojoties ar naftu, tad atkal spēlējot beisbolu. Man jau visai sen bija skaidrs, ka Tavs mērķis nebija kļūt par prezidentu. Mums visiem reizēm jānoņemas ar darbu, ko mēs nevēlamies darīt. Kam gan tā nav gadījies?

Tomēr Tev tā nedrīkstētu būt. Tu nevēlies atrasties šajā amatā, tas ir viens, bet vēl sliktāk ir tas, ka Tev visapkārt ir visi tie paši vecie kraķi, kas savulaik diriģēja pasaules notikumus kopā ar tē- tuku. Visi šie Baltā nama vīrieši - Diks, Rammijs, Kolins - neviens no viņiem nav Tavs draugs. Tie ir vecie purkšķi, ar kuriem tētiņš kādreiz smēķēja labus cigārus un dzēra šņabi, kad viņi visi kopā sapņoja par Panamas civiliedzīvotāju bombardēšanu.

Toties Tu esi viens no mums, savējais! Tu esi dzimis "mazuļu sprādziena" laikā [46] , tu biji viduvējs skolēns un students, Tev patika tusēties! Velns parāvis, ko Tu meklē tajā barā? Viņi Tevi apēdīs un izspļaus laukā tāpat kā vecas gaļas gabaliņu.

Droši vien Tev neviens nepateica, ka nodokļu samazināšana, kuru Tu pats parakstīji, bija afēra, kuras laikā krāpnieki atņēma naudu vidusslānim un atdeva to bagātākajiem amerikāņiem. Zinu, ka Tev pašam šāda papildu nauda nav vajadzīga. Tev dzīvi nodrošināja vec- papiņš Preskots Bušs, kurš bija ļoti viltīgs, tirgojoties ar nacistiem pirms Otrā pasaules kara un tā laikā. [47]

Bet tie 700 džeki, kas priekšvēlēšanu kampaņas laikā Tavā kontā sameta vairāk nekā 90 miljonus dolāru (turklāt vidēji no katra Tu saņēmi vairāk nekā 125 tūkstošus dolāru), gribēs savu naudu atpakaļ un vēl vairāk. Viņi Tev dzīsies pakaļ kā izkāmējuši suņi, līdz būs pārliecināti, ka Tu dari tā, kā viņi saka. Iespējams, ka Tavs priekštecis Baltajā namā [48] izīrēja Linkolna bijušo guļamistabu Barbarai Streizandei, bet tas jau nav nekas liels. Pirms tu uzzināsi, Tavs čoms, prezidenta vietas izpildītājs Čeinijs, rietumu spārna atslēgas būs atdevis firmu AT&T, Enron un ExxonMobil bosiem.[1] "Baby boom" - laikā no 1945. g. līdz 1960. jpdam Amerikā piedzima neparasti liels skaits bērnu. - Tulk. piez.

[1] 20. gadsimta 30. gadu beigās un 40. gados Preskots Bušs - Džordža, vecākā, tēvs un Džordža, jaunākā, vectēvs - bija viens no septiņiem valdes locekļiem firmā Union Banking Corporation, kas piederēja nacistiem. Viņi naudu vispirms atmazgāja kādā Nīderlandes bankā un pēc tam Buša bankā paslēpa, iespējams, trīs miljonus dolāru. Bušs bija viena no galvenajām figūrām šajā bankā, maz ticams, ka viņš nezināja, ka tā ir nacistu nauda. Ar laiku valdība pārņēma bankas aktīvus, un banku 1951. gadā slēdza. Pēc slēgšanas Preskots Bušs un viņa tēvs, Sems Bušs, saņēma 1,5 miljonus dolāru. Kad Džordžs, jaunākais, uzsāka karjeru kā neveiksmīgs biznesmenis, viņa vecmāmiņa Doroteja (Preskota sieva) bija viena no galvenajiem investoriem.

[1] Bils Klintons. - Tulk. piez.

Tu tiec kritizēts par to, ka pēcpusdienā Tu mazliet pasnaud un Tava darbadiena beidzas ap pulksten 16.30. Pasaki viņiem, ka Tu esi uzsācis jaunu amerikāņu tradīciju - pusdienlaikā visiem diendusa, visi mājās pirms pieciem! Tici man, ja tā darīsi, Tevi atcerēsies kā Amerikas lieliskāko prezidentu.

Iedomājies, šie ļaudis apgalvo, ka Tu savā darbā neko neesi izdarījis. Nav taisnība! Neesmu pieredzējis nevienu prezidentu, kas būtu darbīgāks par Tevi. Varētu padomāt, ka, tavuprāt, Tavas dienas amatā ir skaitītas. Neskumsti! Tev vēl ir laiks, pirms visi tie sašutušie uzvarētāji, kuri nobalsoja par Goru, izgrūdis Tevi no laivas tāpat kā tētiņu.

Paskaties tik, ko Tu visu esi pirmajos pāris mēnešos paveicis! [49] [1] Paldies Kirstenai Selbergai par šī saraksta sagatavošanu. Saraksta jaunākā versija atrodama internetā: www.doyouknow.com Tas ir pretīgi izteiksmīgs saraksts. Tā, piemēram, Tu esi

par 35 miljoniem dolāru samazinājis valsts finansējumu pediatru apmācīšanai;

par 50 procentiem samazinājis valsts izdevumus alternatīvu un atjaunojamu energoresursu izpētei;

atteicies no noteikumiem, kas regulētu "pieļaujamo" arsēna līmeni dzeramajā ūdenī;

par 28 procentiem samazinājis valsts finansējumu pētījumiem, kā ražot videi draudzīgākas automašīnas un furgonus, kas patērē mazāk degvielu;

atcēlis noteikumus, kas valdībai vieglāk ļāva atteikties no līgumiem ar firmām, kuras pārkāpj federālo likumu, likumu par vides aizsardzību vai arī drošības noteikumus darbavietā;

atļāvis Iekšlietu departamenta sekretārei Geilai Nortonei pieprasīt priekšlikumus par mežsaimniecības darbu uzsākšanu, ogļraktuvju izveidošanu, kā arī gāzes un naftas urbumu veikšanu valsts aizsargātajās teritorijās;

pārkāpis priekšvēlēšanu solījumu katru gadu investēt 100 miljonus dolāru dabas aizsardzībā;

par 86 procentiem samazinājis finansējumu Sabiedrības pieejamības programmai, kas koordinēja veselības aprūpi valsts finansētajās slimnīcās, klīnikās un citās iestādēs tiem ASV iedzīvotājiem, kuriem nav veselības apdrošināšanas;

noraidījis priekšlikumus, kuri paredz padarīt pieejamāku informāciju par iespējamām sekām, kas rodas, ja rūpnīcā, kura ražo ķimikālijas, notiek avārija;

par 60 miljoniem dolāru samazinājis finansējumu ASV Meiteņu kluba un Zēnu kluba darbībai mazturīgo iedzīvotāju apdzīvotajos apgabalos;

noraidījis pievienošanos 1997. gadā noslēgtajam Kioto protokolam par globālo sasilšanu. To parakstījušas 178 valstis;

noraidījis starptautisku vienošanos, kas paredz īstenot 1972. gada līgumu par bioloģisko ieroču izmantošanu;

par 200 miljoniem dolāru samazinājis finansējumu programmai, kas nodarbinātajiem palīdz pārkvalificēties;

par 200 miljoniem dolāru samazinājis finansējumu Bērnu aprūpes un attīstības grantu programmai, kas ļauj mazturīgām ģimenēm rūpēties par bērnu aprūpes iespējām tad, kad tās nesaņem sociālo pabalstu un meklē darbu; [50]

atcēlis rīkojumu, saskaņā ar kuru valsts apdrošināšanas sistēma nodarbinātajiem sedza izdevumus par pretapaugļošanās līdzekļiem (lai gan par preparātu "Viagra" šī sistēma maksā joprojām);

par 700 miljoniem dolāru samazinājis finansējumu sociālo māju un dzīvokļu remontēšanai;

par 500 miljardiem dolāru samazinājis Vides aizsardzības aģentūras budžetu;

atteicies no ergonomikas izstrādātajiem noteikumiem, kas aizsargā nodarbināto drošību un veselību darbavietās;

nepildījis priekšvēlēšanu solījumu regulēt oglekļa dioksīda piesārņojumu, kas ievērojami veicina globālo sasilšanu;

aizliedzis jebkādu valsts palīdzību starptautiskai ģimenes plānošanas organizācijai, kas sniedz konsultācijas, informāciju vai pakalpojumus par abortiem, izmantojot tikai pašas organizācijas naudu;

izvirzījis Nodarbinātības departamenta sekretāra vietnieka amatam pazemes darbu drošības un veselības jautājumos Denu Lauriski, kas kādreiz vadīja ogļu ieguves uzņēmumu; ASV sociālo pabalstu ģimene nevar saņemt nepārtraukti. Šādas politikas mērķis ir mudināt cilvēkus meklēt darbu. - Tulk. piez.

iecēlis Linu Skārletu, kas apšauba globālo sasilšanu un pretojas stingrāku noteikumu ieviešanai attiecībā uz piesārņojumu, par Iekšlietu departamenta sekretāra vietnieci;

apstiprinājis Iekšlietu departamenta sekretāres Geilas Nortones strīdīgo plānu pārdot izsolē teritoriju Floridas štata austrumu krasta tuvumā gāzes un naftas atradnēm;

paziņojis, ka ļaus Lūisa un Klārka1 valsts mežā veikt naftas urbumus;

draudējis slēgt Baltā nama AIDS biroju;

nolēmis, ka turpmāk neuzklausīsi Amerikas Juristu asociācijas padomus, ieceļot amatā federālos tiesnešus;

atteicis finansiālu atbalstu studentiem, kuri notiesāti par minimāliem ar narkotikām saistītiem pārkāpumiem (toties slepkavām šī palīdzība joprojām pieejama);

piešķīris tikai trīs procentus no summas, kuru Tieslietu departamenta darbinieki uzskata par nepieciešamu, lai turpinātu valsts tiesas prāvu pret tabakas preču ražotājiem;

atbalstījis nodokļu samazināšanu, no kuras 43 procentus ienākumu iegūs viens procents pašu bagātāko amerikāņu;

parakstījis likumu, kas kavē amerikāņu mazturīgo un vidusslāņa pārstāvju iespējas izsludināt personīgo bankrotu arī tad, kad viņiem jāapmaksā milzīgi veselības aprūpes rēķini;Vieni no pirmajiem, kas detalizētāk izpētīja Amerikas rietumus. - Tulk.

iecēlis Keju Kolu Džeimsu par Personāla pārvaldes biroja vadītāju, lai gan viņa iestājas pret streikiem darbavietā;

par 15,7 miljoniem dolāru samazinājis finansējumu tām programmām, kuru mērķis apkarot vardarbību un nevērīgu izturēšanos pret bērniem;

aicinājis atcelt programmu "Lasīšana rada pamatu", kuras ietvaros maznodrošinātiem bērniem tiek izdalītas bezmaksas grāmatas;

atbalstījis "mini kodolieroču" izstrādāšanu. Tie iznīcina mērķus, kas atrodas dziļi zem zemes, lai gan tādējādi tiktu pārkāpts līgums par kodolieroču izmantošanu;

centies atcelt noteikumus, kas pasargā 60 miljonus akru1 valsts mežu pret izciršanu un ceļu būvēšanu;

iecēlis Džonu Boltonu - kodolieroču neizplatīšanas līguma un Apvienoto Nāciju Organizācijas pretinieku - par Valsts sekretāra vietnieku ieroču kontroles un starptautiskās drošības jautājumos;

izvirzījis Lindu Fišeri, kādreizējo firmas Monsanto vadītāju, par Vides aizsardzības aģentūras administratora vietnieci;

par federālo tiesnesi izvirzījis Maiklu Makonelu - vienu no sīvākajiem pretiniekiem principam, ka baznīcai jābūt šķirtai no valsts;

izvirzījis Terensu Boilu - pilsoņu tiesību noliedzēju - par federālo tiesnesi;

atcēlis noteikumus, saskaņā ar kuriem automašīnu ražotājiem 2004. gadā būtu jāizstrādā modeļi, kuriem nepieciešams mazāk degvielas;

iecēlis Džonu Volteru - dedzīgu pretinieku tam, kā cietumos narkotiku lietotājus ārstē, - par jaunu "narkotiku caru"2;

izvirzījis naftas un ogļu interešu lobētāju J. Stīvenu Džailzu par Iekšlietu departamenta sekretāra vietnieku;

iecēlis Benetu Rāliju, kas aicinājis valdību atcelt likumu par apdraudēto dzīvnieku un augu aizsardzību, par Iekšlietu departamenta sekretāra vietnieku jautājumos par ūdeņiem un zinātni;

rūpējies, lai noraidītu apsūdzību, kuru Amerikas tiesā pret Japānas valsti iesniegušas Āzijas sievietes, kas Otrā pasaules kara laikā tika piespiestas sniegt seksuālus pakalpojumus; 24,3 miljoni hektāru. - Tulk. piez.'

[1] "Drug czar" - tā ASV valdībā sauc galveno atbildīgo cīņā pret narkotikām. -

Tulk. piez.

iecēlis Tedu Olsonu par ģenerālprokuroru. Viņš bija Tavs galvenais padomnieks jautājumos, kas saistīti ar Floridas štata balsojuma haosu;

aicinājis atvieglināt atļaujas saņemšanu uzņēmumiem, kas būvē aizsprostus naftas pārstrādes rūpnīcām vai arī atomelektrostacijām un hidroelektrostacijām, turklāt esi aicinājis samazināt videi draudzīgās darbības normas;

iesniedzis priekšlikumu pārdot zemi Aļaskas dabas rezervātā, lai veiktu gāzes un naftas urbumus.

Fū! Man sāp roka no šī uzskaitījuma rakstīšanas. Kur gan Tu ņem tam visam nepieciešamo spēku (laikam jāpateicas diendusai, vai ne tā?)!

Protams, pietiekami daudzi demokrāti atbalsta Tevi (par viņiem es parunāšu citā šīs grāmatas nodaļā).

Taču patlaban mani nodarbini tikai Tu. Atminies, kāds bija Tavs pirmais darbs, kad kļuvi par "prezidentu"? Atceries: pirms iekāpi mašīnā, kas Tevi gatavojās vest pa parādes maršrutu inaugurācijas ceremonijas laikā, Tu liki kādam sameklēt skrūvgriezi un no mašīnas noņemt Kolumbijas apgabala numura zīmi, jo uz tās bija rakstīts "Piešķirt Kolumbijas apgabalam štata tiesības!". Iedomājies, pati svarīgākā diena Tavā dzīvē, un Tevi izsit no līdzsvara numura zīme! Vecīt, NESTRESO!

Patiesībā es laikam par Tevi sāku raizēties jau ilgi pirms inaugurācijas dienas. Priekšvēlēšanu laikā Tavā uzvedībā varēja pamanīt visai satraucošas iezīmes. Ar laiku tās aizmirsās, bet mani tomēr uztrauca tas, cik spējīgs būsi veikt savus pienākumus. Lūdzu, nepārproti - necenšos bāzt degunu Tavās darīšanās vai lasīt Tev morāli, to lai dara Čeinijs. Būdams tuvs Tavas ģimenes draugs, es vienkārši mēģinu vaļsirdīgi izteikt savu viedokli.

Ļauj man būt atklātam, Džordž: es baidos, ka Tu varētu apdraudēt mūsu valsts drošību.

Iespējams, tas izklausās visai skarbi, bet es to nesaku tāpat vien.

Nav jau svarīgas mūsu sīkās domstarpības jautājumos par to, vai nevainīgiem cilvēkiem vajadzētu piespriest nāves sodu un cik liela teritorija Aļaskā būtu atdodama naftas kompānijām. Neapšaubu arī

Tavu patriotismu. Esmu pārliecināts, ka Tu mīlētu jebkuru valsti, kura pret Tevi izturētos ar tik lielu pretimnākšanu.

Drīzāk es runāju par Tavu rīcību, kuru šajos gados ir pieredzējuši daudzi no mums, kas par Tevi rūpējas. Atsevišķos gadījumos tavi paradumi ir mazliet pārsteidzoši, dažreiz Tu nekontrolē savu rīcību. Jāsaka, ka dažos gadījumos Tu diemžēl uzvedies kā tipisks amerikānis.

Tā kā Tev pirksts ir uz pogas (atceries - tā ir tā poga, ar kuras palīdzību Tu varētu uzlaist gaisā visu pasauli) un Tu pieņem lēmumus ar plašām un tālejošām sekām attiecībā uz visas pasaules stabilitāti, vēlos Tev uzdot trīs visai sāpīgus jautājumus un lūdzu sev un ASV tautai trīs godīgas un atklātas atbildes.

1. Džordž, vai Tu proti lasīt un rakstīt kā pieaudzis cilvēks?

Man (un ne man vien) šķiet, ka diemžēl Tu varētu būt dzīves videi pielāgojies analfabēts. Par to nav jākautrējas, tādi ir daudzi cilvēki. Saskaiti burtu kļūdas šajā grāmatā (oi, vai "kļūda" nav burtu kļūda?). Amerikā ir miljoniem cilvēku, kuri lasa un raksta kā ceturtās klases skolēni. Nav brīnums, kāpēc Tu reiz teici, ka "neviens bērns nedrīkst būt atpalicējs". Tu ļoti labi pats zini, ko nozīmē būt atpalicējam.

JBet mans jautājums ir šāds: kā Tev lai, piemēram, uztic kodol- noslēpumus, ja Tev ir grūti saprast sarežģītus dokumentus, kurus Tu saņem kā daļēji brīvās pasaules vadonis?

Tev piemīt visas iespējamās analfabēta pazīmes, acīmredzot neviens nekad ar Tevi par tām nav runājis. Pirmoreiz uz šīm domām mani uzvedināja Tava atbilde par mīļāko grāmatu bērnībā. Tu nosauci grāmatu "The Very Hungry Caterpillar" [51] .

Diemžēl, Džordž, šī grāmata tika laista klajā vienu gadu pēc tam, kad Tu absolvēji universitāti.

Parunāsim arī par Tavām atzīmēm universitātē (ja tās patiešām ir Tavas). Interesanti, kā Tu iekļuvi Jēlas Universitātē, ja 1964. gadā bija daudz citu reflektantu, kuriem centralizēto eksāmenu rezultāti bija augstāki un sekmes mācībās - daudz labākas nekā Tev?[1] "Ļoti izsalcis kāpuriņš". - Tulk. piez.

Kad priekšvēlēšanu kampaņas laikā Tev jautāja, kādas grāmatas Tu patlaban lasi, Tu bez svārstlšanās atbildēji. Taču tad, kad Tevi sāka izprašņāt par šo grāmatu saturu, Tu nezināji, ko teikt. Nav nekāds brīnums, ka divus mēnešus pirms vēlēšanām Tavi palīgi Tev aizliedza piedalīties preses konferencēs. Viņi drausmīgi baidījās no tā, ko kāds Tev varētu pajautāt, un vēl vairāk no tā, ko Tu varētu atbildēt.

Viens gan ir skaidrs - angliski Tu neproti runāt tā, lai mēs visi pārējie saprastu. Pirmām kārtām Tu sagrozi vārdu un izteikumu jēgu. Sākumā tas šķita fifīgi un pat šarmanti, taču pēc kāda laika mēs visi sākām raizēties. Tad pienāca diena, kad kādas intervijas laikā Tu sagrāvi politiku, kādu Amerikas Savienotās Valstis jau daudzus gadus desmitus ievēro attiecībās ar Taivānu. Tu pateici, ka mēs esam "gatavi darīt visu nepieciešamo", lai aizsargātu Taivānas drošību. Tu pat minēji iespēju, ka mēs tur varētu nosūtīt karaspēku! Ak, Jē- ziņ, Džordž, visa pasaule piečurāja bikses, momentā visas pasaules drošība bija briesmās.

Klausies, ja Tu gribi būt armijas virspavēlnieks, tad Tev absolūti jāspēj dot pavēles! Kas notiks, ja Tu turpināsi tā kļūdīties? Vai Tu zini, cik viegli niecīgu pārteikšanos pārvērst starptautiskās drošības murgā? Nav nekāds brīnums, ka Tu vēlies palielināt Pentagona budžetu! Ja tu nejauši liksi "noslaucīt" visus krievus, lai gan patiesībā Tu gribēsi teikt, ka "vēlies noslaucīt krievu boršču no kaklasaites", - iedomājies, cik daudz mums vajadzēs šauteņu un citu ieroču!

Tavi palīgi ir stāstījuši, ka Tu nelasi (varbūt neproti izlasīt?) informatīvos dokumentus, kurus viņi Tev iedod, Tu lūdz viņus tos nolasīt priekšā. Kad Tava mamma bija valsts pirmā lēdija, viņa ļoti aktīvi atbalstīja lasītprasmes veicināšanas programmas. Iespējams, ka viņa no pieredzes zināja, ko nozīmē audzināt bērnu, kas neprot lasīt.' Smadzeņu darbības traucējumi, kuru rezultātā bērni nespēj lasīt un rakstīt. - Tulk. piez.Lūdzu, neuztver to visu kā personīgu apvainojumu. Varbūt Tev vienkārši ir grūti mācīties. To pašu var teikt aptuveni 60 miljoni amerikāņu. No tā nav jākaunas. Es ticu, ka cilvēks, kas cieš no dislek- sijas1, var būt ASV prezidents. Albertam Einšteinam bija disleksija,

ari Džejam Leno [52] ir disleksija. (Iedomājies tik - es atradu veidu, kā vienā teikumā pieminēt Albertu Einšteinu un Džeju Leno - paskaties, Džordž, arī valoda var būt jautra!)

Bet, ja Tu nesameklēsi kādu, kas Tev var palīdzēt tikt galā ar šo problēmu, baidos, ka būsi pārāk liels risks mūsu valsts drošībai. Tev vajadzīga palīdzība, Tev vajadzīgas lasītprasmes uzlabošanas programmas, nevis kaut kādi tur informatīvie dokumenti.

Pasaki mums patiesību, un es katru vakaru ieradīšos pie Tavas gultas un nolasīšu Tev priekšā kādu pasaku.

2. Vai Tu esi alkoholiķis? Kā tas ietekmē Tavus armijas virspavēlnieka pienākumus, ja tā ir?

Arī šoreiz es nebakstu ar pirkstu, nekauninu Tevi, neizrādu necieņu. Alkoholisms ir drausmīga problēma, tā ietekmē miljoniem ASV pilsoņu, arī cilvēkus, kurus mēs pazīstam un mīlam. Pietiekami daudzi spēj atveseļoties un normāli dzīvot. Alkoholiķis var būt un ir ASV prezidents. Es ārkārtīgi cienu jebkuru cilvēku, kurš prot tikt galā ar šo sērgu. Tu esi stāstījis, ka Tu nevari daudz turēt un kopš 40. dzimšanas dienas neesi dzēris ne pilītes. Apsveicu!

Tu arī esi teicis, ka kādreiz Tu "pārmērīgi lietoji alkoholu" un ar laiku "saprati, ka alkohols sāk traucēt spējām, mazināt enerģiju un varētu ietekmēt mīlestību pret citiem cilvēkiem". Tas ir klasisks alkoholiķa izteikums. Tas nenozīmē, ka Tu nevari būt prezidents, tomēr Tev ir jāatbild uz pāris jautājumiem, it īpaši tāpēc, ka daudzus gadus Tu slēpi faktu, ka 1976. gadā Tevi aizturēja policija par atrašanos pie stūres dzērumā.

Kāpēc Tu nekad nelieto vārdu "alkoholiķis"? Tas galu galā ir pirmais solis uz atveseļošanos. Kādu drošības sistēmu esi sev izveidojis, lai būtu pārliecināts, ka nesāksi atkal cilāt glāzīti? Iespējams, ka neviens darbs visā pasaulē nerada tik lielu stresu kā prezidenta pienākumi. Ko Tu esi darījis, lai būtu drošs, ka vari tikt galā ar spriedzi un satraukumu, kas rodas tāpēc, ka esi šīs pasaules varenākais cilvēks?[1] Pazīstams ASV televīzijas komiķis. - Tulk. piez.Kā mēs varam zināt, ka Tu neatgriezīsies pie pudeles tad, kad būs jārisina nopietna krīze? Tev nekad nav bijis šāda darba. Pirms

divdesmit gadiem, par kuriem es runāju, Tu vispār nestrādāji. Kad Tu pārtrauci šo "plostošanu", tētis Tev palīdzēja darboties naftas biznesā, bet vairākas reizes Tava uzņēmējdarbība cieta neveiksmi. Tad viņš palīdzēja Tev nopirkt beisbola komandu. Tev bija jāsēž labākajā vietā un jāskatās ļoti daudz garu un lēnu beisbola spēļu.

Kad biji Teksasas štata gubernators, Tu noteikti neizjuti pārāk lielu stresu, Tev vienkārši nebija pietiekami daudz darāmā. Teksasas gubernators - tas taču ir visnotaļ reprezentabls amats. Ko darīsi, ja pēkšņi pilnīgi negaidīti tiks apdraudēta pasaules drošība? Vai Tev ir atbalstītājs, kuram varēsi piezvanīt? Vai varēsi apmeklēt kādu sapulci? Tev nav jāatbild uz šiem jautājumiem, bet apsoli man, ka par tiem nopietni padomāsi.

Es saprotu, ka šie ir ļoti personiski jautājumi, bet tautai taču ir tiesības kaut ko uzzināt par tiem. Ir cilvēki, kas teiks: "Paklausies, tā ir privāta lieta, tas taču bija pirms 24 gadiem!" Tad es atbildu, ka pirms 28 gadiem manī ietriecās piedzēries autovadītājs un līdz šim brīdim es nevaru pilnībā izstiept labo roku. Piedod, Džordž, bet tad, kad Tu sēdies pie stūres dzērumā, tas skar ne tikai Tavu PERSONĪGO dzīvi. Ta ir mana dzīve, manas ģimenes dzīve.

Tavi priekšvēlēšanu kampaņas veidotāji centās Tevi pasargāt, viņi presei meloja par to, kā notika Tevis aizturēšana par automašīnas vadīšanu dzērumā, cenzdamies žurnālistiem iestāstīt, ka policists Tevi apturēja tāpēc, ka Tu "pārāk lēni brauci". Savukārt policists teica, ka tas bija tāpēc, ka Tu nevarēji noturēt mašīnu uz ceļa. Tu noliedzi patiesību, kad Tev jautāja par aizturēšanas kamerā pavadīto nakti.

"Es nevienu bridi nebiju cietumā," tā teici Tu. Savukārt policists vietējam žurnālistam pastāstīja, ka patiesībā Tev uzlika roku dzelžus un policija Tevi aizturēja vismaz pusotru stundu. Vai varētu būt, ka Tu patiešām neko no tā visa neatceries?

Tas nav vienkāršs satiksmes noteikumu pārkāpums. Nekādi nevaru pieņemt to, ka Tavi atbalstītāji centās mums visiem iestāstīt, ka braukšana dzērumā ir mazāk nopietna par Klintona pārkāpumiem. Ja precētam cilvēkam ir seksuālas attiecības ar citu pilngadīgu personu, tas, protams, ir slikti. Ta nedrīkst uzvesties, bet tas tomēr NAV tas pats, kas sēsties pie stūres, kad esi piedzēries un līdz ar to apdraudi arī citu cilvēku dzīvību (starp citu, Džordž, arī Tavu paša māsu, jo arī viņa tonakt bija mašīnā kopā ar Tevi).

Tapat pirms vēlēšanām Tavi ļaudis centās mums iestāstīt, ka tas, ko Tu izdarīji, bija samērojams ar Ala Gora atzīšanos, ka jaunībā viņš smēķējis zāli. Tas tomēr NAV viens un tas pats. Ja Als Gors nesēdās pie stūres, kad bija lietojis narkotikas, viņš apdraudēja tikai pats sevi, turklāt viņš nemēģināja to noliegt.

Tu esi centies mūs pārliecināt, ka tas ir bijis nenozīmīgs gadījums, kas noticis "manā jaunībā". H NEBIJA Tava jaunība, Džordž. Tev jau bija pāri trīsdesmit.

Pāris dienas pirms vēlēšanām tauta beidzot uzzināja, ka Tu tiki tiesāts par braukšanu dzērumā. Bija sāpīgi skatīties, kā Tu braši centies šo "bezatbildīgo" uzvedību pierakstīt "jaunības laika neprātam", kura ietekmē Tu ar puišiem kopā izdzēri pāris kausus alus (kā Tu smīnēji!). Cik man bija žēl piederīgo pusmiljonam cilvēku, kurus tādi dzērāji kā Tu ir nogalinājuši uz ceļiem kopš Tavas "mazās avantūras". Paldies Dievam, ka Tu turpināji lietot alkoholu tikai dažus gadus pēc tam, kad biji "iemācījies nepieciešamo".

Man jādomā arī par to, ko piedzīvoja Tava sieva Laura. Viņa ļoti labi zināja, cik bīstami ir, kad cilvēks sēžas pie stūres. Kad viņai bija 17 gadu, viņa neievēroja stop zīmi un sadūrās ar kāda drauga mašīnu. Viņš gāja bojā. Ceru, ka Tu varēsi no viņas saņemt padomu tad, kad jutīsi, ka spriedze, ko rada tavs amats, kļūst pārāk liela. (Taču, Dieva dēļ, nelūdz palīdzību Dikam Čeinijam - viņš 25 gadu laikā par braukšanu dzērumā aizturēts pat divas reizes!)

Beidzot man Tev jāpasaka, kā mani sāpināja tas, ka pēdējā trakajā nedēļā pirms vēlēšanām Tu centies aizslēpties aiz savām meitām, lai paskaidrotu, kāpēc noliedzi informāciju par savu notiesāšanu. Tu teici, ka biji norūpējies par to, ka meitas Tavu alkohola lietošanu varētu uzskatīt par sliktu piemēru. Ņemot vērā, ka abas meitas šogad atkārtoti aizturētas par nelikumīgu alkohola pirkšanu, acīmredzot nekas īpaši labs no šīs slepenības neiznāca. Zināmā mērā es apbrīnoju šo meiteņu sacelšanos pret Tevi. Viņas Tev lūdza, viņas aicināja, viņas uzstāja: "leti, lūdzu, necenties kļūt paf prezidentu, tā Tu izbojāsi visu mūsu dzīvi!" Tu kļuvi par kandidātu. Tika izbojāta meiteņu dzīve. Tagad viņas, tāpat kā parasti pusaudži, Tev atriebjas.[1] Populārs humoristisks raidījums ASV. - Tulk. piez.Iespējams, ka visprecīzāk to formulēja komiķis, kas uzstājās televīzijas raidījumā Saturday Night Live': "Džordžs Bušs teica, ka viņš

neatklāja apsūdzību par braukšanu dzērumā tāpēc, ka raizējās par to, ko meitas tādā gadījumā par viņu padomās. Viņam labāk patika tas, ka meitas viņu uzskata par cilvēku, kuram atkārtoti nav veicies biznesā un kurš tagad cilvēkiem piespriež nāves sodu."

Gribi zināt, ko es Tev ieteikšu? Meklē palīdzību! Pievienojies anonīmajiem alkoholiķiem. Meitas aizved uz Al-Anon sapulci. [53] Jūs visi tiksit gaidīti ar atplestām rokām.

3. Vai Tu esi kriminālnoziedznieks?

Kad 1999. gadā kāds Tev uzdeva jautājumu, vai Tu kādreiz esi šņaucis kokaīnu, Tu apgalvoji, ka "pēdējo divdesmit piecu gadu laikā neesi izdarījis nevienu kriminālnoziegumu". Pēdējo astoņu gadu laikā mēs visi esam uzzinājuši daudz ko par viltīgām atbildēm uz dažādiem jautājumiem, tāpēc saprātīgs vērotājs var vienīgi secināt, ka situācija pirms divdesmit pieciem gadiem bija citāda.

Kādus kriminālnoziegumus Tu izdarīji pirms 1974. gada, Džordž?

Es gan to nejautāju tāpēc, ka uzskatu, ka Tevi par izdarīto tagad vajadzētu sodīt. Man bažas rada tas, ka gadījumā, ja Tev ir kāds baigs noslēpums, Tu apbruņo cilvēku, kas ar laiku to atklās. Iespējams, tas būs kāds ārzemnieks (piemēram, Tavi pašreizējie mīluļi - ķīnieši) vai kāds pašu zemē, piemēram, firma R. ]. Reynolds [54] . Ja tiks atklāts tas, ka Tev ir kriminālnoziegumu vēsture, tad to varēs izmantot, lai Tevi šantažētu. Tāpēc, Džordž, Tu apdraudi mūsu valsts drošību.

Tici man, ka kāds ar laiku atklās Tavu noslēpumu, un tad mēs visi riskēsim. Tavs pienākums darīt zināmu visu informāciju par kriminālnoziegumu, par kuru Tu runāji tikai caur puķēm. Tikai tad vari būt drošs, ka to neviens nevarēs izmantot kā ieroci pret Tevi vai mums.

Nesen Tu parakstīji noteikumus par to, ka jebkuram jaunietim, kas vēlas saņemt valsts finansējumu studijām universitātē, jāatbild uz šādu jautājumu: "Vai Jūs esat tiesāts par kriminālnoziegumu saistībā ar narkotikām?" Ja jaunietis atbild "jā", tad viņam palīdzība tiek liegta, un tas nozīmē, ka diezgan bieži viņš universitātē[1] Apvienība, kas domāta alkoholiķu tuviniekiem. - Tulk. piez.

[1] Firma, kuras viena no galvenajām darbības nozarēm ir tabakas ražošana. - Tulk. piez.

neiestājas. (Savukārt Sirhans Sirhans [55] Tavā Amerikā var saņemt valsts pabalstu, bet jaunietis, kas smēķējis marihuānu, nevar.)

Vai Tev nešķiet, ka tas ir mazliet liekulīgi no Tavas puses? Tūkstošiem jauniešu, kas izdarīja tieši to pašu, ko Tu it kā pats darīji, kad biji jaunietis, nevarēs iegūt augstāko izglītību. Vecīt, tā ir neiedomājama bezkaunība! Līdz 2004. gadam mēs visi Tev maksāsim 400 tūkstošus dolāru gadā no tās pašas naudas, no kuras tiek apmaksātas arī studentu stipendijas, un tāpēc šķiet godīgi Tev uzdot to pašu jautājumu: "Vai Tu kādreiz esi bijis notiesāts par narkotiku pārdošanu vai glabāšanu (neskaitot alkoholu un tabakas preces)?"

Mēs zinām, Džordž, ka Tevi arestēja trīs reizes. Vienīgi aktīvie pacifisti, kurus es pazīstu, ir arestēti tik bieži. Es nepazīstu nevienu citu, kas dzīves laikā būtu ticis arestēts trīs reizes.

Vienreiz Tevi aizturēja par auto vadīšanu dzērumā, otrreiz - par Adventa vainaga zādzību, ko izdarīji kopā ar puišiem no savas korporācijas. Kā to saprast?

Trešo reizi Tevi aizturēja par to, ka Tu futbola spēles laikā bija radījis nekārtības. To nudien es nesaprotu. Futbola spēles laikā visi uzvedas nekārtīgi! Esmu apmeklējis daudz futbola spēļu, pietiekami bieži kāds man uz galvas ir uzlējis alu, bet nekad neesmu redzējis, ka kāds tiktu arestēts. Acīmredzot Tu esi ļoti pacenties, ja piedzērušos futbola fanu vidū policija pamanīja tieši Tevi.

Džordž, man ir teorija par to, kā un kāpēc tas viss ar Tevi notika.

Tu nenopelnīji prezidenta amatu, Tev to kāds pasniedza uz paplātes. To pašu var teikt par visu Tavu dzīvi. Visas durvis Tev atvēris Tavs vārds un Tavas ģimenes nauda. Tu neesi pūlējies, neesi strādājis, Tev nepiemīt gudrība vai atjautīgs prāts. Tomēr Tev dzīvē piešķirtas lielas privilēģijas.

Jau bērnībā Tu konstatēji, ka Amerikā tādam cilvēkam kā Tu pietiek vienkārši ierasties. Tev atrada vietu ekskluzīvā internātskolā tikai tāpēc, ka Tavs uzvārds ir Bušs. Tev tur nebija JĀIZCĪNA sava vieta, Tev to kāds nopirka.

Kad Tu stājies Jēlas Universitātē, Tevi uzņēma, bet citus studentus, kas divpadsmit gadus bija cītīgi pūlējušies, lai viņus uzņemtu universitātē, Tu apsteidzi tikai tāpēc, ka Tavs uzvārds ir Bušs.[1] Sirhans Sirhans - notiesāts par politiķa Roberta Kenedija slepkavību 1968. gadā. - Tulk. piez.

Tas pats notika tad, kad iestājies Hārvarda Universitātes Biznesa fakultātē. Četrus gadus Jēlā Tu nedarīji neko, un pēc tam Tu pievāci studiju vietu, kuru bija pelnījis kāds cits.

Tad Tu izlikies, ka dienē Teksasas štata zemessardzē, taču laikraksts The Boston Globe ziņoja, ka pēc astoņiem mēnešiem vienkārši pazudi no redzesloka un savā vienībā nepieteicies pusotru gadu! Tev nebija jāpilda militārais dienests, jo Tavs uzvārds ir Bušs.

Tavā oficiālajā biogrāfijā ir visai daudz "pazudušo gadu", un tajā laikā Tev tētiņš un citi ģimenes locekļi piešķīra vienu amatu pēc otra. Vienalga, cik uzņēmumu Tu izputināji, vienmēr kāds cits Tevi jau gaidīja.

Beidzot Tu kļuvi par vienu no kādas ievērojamas beisbola komandas līdzīpašniekiem, par partneri šajā situācijā Tevi iecēla par spīti tam, ka Tu biji ieguldījis tikai vienu simto daļu nepieciešamās naudas. Savukārt nodokļu maksātājiem Teksasas štata Ārlingtonas pilsētā Tu iestāstīji, ka Tavai komandai jāuzbūvē pavisam jauns stadions vairāku miljonu vērtībā. Tev par to nevajadzēja maksāt.

Nu, lūk, tāpēc es neesmu pārsteigts par Tavu pārliecību, ka Tev pienācās prezidenta amats. Tu to nenopelnīji, vēlēšanās Tu neuzvarēji, un līdz ar to amats jāiegūst Tev!

Tavuprāt, nav jau nekādas problēmas. Kāpēc Tev raizēties? Citādu dzīvi Tu vienkārši nepazīsti.

Vēlēšanu naktī, kad visā valstī tika skaitītas balsis, Tu presei pastāstīji, ka brālis bija apgalvojis - Floridā būs Tava. Ja tā teica kāds ar uzvārdu Bušs, tad tā tam arī bija jābūt.

Bet tā tas tomēr nebija. Reiz Tu uzzināji, ka prezidenta amats ir jānopelna, ka jābalso tautai (jā, tautai!), Tu zaudēji veselo saprātu. Tu atradi Džeimsu Beikeru (to pašu, kas Tavam tētiņam 1992. gadā pateica: "Lai ebreji iet dirst. Viņi par mums vienalga nebalso."), kas tautai sāka stāstīt melus un iedvesa bailes. Kad tas nepalīdzēja, Tu aicināji federālo tiesu apturēt balsu skaitīšanu, jo Tu ļoti labi zināji, kādi būs rezultāti. Ja Tu patiešām būtu pārliecināts par uzvaru, tad Tu nebūtu noraidījis to, ka jāsaskaita visas balsis.

Mani pārsteidz tas, cik veikli Tu meklēji palīdzību ļoti izvirtu- šajā federālajā valdībā, jo kampaņas laikā Tu skaitīji vienus un tos pašus pātarus: "Mans oponents tic federālajai valdībai, es ticu Jums, es ticu tautaiV

Drīz vien mēs uzzinājām patiesību. Tu nebūt neuzticējies tautai. Tu devies taisnā ceļā pie federālās tiesas, lai gūtu labumu. (Nost ar tautu, ticēsim balsošanas aparātiem!) Sākumā tiesneši Floridas štatā Tev nepiekrita - iespējams, pirmo reizi Tavā mūžā kāds Tev pateica "nē".

Bet, kā mēs jau konstatējām, ASV Augstākajā tiesā darbojās tētiņa draugi, un viņi visu nokārtoja, kā nākas.

Rezumēsim: Tu esi bijis alkoholiķis, zaglis, iespējams, noziedznieks, cilvēks, kas bez soda izvairījies no dienesta, kā arī pinkšķis. Varbūt Tu domā, ka tas ir bargs apgalvojums? Es to saucu par "īstu mīlestību".

Mīļais Dievs, padomā taču par to, kas ir labs un svēts. Nekavējoties atsakies no prezidenta amata, atdod savam ievērojamam uzvārdam kaut mazliet goda! Lai tie no mums, kas zina, ka Tavā ģimenē tomēr ir vismaz mazliet pieklājības, varētu atkal būtu lepni, sakot, ka Buša vara ir labāka nekā reklāma par to.

Vienmēr Tavs

3.NODAĻA.BLA, BLA, BLA

SĒDĒJU Mičiganas lidostā un gaidīju aviokompānijas American Airlines reisu uz Čikāgu. Man blakus apsēdās cilvēks uniformā un uzsāka sarunu.

Uzzināju, ka viņš ir American Airlines pilots, lai gan precīzāk būtu teikt, ka viņam darbu dod aviokompānija American Eagle, American Airlines filiāle. Visas lielās aviokompānijas mūsdienās iepērk lidmašīnas, kas īpaši pielāgotas lidojumiem, kuri ilgst mazāk nekā divas stundas. Tā laikam kompānija ietaupa ļoti daudz naudas, godīgi sakot, - nezinu.

Katrā ziņā pilots, kas man apsēdies blakus, nevadīs lidmašīnu, ar kuru es lidošu uz Čikāgu. Viņš cer, ka viņam tur atradīsies brīva vieta.

"Vai jums par lidojumu jāmaksā, ja jūs lidojat personīgu iemeslu dēļ?" es jautāju.

"Nē. Tas gan faktiski ir vienīgais labums, ko mēs saņemam papildus algai."

Un tad viņš pastāstīja, ka aviokompānijā American Eagle pilota sākotnējā alga ir 16 800 dolāru [56] gadā.[1] Amerikā, ņemot vērā dzīves standartus, tā skaitās maza alga. - Tulk. piez.Šķita, ka esmu pārklausījies. "Kā jūs teicāt? Sešpadsmit tūkstoši gadā?"

"Jā," apstiprināja kapteinis. "Un tā ir normāla alga. Aviokompānijas meitas uzņēmumā pilota zemākā alga ir 15 tūkstoši, bet firmā Continental Express - tikai kādi 13 tūkstoši dolāru."

"Trīspadsmit tūkstoši??? Lidmašīnas pilota alga? Ko jūs man stāstāt!"

"Es runāju patiesību, bet situācija ir vēl sliktāka. Pirmajā gadā pilotam pašam jāmaksā par apmācību un uniformu. Pēc maksājumiem kabatā paliek kādi deviņi tūkstoši zaļo."

Viņš apklusa, lai es par to varētu padomāt. Un tad viņš piebilda vēl vienu vārdu: "Pretīgi."

"Es vienkārši nespēju ticēt tam, ko dzirdu!" Mana balss jau skanēja tik skaļi, ka apkārtējie sāka uz mani skatīties.

"Ticiet gan," teica pilots. "Pagājušajā mēnesī viens no mūsu pilotiem sociālās apdrošināšanas nodaļai iesniedza lūgumu pēc pabalsta. Es nejokoju. Viņam ir četri bērni, un viņa pilota alga tāda, ka viņš ir tiesīgs saņemt sociālo pabalstu. Par to uzzināja American Airlines un izplatīja paziņojumu par to, ka piloti nedrīkst pieteikties uz sociālo pabalstu arī tad, ja viņiem pēc likuma tas pienākas. Tika pateikts, ka no darba atbrīvos ikvienu pilotu, kas tā darīs. Un tagad mans draugs pa ceļam mājup apstājas pie iestādes, kas izdala ēdienu trūcīgiem cilvēkiem. Tur neuzdod jautājumus, American Airlines par to nekad neuzzinās."

Es domāju, ka mani nekas vairs nespēj pārsteigt, bet šis stāsts bija ārprātīgi atbaidošs. Nu man vairs negribējās sēsties lidmašīnā. Mums, cilvēkiem, piemīt izdzīvošanas instinkts, un viens no tā brīdinošajiem impulsiem, kas droši vien radies jau tad, kad mēs visi dzīvojām alās, skanēja šādi: "Nekad nelido ar lidmašīnu, kuru vada kāds, kurš pelna mazāk nekā pusaudzis, kas strādā Makdonaldā."

Es lidmašīnā tomēr iekāpu, bet tikai pēc tam, kad sev iestāstīju, ka pilots acīmredzot man ir melojis. Kā gan citādi es varētu izskaidrot, kāpēc tik ļoti apdraudu pats savu dzīvību. Tomēr nākamās nedēļas laikā es sāku šo jautājumu pētīt. Man par lielām šausmām izrādījās, ka pilots bija runājis patiesību. Ja pilots šajās meitas aviokompānijās bija kādu laiku nostrādājis, tad viņam maksāja "lielu" naudu - 40 tūkstošus dolāru gadā. Tomēr tie, kas strādāja pirmo gadu, nereti dzīvoja zem valsts noteiktā iztikas līmeņa.

Ko tu, lasītāj, par to saki? Es personīgi gribu, lai cilvēki, kuri pārvar zemes pievilkšanas spēku (un tas nav viegli), būtu laimīgi, apmierināti, par sevi pārliecināti un saņemtu labu algu. Pat vislielākajās aviokompānijās stjuartes - ari viņas, iespējams, kādu dienu būs atbildīgas par tavu drošību sākot strādāt, saņem tikai 15-17 tūkstošus dolāru gadā. Ja es atrodos daudzus kilometrus virs zemes, es negribu, lai piloti un stjuartes domātu par to, ka viņiem mājās, iespējams, atslēgta elektrība un siltums, par to, kurš restorāns būs jāaplaupa, lai samaksātu īri. Ko mums, pasažieriem, vajadzētu secināt? Izturēsimies laipni pret tiem, kuri saņem sociālo pabalstu. Iespējams, ka kāds no viņiem tevi drīz vedīs uz Bufalo.

2001. gada pirmajā pusē streikoja aviokompānijas Delta Connec- tion piloti. Iedomājies, cik šie ļaudis bija alkatīgi, - viņi gribēja 20 tūkstošus dolāru gadā pilotiem, kuri nupat sākuši darbu. Delta noraidīja šo prasību, un streiks turpinājās daudzus mēnešus. Pastāv uzskats, ka Amerikas ekonomika ir plaukstoša (īpaši turīgajiem, kuri bieži lido), tāpēc varētu domāt, ka nerodas problēmas maksāt pilotiem tādu algu, ar ko pietiek ne tikai suņu barībai. (Kāpjot lidmašīnā, vienmēr esmu paostījis gaisu, lai konstatētu, vai pilots nav lietojis alkoholu, tagad es ieskatīšos kabīnē, vai tur nemētājas Kitekat paciņas.) Kā rakstīja prese, Delta Connection piloti savus 20 tūkstošus beidzot arī dabūja.

Pilotiem un mums pārējiem tiek stāstīts, ka patiesībā ekonomikas stāvoklis nemaz nav tik labs, tā piedzīvo lejupslīdi, samazinājusies uzņēmumu peļņa, akciju biržā nekas labs nenotiek, un vienalga, cik zemu Grīnspena kungs [57] nolaiž procentu likmes, nekas nelīdz.

Katrā ziņā to cilvēku rīcībā, kuri izsaka šos apgalvojumus, ir arī statistikas dati. Katru nedēļu vidēji 403 tūkstoši ASV iedzīvotāju piesakās uz bezdarbnieka pabalstu. Simtiem kompāniju paziņo par štatu samazināšanu. Tūkstošiem firmu, kas sāka darbu tad, kad bija "bums" interneta un tehnoloģiju jomā, tagad ir nozudušas. Cilvēki mazāk pērk automašīnas. Ziemassvētki mazumtirgotājiem šogad bija šaušalīgi. Visi ciešāk savilka jostas.

Un mēs tam visam ticam![1] Alans Grīnspens ilgus gadus ir ASV Federālā rezervju fonda (Centrālās bankas) vadītājs, viņa iestāde ir atbildīga par federālo procentu likmju noteikšanu. - Tulk. piez.

Mīļie, nav nekādas ekonomikas lejupslīdes! Laiki nav slikti. Bagātie turpina baudīt visu, ko viņi pēdējo divu desmitgažu laikā ir sarausuši, un tagad viņi grib, lai tu nenāc pakaļ savai daļai.

Bagātie dara visu iespējamo, lai pārliecinātu, ka tev nevajadzētu tiekties pēc savas daļas, jo, izrādās, ka visiem nepietiek! Katru vakaru plašsaziņas līdzekļi citu pēc cita vēsta skumjus stāstus. Atkal kāda interneta firma bankrotējusi, Investīciju fonds zaudējis visus līdzekļus, investors, kas ir NASDAQ biržas sarakstā, bankrotējis. Šodien biržas Dow Jones indekss samazinājies par 300 punktiem. Firma Lucent Technologies paziņojusi, ka no darba tiks atbrīvoti vēl 15 tūkstoši darbinieku. Aviokompānijas United un U.S. Airways centās apvienoties, neizdevās. Firma General Motors pārtrauc ražot Olds- mobile modeli, un tagad tiek ziņots, ka pat tavs privātais 40IK noguldījumu konts [58] vairs neskaitās droša investīcija. Vai tas neskan atbaidoši, ko?

Starp citu, tas viss ir taisnība, neviens jau netaisās melot, vismaz ne par šiem nenozīmīgajiem notikumiem, kurus viņi izmanto, lai tu nobītos vēl vairāk.

Kādi ir lielākie meli? Vai tas, ka mums mēģina iegalvot, ka globālā ekonomika ir drausmīgā stāvoklī? Jāsaka atkal, ka zināmā mērā var uzskatīt, ka tas tā ir. Ja tu piederi pie vidējā vai zemākā slāņa, tad tev ir pamats baidīties. Kāpēc? Tāpēc, ka tie, kas pieskaitāmi pie sabiedrības augstākajām aprindām, baidās vēl vairāk. Viņi drausmīgi raizējas, ka tu pēkšņi parādīsies pie durvīm un gribēsi piedalīties viesībās. Viņi baidās, ka tu teiksi: "Labi, tev tagad ir jahta un māja Francijas dienvidos, bet nu ir mana kārta. Varbūt iedod man kādu mazumiņu, lai varu garāžai nopirkt jaunas durvis."

Vienīgā emocija, kas bagātajiem ir vēl intensīvāka par bailēm, ir pārsteigums par to, ka mēs neviens neesam pieprasījuši algas pielikumu, papildu brīvdienas, apmaksātu vizīti pie zobārsta vai pat mazu daļiņu tās nenormālās bagātības, kas radīta pēdējo desmit gadu laikā. Vai tiešām var būt, ka tu četras reizes nedēļā priecīgi skaties raidījumu, kurā tiek uzdots jautājums "Gribi būt miljonārs?", un ne reizi neesi atbildējis "jā"? Visi uzņēmumu bosi to vien gaida, kad pēkšņi tu pieteiksies.[1] Darba devēja iemaksas privātajā pensijas fondā. - Tulk. piez.Tie, kas ir augšā, zina, ka nenovēršami pienāks tā diena, kad tu pieprasīsi savu tiesu. Viņi uzskata, ka tas nekad nedrīkst notikt, un tāpēc zobeni izvilkti no maksts, viņi cenšas veikt preventīvu

uzbrukumu, lai tu varbūt nekad pat nemestu acis uz viņu naudas čupām.

Tāpēc viņi samazina štatus un vaid par nabadzību. Tāpēc darbā vairs nav bezmaksas kafijas. To viņi var atļauties, bet viņi grib tevi piečakarēt. Viņi vēlas, lai tu nepārtraukti dzīvotu stresā, būtu aizdomīgs un izjustu bailes. TU VARI BŪT NĀKAMAIS! Aizmirsti par kafiju, glāb pats sevi! Jādomā, ka bosi patlaban smejas tā, kā nekad nav smējušies.

Tu jautāsi, kā es to visu zinu. Redzi, šie ļaudis man dzīvo kaimiņos. Es dzīvoju Manhetenas salā, tas ir piecus kilometrus plats zemes gabaliņš, kas Amerikas elitei piedāvā vietu luksusa mājām un birojiem. Ja tu kā amerikānis jūti ciešanas, lielākoties vari pateikties šim ārprātīgi dārgajam nekustamajam īpašumam, kas atrodas starp divām piesārņotām upēm. Tie, no kuriem atkarīga tava dzīve, dzīvo manā mikrorajonā. Katru dienu es viņus redzu uz ielas. Es redzu, ka bērnus viņiem audzina imigranti no Haiti. Bagātie vīri neredz tos, kas mazgā grīdas, nepārmij ar viņiem ne vārda. Bagātnieki vienmēr kaut kur steidzas - droši vien samazināt tavu apdrošināšanu vai atbrīvot tevi no darba. Viņi ir veselīgi, frizēti, izslāpuši pēc veiksmes, un pilnīgi iespējams, ka tu būsi nākamais upuris.

Es klausos, kad viņi stāsta par to, cik viņiem labi klājas. Jauna māja kalnos, atpūta Lieldienu salā. Šie ļaudis nevarētu būt laimīgāki.

Kad es ievācos namā, citos dzīvokļos dzīvoja mākslinieki, dramaturgi un puse raidījuma Saturday Night Live dalībnieku, arī daži hokejisti, pensionēts futbolists, kāds kinooperators, pāris profesoru un vairāki gados veci ļaudis. Patlaban šeit dzīvo tikai vairs mana ģimene, viens hokejists un mans trakais draugs Berijs, kinooperators. Cik var spriest, visi pārējie ir pietiekami bagāti, lai vispār nebūtu jāstrādā. Iespējams, ka viņi kāš milzīgu peļņu no namīpašumiem Ņujorkas trūcīgākajos kvartālos. Varbūt viņu rīcībā ir mantojums. Šķiet, viņi strādā Volstrītā vai ir ārzemnieki, kas uz Ņujorku atbraukuši, lai pārraudzītu ģimenes investīcijas. Žurnālā Fortune minētie 500 uzņēmumi ir šo ļaužu maize un sāls. Varu apliecināt, ka tie ir ļoti bagāti cilvēki, un viņi netaisās atteikties ne no drusciņas savas bagātības.

Varbūt tu netici maniem vārdiem? Lūdzu, neitrāla un objektīva statistika par to, kā dzīvo tie, kam klājas vislabāk.

Kopš 1979. gada bagātāko ASV cilvēku (viņi veido vienu procentu no visiem iedzīvotājiem) algas pieauga par 157 procentiem. Tie no jums, kas pieskaitāmi pie zemākā līmeņa divdesmit procentiem, patlaban saņem simts dolārus gadā mazāk (ņemot vērā inflāciju) nekā tad, kad Ronalds Reigans kļuva par ASV prezidentu.

Pasaules 200 bagātākajos uzņēmumos peļņa kopš 1983. gada vidēji pieaugusi par 362,4 procentiem. Tikai desmit pasaules valstīs iekšzemes kopprodukts ir lielāks par šo uzņēmumu kopējo apgrozījumu.

Nesen apvienojās četras lielākās ASV naftas kompānijas, kopš tā laika viņu peļņa pieaugusi par 146 procentiem, un neaizmirsīsim, ka tas notika laikā, kad mums tika stāstīts, ka valstī valda "enerģētikas krīze".

Pēdējā gadā, par kuru iegūstama statistika, 44 no 82 ASV lielākajām firmām nemaksāja tipisko 35 procentu uzņēmuma ienākuma nodokli. Jāatzīst, ka 17 procenti uzņēmumu vispār nemaksāja nodokļus. Septiņi no tiem, arī General Motors, likumus par nodokļiem locīja pēc sava prāta, krāpjoties ar biznesa rēķiniem un nodokļu atlaidēm tādā mērā, ka ar laiku valdība firmai bija parādā daudzus miljonus dolāru.

Vēl 1279 uzņēmumi, kuriem budžeta ieņēmumi sasniedz 250 miljonus dolāru vai vairāk, 1995. gadā nemaksāja nodokļus un apgalvoja, ka tiem nav bijuši "nekādu ieņēmumu" (1995. gads

ir pēdējais gads, par kuru manā rīcībā ir statistikas dati).

•

Mēs visi tiekam krāpti tik daudzos veidos, ka gadījumā, ja es tos visus uzskaitīšu, policija mani aizturēs par sabiedriskās kārtības un miera traucēšanu. Man vienalga. Firma Mercedes Benz kategoriski atsakās ievērot ASV pastāvošās normas par degvielas patēriņu un gaisa piesārņojumu. Katru gadu tā maksāja lielu soda naudu, bet tad tās vadītājiem iešāvās prātā lieliska doma. 1988. un 1989. gadā firma no nodokļu summas atskaitīja 65 miljonus dolāru, kurus bija samaksājusi kā soda naudu. Mercedes Benz paziņoja, ka šie bija "kārtējie… tirdzniecības vai biznesa izdevumi". Tas nozīmē, ka mēs visi kopā esam samaksājuši 65 miljonus dolāru, lai saujiņa bagātnieku varētu braukāt pa pasauli lepnās mašīnās un piesārņot mūsu plaušas. Laimīgā kārtā ASV Valsts ieņēmumu dienests ātri vien atklāja šo krāpšanos un pārtrauca to.

Naftas kompānija Halliburton pagājušā gadsimta 90. gadu sākumā Kaimanu salās viceprezidenta Dika Čeinija vadībā izveidoja meitas uzņēmumu. Kaimanu salās naftas nav. Tur nav arī naftas pārstrādes rūpnīcu vai naftas transportēšanas uzņēmumu. Kāpēc Halliburton tur izveidoja meitas uzņēmumu? Šķiet, ka tas kalpoja par Halliburton naudas atmazgāšanas vietu. Valdība apgalvoja, ka meitas uzņēmumi Halliburton palīdzēja izvairīties no nodokļu maksājumiem 38 miljonu dolāru apmērā 1990.-1991. gadā. Šīs lietas ir noklusušas.

Tomēr minētie uzņēmumi nav vienīgie, kas cenšas piekrāpt federālo valdību. Bermudu salās atrodas sešas lielas ASV apdrošināšanas firmas, arī tādi milži kā Chubb, Hartford, Kemper, Liberty Mutual u. c. Firma Accenture, kuru kādreiz mēs visi pazinām ar nosaukumu An- dersen Consulting, nesen "pārcēlās" uz Bermudu salām, lai nebūtu jāmaksā nodokļi. Pārcelšanās notika tikai uz papīra. Firmai biroji ir visā valstī, ļaudis katru dienu ierodas darbā un dara to pašu, ko toreiz, kad firma saucās Andersen. Tikai "galvenā mītne" ir pārcelta. Vai arī tu nevēlētos rīt no rīta piecelties un paziņot, ka esi "pārcēlies" uz Fidži salu, kaut arī pa logu joprojām redzama tava mazpilsēta?

Žurnāls Forbes uzskata, ka uzņēmumu izvairīšanās no nodokļiem amerikāņiem katru gadu izmaksā 10 miljardus dolāru un vairāk (tādēļ mēs visi maksājam lielākus nodokļus vai arī zaudējam konkrētus pakalpojumus). Nākamajā reizē, kad tu nevarēsi samaksāt par siltuma iekārtas salabošanu vai nopirkt jaunu datoru, varēsi pateikties visiem bosiem, kuri likuši tev atkal un atkal atkārtot frāzi "ekonomikā patlaban pastāv problēmas".

Interesanti, ar ko nodarbojas Valsts ieņēmumu dienests, ja neie- kasē naudu, kas mums tiek nozagta? Pēdējā laikā tas nolēmis uzbrukt tev. Tieši tā. Pacelts baltais karogs, dienests atmetis centienus panākt, lai bagātie maksātu nodokļus. Tagad mērķis ir paspaidīt tos, kuri pelna vismazāk. Saskaņā ar galvenās statistikas aģentūras datiem Valsts ieņēmumu dienests oficiālu nodokļu pārbaudi divreiz biežāk veicis tiem ASV iedzīvotājiem, kuri katru gadu pelna mazāk nekā 25 tūkstošus dolāru. Tie, kuri pelna 100 tūkstošus zaļo un vairāk, oficiāli pārbaudīti par 25 procentiem mazāk.

Ko tas viss nozīmē? Uzņēmumu kopējā nodokļu summa samazinājusies par 26 procentiem, bet vidējais amerikānis tagad maksā 13 procentus vairāk. Pagājušā gadsimta 50. gados uzņēmumu maksātie nodokļi valdībai nodrošināja 27 procentus ieņēmumu, bet mūsdienās šis skaitlis ir stipri zemāks - mazāks nekā 10 procenti. Kur valdība atrod naudu? Tu to maksā, jo tagad tu strādā divās darbavietās.

Viens no iemesliem, kāpēc tev nākas tik daudz klausīties par to, ka ekonomikā viss ir nolaists līdz kliņķim, ir tas, ka darbu zaudējušie nereti ir draugi un tuvinieki cilvēkiem, kuri izplata sliktās ziņas. 20. gadsimta 80. gados darbu zaudēja milzīgi daudz cilvēku, bet tie, kuri bija ar augstāko izglītību un pēc tam bija atraduši labi apmaksātu darbu, - viņi šos nelaimīgos vienkārši ignorēja. Savukārt mūsdienās darbu zaudē lielākoties "baltās apkaklītes", profesionāli cilvēki. Ja darbu zaudēs pāris simts tūkstošu šādu ļautiņu, tev nāksies par to dzirdēt. Kāpēc? Tāpēc, ka tas ir… nu, teiksim… jā, tas ir… BRIESMĪGI NEGODĪGI! Šie ļaudis darbojās moderno tehnoloģiju jomā, viņi ievēroja noteikumus, viņi kompānijai noziedoja sirdi, dvēseli un pirmās laulības. Viņi apmeklēja katru kompānijas pasākumu, visi piedalījās nakts "radošās sanāksmēs", apmeklēja kajtru labdarības pasākumu, ko sarīkoja kompānijas vadība. Un tad kādu dienu… "Klausies, Bob, šis cilvēks ir darba konsultants, viņš tev palīdzēs ar pārejas posmu, mēs ceram, ka tev tas neradīs liekus sarežģījumus. Lūdzu, atdod tagad biroja atslēgas, un cilvēks ar ieroci aizvedīs tevi līdz tavai darbavietai, lai 12 minūšu laikā tu varētu savākt savas personīgās mantas un lasīties projām."

Amerikas ekonomikai nekas nekait. Vai uzņēmumi šogad pelna mazāk nekā pērn? Protams, citādi tas nemaz nav iespējams. Pagājušā gadsimta 90. gados šie uzņēmumi paziņoja par nereālu, nenormālu peļņu, par vienreizēju peļņu, kurai ar faktiem nebija nekāda sakara. Varam salīdzināt tā gada ciparus ar jebkura cita gada cipariem, bet tas nozīmētu ābolu salīdzināšanu ar apelsīniem. Pirms pāris dienām es avīzē lasīju, ka firmas GM peļņa šogad būs par 73 procentiem zemāka nekā pagājušajā gadā. Tas jau šķiet visai briesmīgi, taču GM peļņa 1999. un 2000. gadā līdzinājās orģijai. Arī tad, ja peļņa samazināsies par 73 procentiem, 2001. gada pirmajā pusē GM kabatā ieliks 800 miljonus dolāru peļņas.

Vai ar internetu saistītās firmas izput cita pēc citas? Jā, protams. Kas par to? Tas pats notiek katru reizi, kad kāds izdomā kaut ko revolucionāri jaunu. Bars uzņēmēju ielec vilcienā, lai atrastu savu veiksmi, un beigās kājās vairs stāv tikai viduvējības, kas prata būt pietiekami nežēlīgas. To sauc par K-A-P-I-T-Ā-L-I-S-M-U. 1919. gadā, divdesmit gadus pēc tam, kad tika izgudrota automašīna, Amerikā bija 108 tās ražotāji. Pēc desmit gadiem pastāvēja tikai 44 uzņēmumi. 20. gadsimta 50. gadu beigās vairs bija tikai astoņas firmas. Mūsdienās Amerikā ir divarpus automašīnu ražotāju uzņēmumu. Lūk, tāda ir mūsu sistēma. Nepatīk? Vari pārcelties uz… uz… velns parāvis, kur mūsdienās var rast patvērumu?

Protams! Tu vari pārcelties uz Bermudu salām!

4. NODAĻA. MUŠĪSIM BALTOS!

NEZINU, kāpēc katru reizi, kad redzu pretī nākam baltas ādas krāsas čali, es saspringstu. Sirds sāk pukstēt straujāk, es nekavējoties meklēju atkāpšanās ceļu vai tiecos aizsargāties. Es tirdu pats sevi - ko gan es šādā vakara stundā meklēju šajā pilsētas malā? Es vēroju, vai uz katra stūra nerēgojas aizdomīgi baltie cilvēki, kas tempj Starbucks kafiju un nēsā savas bandas krāsas no tādiem veikaliem kā Gap, Turquoise un ). Grew Mauve. Ak, es idiots! Baltais cilvēks nāk man tuvāk un tuvāk, un tad - lai slavēts Dievs! - viņš man ir garām. Viņš man neko nav nodarījis, es varu uzelpot.

JSs šausmīgi baidos no baltajiem cilvēkiem. Varbūt tev būs to grūti saprast, jo galu galā es pats esmu cilvēks ar baltas ādas krāsu, taču mana ādas krāsa ļāvusi man kaut ko saprast. Es, piemēram, pats no sevis baidos visnotaļ bieži un tāpēc zinu, ko runāju. Tici man uz vārda - ja kaut kādā brīdī tevi ielenks balto cilvēku pūlis, uzmanies. Var notikt viss. •

Mums, baltajiem, kāds ir mēģinājis iestāstīt, ka baltie cilvēki nav bīstami. Kopš dzimšanas mums mācīts, ka citas krāsas ļaudis ir tie, no kuriem mums jābaidās, tieši viņi ir tie, kuri pārgriezīs mums rīkli.

Tomēr, ja domāju par savu dzīvi, tad nākas konstatēt kaut ko dīvainu, bet nepārprotamu, proti - pilnīgi visi cilvēki, kas man kādreiz ir darījuši pāri, ir bijuši baltie cilvēki. Priekšnieks, kurš man uzteica darbu, skolotāja, kura man ielika nesekmīgu atzīmi, skolas direktors, kurš mani sodīja, puisis, kurš man trāpīja pa galvu ar

akmeni, cits puisis, kurš mani sašāva, televīzijas producents, kurš neatjaunoja manu raidījumu TV Natioti, čalis, kurš mani trīs gadu laikā izsekoja, grāmatvedis, kurš manā vārdā samaksāja pārāk daudz nodokļu, dzērājs, kurš ietriecās manā mašīnā, zaglis, kurš nozaga manu mūzikas centru, celtnieks, kurš no manis noplēsa trīs ādas, draudzene, kura mani pameta, nākamā draudzene, kura mani pameta vēl ātrāk, pilots, kura lidmašīnā es lidoju, kad tā uz skrejceļa ietriecās furgonā (viņš droši vien vairākas dienas neko nebija ēdis), cits pilots, kurš nolēma lidot cauri viesuļvētrai, cilvēks, kurš birojā nozaga manu čeku grāmatiņu un izrakstīja čekus par 16 tūkstošiem dolāru manā vārdā. Ikvienam no šiem cilvēkiem bija balta ādas krāsa. Vai tā ir sagadīšanās? Manuprāt, ne.

Nekad mūžā man nav uzbrucis melnādainais, neviens melnādains cilvēks mani nav izmetis no dzīvokļa, neviens melnādains dzīvokļa saimnieks nav nozadzis manu pirmā mēneša iemaksu. Vispār nekad neesmu dzīvojis namā, kas pieder melnādainam cilvēkam. Nekad televīzijā vai kino industrijā neesmu ticies ar melnādainu producentu, kurš ir tiesīgs lemt. Nekad aģentūrā, kura mani kādreiz pārstāvēja, neesmu redzējis melnādainu aģentu. Nekad melnādains cilvēks manam bērnam nav atteicis iespēju mācīties izvēlētajā universitātē. Nekad grupas Mdtley Crūe koncerta laikā manas kurpes nav apvēmis neviens melnādains cilvēks. Nekad mani nav aizturējis melnādains policists. Nekad bojātu automašīnu man nav pārdevis melnādains ^ cilvēks. Vispār nekad neesmu redzējis melnādainu cilvēku pārdodam automašīnas. Melnādains cilvēks nekad man nav atteicis bankas kredītu, nekad šāds cilvēks nav centies panākt, ka aizliedz rādīt manas filmas, un nekad neesmu dzirdējis, ka melnādains cilvēks saka: "Šodien mēs atbrīvosim no darba desmit tūkstošus darbinieku. Lai jums jauka diena!"

Nedomāju, ka esmu vienīgais baltais cilvēks, kas to var teikt. Katrs ļauns vārds, katra zemiska rīcība, katrs sāpju un ciešanu kauss manā mūžā bijis ar baltu seju.

Kādēļ tad man būtu jābaidās no melnādainiem cilvēkiem?

Es paskatos sev apkārt un redzu pasauli, kurā dzīvoju. Draugi mīļie, nebūt nevēlos klačoties, bet tie nebija afroamerikāņi, kuri padarīja mūsu planētu par atbaidošu un nožēlojamu dzīvesvietu. Nesen laikrakstā The New York Times es izlasīju rakstu "Kas izgatavoja

ūdeņraža bumbu?". Tajā bija stāstīts par diskusiju starp cilvēkiem, kuri sevi uzskata par ūdeņraža bumbas radītājiem. Man personīgi tas bija pilnīgi pie kājas, jo es varu pateikt vienīgo nozīmīgo atbildi: "TIE VISI BIJA BALTI VĪRIEŠI!" Neviens melnādains vīrietis nekad nav uzbūvējis vai izmantojis bumbu, kuras mērķis ir nogalināt milzīgu skaitu nevainīgu cilvēku, vienalga, vai tas būtu Oklahomasitijā, Kolumbīnē vai Hirosimā.

Nē, mīļie, tie vienmēr ir balti vīrieši. Sāksim!

Kas mūs aplaimoja ar mēri? Baltais vīrietis.

Kas izgudroja visas tās ķimikālijas, kuras pakāpeniski mūs nogalina? Baltie vīrieši.

Kas ir uzsācis visus karus, kurā piedalījusies ASV? Baltie vīrieši.

Kas ir atbildīgs par to, ko rāda televīzijas kanāls Fox? Baltais vīrietis.

Kam radās ideja, ka varētu piesārņot visu pasauli ar iekšdedzes dzinēju? Baltajam vīrietim.

Kas īstenoja holokaustu? Baltais vīrietis, kas baltajiem cilvēkiem patiešām radīja sliktu slavu, un tāpēc mēs viņu un viņa mazos palīgus vāciešus saucam par nacistiem.

Kas nogalināja visus Amerikas indiāņus? Baltie zēni.

Kas iedibināja verdzību? Baltie.

2001. gadā vien uzņēmumi Amerikā pārtraukuši darba attiecības ar 700 tūkstošiem cilvēku. Kas to pavēlējis? Baltie izpilddirektori.

Kas visu laiku pieslēdzas manam internetam? Tas noteikti ir kaut kāds sūda baltais vecis, un tad, kad es viņu atradīšu, viņš būs beigts sūda baltais vecis.

Nosauc jebkuru problēmu, slimību, cilvēka ciešanas vai šausmas, ko pārcietušas miljoniem dvēseļu, un esmu gatavs derēt uz 10 zaļajiem, ka es ātrāk varu tām uzlikt baltu seju, nekā tu vari nosaukt visus grupas N Sync dalībniekus.

Un tomēr, ko es redzu katru vakaru, kad televīzijā skatos ziņas? Melnādainus vīriešus. Man stāsta, ka viņi nogalina, izvaro, aplaupa, sadur, iestājas bandās, ir marodieri, traucē sabiedrisko mieru un kārtību, pārdod narkotikas, kļūst par suteneriem, uztaisa pārāk daudz bērnu, met viņus ārā pa logu, bez tēva, bez mātes, netic Dievam un dzīvo bez centa pie dvēseles. "Aizdomās turētais ir melnādains vīrietis… aizdomās turētais ir melnādains vīrietis… AIZDOMĀS TURĒTAIS IR MELNĀDAINS VĪRIETIS…" Vienalga, kādā pilsētā atrodos, ziņās viens un tas pats - aizdomās turētais allaž ir melnādains vīrietis. Šovakar esmu Atlantā, policija rāda fotorobotu, un varu apzvērēt, ka redzamais vīrietis izskatās gluži tāpat kā aizdomās turētais melnādainais vīrietis, kura fotorobotu es vakar redzēju Den- verā, bet aizvakar - Losandželosā. Visos attēlos viņš izskatās nikns un bīstams, un viņam galvā ir viena un tā pati adītā mice. Vai ir iespējams, ka Amerikā visos noziegumos vainojams viens un tas pats melnādainais vīrietis?

Man šķiet, mēs visi tā esam pieraduši domāt, ka melnādaini vīrieši ir mežoņi, ka nekad vairs no šīm muļķībām nespēsim atteikties. Savā pirmajā filmā "Rodžers un es" es parādīju balto sievieti, kas saņem valsts pensiju. Viņa nomušīja trusīti, lai varētu pārdot tā gaļu. Es vēlētos, kaut būtu saņēmis kaut vai vienu dolāru katru reizi, kad man pēdējo desmit gadu laikā kāds stāstīja, cik briesmīgi un šokēti viņš juties, kad redzējis, kā "nabaga mazais un fifīgais zaķītis" dabū pa pauri. Cilvēki man ir stāstījuši, ka no šī skata viņiem kļuvis fiziski slikti. Daži bijuši spiesti iziet no skatītāju zāles. Daudzi nesaprata, kāpēc es filmā esmu iekļāvis šādus kadrus. ASV Kino asociācija filmai "Rodžers un es" šī kadra dēļ piešķīra novērtējumu "R" [59] (savukārt raidījumā "60 minūtes" tika spriests par to, cik idiotiska ir kino vērtēšanas sistēma). Skolotājas man raksta un stāsta, ka viņām tā filmas daļa ir jāizgriež, lai nerastos problēmas tad, kad filma tiek demonstrēta skolēniem.[1] Tas nozīmē, ka nepilngadīgie drīkst filmu skatīties tikai kopā ar vecākiem vai aizbildņiem. - Tulk. piez.

Taču aptuveni divas minūtes pēc tam, kad trusīšu vecene izdara savu nejauko darbu, ir skats, kurā redzams, ka Flintas pilsētā policija nošauj melnādainu vīrieti, kuram mugurā ir supermena kostīms un rokā - plastmasas rotaļu pistole. Savā mūžā neesmu saticis nevienu

cilvēku, kas man būtu teicis: "Nespēju skatīties, kā filmā nošauj melnādainu cilvēku. Cik briesmīgi! Cik pretīgi! Nedēļām ilgi es pēc tam nevarēju gulēt!" Galu galā - tas taču bija tikai melnādains vīrietis, nevis skaists un mīlīgs trusītis. Neviens nav sašutis par to, ka uz ekrāna ir redzams, kā nošauj melnādainu vīrieti (ne mazākā mērā arī ASV Kino asociācija, kura šajā kadrā nesaskatīja pilnīgi nekādas problēmas).

Kāpēc? Tāpēc, ka mūs vairs nešokē tas, ka tiek nošauts melnādains cilvēks. Tieši otrādi - tas ir normāli, tas ir dabiski. Mēs tik ļoti esam pieraduši pie tā, ka filmās un televīzijas ziņās tiek nogalināti melnādaini cilvēki, ka mēs to pieņemam kā parastu lietu. Atkal nošauts melnādainais cilvēks. Tas notiek ar melnādainajiem - viņi slepkavo un iet bojā. Cik garlaicīgi! Padod, lūdzu, sviestu!

Dīvaini, ka par spīti tam, ka lielāko daļu noziegumu Amerikā izdara baltie cilvēki, "noziegumam" ir melna āda. Pajautā jebkuram baltam cilvēkam, kas, viņaprāt, varētu ielauzties mājā vai uzbrukt viņam uz ielas! Ja baltais cilvēks būs godīgs, viņš atzīs, ka šis iedomātais tēls nemaz nav līdzīgs viņam pašam. Iedomātais noziedznieks izskatās līdzīgs Mūkijam vai Hākimam, vai Karīmam, tas noteikti nav mazais Džimijs ar vasarraibumiem uz deguna.

Kā bailes izmaina procesus smadzenēs, ja acis redz pretējo? Vai balto cilvēku smadzenes darbojas tā, ka, cilvēkam redzot vienu, viņš tic tieši pretējam. Tikai un vienīgi ādas krāsas dēļ? Ja tā, vai visi baltie cilvēki cieš no kaut kādas garīgas slimības? Iedomājies - ārā ir skaista un saulaina diena, bet tavas smadzenes liek palikt mājās, jo tās dod ziņu, ka pilnīgi noteikti plosās negaiss. Man šķiet, ka tad mēs visi tevi aizsūtītu pie psihiatra. Vai baltie cilvēki, kuriem aiz katra pakša rēgojas melnādains monstrs, kaut kādā ziņā ir citādi?

Nav skaidrs, cik ilgi vēl baltais cilvēks nebūs aizdomās turamais un neiedvesīs bailes, kaut arī izdarīs noziegumus citu pēc cita. Katru reizi, kad televīzijas ziņās stāsta par kārtējo gadījumu, kad skolēns uz skolu ir atnesis ieroci un sācis uz apkārtējiem šaut, vienmēr slepkava ir skolēns ar baltu ādas krāsu. Kad noķer vairākkārtēju slepkavu, tas vienmēr ir traks baltais vīrietis. Ikreiz, kad terorists uzspridzina valdības namu, ārprātīgais liek 400 cilvēkiem dzert indi, dziesmas teksta autors apbur klausītājus, paģērot sešām jaunavām Holivudas kalnos "nogalināt visus baltos ruksīšus", tu vari būt pārliecināts, ka atkal jau baltā rase uzvedas nesmuki.

Kāpēc mēs nemākam, kad pretī nāk baltais cilvēks? Kāpēc mēs nekad baltajam, kas pieteicies darbā, nesakām: "Vai, piedodiet, bet patlaban nav brīvu vietu!" Kāpēc mūs neuztrauc tas, ka meita varētu apprecēt cilvēku, kuram ir balta ādas krāsa?

Kāpēc Kongresa deputāti necenšas aizliegt dziesmu tekstus, kādus sarakstījuši tādi ļaudis kā Džonijs Kešs ("Reno pilsētā es nošāvu vīrieti, jo gribēju redzēt, kā viņš mirst"), grupa The Dixie Chicks ("Ērlam bija jāmirst") vai Brūss Springstīns ("Nogalināju visus, kas gadījās pa ceļam, bet nevaru teikt, ka nožēloju to, ko izdarīju")? Kāpēc visus uztrauc reps? Kāpēc plašsaziņas līdzekļos neko nelasām par repa tekstiem, par tiem, kas stāsta patiesību?

Pārdevu skumju pudeles un tad izvēlējos dzejoļus un romānus.

Wu Tang Clan

Ļaudis, izmantojiet smadzenes, lai kaut ko iegūtu.

Ice Cube

Nabaga vientuļā māte ar bērna pabalstu… pastāsti, kā tas tev izdevās.

Tupac Shakur

Mēģinu izmainīt dzīvi, negribu nomirt kā grēcinieks.

Master P

Afroamerikāņiem ir paši sliktākie dzīves apstākļi kopš tās dienas, kad viņus piekāva, iekala važās un atveda šurp. Viņi nekad nav piedzīvojuši labākus laikus, nevienu pašu brīdi! Citi imigranti, kas ieradušies Amerikā, spējuši pakāpties mazliet augstāk - līdz vidusslānim un tad arī sasniegt sabiedrības augstākos slāņus. Pat Amerikas indiāņiem, kuri ir nabadzīgākie no nabadzīgajiem, zem iztikas minimuma dzīvo mazāk bērnu nekā afroamerikāņiem.

Tu droši vien domāji, ka melnādainajiem cilvēkiem mūsu valstī klājas labāk. Manuprāt, esam daudz paveikuši, lai iznīdētu rasismu sabiedrībā, varētu domāt, ka melnādaino cilvēku dzīves līmenis ir uzlabojies. Laikrakstā The Washington Post 2001. gada jūlijā bija publicēts pētījums, kas parādīja, ka 40-60 procenti iedzīvotāju ar baltu ādas krāsu uzskata, ka melnādainie cilvēki vidēji dzīvo tikpat labi vai pat labāk nekā cilvēki ar baltu ādas krāsu.

Padomā vēlreiz! Ekonomisti Ričards Veders, Louels Gelaveijs un Deivids C. Klingamens savā pētījumā konstatēja, ka melnādaino amerikāņu ienākumi vidēji ir par 61 procentu zemāki nekā balto cilvēku ienākumi. Šis rādītājs nav mainījies kopš 1880. gada! Pagājuši vairāk nekā 120 gadi, un nekas nav mainījies.

Gribi pierādījumus? Lūk, tie:

aptuveni 20 procenti melnādaino jauniešu vecumā no 16 līdz 24 gadiem nedz mācās, nedz strādā. To pašu var teikt tikai par deviņiem procentiem tā paša vecuma balto jauniešu. Pagājušā gadsimta 90. gados it kā notika liela ekonomiska izaugsme, taču iepriekš minētie dati pēdējo desmit gadu laikā nav ievērojami mainījušies;

1993. gadā baltie iedzīvotāji bija ieguldījuši akcijās, investīciju fondos vai pensiju fondos gandrīz trīs reizes vairāk līdzekļu nekā melnādainie iedzīvotāji. Kopš tā laika akciju biržas vērtība palielinājusies vairāk nekā divas reizes;

ja melnādainā cilvēka un baltās rases pārstāvja dzīvībai draud briesmas, tad, ticamāk, ka sirds šuntēšana, kas glābj cilvēku dzīvību, tiks izdarīta cilvēkam ar baltu ādas krāsu. Jāsaka gan, ka nekādas nozīmes nav ārsta ādas krāsai. Gan melnādaini mediķi, gan ārsti ar baltu ādas krāsu sirds šuntēšanas procedūru paraksta aptuveni par 40 procentiem lielākam skaitam baltās rases pārstāvju nekā melnādaino pacientu;

ja cilvēks ar baltu ādas krāsu cieš insultu, viņš neatliekamo tromba sašķidrināšanas manipulāciju saņems piecas reizes ātrāk nekā melnādains cilvēks;

melnādainas sievietes dzemdībās nomirst četras reizes biežāk nekā sievietes ar baltu ādas krāsu;

jau kopš 1954. gada melnādaino iedzīvotāju bezdarbnieku skaits ir aptuveni divas reizes lielāks salīdzinājumā ar iedzīvotājiem, kam ir balta ādas krāsa.[1] Luiss Farakāns - radikāls melnādaino tiesību aizstāvis ASV. - Tulk. piez.

Vai vēl kādu tas uztrauc, izņemot mani un mācītāju Farakānu [60] ? Kāpēc afroamerikāņiem tas viss jāpacieš, sevišķi, ņemot vērā, ka viņi ne mazākā mērā nav atbildīgi par ciešanām mūsu valstī? Kāpēc viņi ir tie, kuri tiek sodīti? Sasodīts, es nezinu.

Kāpēc mēs, baltie ļaudis, tik ilgi esam spējuši tā dzīvot un neviens neesam nokļuvuši tādā situācijā kā Redžinalds Denijs1?

Cilvēki ar baltu ādas krāsu vienkārši ir viltīgi. Kādreiz mēs bijām muļķi, mūsu rasisms bija redzams uz pieres. Mēs rīkojāmies patiešām stulbi. Pie tualetes durvīm piespraudām zīmi - "TIKAI BALTAJIEM!". Pie ūdens krāna pielikām zīmi - "KRĀSAINAJIEM". Melnādainajiem cilvēkiem mēs likām sēdēt autobusa pēdējos solos. Neļāvām viņu bērniem mācīties mūsu skolās, aizliedzām melnādainajiem dzīvot mūsu mikrorajonos. Viņi dabūja tikai sūdīgākos darbus (tos, kas bija paredzēti "TIKAI NĒĢERIEM"). Visiem bija skaidrs, ka jebkurš cilvēks, kuram nav balta ādas krāsa, saņems zemāku algu.

Šāda pārmērīga un pilnīgi atklāta segregācija mums radīja milzīgi daudz klapatu. Grupiņa augstprātīgu juristu sāka sūdzēties tiesā, un, iedomājieties tik, uz ko viņi atsaucās, - uz Amerikas Savienoto Valstu Konstitūciju! Viņi aizrādīja, ka Konstitūcijas 14. labojumā teikts, ka Amerikā ne pret vienu nedrīkst izturēties atkarībā no tā, kāda ir viņa ādas krāsa.[1] Baltās rases furgona šoferis, kuru melnādaini uzbrucēji gandrīz nosita, kad 1992. gadā Losandželosā notika nemieri. - Tulk. piez.Galu galā - pēc ilgām tiesas prāvām, demonstrācijām, nemieriem mums nācās secināt - ja nekļūsim gudrāki, tad mums būs jādalās ar melnādainajiem. Mēs apguvām pašu nozīmīgāko mācību - ja cilvēks vēlas veiksmīgi darboties kā rasists, tad tas jādara ar smaidu uz lūpām.

Baltie kļuva gudri. Uzraksti tika aizvākti, pie tuvākā koka vairs nekāra melnādainus vīriešus, kuri uzdrīkstējās uzrunāt baltās sievietes, tika apstiprināta kaudze likumu par cilvēku tiesībām, publiski vairs nelietojām vārdu "nēģeris". "Jā," mēs teicām, "jūs tagad varat dzīvot tepat mūsu mikrorajonā, jūsu bērni var apmeklēt mūsu bērnu skolu. Mums vienalga - mēs te ilgi vairs nedzīvosim." Uzsmaidījām melnādainajiem, uzsitām viņiem pa plecu un tad mukām, ko kājas nesa, uz priekšpilsētām. Tagad viss ir tāpat, kā kādreiz bija lielajās pilsētās. No rīta, kad izejam uz lieveņa, lai paņemtu laikrakstu, paskatāmies uz vienu ielas galu un redzam baltos cilvēkus, paskatāmies uz otru, un zini ko? Ari tur ir baltie cilvēki!

— — — - IZGRIEZ UN NĒSĀ KABATĀ! - — — —

ASV Konstitūcijas 14. labojuma 1. pants

Ikviens cilvēks, kas dzimis Amerikas Savienotajās Valstīs vai naturalizējies un uz ko attiecas Amerikas Savienoto Valstu likumi, ir Amerikas Savienoto Valstu un tā štata, kurā viņš dzīvo, pilsonis. Štati nedrīkst izstrādāt vai pieņemt likumu, kas ierobežotu Amerikas Savienoto Valstu pilsoņa tiesības - sodītu ar nāvi, atņemtu brīvību vai īpašumu bez tiesas sankcijas. Visi štatu iedzīvotāji bauda vienlīdzīgu aizsardzību likuma priekšā.

Darbavietā mums, baltajiem, joprojām piešķir pašus labākos darbus, maksā divreiz vairāk, un tajā autobusā, kura galapunkts saucas laime un veiksme, mēs vienalga drīkstam sēdēt priekšējās vietās. Paskaties atpakaļ - melnādainie sēž, kur vienmēr sēdējuši. Viņi savāc aiz mums atkritumus, apkalpo mūs un pienes mums kafiju.

Mēs, protams, šo nepārtraukto diskrimināciju vēlamies noslēpt. Darbavietā mēs rīkojam seminārus "par atšķirībām", pieņemam darbā "sabiedrisko attiecību" speciālistus, lai mēs varētu "veidot saskarsmi ar apkārtējo sabiedrību". Kad avīzē ievietojam sludinājumu par brīvu darbavietu, mēs ar lielāko prieku pievienojam vārdus: "Mūsu darbavietā nepastāv diskriminācija. Visiem nodarbinātajiem ir vienādas tiesības." Vai cik jauki - mēs varam paķiķināt, jo, runājot atklāti, - melnādainais to darbu tāpat nedabūs!

Tikai četriem procentiem afroamerikāņu ir maģistra vai doktora grāds. Mēs esam izstrādājuši sistēmu, kura melnādainos no pārējiem nošķir jau kopš dzimšanas. Melnādaino rīcībā ir pašas sliktākās skolas, tāpēc viņi nevar iekļūt labākajās universitātēs, un tas nozīmē, ka jau no paša sākuma viņu liktenis ir mums pagatavot kafiju, salabot mūsu BMW un aizvākt atkritumus. Protams, dažiem izdodas no šī slazda izsprukt, bet par to ir jāmaksā pēc augstākā tarifa. Melnādainajam ārstam ir savs BMW, bet bieži viņu aiztur policisti. Melnādainā aktrise pēc izrādes saņem aplausus un ziedus, bet uz ielas neviens taksometra šoferis nav ar mieru apstāties un viņu kaut kur aizvest. Melnādaino brokeri pirmo atbrīvo no darba, jo viņš ir "visvecākais".

Mēs, baltie, par to visu patiešām esam pelnījuši balvu par ģenialitāti. Mēs runājam par integrāciju, mēs visi atzīmējam Martina Lutera Kinga dzimšanas dienu, mēs saviebjamies, ja kāds stāsta rasistisku anekdoti. Stulbā Mārka Fūrmana [61] dēļ mēs nekad vairs nesakām vārdu "nēģeris", bet gan sakām "N-vārds". Ticiet man, draugi, mūsdienās jūs vairs neatradīsit NEVIENU amerikāni, kas lietos vārdu "nēģeris", nē, nē un vēlreiz nē. Vienīgais izņēmums ir tad, kad šo vārdu lieto melnādainais mākslinieks kādā repa dziesmā, un tad mēs dziedam līdzi, jo, mīļo stundiņ, kā mums patīk reps!

Mēs nekad sarunā neaizmirstam pateikt sakrālos vārdus "man ir melnādaini draugi". Mēs ziedojam naudu Apvienotajam melnādaino koledžas fondam, mēs atzīmējam Melnādaino vēstures mēnesi, un mūsu vienīgo melnādaino darbinieku mēs noliekam pie pašām biroja durvīm, lai katrs varētu redzēt: "Pie mums nav diskriminācijas. Pie mums strādā melnādains darbinieks."

Mēs esam ārkārtīgi viltīga rase, un, grozi, kā gribi, neviens to vēl nav pamanījis.

Tāpat esam iemācījušies ļoti veikli kaut ko nočiept no melnādaino kultūras. Mēs to padarām "baltāku", pielāgojam sev. Tā darīja Benijs Gudmens, tā darīja Elviss Preslijs, tā darīja Lenijs Brūss. Ierakstu studija Motown radīja pavisam jaunu skaņu, un tad to aizvilināja uz Losandželosu, kur tā pazuda lielo balto popzvaigžņu ēnā. Reperis Eminems teicis, ka viņš daudz ko ir parādā tādiem melnādainiem māksliniekiem kā Dr. Dre, Tupac un Public Enemy. Grupas Backstreet Boys un N Sync ir daudz ko parādā grupām Smokey Robinson un The Miracles, The Temptations un The Jacksort Five.[1] M. Fūrmans bija policists, kas izmeklēja futbola spēlētāja un aktiera O. J. Simpsona sievas noslepkavošanu un melnādainos sauca par "nēģeriem". - Tulk. piez.

Melnādainie kaut ko izgudro, mēs to piesavināmies. Joki, deja, mode, valoda. Mums ļoti patīk, kā melnādainie cilvēki runā, mēs izmantojam daudzus viņu izteicienus un mīļvārdiņus. Mēs dikti vēlamies būt "tāds pats kā Maiks". Protams, paši nozīmīgākie vārdi ir "tāds pats", jo cilvēks ar baltu ādas krāsu var pelnīt miljonus, bet gadījumā, ja viņš būs Maiks, tad arī viņu policija nepārtraukti apturēs uz lielceļa.

Pēdējos trīsdesmit gadus afroamerikāņi dominējuši visos profesionālajos sporta veidos (izņemot hokeju). Mēs esam bijuši ļoti cēlsirdīgi, ļaujot melnādainajiem jauniešiem trenēties, strādāt un pūlēties, jo - būsim godīgi - mums labāk patīk sēdēt uz dīvāna, grauzt čipsus un skatīties, kā viņi skrien pakaļ bumbai. Ja mums nepieciešams izkustēties, mēs varam piezvanīt uz vietējo radio un sporta raidījumu, lai pažēlotos par to, ka profesionālie sportisti "pelna pārāk daudz naudas". Ja melnādainam cilvēkam ir tik daudz naudas, mēs jūtamies… nu, teiksim, neērti.

Kur ir visi pārējie melnādainie cilvēki, tie, kuri nespēlē basketbolu un nestrādā par oficiantiem? Es pats strādāju kino un televīzijas industrijā, tur es viņus redzu reti. Kad lidoju no Ņujorkas uz Los- andželosu, lai dažas dienas pastrādātu un satiktos ar partneriem, gan lidmašīnā, gan viesnīcā, kurā es apmetos, gan bijušajā talantu aģentūrā, kas pārstāvēja mani un kur es tikos ar vadošajiem darbiniekiem, gan dzerot kokteiļus kopā ar producentu Santamonikā, gan kopā ar draugiem vakariņojot Holivudā, - es dienām ilgi neredzēju nevienu afroamerikāņi. Varbūt vienīgi kādu, kuram jādod dzeramnauda. Kāpēc?

"Es reizēm spēlēju spēli pats ar sevi - hronometrēju, cik ilgam laikam jāpaiet, līdz ieraudzīšu melnādainu vīrieti vai sievieti bez uniformas vai nesēžam pie biroja ieejas (arī Losandželosā baltie cilvēki apguvuši triku "melnādainais sēž pie ieejas"). Pēdējās trīs reizes, kad biju Losandželosā, hronometrs nekad nebija jāapstādina, jo neredzēju nevienu melnādaino cilvēku, kas atbilda maniem kritērijiem. Mūsdienās tā ir otra lielākā Amerikas pilsēta, un vairāku dienu laikā es sastopu tikai cilvēkus ar baltu ādas krāsu, iedzīvotājus, kuru izcelsmes zeme ir Āzija un Latīņamerika, bet nevienu melnādainu cilvēku. TAS ir satriecošs sasniegums, kas apliecina mūsu nelokāmību, realizējot segregāciju sabiedrībā. Padomā, cik milzīgas pūles vajadzīgas, lai nodrošinātu, ka mani netraucē neviens melnādainais cilvēks. Losandželosā un tās apkārtnē dzīvo viens miljons melnādainu pilsoņu. Kā baltie viņus aizvāca no mana redzesloka? Skat, kādi ģēniji!

Es zinu, ka ir vienkārši ņirgāties par Losandželosu. Tomēr lielākajā daļā Amerikas var neredzēt un nedzirdēt melnādainos cilvēkus. To nevar teikt tikai par televīzijas un kino pasauli. Būtu pārsteigts, ja šīs grāmatas manuskriptu būtu skāris kaut viens pāris melnādainu roku, kopš es to nosūtīju izdevējam (ja nu vienīgi kurjera rokas, kurš manuskriptu aizveda).

Kaut reizi es gribētu redzēt melnādainu cilvēku, kas sēž man blakus, kad stadionā skatos basketbola spēli. Vispār gribētos redzēt melnādainu cilvēku 20 rindu rādiusā (sportisti un režisors Spaiks Lī neskaitās). Es vēlētos kaut reizi iekāpt lidmašīnā un konstatēt, ka tā ir pilna ar melnādainiem pasažieriem, nevis ar baltiem kretīniem, kuri visu laiku ar kaut ko nav mierā un nepārtraukti domā, ka viņiem ir tiesības sēdēt man klēpī.

Nepārprotiet mani - es neesmu balto cilvēku nīdējs. Ne jau no baltās ādas krāsas man uzmetas zosāda. Mani tracina tas, ka baltie cilvēki kļuvuši tik viltīgi, ka atraduši metodi, kā melnādainos cilvēkus pataisīt par baltiem cilvēkiem. Kad pirmo reizi klausījos Klerensa Tomasa runu, es domāju: "Kaut kas traks! Vai balto cilvēku jau tā nav pietiekami daudz?" Mūsdienās televīzijā var redzēt ļoti daudz melnādainu cilvēku, kuru uzdevums ir atbalstīt balto cilvēku noteikto kārtību. Nesaprotu, kur televīzija šos ļaudis atrod. Viņi iebilst pret programmām, kas dod iespēju melnādainiem cilvēkiem vieglāk iekļūt universitātē, kaut gan paši izmantoja šīs programmas, lai iekļūtu universitātēs. Viņi nosoda mātes, kas saņem bērna kopšanas pabalstu, lai gan tieši viņu mātēm, kas pirms gadiem cīnījās ar nabadzību, šis pabalsts deva iespēju nepaiet zem ūdens un tikt uz augšu bērniem. Viņi nolād homoseksuālistus, lai gan AIDS nogalinājis vairāk melnādaino geju salīdzinājumā ar citu tautību pārstāvjiem. Viņi ienīst Džesiju Džeksonu1, kaut gan daudzus gadu desmitus viņš sēdēja cietumā un riskēja ar savu dzīvību, lai viņi varētu netraucēti apsēsties restorānā un skaļā balsī teikt to, ko domā. Negribu apgalvot, ka melnādainajiem amerikāņiem visiem būtu jārunā vienā balsī, bet man riebjas tas, ar kādu žulti šie "konservatīvie melnādainie" visus apšļāc.

Manu dvēseli plosa skumjas, kad skatos šo krusttēva Toma pornogrāfiju. Cik daudz šiem nenormālajiem maksā? Es gribētu zināt,

' Aktīvs melnādaino tiesību aizstāvis. - Tulk. piez.

iviusisiiii uaiius:

vai pēc kameru izslēgšanas raidījumu vadītāji, kuru ādas krāsa ir balta, kaut reizi kādam no šiem cilvēkiem ir teikuši: "Klau, man kaimiņos pārdod māju, varbūt tu gribi pirkt?" Vai viņi saka: "Klau, man ir neprecēta māsa, tu arī esi brīvs - aiziet!"? Nezinu,varbūt saka. Iespējams, konservatīvie televīzijas raidījumu vadītāji to vien gaida, kā mani uzaicināt ciemos, lai atzīmētu Kwanzaa'.

Vēlētos zināt, cik ilgi mums būs jādzīvo kopā ar verdzības sekām. Jā, jūs sapratāt pareizi. Esmu domāju tieši šo vārdu - VERDZĪBA. Gandrīz varu dzirdēt, kā novaidas baltie amerikāņi, kuri pūš katru reizi, kad kāds ierunājas par to, ka melnādainie joprojām cieš no Amerikas Savienoto Valstu valdības apstiprinātās un atbalstītās verdzības sistēmas.

Piedodiet, bet mūsu sabiedrības problēmu saknes vairumā gadījumu meklējamas tieši šajā riebīgajā mūsu vēstures posmā. Afroamerikāņiem nekad nav bijusi iespēja izmantot tās pašas tiesības, kādas baudām mēs pārējie. Viņiem tika šķirtas ģimenes, aizliedza runāt savā valodā, dzīvot saskaņā ar savām tradīcijām un savu reliģiju. Viņu nabadzība tika padarīta par obligātu, lai viņi varētu novākt kokvilnas ražu, cīnīties mūsu karos un nodrošināt, ka pārtikas veikals strādā visu diennakti. Mums zināmās Amerikas nekad nebūtu, ja to nebūtu uzbūvējuši miljoniem vergu, kas radīja ekonomikas uzplaukumu. Un miljoni šo vergu pēcteču mūsdienās turpina darīt to pašu netīro darbu balto labā.

"Maik, kāpēc tu tagad runā par verdzību? Mūsdienās nav neviena melnādaina cilvēka, kas būtu bijis vergs. Es nekad nevienu neesmu paverdzinājis! Kāpēc tu vaino pagātnes netaisnību un neliec melnādainajiem atbildēt par savu rīcību?"

Ļaudis, mēs nerunājam par Seno Romu. Mans vectētiņš piedzima trīs gadus pēc ASV Pilsoņu kara [62] .' Afroamerikāņu festivāls, kas pirmoreiz notika 1966. gadā, katru gadu tiek atzīmēts decembra pēdējā nedēļā. - Tulk. piez.

[1] ASV Pilsoņu karš turpinājās no 1861. g. līdz 1865. gadam. - Tulk. piez.Jā gan, mans vectētiņš. Viņa brālis piedzima pirms Pilsoņu kara, un man vēl nav 50 gadu. Manā ģimenē tiešām precas vēlu un laiž pasaulē bērnus vēl vēlāk, bet mani no verdzības laikiem šķir tikai divas paaudzes. Tas, mīļie draugi, NAV "sen". Ja ņemam vērā to, cik ilgi uz šīs Zemes dzīvojuši cilvēki, tad tas bija tikai vakar. Kamēr

to nesapratīsim un nejutīsim, ka esam atbildīgi par to, lai tiktu novērsta netaisnība, kuras sekas jūtamas vēl pašreiz, mēs nekad nespēsim atbrīvot mūsu valsti no šī briesmīgā kauna traipa.

1992. gadā Losandželosā sākās nemieri, kas skāra arī balto mikrorajonus Beverlihilsā un Holivudā. Baltie ļaudis darīja visu, lai izdzīvotu. Tūkstošiem balto cilvēku, kas dzīvo Losandželosas kalnos, pameta mājas un aizmuka. Tūkstošiem citu palika mājās un ķērās pie ieročiem. Šķita, ka tuvojas rasu slaktiņš, no kura baidījāmies.

Es tobrīd strādāju Ņujorkā, firmas Warner Bros. birojā. Pulksten 13.00 tika paziņots, ka visiem jāatstāj telpas un jādodas mājās. Baidījās, ka melnādainie Ņujorkā varētu saķert "nemieru drudzi" un zaudēt veselo saprātu. Pulksten 13.00 es izgāju uz ielas un redzēju kaut ko tādu, ko, manuprāt, es vairs nekad neredzēšu (un ceru, ka tā tas arī būs) - desmitiem tūkstoši balto cilvēku skrēja pa trotuāru, lai nenokavētu nākamo vilcienu vai autobusu, kas brauca prom no pilsētas. Tas atgādināja šausmu filmu - milzīgs cilvēku pūlis, kas kritis panikā, muka, baidoties par savu dzīvību.

Pusstundas laikā ielas bija kā izslaucītas. Visai spokains, šaušalīgs skats. Ņujorka. Darbdienas vidus. Izskatījās kā pulksten piecos no rīta svētdienā.

Es mājās gāju kājām. Ne par ko citu nespēju domāt kā tikai par to, ka lodīšu pildspalva vairs nerakstīja. Es apstājos pie kancelejas preču veikala netālu no manas dzīvesvietas. Tas bija atvērts (vairums veikalu bija slēgti un to logi aizrestoti). Paņēmu pāris pildspalvas un paku papīra un gāju pie kases, lai samaksātu. Tur stāvēja jau pavecais veikala īpašnieks. Uz letes viņš bija nolicis beisbola nūju. Jautāju, kāpēc.

īpašniekam acis šaudījās šurpu turpu, viņš visu laiku gribēja redzēt, kas notiek uz ielas. "Visādi var gadīties," viņš teica.

"Kas var gadīties?"

"Varbūt arī šeit viņi nolems rīkot grautiņus."[1] Pudele ar degmaisījumu. - Tulk. piez.Viņš nedomāja, ka Losandželosā nemieru cēlāji iekāps lidmašīnā un aizvedīs Molotova kokteiļus' uz Ņujorku. Viņš, tāpat kā visi tie, kas rikšiem vien metās prom no pilsētas uz savām priekšpilsētām, domāja par to, ka Amerikā ir liela problēma, kura nekad vēl nav atrisināta. Melnādainajiem ir ārkārtīgi daudz neizpausta niknuma

par neticamajām atšķirībām starp balto cilvēku un melnādaino cilvēku dzīvi šajā valstī. Beisbola nūja uz letes bez vārdiem pateica ļoti daudz par nenosauktajām bailēm, kuras izjūt visi baltie cilvēki, - ar laiku melnādainie sacelsies un atriebsies. Mēs sēžam uz rasu pulvermucas, un mēs zinām, ka mums jābūt gataviem, kad tie, kuri ir bijuši mūsu alkatības upuri, nāks pie mums.

Klau, kāpēc jāgaida, līdz tas notiks? Vai tiešām tu vēlies, lai nonāk tik tālu? Vai labāk nebūtu atrisināt problēmu tā, lai nāves bailēs nebūtu jāmūk, kad tiek aizdedzināta tava māja? Es noteikti to negribētu.

Esmu izveidojis sarakstu, kurā minēts tas, kas tev jādara, lai izdzīvotu un glābtu savu stulbo balto pakaļu. Agrāk vai vēlāk - tu to zini un es arī - miljoniem melnādaino klauvēs pie durvīm, un šoreiz viņi nebūs tie, kuri tiks piekauti.

Ja mēs neesam gatavi nopietni rīkoties, lai atrisinātu rasu problēmu, tad, visticamāk, ar laiku mēs visi dzīvosim aiz vārtiem, mums būs iespaidīgi ieroči un privātie sargi. Vai tas būs jautri?

IETEIKUMI, KĀ IZDZĪVOT BALTAJIEM AMERIKĀ 1. Pieņem darbā vienīgi melnādainus cilvēkus!

Es nekad vairs darbā nepieņemšu baltos, viss. Protams, man pret viņiem nav nekādu personisku iebildumu. Viņi labi strādā, uz viņiem var paļauties. Esmu strādājis kopā ar baltajiem cilvēkiem kino un televīzijas jomā, viņi ir lieliska cilvēku kompānija.

Taču viņi ir balti.

Kā es varu rakstīt šo nodaļu, ja neesmu neko darījis, lai atrisinātu problēmu pats savās mājās? Jā, protams, es varētu minēt simt attaisnojumu tam, ka mūsu biznesā nemaz nav tik viegli atrast afro- amerikāņus. Man būtu taisnība. Nu un? Tas ir sarežģīti? Vai tāpēc mana atbildība ir mazāka? Man būtu jāprotestē pašam pret sevi!

Es esmu nodrošinājis darbu daudziem baltiem cilvēkiem, nereti viņiem tas ir bijis pirmais darbs kino jomā. Tagad daudzi no viņiem veido veiksmīgu karjeru Amerikas populārākajos televīzijas raidījumos. Ducis bijušo kolēģu uzņēmuši savas filmas. Viens no viņiem ir izpilddirektors telekanālā Comedy Central, citi divi piedalījās raidījumu veidošanā, kurus rāda minētajā kanālā. Viens no redaktoriem montējis daudzas no režisora Eng LI filmām (piemēram, "Pietupies tīģeris", "Paslēpies pūķis").

Es par viņiem priecājos, bet man nedod miera jautājums: kas būtu, ja es tādas pašas iespējas būtu devis vienam simtam melnādainu scenāristu, redaktoru, producentu un operatoru? Kur viņi būtu pašreiz? Man šķiet, ka viņi liktu lietā savu talantu, lai ietekmētu simtiem notikumu, lai citi dzirdētu viņu balsi. Mēs visi tāpēc būtu labāki cilvēki.

Patiesībā, ja tā labi padomāju, tad darbinieki ar baltu ādas krāsu var radīt lielas problēmas. Piemēram, patlaban birojā netālu no manis kāds baltais klausās grupas The Eagles disku. No šī cilvēka pakalpojumiem ir jāatsakās. Vispār baltie var būt diezgan slinki, it īpaši, ja viņi ir uzauguši bagātā ģimenē un apmeklējuši pašas labākās skolas. Viņi ir izlējuši kafiju uz paklāja, tur tagad ir liels, neglīts traips; saskrāpējuši mūsu mēbeles. Viņiem ir iedzimta pārliecība, ka viņiem viss ir atļauts: "Klausies, atnāks kāds cits (kāds melnādains?) un visu sakops." Nupat kāda darbiniece atnāca un pateica, ka piektdien viņa nebūs darbā, jo dosies uz Hamptoniem [63] . Protams, kāpēc gan tu nevarētu būt brīva visu atlikušo mūžu?

Man no viņiem jāatsakās, pie manis viņi vairs nestrādās.

Tiesa, droši vien kāds valsts departaments mani tādēļ apciemos, jo pēc likuma es nedrīkstu kādai rasei liegt darbu. Man vienalga, lai nāk! Nebūtu gan ieteicams pie manis sūtīt balto cilvēku, jo nākamajā mirklī viņš man nesīs kafiju un tīrīs tualetes podu.

Ja esi afroamerikānis un vēlies strādāt mediju jomā, ja esi jau strādājis šajā jomā, bet neesi varējis aiziet no sasodītā galda pie durvīm, tad atraksti man un atsūti savu CV.

Mums pie ieejas durvīm stāv meitene ar baltu ādas krāsu, viņa ļoti labprāt atbildēs uz visiem jautājumiem.[1] Ekskluzīva atpūtas vieta netālu no Ņujorkas. - Tulk. piez.

2. Ja tev pieder uzņēmums, maksā cilvēkiem kārtīgu algu, nodrošini aprūpi viņu bērniem un pārliecinies, ka visiem darbiniekiem ir veselības apdrošināšanas polise!

Šis izdzīvošanas ieteikums domāts tiem, kas sevi uzskata par konservatīviem cilvēkiem un ļoti aizstāv brīvā tirgus ekonomiku. Ta kā konservatīvisma galvenā atziņa ir tā, ka katram pirmām kārtām jādomā pašam par sevi, tad varu piedāvāt radikālu, taču vienkāršu ideju, kas garantēs lielāku peļņu, produktīvu darbaspēku un neradīs nekādas problēmas darbā.

Melnādainie ir mūsu valsts nabadzīgākie pilsoņi. Taču viņi dara smago darbu, bez kura balto cilvēku sabiedrība nevarētu pastāvēt. Vai gribi, lai viņi strādātu vēl centīgāk? Vai gribi, lai viņi tev palīdz nopelnīt vēl lielāku piķi? Lūk, kas tev jādar^!

Pārliecinies, ka darbiniekiem maksā pietiekami daudz naudas, lai viņi varētu iegādāties māju, drošu transporta līdzekli, lai reizi gadā varētu doties atvaļinājumā un sūtīt savus bērnus universitātē!

Kāpēc lielākas algas darbiniekiem tev nodrošinās lielāku peļņu? Nu, padomā! Jo vairāk tu maksā saviem darbiniekiem, jo vairāk naudas viņi izdod. Atceries, ka viņi ir ne tikai darbinieki, bet ari tavas produkcijas vai pakalpojumu pircēji. Jo vairāk naudas viņi izdod, jo lielāka būs tava peļņa. Turklāt, ja darbinieks saņem tādu algu, ka viņam nepārtraukti nav jādomā par trūkumu, viņš var vairāk uzmanības veltīt darbam un strādāt ražīgāk. Jo darbiniekam mazāk personisku problēmu, kas rada stresu, jo retāk viņš kavē darbu, un tev peļņa pieaug. Maksā darbiniekam tik daudz, lai viņš varētu nopirkt jaunu mašīnu (citiem vārdiem sakot, tādu, kas brauc uz priekšu), tad viņš reti nokavēs darbu. Ja darbinieks zinās, ka saviem bērniem varēs nodrošināt labāku dzīvi, tad ne tikai attieksme pret uzņēmumu būs labāka, bet radīsies arī pārliecība, ka pašam būs labāk, ja uzņēmumam būs labāki rezultāti.

Protams, ja tava firma ir līdzīga lielākajai daļai uzņēmumu mūsdienās (vienā dienā tiek ziņots, ka peļņa sasniedz visaugstākos rādītājus, kādi jebkad bijuši, nākamajā - nč> darba tiek atbrīvoti daudzi darbinieki), tu esi zaudējis savu darbinieku uzticību un paļāvību, viņus ir pārņēmušas bailes. Darba ražīgums pazeminās, tas samazina tirdzniecības apgrozījumu, tev nākas ciest zaudējumus. Pajautā par to ļaudīm, kas strādā firmā Firestone. Automašīnu ražošanas firma Ford izplatīja nepamatotu informāciju, ka firmā Firestone no darba atbrīvoti pieredzējuši darbinieki, arodbiedrības biedri, un viņu vietā pieņemti neapmācīti cilvēki, kas izgatavo nekvalitatīvas riepas. Tā rezultātā Firestone zaudēja 203 klientus un nonāca sūdos līdz ausīm.

Iekārto bērnu aprūpes centru darbinieku berniem vecumā no diviem līdz pieciem gadiem!

Es varu iedomāties, ko tu teiksi: "Manā birojā bars mazu knīpu? Nekādā gadījumā, ŠEIT IR DARBAVIETA!" Es saprotu. Sīci var novērst uzmanību no visā kā, it īpaši tajā brīdī, kad tu centies noslēgt darījumu ar Vācijas banku, un tad piepeši mazā Džaslīna paskrien garām, vilkdama Bobiju aiz matiem tā, it kā viņš būtu plīša lācītis.

Tomēr vairāk uzmanību novērš kas cits. Ja darbinieki visu laiku raizēsies par bērniem, tad viņi nespēs strādāt ražīgi. Vecāki vienmēr pirmām kārtām uztrauksies par bērniem un tikai tad par darbu. Tāda ir cilvēka daba. Vientuļā māte? Viņai jau neviens nepalīdz. Ja bērns ir slims un jāizņem no bērnudārza, ja darbiniecei jādodas prom no darba precīzi pulksten piecos tāpēc, ka bērnudārzs pieprasa papildu samaksu par to, ka bērns tur paliek ilgāk, tad viņai nav izvēles, viņai ir jāaiziet no darba.

Iztēlojies, kā ir tad, ja darbiniekiem nav jāraizējas par bērniem un viņi var pilnībā nodoties darbam, palielinot tavu peļņul Ja viņiem nav jāpaliek mājās tāpēc, ka nevar atrast auklīti, tad viņi visu dienu tev pelnīs vairāk naudas!

Ja uzņēmuma telpās atrodas bērnu aprūpes centrs, tas neizmaksā pārāk daudz, turklāt lielākā daļa vecāku noteikti būs gatavi segt daļu no izmaksām, lai vairs nebūtu jāraizējas par bērniem. Iedomājies, cik labi tavi darbinieki jutīsies, zinot, ka bērns ir turpat tuvumā, ka viņam nekas nekaiš. Mīļais, viņi strādās tā, kā nekad! Paskaidrojums: TEV būs vairāk naudas!

Nodrošini labu veselības apdrošināšanu visiem darbiniekiem, maksā arī tad, kad viņi slimo!

Vai man vispār tas būtu jāpaskaidro? Cik daudz uzņēmumi katru gadu zaudē tikai tāpēc, ka darbinieki nāk uz darbu slimi, jo viņi nevar atļauties doties pie ārsta un dara to tikai tad, kad vairs nespēj nostāvēt kājās? Tā kā izvēles nav, viņi darbavietā ievazā vīrusus un tiek inficēti visi pārējie. Daudz ienesīgāk būtu apmaksāt veselības apdrošināšanu, lai darbinieki ātri atveseļotos un varētu sākt atkal strādāt un tev pelnīt naudu. Vesels darbaspēks ir ražīgs darbaspēks.

Ja darbiniekam ir veselības apdrošināšanas polise, viņam pie ārsta jāpavada viena pēcpusdiena. Ātri tiek noteikta diagnoze, izrakstītas zāles, un, lūk, - pēc dažām dienām - cilvēks jau atkal ir darbā. Viņam nav jāpaliek mājās nedēļu, divas, gaidot, kad kļūs vesels.

Labā ziņa ir tā, ka visi minētie principi kalpo tavām interesēm. Nav nepieciešami liberālisma puņķi un asaras. Tu vari palikt tikpat vecmodīgs un alkatīgs, cik vēlies, man pie kājas. Ja tas nozīmē, ka dzīve kļūs labāka vismaz tiem dažiem afroamerikāņiem, kuri dara smagu darbu, bet saņem niecīgu samaksu, un kuriem nav drošības izjūtas, es tikai priecāšos.

3. Nepērc šaujamo!

Kādēļ gan kāds gribētu mājās glabāt ieroci? Ja tas domāts medībām, viss ir pavisam vienkārši. Neatstāj bisē lodes un ieslēdz šaujamo bēniņos līdz medību sezonas sākumam.

Toties, ja esi domājis par personīgās pistoles iegādāšanos, lai labāk varētu sevi pasargāt, ļauj iepazīstināt ar statistiku. Ir 22 reizes ticamāk, ka kāds tavs ģimenes loceklis tiks nogalināts, ja tev mājās būs pistole, nekā tad, ja tev tādas nebūs.

Tas ir mīts, ka cilvēks var aizsargāt savu māju tikai tad, ja viņam mājās ir ierocis. Tikai viens no četriem noziegumiem notiek tad, kad upuris ir mājās. Tikai divos procentos gadījumu, kad lietā tiek likts ierocis (kāds ir ielauzies mājā, kad tur ir arī mājas īpašnieks), tiek sašauts iebrucējs. Pārējos 98 procentos gadījumu pistoles īpašnieki nejauši nošauj tuvinieku vai paši sevi - vai arī zaglis atņem pistoli un nošauj tās īpašnieku.

Par spīti tam visam, ASV iedzīvotāji mājās tur gandrīz ceturtdaļu miljarda ieroču!

Lielāko daļu ieroču Amerikā nopērk un sabiedrībā izmanto baltie cilvēki. Katru gadu tiek nozagts apmēram pusmiljons ieroču, visbiežāk tiem pašiem baltajiem, kas dzīvo priekšpilsētās. Lielākā daļa no tiem nonāk iekšpilsētās, kur tiek lēti pārdoti vai arī apmainīti pret likumīgām vai nelikumīgām precēm un pakalpojumiem.

Afroamerikāņu vidē šie balto ieroči izraisa neiedomājami daudz ciešanu un ir visbiežākais nāves cēlonis. Galvenais jaunu melnādaino vīriešu nāves cēlonis ir nošaušana. Ir sešas reizes ticamāk, ka vecumā no 15 līdz 24 gadiem melnādaini vīrieši tiek nošauti sešas reizes vairāk nekā vīrieši ar baltu ādas krāsu.

Neviens uzņēmums, kas ražo ieročus, nepieder afroamerikānim. Pabraukā pa to pilsētas daļu, kur dzīvo melnādainie cilvēki, neredzēsi it nevienu ieroču rūpnīcu. Tādu firmu kā Glock, Beretta, Luger, Colt un Smith & Wesson ieroči maksā simtiem vai pat tūkstošiem dolāru, retais afroamerikānis tos var atļauties. Nav neviena melnādaina veča, kuram piederētu lidmašīna, ar kuru valstī nelikumīgi tiktu ievesti ieroči.

To visu dara baltie cilvēki. Tomēr agrāk vai vēlāk tūkstošiem šo likumīgi iegādāto ieroču nonāk izmisušu ļautiņu rokās. Tie ir cilvēki, kas dzīvo nabadzībā un bailēs. Ieviest ieročus šajā sprādzienbīsta- majā vidē (mēs, baltie cilvēki, neko daudz neesam darījuši, lai to uzlabotu) ir nāvējoši.

Ja esi cilvēks ar baltu ādas krāsu un vēlies samazināt nošauto jauno melnādaino vīriešu skaitu, pats labākais, ko vari izdarīt, ir - nepirkt ieroci, neglabāt to mājā vai mašīnā. Ja nekur nemētājas ieroči, tas nozīmē, ka tos nevar nozagt un no jauna pārdot trūcīgajos melnādaino iedzīvotāju apdzīvotajos rajonos. Vienalga, kur tu dzīvo, noziedzības līmenis droši vien patlaban ir zemāks nekā agrāk. Tatad nomierinies, atpūties un baudi labo dzīvi, kādu tev nodrošina negodīgā spēle, kurā mēs visi piedalāmies. Ja tu patiešām raizējies par savu drošību, tad iegādājies suni. Noziedznieki visbiežāk nevēlas ķēpāties ar traku un rejošu zvēru, kuram mutē ir ļoti asi zobi.

Tev nav vajadzīgs ierocis.

4. Neizliecies par liberāli, kas "rūpējas" par melnādainajiem!

To es saku nopietni. Melnādainie cilvēki mums redz cauri, viņi zina, ka mēs sakām un darām to, kas nepieciešams, lai izliktos, ka noticis progress. Viņi redz, kā mēs visi pūlamies, lai pārliecinātu citus, ka neesam aizspriedumaini. Nedari tā! Nekāda īsta progresa nav bijis. Mēs esam aizspriedumu pilni, un melnādainie to ļoti labi zina.

Tu runā par saviem "melnādainajiem draugiem"? Beidz dirst. Tev nav melnādainu draugu. Draugs ir cilvēks, kas bieži nāk ciemos, ar kuru tu kopā atpūties, kuru uzaicini uz savām kāzām, ar kuru svētdienā kopā ej uz baznīcu, kuram bieži uztici savus lielākos noslēpumus. Lūk, tāds ir patiess draugs.

Tavi melnādainie "draugi" zina, ka, nedēļas nogalē dodoties braucienā, tu savus bērnus neatstāsi viņu mājās un viņu mikrorajonā. Drīzāk tu viņus uzaicināsi doties līdzi.

Es pazīstu liberāļus, kas runā absolūtas muļķības: "Pārraidē "Draugi" nepiedalās neviens melnādains cilvēks!" Man patīk, ka raidījumā nav melnādainu draugu. Patiesajā dzīvē tādiem nav melnādainu draugu. Raidījums ir patiess, tam var ticēt.

Aizmirsīsim, ka melnādainie cilvēki un cilvēki ar baltu ādas krāsu ir daļa no multikulturālās zemes, ko sauc par Ameriku. Mēs dzīvojam savā pasaulē, viņi - savā. Mēs šajā situācijā jūtamies ērti, patīk mums tas vai ne. Nebūtu slikti, ja viņu pasaulei būtu tāds pats ekonomiskais un sociālais līmenis kā mūsējai. Tādā gadījumā mēs varētu draudzēties un apvienoties, kā vien tīk. Mēs būtu vienlīdzīgi, tāpat kā ar baltajiem cilvēkiem. Man, piemēram, nav lielas vēlmes biedroties ar Republikāniskās partijas jauniešiem. Tas nerada problēmas, jo viņi gluži labi var iztikt arī bez manis. Mans lēmums nekādi neietekmē viņu dzīves līmeni un kvalitāti. (Varētu pat teikt, ka droši vien uzlabo.)

Vai nebūtu labāk aizmirst pasaciņu, kas stāsta, ka afroamerikāņi patiešām ir mūsu sabiedrības daļa? Vai nebūtu gudrāk nemaldināt afroamerikāņus ar veltām cerībām? Tādā gadījumā mēs vairs velti netērēsim laiku, apmānot arī paši sevi. Nākamreiz, kad tu runā ar vienu no "melnādainajiem draugiem", nestāsti viņam, cik ļoti tev patīk jaunais repa albums. Uzsit viņam uz pleca un pasaki: "Vecīt, es tevi mīlu un tāpēc atklāšu mazu balto cilvēku noslēpumu. Tavējiem nekad neklāsies tikpat labi kā manējiem. Ja tu domā, ka tu kļūsi par direktoru padomes locekli tāpēc, ka esi cītīgi strādājis un centies iekļauties uzņēmuma vidē, tad, redzi, - mēs jau esam atraduši melnādainu direktoru padomes locekli. Ja tu vēlies līdztiesību, ja vēlies tikt uz augšu, vecīt… tad pārcelies uz Zviedriju."

Jo drīzāk mēs visi to teiksim, jo godīgāka būs sabiedrība, kurā dzīvojam.

5. Paskaties spogulī!

Ja tu esi baltais un nopietni vēlies kaut ko mainīt, tad kāpēc nesākt pašam ar sevi? Velti laiku tam, lai ar citiem tavas rases pārstāvjiem runātu par to, kā pasauli padarīt labāku gan baltajiem, gan ari afroamerikāņiem. Nākamreiz, kad kāds baltais tavā klātbūtnē pasaka kādu rasistisku izteikumu, pārtrauc viņu un liec saprast, ka tā nedrīkst teikt. Beidz činkstēt par pasākumiem, kuru mērķis ir novērst diskrimināciju. Neviens melnādains cilvēks tev nesabojās dzīvi tāpēc, ka viņam tiek piešķirts tas darbs, kas "tev pienācās". Tev durvis vienmēr būs vaļā. Tavs vienīgais pienākums ir šīs durvis atvērt tiem, kuriem izredzes ir sliktākas tikai tāpēc, ka viņu ādas krāsa nav balta.

6. Neprecies ar baltajiem!

Ja tu esi balts un tev nepatīk visas šeit minētās atziņas, ja domā, ka tās nedod reālu labumu, tad ir ļoti vienkāršs veids, kā veidot pasauli, kurā ādas krāsa tiešām netiek ņemta vērā. Salaulājies ar melnādainu cilvēku un gaidi, kad jums abiem piedzims bērni! Ja melnādainie un baltādainie mīlēsies, nevis baltādainie nepārtraukti drāzīs melnādainos, tad ar laiku mums tik tiešām būs vienas krāsas nācija. (Spēlē var piedalīties arī spāņu izcelsmes un Āzijas izcelsmes amerikāņi!) Kas ir tavs tētiņš? Mēs visi.

Kad mums visiem būs viena krāsa, mums vairs nebūs iemesla citam citu ienīst. Nu, ja neņemam vērā to, kuram, sasodīts, būs jāsēž pie ieejas durvīm.

IETEIKUMI, KĀ IZDZĪVOT MELNĀDAINAJIEM CILVĒKIEM

1. Kā jābrauc ar automašīnu

Mēs zinām, ka policija Amerikā nereti tāpat vien aptur automašīnas, kuras vada melnādainie. Samazini iespēju, ka tas notiks ar tevi. Nopērc lielu piepūšamu baltu lelli un noliec to sev blakus (baltie tā dara jau tagad, lai viņi sastrēgumstundā drīkstētu braukt tajā satiksmes rindā, kurā nedrīkst braukt cilvēki, kas mašīnā ir vieni paši). Tadā gadījumā policija droši vien nospriedīs, ka tu esi šoferis un liks tevi mierā.

Kad vadi automašīnu, nedari neko tādu, kas piesaista uzmanību. Rokas uz stūres. Drošības josta piesprādzēta. Piesprādzē visas drošības jostas, vienalga, vai mašīnā ir vēl kāds cits vai nav neviena. Noņem no bufera uzlīmi ar uzrakstu "Uztaurē, ja esi melnādains!". Tā vietā uzliec lipekli, uz kura rakstīts "Es V hokeju!".

Neiegādājies vai neiznomā mašīnu ar Ņūhempšīras, Jūtas vai Menas štata numura zīmi. Tie ir štati, kuros tikpat kā nav melnādaino iedzīvotāju, un policija, protams, domās, ka tu vadi nozagtu automašīnu un/vai pārvadā narkotikas un ieročus. Patiesībā gan jāatzīst, ka policisti par melnādainajiem autovadītājiem tāpat domā arī citos štatos, arī tajos, kur dzīvo milzums melnādaino cilvēku. Zini ko? Labāk izmanto sabiedrisko transportu.

2. Kā vajag iepirkties

Ja nevēlies, lai tevi visu laiku uzmana veikala darbinieki, kas ir pārliecināti, ka tu kaut ko nozagsi vai arī, piedraudot ar pistoli, pievāksi visu naudu no kases, pastāv ļoti vienkāršs risinājums - iepērcies, izmantojot katalogus un internetu\ Vai nav jauki? Nekad vairs nav jāiziet no mājas, nav jāmeklē vieta, kur novietot mašīnu.

Ja tev tomēr noteikti jāiegriežas kādā veikalā, tad, Dieva dēļ, mēteli atstāj mašīnā. Tev noteikti pārbaudīs visas kabatas, lai pārliecinātos, ka neesi neko nozadzis. Nēsāt mēteli ir tas pats, kas pieprasīt, lai tevi aiztur. Nekādas rokassomiņas, nekādus iepirkumu maisus, nekādas mugursomas. Vislabāk iepirkties pavisam plikam. Jā, tad tev varbūt kāds iebāzīs pirkstu ne tur, kur vajag, bet tā nav liela maksa par to, ka tu, melnādainais amerikāni, vari kaut ko nopirkt un noziedot kaut mazu daļiņu no tiem 572 miljardiem dolāru, kas katru gadu ieplūst baltās Amerikas ekonomikā.

3. Kā balsot

• Tā kā baltie cilvēki velēšanās krāpjas, draņķīgākie un vecmodīgākie balsošanas aparāti vienmēr meklējami tajos iecirkņos, kur

balso melnādainie amerikāņi. Neaizej no iecirkņa, iekams neesi personīgi redzējis, ka uz balsošanas lapas parādās tas, ko tu tur atķeksēji, un lapa ir ievietota slēgtā kastē. Ja tiek lietots balsošanas aparāts, tad palūdz kādam pārbaudīt aparātu pēc tam, kad esi nobalsojis, lai pārliecinātos, vai tava balss pieskaitīta.

Noteikti paņem līdzi visus instrumentus, kas varētu būt nepieciešami, lai tiktu pieskaitīta tava balss, - zīmuli, melnu flomāsteru, adāmadatu (lai pārliecinātos, ka biļetenā tu iedur pilnīgu, ne tikai daļēju caurumu), palielināmo stiklu, vietējo vēlēšanu likuma kopiju, vēlētāja kartītes kopiju, dzimšanas apliecību, 2. klases liecības kopiju, jebko, kas pierāda, ka esi dzīvs; kameru, lai iemūžinātu nebūšanas, kādu žurnālistu, lai parādītu, ka tu nejokojies tad, kad teici, ka balsošanas aparāts nācis no Bolīvijas, līmlenti, striķi, parafīnu, degli, traipu tīrāmo līdzekli, juristu, mācītāju, Augstākās tiesas tiesnesi u. tml. Ja pārliecināsies, ka viss būs kārtībā, tad vismaz pastāv iespēja, ka tava balss tiks pieskaitīta.

Nākamajās vēlēšanās balso par Demokrātiskās partijas vai Zaļo partijas kandidātu Kongresa vēlēšanās. Ja demokrāti iegūs tikai piecas vietas Pārstāvju palātā, tad viņi pārņems varu un melnādainie deputāti kļūs par komiteju vai apakškomiteju priekšsēdētājiem. Iedomājies melnādaino apvērsums Pārstāvju palātā! (Tomēr, ja zaļo kandidātiem ir izredzes uzvarēt vai arī ja demokrāti rīkojas tāpat kā republikāņi, balso par Zaļo partijas pārstāvi, jo kopā ar demokrātiem būs iegūts vairākums.) Ne- izpļāpājies par to, ja klausās baltie, - doma par "melnādainu Kongresu" viņus varētu pamatīgi nobaidīt!

4. Kā smieties un priecāties

Atrodi vecās izkārtnes no pagājušā gadsimta 50. gadiem, tās, uz kurām bija rakstīts "Tikai baltajiem". Kad neviens neredz, pielīmē tās pie to uzņēmumu durvīm, kuros melnādainos neņem darbā.

Tāpat šādu izkārtni klusi noliec uz sēdekļa biznesa klasē nākamreiz, kad iekāpsi lidmašīnā.

Piekar to jebkuras sporta komandas birojā, kā arī noliec uz labākajām skatītāju vietām jebkurā NBA spēlē.

Noliec vienu izkārtni Augstākās tiesas priekšā. Kad garām ies Klerenss Tomass, izrādi neizpratni un jautā: "Ko?"

r — — — - IZGRIEZ UN NĒSĀ LĪDZI - — — —

Citāts no 1965. gadā pieņemtā Federālā balsošanas tiesību likuma (laminē un glabā to naudas makā!

2. daļa. Nedz štats, nedz tā politiski teritoriālā vienība nedrīkst noteikt nekādus balsošanas ierobežojumus vai noteikumus, normas, norisi vai procedūru, kuras mērķis ir noliegt vai ierobežot jebkura Amerikas Savienoto Valstu pilsoņa tiesības balsot neatkarīgi no rases vai ādas krāsas.

v-

5. Kā elpot

Iespējams, ka tu vairs to visu nespēj paciest, tevi kaitina it viss - nicinājums, diskriminācija, aizvainojums, izjūtas, ka nevari dzīvot valstī, kurā tik dziļi iesakņojusies neiecietība. Varbūt tu domā, ka pienācis laiks vākties projām un pārcelties uz dzīvi tur, kur melnādainie nav minoritāte, tur, kur vari justies kā savās mājās?

Varbūt tu domā par Āfriku? Padomā vēlreiz!

Lūk, ko cilvēka tiesību organizācija "Amnesty International" ziņo par Āfriku: "Āfrikā joprojām pastāv ļoti nopietnas problēmas - bruņoti konflikti, cilvēku masveida pārvietošana, spīdzināšana un bieži sastopama Āfrikas reģionu vietējo ierēdņu nesodīta patvaļa." Tajā Āfrikas daļā, kas ir dienvidos no Sahāras tuksneša, 52 procenti iedzīvotāji pelna mazāk nekā vienu ASV dolāru dienā. 1998. gadā viens cilvēks mēnesī izdeva tikai 14 dolārus. Tas IR briesmīgāk nekā dzīvot Detroitā.

Paredzamais cilvēka mūža ilgums Āfrikā ir 57 gadi, ne vairāk, un tas ir tikai tad, ja tu dzīvo Ganā. Ja nonāksi Mozambikā, vidējais mūža ilgums būs 37,5 gadi.

Āfrikā valda šķietami nebeidzams sausums. Cilvēki mirst badā. Tur ir pasaulē lielākais AIDS slimnieku (un nāves gadījumu) skaits. Padomā par to visu, un pēkšņi varbūt ir vieglāk sameklēt fotogrāfijas, kurās Trents Lots [64] redzams pliks un nepiedienīgā pozā, lai viņš būtu spiests atteikties no amata (noderēs ari Orina Heča [65] , Toma Dileija un citu politiķu fotogrāfijas).

Eimija Mekambela, viena no daudzajiem afroamerikāņiem, kurus es aptaujāju, kopš sāku rakstīt šo nodaļu (pieci no maniem pēdējiem pieciem matiem ir palikuši melni - kā gan šo grāmatu var saukt par humoristisku - es runāju pavisam nopietni!), uzskata, ka tie, kas vēlas atgriezties pie "melnādainajām saknēm", var doties tikai vienā - Kārību jūras virzienā. Viņa apgalvo: "Kāpēc ne Barbadosa? Tur ir tropu paradīze, cilvēki ir labestīgi, nav nekādu noziegumu. Vidējais mūža ilgums ir 70 un vairāk gadu. 80 procenti iedzīvotāju ir afrikāņi, mēs tur justos gluži kā mājās. Viņi pat runā angļu valodā! Un zini, kas ir neparasti? Karaliene Elizabete būtu mūsu valsts galva! Iedomājies!"

Tas gan liekas jauki, vai ne?[1] Ļoti konservatīvs ASV senators. - Tulk. piez.

[1] Konservatīvs senators. - Tulk. piez.

Tomēr daudzreiz labāk būtu, ja mēs ļautu Eimijai un citiem justies kā mājās tepat Amerikā, kur viņi ir dzimuši. Varbūt kāds var kaut ko ieteikt?

5. NODAĻA. IDIOTU NĀCIJA

VAI TEV ŠĶIET, ka tu dzīvo idiotu nācijā?

Domājot par to, cik daudz mūsu valstī ir stulbu cilvēku, kādreiz es sevi mierināju: "Arī tad, ja valstī ir vismaz 200 miljoni pilnīgi idiotisku muļķu, kaut vai 80 miljoni cilvēku sapratīs to, ko gribu teikt. Tas ir lielāks skaitlis nekā Lielbritānijas un Islandes iedzīvotāju skaits kopā."

Taču kādā jaukā dienā es nokļuvu vienā kabinetā ar cilvēkiem, kas veido ESPN sporta kanāla spēļu raidījumu "Divu minūšu treniņš". Šajā raidījumā tiek uzdoti jautājumi ne tikai par to, kas spēlē kādā komandā, bet ari par to, kas kam iesita 1925. gadā, kad sacentās Bostona un Ņujorka, kas bija gada labākais spēlētājs 1965. gadā, kad vēl pastāvēja Amerikas Basketbola asociācija, un ko Džeiks Vudss1 1967. gada 12. maija rītā ēda brokastīs.[1] Profesionāls beisbola spēlētājs. - Tulk. piez.Pats nezinu atbildes uz šiem jautājumiem, lai gan jāatzīst, ka atceros, kāds bija Dž. Vudsa uniformas numurs - "2". Ak kungs, kāpēc es atceros tik maznozīmīgu faktu?

Nezinu gan. Es sēdēju tajā kabinetā un vēroju, kā desmitiem veču piesakās līdzdalībai raidījumā. Man šķiet, ka es tomēr kaut ko saprotu par amerikāņu smadzenēs meklējamo inteliģenci. Šie uzpumpētie āmurgalvas pulcējās koridorā bariem vien, viņi gaidīja mirkli, viņi galvā pārcilāja simtiem faktu un statistikas datu, cits citam uzdodami jautājumus, uz kuriem, manuprāt, spētu atbildēt tikai Dievs Tas Kungs. Raugoties uz šiem ar testosteronu piepumpētajiem džekiem, varētu domāt, ka tie ir analfabēti, kuri labākajā gadījumā prot izlasīt to, kas rakstīts uz alus pudeles.

Tomēr ne. Viņi visi ir ģēniji. Divu minūšu laikā viņi spēj atbildēt uz visiem 30 neiedomājami triviālajiem jautājumiem. Vienai atbildei paredzētas četras sekundes, ieskaitot arī laiku, kamēr bijušie, bet joprojām slavenie sportisti lasa jautājumus (viņi nelasa īpaši ātri).

Reiz es dzirdēju valodnieku un politisko komentētāju Noamu Comski sakām, ka pierādījumu par to, ka ASV iedzīvotāji nav muļķi, var sameklēt jebkurā ar sportu saistītā radioprogrammā, vajag tikai paklausīties, kā fani atbild uz jautājumiem par ļoti neievērojamiem faktiem. Tas ir pārsteidzoši, jo pierāda, ka amerikāņa smadzenes darbojas nevainojami. Vienīgi jāatzīst, ka tās nepūlas saprast kaut ko interesantu vai satraucošu. Čomskis teica, ka mūsu uzdevums ir arī politiku padarīt tikpat saistošu un interesantu kā sports. Tad amerikāņi nerunās ne par ko citu kā vienīgi par to, kas Pasaules Tirdzniecības organizācijā kam dara pāri.

Taču vispirms diemžēl amerikāņiem būs jāprot izlasīt vārdus "Pasaules Tirdzniecības organizācija".

Amerikā ir 44 miljoni iedzīvotāju, kuru lasītprasme ir ceturtās klases skolēna līmenī, citiem vārdiem sakot, viņi ir funkcionāli analfabēti.

Kā es to uzzināju? Es to izlasīju grāmatā. Tagad arī tu to izlasīji. Nu jau esam pavadījuši zināmu daļu to 99 stundu gadā, kuras vidējais amerikānis pavada, lasot grāmatas (televīziju viņš skatās 1460 stundas).

Esmu lasījis arī to, ka tikai 11 procenti Amerikas iedzīvotāju katru dienu lasa avīzi, ja neskaitām tos, kas lasa tikai humora lappuses un lietotu automašīnu reklāmas.

Ja tu dzīvo valstī, kurā 44 miljoni cilvēku neprot lasīt, bet vēl 200 miljoni to dara nelabprāt, tad, draugs, tu dzīvo ļoti atbaidošā zemē. Valstij, kuras skolu absolventi ir analfabēti un turklāt NEDARA NEKO, LAI VIŅI NEBŪTU NEZINĪŠI UN MUĻĶI, nedrīkst uzticēt pasaules vadīšanu. Vismaz ne līdz tam, kad iedzīvotāju vairākums var uz kartes atrast Kosovu (vai arī jebkuru citu valsti, kuru ASV ir bombardējusi).

Ārzemniekiem tas nav nekāds pārsteigums, ka amerikāņi, kuri gandrīz vai lepojas ar savu muļķīgumu, ir "ievēlējuši" prezidentu, kurš kaut ko lasa reti. Viņš pat nelasa informatīvos dokumentus, kādus viņam sagatavo palīgi, un domā, ka Āfrika ir valsts, nevis kontinents.

Idiotu valstī idiotisks vadonis. Jo mazāk mūsu brīnišķīgajā un bagātajā valstī smadzeņu puslodēm jānopūlas ar faktiem, cipariem, analizēšanu vai kaut ko citu… protams, izņemot sportu, jo labāk.

Mūsu Idiots Virspavēlnieks nedara neko, lai slēptu to, ka viņš ir muļķis. Viņš ar to pat lielās! 2001. gadā Džordžs Bušs teica runu Jēlas Universitātes izlaidumā un lepni paziņoja, ka viņš Jēlā esot bijis viduvējs students. "Tiem no jums, kuriem vidējā atzīme ir patiešām viduvēja, varu teikt, ka arī jūs varat kļūt par ASV prezidentu!" Tiesa, runa bija visai īsa, jo acīmredzot pieminēt to, ka viduvējam studentam vajadzīgs arī tētis, kas kādreiz bija prezidents, brālis, kas ir gubernators valstī, kur var nozaudēt vēlēšanu biļetenus, kā arī Augstākā tiesa, kurā vairums tiesnešu ir tētiņa labi draugi, tikai nevajadzīgi apgrūtinātu runātāju.

Mūsu valstī jau sen ļaudis lepojas ar to, ka vadoņi neko daudz nesaprot. 1956. gadā prezidents Dvaits Eizenhauers izvirzīja vēstnieka kandidātu Ceilonā (tagadējā Šrilanka), kurš nespēja nosaukt nedz Ceilonas premjerministru, nedz arī tās galvaspilsētu, kad šo cilvēku iztaujāja Senāts. Tas neradīja problēmas - Senāts vienalga apstiprināja Maksvela Gluka kandidatūru.

1981. gadā prezidents Ronalds Reigans Valsts sekretāra vietnieka amatam izvirzīja personu, vārdā Viljams Klārks. Kad viņu noklausījās Senāta komisija, viņš vaļsirdīgi atzinās, ka no ārpolitikas neko daudz nejēdz. Klārkam nebija ne jausmas, kā ASV sabiedrotās Rietumeiropas valstis vērtē to, ka tajās izvietoti amerikāņu kodolieroči. Viņš neprata nosaukt Dienvidāfrikas un Zimbabves premjerministrus. Tas nekas. Arī viņš tika mierīgi apstiprināts. Tas viss nogludināja ceļu zīdainim Bušam, kurš pat nevarēja pateikt, kā sauc Indijas un Pakistānas vadītājus. Tās, starp citu, ir divas no septiņām pasaules valstīm, kurām pieder kodolieroči.

Taču Bušs mācījās ne tikai Jēlā, bet arī Hārvardā!

Nesen kāda pētnieku grupa vērtēja 556 pēdējā kursa studentus 55 prestižās ASV augstskolās (Hārvarda, Jēlas, Stanforda universitāte u. c.). Studentiem tika uzdoti vidusskolas līmeņa jautājumi, kam bija dotas vairākas atbildes, no kurām bija jāizvēlas viena. Pavisam 34 jautājumi. Paši labākie studenti pareizi atbildēja ne vairāk kā uz 53 procentiem jautājumu. Tikai viena studenta visas atbildes bija nevainojamas.

40 procenti šo studentu nezināja, kad notika ASV Pilsoņu karš, kaut gan izvēles iespējas bija plašas: A) 1750.-1800. g; B) 1800.- 1850. g.; C) 1850.-1900. g.; D) 1900.-1950. g.; E) kaut kad pēc 1950. g. (Pareizā atbilde ir "C".) Uz diviem jautājumiem pareizi atbildēja procentuāli vislielākais skaits pēdējā kursa studentu: 1) kas ir Snūps Dogs [66] (98 procenti) un 2) kas ir Bīviss un Batheds [67] (99 procenti). Manuprāt, Bīviss un Batheds pagājušā gadsimta 90. gados parādīja lielisku amerikāņu satīru, savukārt Snūpam un citiem reperiem ir daudz kas, ko teikt par Amerikas sabiedrības trūkumiem, tādēļ es nekādi netaisos vainot MTV.

Esmu norūpējies par to, kāpēc tādi politiķi kā senators Džo Lī- bermans no Konektikutas štata un Herberts Kols no Viskonsinas štata uzbrūk MTV. Galu galā - tieši viņi ir atbildīgi par milzīgajiem Amerikas izglītības sistēmas trūkumiem. Ieej jebkurā valsts finansētajā skolā, un tu redzēsi pārpildītas klases, kurās no griestiem pil ūdens, degradējušos skolotājus. Vienā no četrām skolām tu atradīsi skolēnus, kas "mācās" no grāmatām, kuras izdotas pagājušā gadsimta 80. gados vai pat agrāk.[1] Repa mākslinieks. - Tulk. piez.

[1] Varoņi satīriskā multiplikācijas filmā, ko kādreiz demonstrēja mūzikas kanāls MTV. - Tulk. piez.

[1] Saraksts sastādīts 2004. gadā, atsevišķās valstīs līderi, protams, mainījušies. - Tulk. piez.

r — — -| PREZIDENTAM: IZGRIEZ UN NĒSA LĪDZI! |— — — -,

Pasaules piecdesmit lielāko valstu līderi 2004. g. [68]

(Valstis sakārtotas pēc iedzīvotāju skaita]

1. ĶĪNA-prezidents Hu Dzintao 6. PAKISTĀNA - prezidents ,

' 2. INDIJA - premjerministrs Pervezs Mušarafs '

i Atāls Bihari Vadžpaji 7. KRIEVIJA - prezidents i

! 3. ASV - "prezidents" Džordžs Bušs Vladimirs Putins '

i 4. INDONĒZIJA - prezidente 8. BANGLADEŠA - premjerministre i

Megavati Sukarnoputri Bēguma Haleda Zija

ļ 5. BRAZĪLIJA - prezidents Luiss Inasio 9. NIGĒRIJA - prezidents Lula da Silva Oluseguns Obasandžo

JAPĀNA - premjerministrs Juničiro Koizumi

MEKSIKA - prezidents Vincente Fokss

FILIPĪNAS - prezidents Glorija Makapagala-Aroijo

VĀCIJA - kanclers Gerhards Šrēders

VJETNAMA - prezidents Tran Djuk Ljuong

ĒĢIPTE - prezidents Muhammeds HosnI Mubaraks

IRĀNA - augstākais vadonis - ājatolla Ali Hoseini-Hamanī

TURCIJA - prezidents Ahmets Nečdets Sezers

ETIOPIJA - premjerministrs Meless Zenāvi

TAIZEME - premjerministrs Taiksins Činavats

FRANCIJA - prezidents Žaks Širaks

LIELBRITĀNIJA - premjerministrs Tonijs Blērs

ITĀLIJA - premjerministrs Silvlo Berluskoni

KONGO DEMOKRĀTISKĀ REPUBLIKA - prezidents

Džozefs Kabila

DIENVIDKOREJA - prezidents Ro Mu Hjuns

UKRAINA - prezidents Leonīds Kučma

DIENVIDĀFRIKAS REPUBLIKA - prezidents Tabo Mbeki

MJANMA - premjerministrs Tans Šve

KOLUMBIJA - prezidents Aivara Uribe Valess

SPĀNIJA - premjerministrs Hosē Luiss Rodrigo Sapatero

ARGENTĪNA - prezidents Nestors Kirkners

POLIJA - prezidents Aleksandrs Kvasņevskis

SUDĀNA - prezidents un ģenerālleitnants Omārs Hasans Ahmeds Bašīrs

TANZĀNIJA - prezidents Bendžamins Viljams Mkapa

ALŽĪRIJA - prezidents Abdelazīzs Butefliks

KANĀDA - premjerministrs Pols Mārtiņš

MAROKA - premjerministrs Driss Džetou

KENIJA - prezidents Mvai Kibaki

AFGANISTĀNA - prezidents Hamīds Karzaji

PERU - prezidents Alehandro Toledo Manriks

NEPĀLA - karalis Džainendra Bērs Baikrams Šāzs

UZBEKISTĀNA - prezidents Islams Karimovs

UGANDA - prezidents un ģenerālleitnants Joveri Kaguta Museveni

IRĀKA - "prezidents" Džordžs Bušs

VENECUĒLA - prezidents Ugo Čavess

SAŪDA ARĀBIJA - karalis AI Fahda ibn Adalazīzs

MALAIZIJA - premjerministrs Abdallāhs Ahmeds Badavi

TAIVĀNA - prezidents Čens Šubjans

ZIEMEĻKOREJA - prezidents Kims Džongils

RUMĀNIJA - prezidents lons llijesku

GANA - prezidents Džons Agjekums Kufors

Kāpēc tā ir? Tāpēc ka mūsu politiķi (kā arī tie, kuri viņus ievēlē) nolēmuši, ka svarīgāk būvēt bumbvedējus nekā izglītot mūsu bērnus. Viņi labprātāk organizē nopietnas komisiju sēdes, lai iztirzātu to, cik samaitājošs ir televīzijas raidījums "Jackass" [69] , nekā spriež par to, cik amorāli viņi rīkojas, nepievēršot uzmanību mūsu skolām un bērniem. Kārtējo reizi apstiprinājies, ka ASV godam pelnījusi pasaules stulbākās valsts titulu.

Kā man nepatīk rakstīt šos vārdus! Es patiešām mīlu šo lempīgo valsti un tās trakos iedzīvotājus. Taču, kad pagājušā gadsimta 80. gados es apmeklēju ļoti mazus ciemus Centrālamerikā un 12 gadus veci bērni man stāstīja par to, kas viņiem nepatīk Pasaules Bankas darbībā, es izjutu, ka Amerikas Savienotajās Valstīs kaut kā tomēr trūkst.

Trakākais jau nav tas, ka bērni neko nezina, ari pieaugušajiem, kas maksā mācību maksu, zināšanas nav labākas. Kas notiktu, ja mēs pārbaudītu visu Kongresa deputātu zināšanas. Kas būtu, ja mēs liktu visiem tiem komentētājiem, kas nepārtraukti piesārņo televīzijas un radioraidījumus ar savām muļķībām, atbildēt uz negaidītiem jautājumiem? Uz cik daudziem jautājumiem viņi spētu atbildēt pareizi?

Pirms kāda brīža es nolēmu to pārbaudīt. Bija svētdienas rīts. Televīzijā varēja izvēlēties raidījumu par nekustamo īpašumu vai ari "Maklafliria grupa" [70] . Ja tev patīk, kā gaudo narkotikas sarijusies hiēna, tad, protams, tu skatīsies "Maklaflina grupu". Šajā svētdienas rītā, šķiet, Dievs mani sodīja par to, ka neaizgāju uz baznīcu. Es biju spiests klausīties, kā žurnālists Freds Bārnss (patlaban viņš ir labējo žurnāla Weekly Standard redaktors un kanālā Fox News vada raidījumu The Beltway Boys [71] ) vaimanā par to, cik slikta ir ASV izglītības sistēma, uzveļot visu vainu skolotājiem un viņu ļaunajai arodbiedrībai par to, ka skolēnu zināšanas ir tik sliktas.

"Šie bērni pat nezina, kas ir "Iliāda" un "Odiseja"," brēca Bārnss. Pārējie raidījuma dalībnieki piekrītoši māja ar galvu. Viņiem šis cēlais sentiments acīmredzot patika.[1] Ari šis raidījums tiek demonstrēts MTV. - Tulk. piez.

[1] Šajā raidījumā četri žurnālisti pārrunā iepriekšējās nedēļas politiskos notikumus. - Tulk. piez.

5 Politisko diskusiju raidījums. - Tulk. piez.

Nākamajā rītā es piezvanīju Fredam Barnsam. Viņš bija savā birojā Vašingtonā. "Klau, Fred," es viņam teicu. "Kas īsti ir "Iliāda" un "Odiseja"."

Viņš sāka stomīties un nokremšļojās. "Nu, tās ir… nu, zini… nu… labi, tu mani pieķēri. Nezinu, par ko tur rakstīts. Vai tagad jūties laimīgs?"

Patiesībā nebūt ne. Tu, Fred, esi viens no populārākajiem komentētājiem visā Amerikā, katru nedēļu notiek tavs raidījums, tu piedalies arī citos. Tu ar prieku izplati savas "zināšanas" simtiem un tūkstošiem naivu pilsoņu, ar nicinājumu izturoties pret tiem, kam ir vājas zināšanas. Tomēr gan tu, gan arī tavi raidījuma viesi neko daudz nezina. Kļūsti pieaudzis, Fred! Nopērc pāris grāmatas un nenāc ārā no guļamistabas, iekams nebūsi tās izlasījis.

Jēlas, Hārvarda, Prinstona, Dartmuta, Stenforda un Bērklija augstskolas. Ja pabeigsi kādu no šīm universitātēm, tev karjera garantēta. Kas par to, ja minētajā pēdējā kursa studentu pārbaudē 70 procenti no viņiem neko nezināja par ASV Vēlēšanu tiesību likumu, neko nebija dzirdējuši par ASV prezidenta Lindona Džonsona ierosmi "Varenā sabiedrība"? Kam gan jāzina tādi nieki, ja var sēdēt uz itāliešu villas balkona, skatīties, kā riet saule, un datorā pārbaudīt, kāda šodien ir akciju vērtība?

Kas par to, ka nevienā no šīm varenajām universitātēm, kuras apmeklē visi šie nezinīši, studentam pirms absolvēšanas nav jākārto kaut vai viens eksāmens ASV vēsturē? Kam gan vajadzīga vēsture, ja rīt tu taisies kļūt par Visuma valdnieku?

Kas par to, ja 70 procentos gadījumu tiem, kas pabeidz universitāti Amerikas Savienotajās Valstīs, nav bijis nepieciešams apgūt kaut vienu svešvalodu? Vai tad visā pārējā pasaulē mūsdienās cilvēki tāpat nerunā angļu valodā? Ja ne, tad sasodītajiem ārzemniekiem ĀTRI VIEN BŪTU JĀIEMĀCĀS, KAS IR KAS.

Vai nav pilnīgi pie kājas, ka ASV 70 lielākajās universitātēs Angļu literatūras katedras studentiem tikai 23 gadījumos pirms augstskolas absolvēšanas nepieciešams nokārtot eksāmenu par Šekspīru? Vai kāds var man paskaidrot, kāds sakars Šekspīram ar angļu valodu? Ja cilvēks kļūs par biznesmeni, kāds labums no kaut kādām vecām lugām?

Varbūt es vienkārši esmu skaudīgs tāpēc, ka nekad nepabeidzu universitāti. Jā, es - Maikls Mūrs - izstājos no universitātes.

Godīgi sakot, tā oficiāli es nekad no tās neesmu izstājies. Kad biju 2. kursā, es reiz braukāju pa mūsu universitātes teritoriju un meklēju vietu, kur atstāt mašīnu. Tas bija Mičiganas štata pilsētā Flintā. Visas vietas bija aizņemtas, man nebija, kur atstāt mašīnu. Kad stundu nepārtraukti biju riņķojis savā vecajā Chevrolet automašīnā, man viss bija apnicis. "Viss, es izstājos!" kliedzu pa logu. Aizbraucu mājās un pateicu vecākiem, ka vairs neesmu students.

Nozīmīgi datumi ASV vēsturē

1865. gada 19. jūnijs. Kaut ari Atbrīvošanas proklamācijā1 par verdzības atcelšanu jau pirms diviem gadiem bija noteikts, ka vergi Amerikas dienvidu štatos atbrīvojami, ne visi dienvidnieki vēl par to bija uzzinājuši. Šajā dienā ziemeļu štatu armijas ģenerālis ieradās Teksasas štata pilsētā Galvestonā un oficiāli paziņoja vergiem, ka nu viņi ir brīvi cilvēki.

1890. gada 29. decembris. Slaktiņš pie strauta "Ievainotais celis". Lai apspiestu atlikušo Amerikas indiāņu sacelšanos, Amerikas valdība sūtīja armiju apcietināt indiāņu siu cilts vadoni Lielā Pēda. Cilts indiāņi tika aizturēti, viņiem tika atņemti ieroči, un viņus ievietoja nometnē, kuru ielenca karavīri. 29. decembra rītā uz viņiem atklāja uguni un nogalināja 300 lielākoties neapbruņotus siu cilts indiāņus, ari Lielo Pēdu. Tā bija pēdējā kauja 400 gadu ilgušajā genocīdā pret Amerikas pamatiedzīvotājiem.

1896. gada 18.maijs. Tiesas prāvā Plesijs pret Fergusonu ASV Augstākā tiesa nolēma, ka ASV Konstitūcijas 14. labojumā garantētās visu ASV iedzīvotāju vienādās tiesības nepārkāpj noteikumi, kas dzelzceļa vagonos tumšādainiem iedzīvotājiem paredz sliktākus apstākļus. Šis spriedums balstījās uz principu,' ASV prezidenta Ābrahama Linkolna parakstītais dokuments par verdzības atcelšanu. - Tulk. piez.

kas saucās "nošķirti, bet vienādi", un tā rezultātā tika pieņemti tā dēvētie Džima Krouva likumi1.

1914. gada 14. aprīlis. Slaktiņš Ludlovā. Ogļrači Kolorādo štatā daudzus gadus neveiksmīgi centās nodibināt arodbiedrību un uzsāka streiku. Tam sākoties, streikotāji un viņu ģimenes tika izraidītas no firmai piederošajām mājām, kurās viņi dzīvoja, un parkā izvietoti teltīs. 14. aprīļa rītā Kolorādo štata policisti un streiklauži atklāja uguni un nodedzināja teltis. Bojā gāja 20 cilvēku, lielākoties tās bija sievietes un bērni.

1947. gada 22. marts. Prezidents Harijs Trumens parakstīja pavēli Nr. 9835, kurā bija teikts, ka jāizpēta "nelojālu cilvēku iefiltrēšanās" ASV valdībā. Tā aizsākās baiļu un paranojas laikmets, kad, baidoties no komunistiem, tika pārbaudīti seši miljoni cilvēku, savukārt 500 cilvēku tika atbrīvoti no darba, jo tika apšaubīta viņu lojalitāte.

1955. gada 1. decembris. Šuvēja un pilsoņu tiesību aizstāve Roza Pārksa Alabamas štata Montgomeri pilsētā autobusā atteicās dot sēdvietu pasažierim ar baltas ādas krāsu. Šai mierīgajai rīcībai sekoja autobusu boikots Montgomeri pilsētā. Tas turpinājās 381 dienu, par kustības vadoni kļuva Martins Luters Kings, jaunākais. Boikots beidzās tad, kad Augstākā tiesa nolēma, ka segregācijas likumi, kas saistīti ar sabiedrisko transportu, ir nelikumīgi.

1975. gada 30. aprīlis. Saigonas krišana. Amerikāņu kājnieki Vjetnamu oficiāli bija pametuši jau pirms diviem gadiem, taču tikai šajā dienā beidzās šis brutālais karš. Kad bija skaidrs, ka komunisti Vjetnamā pārņems varu, vairākas nedēļas ilga haoss, kura beigās ļaudis izmisuši skatījās, kā pēdējie ASV glābšanas helikopteri pacēlās no ASV vēstniecības jumta. Tajos atradās tie daži bēgļi, kurus bija iespējams izglābt.[1] Džims Krouvs - melnādaina cilvēka tēls vodeviļas izrādēs; šāda veida likumi, piemēram, noteica, ka drīkst ierīkot atsevišķas tualetes, ēdināšanas iestādes u. c. amerikāņiem ar baltu un melnu ādas krāsu. - Tulk. piez.

"Kāpēc?" viņi man jautāja.

"Tāpēc, ka nevarēju atrast, kur atstāt mašīnu." Paķēru konfekti un ķēros klāt pie atlikušās dzīves. Kopš tā brīža neesmu sēdējis skolas solā.

Mana nepatika pret skolu sākās jau pirmajā klasē, kad kopš mācību gada sākuma bija pāgājuši aptuveni divi mēneši. Mani vecāki - lai Dievs viņus svētī par to, ka viņi jau četru gadu vecumā bija iemācījuši man lasīt un rakstīt. Kad sāku apmeklēt Svētā Jāņa pamatskolu, man bija jāizliekas, ka tas viss mani ļoti interesē, kad pārējie bērni kā roboti dziedāja: "A-B-C-D-E-F-G… nu es protu alfabētu, ko tu par to domā?" Katru reizi, kad nācās to klausīties, es gribēju kliegt: "Ko es par tevi domāju? Beidz vienreiz dziedāt šo stulbo dziesmu un atnes man cepumu!"

Tu nevari iedomāties, kā mani tas garlaikoja. Mūķenes, par laimi, to saprata. Kādu dienu māsa Džona Katrīna pasauca mani sāņus un pateica, ka ir nolemts mani nekavējoties pārcelt uz otro klasi. Es biju sajūsmā. Mājās pārnācis, es vecākiem paziņoju, ka jau pirmā mēneša laikā esmu pabeidzis pirmo klasi. Jāatzīst, ka vecāki īpaši nepriecājās par manas ģenialitātes apliecinājumu. Ta vietā, lai teiktu: "KAS PAR…" - viņi iegāja virtuvē, aizvērdami durvis aiz sevis. Es dzirdēju, ka mamma zvana klostera priekšniecei un saka: "Nē, mazais Maikls nekādā gadījumā neapmeklēs klasi, kur visi pārējie bērni ir lielāki un vecāki. Lūdzu, māsa, ļaujiet viņam palikt pirmajā klasē!"

Es jutos satriekts. Mamma skaidroja man, ka visu skolas laiku es būšu jaunākais un mazākais bērns klasē, ja tagad pāriešu uz otro klasi (jāatzīst, ka laika gaitā mans slinkums, kā arī manas ēšanas paražas pierādīja, ka attiecībā uz auguma garumu viņai nebija taisnība). Ar tēti nebija vērts runāt, jo viņš vienmēr lēmumus par izglītību atstāja mammas ziņā. Mamma vidusskolu pabeidza kā labākā skolniece. Es centos paskaidrot, ka gadījumā, ja man liks atgriezties pirmajā klasē, visi bērni padomās, ka otrajā klasē esmu vienkārši izgāzies jau pašā pirmajā dienā. Baidījos, ka pirmās klases bērni, kurus biju pametis ar vārdiem: "Palieciet sveiki, jūs aunapieres!" - mani vienkārši piekaus. Mamma par to neko negribēja dzirdēt. Tad es sapratu, ka vienai personai ir noteikšana pat pār klostera priekšnieci - mātei Mūrai.

Nākamajā dienā es nolēmu, ka ignorēšu vecāku prasību atgriezties pirmajā klasē. Katru rītu pirms zvana skolēniem bija jānostājas līnijā pie skolas pa klasēm un tad jāiesoļo ēkā. Es klusām, bet apņēmības pilns nostājos kopā ar otrās klases skolēniem, lūgdams Dievu, lai Viņš visas mūķenes padara aklas, lai viņas neredzētu, kur es stāvu. Atskanēja zvans. Neviens mani nebija pamanījis. Otrās klases bērni sāka virzīties uz priekšu un es līdz ar viņiem. Urā! Ja man tas izdosies, ja es nokļūšu līdz otrās klases telpai un apsēdīšos, tad neviens mani vairs no turienes neizdabūs. Bet pie pašas skolas ieejas kāds mani sagrāba aiz krāgas. Tā bija māsa Džona Katrīna.

"Šķiet, tu stāvi nepareizajā vietā, Maikl," viņa bargi teica. "Tu joprojām mācies pirmajā klasē." Es sāku protestēt - vecāki neko nesaprot, tie nav mani īstie vecāki un tādā garā.

Nākamos divpadsmit gadus es sēdēju savā vietā, darīju to, kas darāms, bet nepārtraukti domāju par to, kā varētu aizbēgt no skolas. Kad mācījos ceturtajā klasē, es izveidoju skolas pagrīdes avīzi. Mūķenes to aizliedza. Kad biju sestajā klasē, es avīzi atjaunoju. Mūķenes atkal to aizliedza. Astotajā klasē es ne vien atjaunoju darbu pie avīzes, bet arī pārliecināju mīļās māsas, ka man var uzticēt Ziemassvētku ludziņas sacerēšanu. Atceros, tajā es rakstīju, ka skolas telpā iebrukušas žurkas, visas Amerikas žurkas bija sapulcējušās Svētā Jāņa skolā, jo rīkoja "žurku konventu". Šoreiz iejaucās pats priesteris, un jau atkal mana avīze tika aizliegta. Man un draugiem lika kāpt uz skatuves, nodziedāt trīs Ziemassvētku dziesmas un tad nokāpt no skatuves, nebilstot ne vārda. Es noorganizēju, ka puse klases uzgāja uz skatuves un klusēja, tā izpaužot savu protestu pret cenzūru. Pārējie bērni dziedāja. Kad sākās otra dziesma, lielākā daļa protestētāju dziedāja līdzi, jo viņu virzienā niknus skatienus bija raidījuši vecāki. Kad sākās trešā dziesma "Klusa nakts, svēta nakts", arī es padevos un dziedāju līdzi,,bet tajā pašā brīdī es sev solīju, ka cīņu turpināšu.

Mēs visi zinām, ka vidusskola ir sadistisks un nenormāls sods, kādu pieaugušie piešķir jauniešiem tikai tāpēc, ka paši vairs nevar izturēt nepārtrauktos tusiņus. Kā gan citādi var izskaidrot tos četrus brutālās varmācības gadus, kad vidusskolēni cits citu apsaukā un piekauj un tu, cilvēks, dzīvo ar pārliecību, ka tikai un vienīgi tev vēl nekad nav bijis seksa.

Kolīdz es nonācu vidusskolā (līdz ar to valsts izglītības sistēmā), es tūlīt aizmirsu nepatiku pret mūķenēm. Nu man šķita, ka viņas visas bija inteliģentas, pat svētas. Tagad es mācījos vidusskolā, kurā ir vairāk nekā divi tūkstoši skolēnu, tas bija cietums diviem tūkstošiem ieslodzīto. Mūķenes savu mūžu veltīja bērnu izglītošanai, neko neprasot pretī. Savukārt valsts finansētajā vidusskolā visiem bija tikai viens uzdevums: "Noķersim šos mazos draņķus, ieslodzīsim viņus būrī, un tad vai nu salauzīsim viņu gribasspēku, vai arī izvārīsim no viņiem līmi." Dari tā, nedari tā, iebāz kreklu biksēs, tūlīt pārtrauc smīnēšanu, kāpēc tu atrodies ārpus klases? TU NEESI PAREIZI IZPILDĪJIS UZDEVUMU! TEV JĀPALIEK PĒC STUNDĀM!

Kādu dienu es pārnācu mājās no skolas un paņēmu rokās avīzi. Tur bija rakstīts, ka Amerikas štati bija apstiprinājuši 26. Konstitūcijas labojumu, tas nozīmēja, ka vēlēšanu tiesību minimālais vecums tagad bija nevis 21 gads, bet gan 18 gadi. Zemāk bija cits virsraksts: "Skolas padomes prezidents aiziet pensijā, notiks vēlēšanas."

Cik interesanti. Es piezvanīju uz vēlēšanu biroju.

"Man pēc pāris nedēļām būs 18 gadu. Ja es tad drīkstēšu balsot, vai tas nozīmē, ka es varēšu arī kandidēt?"

"Interesants jautājums," teica dāma. "Neviens to vēl nebija uzdevis."

SKOLĒNA TIESĪBU SARAKSTS

Tā kā tu esi Amerikas Savienoto Valstu skolēns, tu droši vien neko daudz nezini par ASV Konstitūciju un savām pilsoņa tiesībām. Piedāvāju iepazīties ar svarīgākajām no tām. Informācija iegūta Amerikas Pilsoņu tiesību apvienībā (ACLU). Ja vēlies saņemt sīkākas ziņas par skolēna tiesībām, par skolām, kas cenšas noteikt to, kā skolēni drīkst ģērbties, par taviem skolas dokumentiem, kā arī par diskrimināciju, kuras cēlonis ir seksuālā orientācija, sazinies ar šīs organizācijas nodaļu tavā štatā vai arī sameklē tās mājas lapu internetā - www.aclu.org/StudentsRights/StudentsRightsMain.cfm

• Konstitūcijas pirmais labojums garantē vārda un apvienošanās brīvību. ASV Augstākā tiesa noteikusi, ka šīs tiesības

(vismaz dažreiz) attiecas ari uz skolēniem, kuru sekmes ir vājas.

1969. gadā Augstākā tiesa nolēma, ka pirmais labojums attiecas arī uz skolēniem, kas apmeklē valsts finansētās skolas. Privātajām skolām piešķirtas lielākas tiesības ierobežot vārda brīvību, jo tās nesaņem līdzekļus no valsts.

Valsts finansēto skolu skolēni drīkst paust savu viedokli mutiski un rakstiski (skrejlapas, nozīmītes, rokas apsējs, T krekls), bet tikai tādā gadījumā, ja tas "būtiski un ievērojami" netraucē mācību procesu vai citas skolas darbības.

Skolas administrācija, protams, drīkst aizliegt skolēniem lietot "rupjus vai nepiedienīgus izteikumus", taču tā nedrīkst cenzēt tikai vienu no diskusijas dalībniekiem.

Ja tu kopā ar citiem skolēniem izdod savu avīzi un vēlies to izplatīt skolā, administrācija nedrīkst to aizliegt, ja vien avīze nav "nepieklājīga" un tās izplatīšana netraucē skolas darbu.

Toties administrācija drīkst cenzēt oficiālo skolas avīzi (to, par kuras izdošanu maksā skola). 1988. gadā Augstākā tiesa apliecināja, ka valsts finansētajās skolās administrācija drīkst

. cenzēt skolēnu valodu oficiālajos skolas izdevumos un pasākumos (lugās, mākslas izstādēs, gada grāmatā, laikrakstā u. c.), ja uzskata, ka skolēnu izteikumi ir nepieņemami vai kaitīgi. Tie ne vienmēr var būt vulgāri vai tādi, kas kavē skolas darbu.

Dažos štatos, to skaitā Kolorādo, Kalifornijas, Aiovas, Kan- zasas un Masačūsetsas štatā, pieņemti likumi par vārda brīvību vidusskolā. Tajos skolēniem noteiktas papildu tiesības. Vietējā ACLU apvienībā tu vari uzzināt, vai arī tavā štatā ir šādi likumi.

Kādu mirkli viņa rakās pa papīriem, tad teica: "Jā, jūs varat būt kandidāts. Tikai jums jāsavāc 20 parakstu, lai jūsu uzvārds tiktu nodrukāts uz biļeteniem."

Divdesmit parakstu? Un viss? Es ne mirkli nebiju domājis, ka politika ir tik vienkāršs darbiņš! Es savācu 20 parakstu, iesniedzu papīrus un uzsāku priekšvēlēšanu kampaņu. Mana politiskā programma sastāvēja no viena teikuma: "Atlaist vidusskolas direktoru un viņa vietnieku!"

Aiz bailēm, ka vidusskolēns varētu atrast likumīgu veidu, kā atbrīvoties no administratoriem, kas viņam rada problēmas, pieci pieaugušie ātri vien sakārtoja dokumentus, lai arī viņi varētu balotēties.

Lieki teikt, ka viņi saņēma pieaugušo balsis. Par mani balsoja ikviens zālītes pīpētājs vecumā no 18 līdz 25 (lai gan, visticamāk, neviens no viņiem nekad vairs nepiedalījās vēlēšanās, toreiz viņi izmēģināja iespēju aizsūtīt skolas administrāciju uz karātavām). Es uzvarēju.

Nākamajā rītā es ierados skolā (vēl vienu nedēļu man bija jādienē skolēna lomā) un koridorā sastapu direktora vietnieku. Protams, mans krekls nebija sabāzts biksēs.

"Labrīt, Mūra kungs," izspļāva direktora vietnieks. Vēl dienu iepriekš viņš mani bija saucis "Ei, tu!". Tagad es biju viņa priekšnieks.

Deviņu mēnešu laikā pēc tam, kad es kļuvu par skolas padomes prezidentu, vidusskolas direktors un viņa vietnieks vēstulē paskaidroja iemeslus, kāpēc iesnieguši atlūgumu. Tā dara nodarbinātie, kuri spiesti aiziet no darba. Pēc pāris gadiem direktors nomira ar infarktu.

Es šo cilvēku pazinu daudzus gadus. Kad man bija astoņi gadi, viņš ļāva man un draugiem slidot un spēlēt hokeju uz maza dīķa, kas viņam piederēja. Viņš bija laipns un devīgs cilvēks, savas mājas durvis viņš allaž atstāja neaizslēgtas, ja kādam no mums vajadzētu apmainīt apavus vai vienkārši sasildīties. Pēc vairākiem gadiem mani uzaicināja grupā par basģitāristu. Man nebija instrumenta, direktors aizdeva man sava dēla ģitāru.

Es to visu atceros, lai atgādinātu, ka cilvēki visi ir labi un cilvēks, ar kuru man vēlāk bija ļoti nopietnas domstarpības, bija tas pats, kas nosalušos knīpas cienāja ar karstu šokolādi.

Mūsdienās skolotāji ir politiķu iecienītākie peramie zēni. Buša, vecākā, administrācijā strādāja tāda persona kā Česters Fins, bijušais

IUIVIU uatija

izglītības ministra vietnieks. Klausoties viņā, varētu domāt, ka visas mūsu sabiedrības problēmas rada pavirši, slinki un nekompetenti skolotāji. "Ja izveidotu sarakstu, kurā iekļautu 10 instances, kuras visvairāk kaitē izglītībai mūsu valstī, man būtu grūti izdomāt, ko likt pirmajā vietā - skolotāju arodbiedrību vai arī augstskolas, kas apmāca jaunus skolotājus," klāstīja Fins.

Jā, mūsu valstī ir pietiekami daudz draņķīgu skolotāju, būtu labāk, ja šie cilvēki darītu kaut ko citu. Tomēr vairākums skolotāju ir cilvēki, kas vēlas izglītot citus. Viņi ir izvēlējušies profesiju, kurā viņiem maksā mazāk, nekā nopelna skolēni, kas tirgo narkotikas. Mēs pārējie cenšamies šos ļaudis sodīt par viņu pašaizliedzību. Nezinu, kā tu, bet es vēlos, lai cilvēki, kas katru dienu mana bērna uzmanību piesaista krietni ilgāk, nekā es pats to daru, būtu pietiekami novērtēti. Tie ir mani bērni, kurus šie cilvēki "gatavo" pasaulei. Dieva dēļ, es negribētu darīt neko tādu, kas viņus nokaitinātu.

Tu tagad domā, ka sabiedrības attieksmei pret skolotājiem vajadzētu būt šādai:

"Dārgie skolotāji, sirsnīgs paldies, ka esat veltījuši visu mūžu manam bērnam. Vai varu jums KAUT KĀ palīdzēt? Vai jums KAUT KO vajag? Vienmēr laipni. Kāpēc? Jo jūs palīdzat manam bērnam, MANAM MĪLULĪTIM, mācīties un augt. Jūs ne tikai esat atbildīgi par to, vai bērns kādreiz spēs nopelnīt naudu, bet arī loti ietekmējat to, kāds ir bērna pasaules uzskats, ko viņš zina par citiem cilvēkiem, kā jūtas. Es gribu, lai mans bērns ticētu, ka viss ir iespējams, visi ceļi viņam ir vajā un visi sapņi piepildās. Katru dienu septiņu stundu garumā es jums uzticu dārgāko, kas ir manā dzīvē. Līdz ar to jūs esat paši nozīmīgākie cilvēki manā dzīvē. Paldies jums!"

Taču tā tas nav. Lūk, kas avīzēs tiek rakstīts par skolotājiem.

"Tīri vai jābrīnās par skolotājiem, kas visu laiku apgalvo, ka pirmajā vietā viņiem ir bērni, bet cenšas izpumpēt visu naudu no sistēmas, nepārtraukti pieprasot lielākas algas." (The New York Post. - 2000. - 26. decembris.)

"Aprēķini rāda, ka mūsu valstī ir 5-18 procenti sliktu skolotāju no 2,6 miljoniem." (To apgalvo Maikls Čepmens laikrakstā lnvestor's Business Daily. - 1998. - 21. septembris.)

"Lielākā daļa profesionālo skolotāju veido noslēgtu sabiedrību, kurā… ievēro vispārzināmas patiesības, nevis analizē sniegto zināšanu noderīgumu." (Duglass Kārminens//77?e Montreal Ga- zette. - 2001. - 6. janvāris.)

"Skolotāju arodbiedrības atbalsta noziedzniekus un skolotājus, kuri skolēnus seksuāli izmanto, tās atbalsta skolotājus, kas vienkārši neprot mācīt." (Pīters Šveicens//National Review. - 1998. - 17. augusts.)

Vai līdzekļi izglītībai Amerikas Savienotajās Valstīs ir prioritāte? Kaut kur budžetā to summa atrodama gan - kaut kur starp finansējumu darba drošības aizsardzībai un gaļas kvalitātes nodrošināšanai. Persona, kas katru dienu rūpējas par tavu bērnu, vidēji katru gadu saņem 41 351 dolāru lielu algu. Kongresa deputāts, kas raizējas tikai par to, kurš tabakas interešu lobētājs šovakar viņam izmaksās vakariņas, pelna 145 100 dolāru.

Ņemot vērā to, ka sabiedrība katru dienu skolotājiem dod pa purnu, nav brīnums, ka šo profesiju izvēlas aizvien mazāk un mazāk cilvēku. Atsevišķās pilsētās trūkst tik daudz skolotāju, ka jāaicina darbā ārzemnieki. Nesen Čikāgas pilsēta pieņēma darbā skolotājus no 28 valstīm, arī no Ķīnas, Francijas un Ungārijas. Ņujorkā šogad pensijā aizies septiņi tūkstoši skolotāju, savukārt 60 procenti to skolotāju, kas stāsies viņu vietā, nav sertificēti.

Taču, lūk, kas mani pārsteidz visvairāk. 2000. gada rudenī 163 Ņujorkas pilsētas skolas mācību gadu uzsāka bez direktora! Iedomājieties! Tas ir skolas, kurās neviens ne par ko neatbild! Acīmredzot Ņujorkas mērs un skolu valde eksperimentē ar haosa teoriju. Brūkošā celtnē iemetīsim 500 trūcīgu skolēnu un paskatīsimies, kas notiks. Pilsētā, kurā tiek kontrolēta lielākā daļa pasaules bagātību un uz vienu kvadrātmetru ir vairāk miljonāru nekā košļeņu uz ielas, vienalga nevar atrast naudu, lai skolotāji saņemtu vairāk nekā 31 900 dolāru gadā. Un mēs esam pārsteigti, ka rezultāti ir tik slikti.

Mēs izturamies nevērīgi ne tikai pret skolotājiem. Amerikas Savienotajās Valstīs skolas burtiski brūk kopā. 1999. gadā katra ceturtā skola ziņoja, ka tās celtnes stāvoklis ir neapmierinošs. 1997. gadā mācības Amerikas galvaspilsētā Vašingtonā sākās ar triju nedēļu nokavēšanos, jo tika konstatēts, ka viena no trim skolām neatbilst drošības nosacījumiem.

Gandrīz 10 procentos skolu skolēnu skaits par 25 vai vairāk procentiem pārsniedz pieļaujamo personu skaitu. Skolēni mācās koridoros, brīvā dabā, sporta zālē, ēdnīcā. Pats savām acīm redzēju skolu, kur viena klase mācījās apkopējas darbarīku glabātavā, kurā neatradās nekas tāds, ko varētu izmantot uzkopšanas darbiem. Ņujorkā gandrīz 15 procentiem skolu nav apkopēju, kas strādā pilnu darbadienu. Skolotājas mazgā grīdas, skolēniem jāiztiek bez tualetes papīra. Mēs jau tagad liekam bērniem pārdot šokolādi, lai skola varētu savākt naudu un skolas orķestrim nopirkt instrumentus. Kas būs turpmāk? Vai bērni mazgās mašīnas, lai nopelnītu naudu tualetes papīram?

Vel viens pierādījums tam, cik maznozīmīgas ir mūsu mīļās atvases, ir lielais slēgto valsts un pat skolu bibliotēku skaits Amerikā. Daudzos gadījumos ir saīsināts to darba laiks. Jā, pats pēdējais, kas mums vajadzīgs, - bērni, kas pavada laiku kopā ar kaut kādām tur grāmatām.

"Prezidents" Bušs man piekrīt, vismaz tā var spriest. Pirmajā budžetā, kādu izstrādāja viņa administrācija, finansējums Amerikas bibliotēkām tika samazināts par 39 miljoniem dolāru jeb gandrīz par 19 procentiem. Interesanti, ka iepriekšējā nedēļā Buša sieva Laura, kura arī kādreiz strādāja par skolas bibliotekāri, paziņoja par jaunu atbalsta programmu ASV bibliotēkām, saukdama tās par "sabiedrības dārgumu krātuvēm", kuras pilnas ar informāciju, kas vienādi pieejama visiem. Prezidenta māte, Barbara Buša, vada Ģimenes lasītprasmes fondu. Protams, viņa pati ir piedzīvojusi to, ko ģimenē nozīmē analfabētisms. Tas ir*labs stimuls nodarboties ar labdarību.

Ja bērns ar grāmatām iepazīstas jau mājās, tad bibliotēkas slēgšana ir skumjš notikums. Toties ģimenēs, kurās neviens nelasa, bibliotēkas slēgšana bērnam ir smags trieciens, jo pilnīgi iespējams, ka bērns nekad neiemācīsies to, cik tas ir lieliski - lasīt. Bērns nevarēs sameklēt informāciju, kas viņam palīdzēs izvēlēties savu ceļu pasaulē. Džonatans Kozols, kas jau daudzus gadu desmitus aizstāv maznodrošināto bērnu tiesības, ir konstatējis, ka bibliotēka skolā "joprojām piedāvā pašu labāko iespēju saskatīt nekomerciālās pasaules bagātības. Citu iespēju trūcīgo mikrorajonu berniem nebūs nekad."

Ja bērnam nav iespējas apmeklēt labu bibliotēku, tad viņš neattīsta izziņas prasmi, kas vajadzīga mūsdienu pasaulē, kura arvien vairāk ir atkarīga no bieži un ātri mainīgās informācijas. Mūsdienās spēja kaut ko izpētīt "droši vien ir pats būtiskākais, ko skolēni var iemācīties" - atzīst Amerikas Skolu bibliotēku asociācijas izpilddirektore Džūlija Vokere. "Ar zināšanām, ko bērni apgūst skolā, viņiem nepietiks visam mūžam. Nereti šie jaunieši dzīves laikā darbosies četrās, piecās dažādās jomās. Viss būs atkarīgs no tā, kā viņi pratīs izmantot informāciju."

Kas vainojams pie tā, ka mūsu bibliotēkas iznīkst? Ja runa ir par bibliotēkām skolās, tad rādi ar pirkstu (jā, ja vēlies, tad to pirkstu) uz prezidentu Ričardu Niksonu [72] . Sākot ar pagājušā gadsimta 60. gadiem un beidzot ar 1974. gadu, bibliotēkas skolās saņēma konkrētu finansējumu no federālās valdības. Savukārt 1974. gadā Niksons mainīja kārtību un noteica, ka turpmāk visu ar izglītību saistīto finansējumu valdība štatiem izdalīs vienā kopējā budžetā un katrs štats drīkstēs pats izlemt, kā ar šo naudu rīkoties. Tikai retā štatā kādam ienāca prātā, ka naudu var izmantot arī skolu bibliotēku labiekārtošanai, un sākās to lejupslīde. Tas ir iemesls, kāpēc daudzās bibliotēkās joprojām jaunākie materiāli ir tie, kas izdoti pagājušā gadsimta 60. un 70. gados. ("Nē, Padomju Savienība nav mūsu ienaidnieks. Tā sabruka jau pirms 10 gadiem…")

1999. gadā žurnālā Education Week žurnālists rakstīja par kādas Filadelfijas pamatskolas "bibliotēku". To pašu varētu teikt par neskaitāmām skolu bibliotēkām mūsu valstī:

"Pat pašas labākās grāmatas T. M. Pīrsa pamatskolas bibliotēkā ir novecojušas, saplēstas un noplukušas. Pašas sliktākās ir gandrīz vai sadrupušas. Tās ir netīras un smirdīgas, uz rokām un drēbēm tās atstāj pelējuma traipus. Krēsli un galdi ir veci vai salūzuši. Nekur nav manāms dators… Enciklopēdiju, biogrāfisko romānu un dokumentālās literatūras fakti un teorijas ir novecojuši, daiļliteratūras grāmatu saturs neatbilst pat aizvainojošiem stereotipiem. Šajos izdevumos skolēnam būs tikpat kā neiespējami atrast precīzu informāciju par[1] Ričards Niksons bija ASV prezidents no 1969. g. lidz 1974. gadam. - Tulk. piez.

AIDS un citām mūsdienu slimībām, par to, kā tiek pētīts Mēness un Marss, par pēdējiem pieciem mūsu valsts prezidentiem."

Lielākā ironija, ka tie politikāņi, kas atsakās ASV izglītību finansēt pienācīgā līmenī, ir tie paši, kuri visu laiku bļaustās par to, ka mūsu bērnu zināšanas ir sliktākas nekā bērniem Vācijā, Japānā un jebkurā citā valstī, kur ir pienācīgas tualetes un ekonomika nebalstās uz košļeņu pārdošanu. Nu pēkšņi politikāņi meklē vainīgo. Viņi vaino skolotājus un liek tiem kārtot akreditācijas eksāmenus. Un politiķi vēlas, lai arī bērni tiktu pārbaudīti - atkal un atkal, un atkal.

Tas, ka pastāv tipveida pārbaudījumi, ar kuru palīdzību tiek konstatēts, kuri bērni prot lasīt, rakstīt un rēķināt, nav nekas traks. Tomēr politiķi un izglītības institūciju ierēdņi mūsdienās ir radījuši ažiotāžu ap šiem pārbaudījumiem visas valsts mērogā. No viņu teiktā izriet, ka visas mūsu valstī pastāvošās izglītības problēmas tiktu atrisinātas kā uz burvja mājienu, ja vien bērni centralizētajos eksāmenos uzrādītu labākus rezultātus.

Tie, kuri patiešām būtu jāpārbauda, ir ne tikai buldurējošie eksperti, bet arī tā dēvētie politiskie vadītāji. Nākamreiz, kad satiec kādu Kongresa deputātu vai Pārstāvju palātas deputātu no sava štata, liec viņam atbildēt uz šiem jautājumiem un pasaki, ka turpmāk alga būs atkarīga no tā, cik daudz būs pareizo atbilžu.[1] Unce - sena masas mērvienība; aptuveni vienāda ar 28,35 g; galons - šķidrumu un beramu vielu tilpuma mērvienība; ASV - 3,8 I - Tulk. piez.

Kāda ir jūsu vēlētāju vidējā gada alga?

Cik procenti bērnu saņem sociālo pabalstu?

Cik daudzām augu un dzīvnieku sugām pasaulē draud izmiršana?

Cik liels ir caurums ozona slānī?

Kurās Āfrikas valstīs zīdaiņu mirstības procents ir zemāks nekā ASV pilsētā Detroitā?

Cik daudzās ASV pilsētās joprojām iznāk divi savstarpēji konkurējoši laikraksti?

Cik unces' ir vienā galonā'?

Vai ticamāk, ka mani nošaus skolā vai nospers zibens?

9. Kā sauc vienīgo ASV štata galvaspilsētu, kurā nav neviena restorāna McDonald?

10. Kāds ir "Iliādas" un "Odiseja" sižets?

ATBILDES

28 584 ASV dolāri

67 %

11 046

10,5 miljoni kvadrātjūdžu [73]

Lībijā, Maurlcijā un Seišelu Salās

B. 34

128 unces

Divas reizes lielāka iespēja, ka tevi nospers zibens, nekā kāds nošaus skolā.

Vērmontas štata galvaspilsēta Montpīljera.

10. "Iliāda" ir sengrieķu autora Homēra eposs, kurā stāstīts par Trojas karu. Arī eposu "Odiseja" sacerējis Homērs. Tajā stāstīts, kā Itakas karalis Odisejs 10 gadu laikā pēc Trojas kara atgriezās mājās.

Visticamāk, ka ģēnijs, kas Kongresā pārstāv tavas intereses, pareizi atbildēs ne vairāk kā uz 50 procentiem jautājumu. Neskumsti! Labā ziņa ir tā, ka pēc gada vai diviem notiks vēlēšanas un tu varēsi ģēniju padzīt no darba.

Sabiedrībā ir grupa cilvēku, kuri nekreņķējas par to, ka skolotāji visi ir stulbi. Tā ir grupa, kurai ir ļoti svarīgi zināt, kādi būs jaunieši, kad kļūs pieauguši. Varētu pat teikt, ka šiem cilvēkiem ir ļoti nopietnas intereses par miljoniem jauniešu, kuriem no skolas nav kur sprukt. Pareizāk būtu teikt, ka viņi interesējas par to, cik daudz naudas ir šo pusaudžu rīcībā (pērn tīņi Amerikā izdeva vairāk nekā 150 miljardus dolāru). Jā, es runāju par Amerikas uzņēmējiem un to, ka viņu dāsnums attiecībā pret mūsu valsts skolām tikai kārtējo reizi pierāda, cik viņi ir ārkārtīgi patriotiski.[1] 1 jūdze = 1609 m. - Tulk. piez.

Kādā veidā šie ļaudis palīdz mūsu skolām?

Saskaņā ar Izglītības komerciālās analīzes centru (CACE) datiem kopš 1990. gada uzņēmēju devīgums arvien pieaudzis. Pēdējo desmit gadu laikā skolu sponsorējums pieaudzis par 248 procentiem. Apmaiņā pret piešķirto finansējumu skola atļauj uzņēmumam reklamēt sevi dažādos pasākumos.

Tā, piemēram, firma Eddie Bauer sponsorē valsts ģeogrāfijas olimpiādes finālu. Skolēni daudzās skolās saņem mācību grāmatas, kurām uz vāka ir tādu firmu kā Calvin Klein un Nike reklāmas. Nike un citi sporta apavu ražotāji cenšas atrast nākamās zvaigznes un tāpēc sponsorē basketbola komandas.

Restorānu ķēde Pizza Hut izstrādāja programmu, kas uzlabotu bērnu lasītprasmi. Ja skolēns mēneša laikā izlasa noteiktu skaitu grāmatu, viņš saņem bezmaksas picu no Pizza Hut. Bērns tiek uzaicināts uz restorānu, kur viņu personīgi apsveic menedžeris un pasniedz lipeklīšus un kuponu, kuru var apmainīt pret picu. Pizza Hut uzskata, ka katrā skolā būtu jāizvieto lasītprasmes programmas labāko sasniegumu saraksts.

Pārtikas preču ražotājiem General Mills un Campbell's Soup radās vēl labāka ideja. Šīs firmas neko nepiešķir, taču skolai ir izdevīgi, ja bērnu vecāki pērk šo uzņēmumu produkciju. Firma General Mills ir izstrādājusi programmu "Kastīšu vāciņi izglītībai". Skola saņem 10 centus par katru kastītes vāciņu, kuru tā nosūta firmai, maksimālā summa gada laikā ir 10 tūkstoši dolāru. Tas nozīmē, ka tajā laikā pārdoti 100 tūkstoši General Mills produktu. Firmas Campbell's Soup programma "Etiķetes izglītībai" nav labāka. Reklāma skan: "Amerikas bērni PAR BRĪVU saņem nepieciešamo skolas aprīkojumu!" Patiesībā skola saņem vienu "bezmaksas" Apple iMac datoru pēc tam, kad firmai nosūtītas 94 950 etiķetes no zupas burkām. Firma Campbell's Soup skolām uzstāda mērķi - panākt, ka katru dienu katrs bērns atnes vienu etiķeti. Ja katru nedēļu katrs bērns atnes piecas etiķetes un klasē ir trīsdesmit skolēnu, "bezmaksas" datoru var iegūt pēc 633 nedēļām.

Attiecības starp skolām un uzņēmējiem nav atkarīgas tikai no šāda veida sponsorēšanas. Pagājušā gadsimta 90. gados ekskluzīvu līgumattiecību skaits starp skolām un gāzēto dzērienu ražotājiem pieauga par neticamiem 1384 procentiem. Amerikā 31 štatā ir 240 rajona skolas, kurās ekskluzīvas tiesības pārdot savu produkciju pieder tādām firmām kā Coca-Cola, Pepsi un Dr. Pepper. Lasītāj, vai neesi kādreiz padomājis, kāpēc Amerikā pašreiz ir daudz vairāk resnu pusaudžu nekā agrāk, kāpēc tik daudz jaunu sieviešu organismā trūkst kalcija, jo viņas mazāk dzer pienu? Kaut gan federālajā likumā noteikts, ka aizliegts gāzētos dzērienus skolās pārdot pirms pusdienām, skolās, kuru klases ir pārpildītas, "pusdienlaiks" pienāk jau rīta vidū. Gāzēts cukurūdens ar sintētiskajām piedevām - patiešām čempiona cienīgas brokastis! 2001. gada martā firma Coca- Cola pakļāvās sabiedrības spiedienam un paziņoja, ka skolām tā piedāvās arī ūdeni, sulu un citus dzērienus, kuros nav cukura un kofeīna, toties ir kalcijs.

Laikam jau firma var atļauties šādu piekāpšanos. Padomāsim, piemēram, par skolām Kolorādospringsas apkārtnē. Kolorādo štats visvairāk sekmējis attiecību veidošanos starp skolām un gāzēto dzērienu ražotājiem. Kolorādospringsā skolas 10 gadu laikā no firmas Coca-Cola saņems 8,4 miljonus dolāru, vēl vairāk, ja gada laikā izdosies pārdot 70 tūkstošus kastu Coca-Cola produkcijas. Lai to panāktu, skolas padomes pārstāvji aicinājuši skolu direktorus ļaut skolēniem neierobežoti iegādāties gāzētos dzērienus un tos lietot arī klases telpās.

Coca-Cola šajā spēlē nav vienīgā. Kolorādo štata Džefersona apgabalā (tajā atrodas arī Kolumbainas vidusskola1) firma Pepsi-Cola noziedoja 1,5 miljonus dolāru jauna sporta stadiona celtniecībai. Dažās apgabala skolās tika ieviests jauns mācību priekšmets - "Gāzēto dzērienu uzņēmums". To palīdzēja izstrādāt arī Pepsi pārstāvji. Skolēni piedalījās gāzēto dzērienu degustācijā, analizēja dzēriena saturu, noskatījās filmu par uzņēmumu un apmeklēja vietējo ražotni.

1996. gadā skolu padome Teksasas štata pilsētā Vaili noslēdza līgumu ar Coca-Cola un Dr. Pepper par gāzēto dzērienu pārdošanu skolās. Katru gadu abas firmas saņēma 31 tūkstoti dolāru. 1998. gadā apgabala pārstāvji pārdomāja un uz 15 gadiem noslēdza jaunu līgumu ar Coca-Cola, paredzot 1,2 miljonu dolāru ieņēmumu. Dr. Pepper iesūdzēja skolu padomi tiesā par iepriekšējā līguma laušanu. Skolas padome firmai Dr. Pepper samaksāja 160 tūkstošus dolāru, lai tā atteiktos no prasības, taču padomei vēl 20 tūkstoši dolāru bija jāsamaksā par juridiskajiem pakalpojumiem.

' Šajā mācību iestādē divi skolēni 1999. gada aprīli nošāva 15 cilvēkus, pēc tam arī paši sevi. M. Mūrs par šo gadījumu veidoja filmu "Bowling for Colum- bine". - Tulk. piez.

Durvis reizēm tiek parādītas ne tikai uzņēmumiem. Arī skolēniem, kuri neatbalsta komerciālu gaisotni skolā, var rasties nopietnas problēmas. Ta, piemēram, Džordžijas štata Evansas pilsētas Grīnbraiera vidusskolas skolēnu Maiku Kameronu uz vienu dienu izslēdza no skolas, jo pasākumā "Coca-Cola dienas" viņam mugurā bija firmas Pepsi krekliņš. "Coca-Cola diena" bija daļa no konkursa "Draudzējies ar Coca-Cola" visas valsts mērogā. Vidusskolas sacentās, lai izstrādātu pašu labāko plānu par Coca-Cola atlaides kuponu izplatīšanu un saņemtu balvu - 10 tūkstošus dolāru. Grīnbraiera skolas pārstāvji teica, ka Maiks Kamerons "esot uzvedies nesavaldīgi un centies izjaukt kopīgo fotografēšanos". Viņš novilcis virskreklu un parādījis Pepsi krekliņu brīdī, kad visi skolēni bija nostājušies tā, lai izveidotu vārdu "kola". Kamerons apgalvoja, ka krekliņš mugurā bijis visu dienu, bet problēmas radušās fotografēšanās laikā. Firma Pepsi kaut ko sajēdz par sabiedriskajām attiecībām un reklāmu. 12. klases skolēns drīz vien saņēma lielu kasti ar Pepsi krekliņiem un cepurītēm.

Ja gaidītie rezultāti netiek sasniegti - skolēni netiks pārvērsti par staigājošām reklāmām, atsevišķos gadījumos uzņēmumiem izdevies to pašu izdarīt ar visu skolu. Uzņēmumi izvieto atbilstošas reklāmas uz skolas ziņojuma dēļiem, sporta zāles tablo, uz jumtiem un sienām un uz mācību grāmatu vākiem, kopējais reklāmu apjoms pēdējā laikā pieaudzis par 539 procentiem.

Kolorādospringsa nepārdeva dvēseli tikai firmai Coca-Cola. Uz skolas autobusiem izvietotas tādu firmu kā Burger King, Wendy's u. c. reklāmas. Skolēni par brīvu saņem grāmatu vāciņus un piezīmju grāmatiņas, kuros reklamētas firmas Kellogg's produkcija, kā arī televīzijas kanāls Fox.

Teksasas štata pilsētiņu Greipvainas un Kālivilas neatkarīgās skolu padomes nolēma, ka klases telpās nekādas reklāmas nebūs, taču atļāva uz divu vietējo vidusskolu jumta izvietot firmu Dr. Pepper un 7-Up logo. Tam, protams, nav nekādas saistības ar to, ka vidusskolas atrodas netālu no Dalasas lidostas, tāpēc tām pāri lido ļoti daudz lidmašīnu.

Skolas meklē ne tikai reklāmas iespējas vien, tās arī mēģina noskaidrot, kā skolēni vērtē dažādus produktus. Tieši tāpēc atsevišķās skolās uzņēmumi stundu laikā veic mārketinga pētījumus. Firma

Education Market Resources pauž viedokli, ka "skolēni klasē atklāti atbild uz jautājumiem". Protams, tieši tā bērniem klasē būtu jāuzvedas, bet ne jau tāpēc, lai radītu labumu kādam uzņēmumam! Ja bērns klasē nevis mācās, bet gan aizpilda mārketinga pētījumu anketu, droši vien tas nav īsti tas, kam skolā būtu jānotiek.

Uzņēmumi saprot, ka var iegūt mērķauditoriju, ja sponsorē mācību līdzekļus. Kopš 1990. gada šāda veida sponsorējums pieaudzis pat par 1875 procentiem.

Dažās skolās bērniem nācies noskatīties filmu, ko veidojusi naftas kompānija Shell Oil. Tajā rādīts, ka vislabākais veids, kā baudīt dabu, ir doties turp mašīnā, kuras bāka piepildīta ar Shell Oil degvielu. Cita naftas kompānija ExxonMobil izstrādājusi plānus stundām, kurās tiek mācīta viela par skaisto dabu, kas meklējama Prinča Viljama jūras šaurumā - tajā, kur kuģa Exxon Valdez avārija radīja milzīgu ekoloģisku krahu. Zināms, ka kādā trešās klases matemātikas grāmatā bērni mācās skaitīt, izmantojot konfektes Tootsie Roll. Konfekšu ražotājfirma Hershey sponsorē mācību programmu, ko izmanto ļoti daudzās skolās, -"Šokolādes sapņu mašīna". Tā aptver gan matemātikas, gan dabaszinātņu, gan ģeogrāfijas un veselības mācības stundas.

Automašīnu ražošanas firma General Motors sagatavojusi ekonomikas mācību programmu, kuru izmanto vairākās vidusskolās. General Motors piedalās arī mācību grāmatu un mācību programmu sagatavošanā. Skolēni mācās par brīvā tirgus ekonomikas jaukumiem, to, kā vadīt uzņēmumu, piemēram, - to pašu General Motors.

Kas gan vēl labāk bērniem mūsu valstī palīdz iegaumēt kāda uzņēmuma logo, ja ne televīzija un internets, kas pieejams klasē? Elektroniskais mārketings ir process, kurā uzņēmums skolu nodrošina ar nepieciešamo tehniku un nosaka mācību saturu, iegūstot tiesības reklamēt sevi. Šī veida mārketings pēdējā laikā palielinājies par 139 procentiem.

Piemēram, firma ZapMe! skolām radījusi iespēju par brīvu izmantot datorus un interneta mājas lapas. Skolai savukārt jānodrošina, ka datori tiks izmantoti ne mazāk kā četras stundas katru dienu. Kur tas suns aprakts? Firma ZapMe! iegūst informāciju, kādas interneta pārlūkprogrammas lapas apmeklē skolēni, un tajās nepārtraukti tiek demonstrētas reklāmas. Šo informāciju pēc tam var pārdot arī citiem uzņēmumiem.

Varbūt pati šausminošākā no elektroniskā mārketinga firmām ir Channel One Television. Katru dienu astoņi miljoni skolēnu 12 tūkstošos klašu skatās šīs firmas sagatavoto ziņu un reklāmas raidījumus. (Jā, tas notiek KATRU DIENU.) 40 procenti vidusskolu audzēkņu gandrīz vai sešas skolas dienas gadā pavada, skatoties Channel One. Cik daudz laika tiek veltīts reklāmām vien? Gandrīz viena diena katru gadu. Nodokļu maksātāju naudā pārrēķinot - tie ir vairāk nekā 1,8 miljoni dolāru.

Protams, gan ārsti, gan skolotāji mūsdienās uzskata, ka bērns drīkst skatīties televīziju tik daudz, cik viņam patīk. Droši vien skolēniem ir piemēroti atsevišķi raidījumi. Pats ar prieku atceros, kā mēs visi skolā vērojām raķešu pacelšanos no bāzes, astronautiem dodoties kosmosā. Channel One raidījumi katru dienu ilgst 12 minūtes, un tikai 20 procenti šī laika tiek atvēlēti politikai, ekonomikai, kultūrai un sociālajiem jautājumiem. Atlikušie 80 procenti veltīti reklāmai, sportam, laika ziņām, filmām un Channel One produkcijas pārdošanas veicināšanai.

Channel One visbiežāk demonstrē tajās skolās, kuru teritorijā dzīvo trūcīgi cilvēki un minoritāšu pārstāvji. Tur vismazāk līdzekļu tiek atvēlēts izglītībai un vismazāk naudas izdod mācību grāmatu un citu mācību materiālu iegādei. Kad šīs skolas saņem līdzekļus no uzņēmējiem, tad visbiežāk aizmirstas tas, ka valdība nenodrošina pietiekamu skolu finansējumu.

Vai tu esi potenciāls skolas šāvējs?

Amerikas Federālais izmeklēšanas birojs (FBI) sastādījis "riska faktoru" sarakstu attiecībā uz skolēniem, kuri varētu skolā veikt vardarbību. Uzmanies no ikviena skolēna, kuram ir

problemātiska uzvedība,

pieejami ieroči,

depresīvs noskaņojums,

kurš

lieto alkoholu vai narkotikas,

ir noslēdzies sevī,

ir augstprātīgs,

nesaprot humoru,

neierobežoti ilgu laiku bez vecāku uzraudzības skatās televīziju un lieto internetu.

To visu varētu attiecināt uz ikvienu skolēnu Amerikas Savienotajās Valstīs, tāpēc tev pienācis laiks tūdaļ pamest skolu. Nebūs pieņemama arī mājmācība, jo tev acīmredzot jābaidās arī pašam no sevis.

Visbiežāk pieaugušie cilvēki ASV vidusskolu apmeklē reti un tikai tāpēc, ka tur mēdz izvietot vēlēšanu iecirkņus. (Ārprāts, kas par ironiju, - mēs piedalāmies demokrātijas svētajā rituālā, un tas notiek celtnē, kur 2000 skolēnu dzīvo totalitāras diktatūras apstākļos!) Koridoros redzam pusaudžus, kas apjukuši un neko nesaprazdami, šļūc no vienas klases uz nākamo, brīnīdamies, kāpēc viņi vispār atrodas skolā. Viņi iemācās atgremot tādas atbildes, kādas valsts gaida no viņiem. Ja skolēns kaut mazliet cenšas atšķirties no citiem, tas ir pietiekams pamats uzskatīt, ka viņš pieder pie mafijas formas tērpos. Es nesen viesojos kādā skolā. Daži skolēni man jautāja, vai esmu ievērojis, ka viņi visi valkā baltas drēbes vai apģērbu citā neuzkrītošā krāsā. Neviens vairs neuzdrīkstējās nēsāt melnas drēbes, kā arī neko spilgtu un atšķirīgu. Bez šaubām, skolēns var nonākt skolas direktora kabinetā, kur viņu gaida skolas psihologs, lai noskaidrotu, vai krekliņš ar grupas Limp Bizkit attēlu tev mugurā nozīmē, ka tu ieradīsies Nelsones jaunkundzes ģeometrijas kabinetā un atklāsi uguni.

Bērni mācās nepieļaut savas personības izpausmi. Viņi saprot, ka labāk neatšķirties no citiem, un aptver, ka nesaskaņu rezultātā skolēns visbiežāk tiek izmests no skolas. Neapšaubi tos, kam ir teikšana! Dari tā, kā tev liek! Nedomā, seko manam piemēram! Un tad gan tev būs laba un veiksmīga dzīve un tu kļūsi aktīvs un kārtīgs mūsu plaukstošās demokrātijas pārstāvis!

KĀ GRAUT SKOLAS KĀRTĪBU, NEVIS PIEMĒROTIES TAI

Ir daudzi paņēmieni, kā tu vidusskolā vari izrādīt pretestību, turklāt jokojot. Galvenais ir iemācīties visus noteikumus un tiesības, kas noteiktas likumā un tavas skolas ētosā. 1a tu izvairīsies no nevajadzīgām nepatikšanām.

Iespējams, ka šādi tu iegūsi arī dažas lieliskas privilēģijas. Deivids Šankula - students, kas palīdz man šīs grāmatas tapšanā, atcerējās, ka tad, kad viņš mācījās kādā Kentuki štata vidusskolā, viņi kopā ar draugiem atrada štata likumu, kurā bijis teikts, ka gadījumā, ja skolēns vēlas apmeklēt štata gadatirgu, tad skolai jāpiešķir viņam brīvdiena. Droši vien štata likumdošanas sapulce šo likumu pieņēma pirms daudziem gadiem, lai kāds lauku bērns varētu aizvest savu cūku uz gadatirgu, nebaidoties no soda skolā. Tomēr likumu neviens nebija atcēlis, un ikvienam skolēnam bija tiesības pieprasīt brīvdienu gadatirgus apmeklēšanai neatkarīgi no iemesla. Tu vari iztēloties skolas direktora sejas izteiksmi, kad Deivids un viņa draugi pastāvēja uz tiesībām atbilstošajā dienā neapmeklēt skolu. Direktors bija pilnīgi bezspēcīgs, lai ko teiktu.

Turpmāk pastāstīšu, ko vēl tu varētu pamēģināt.

1. Pasmejies par vēlēšanām!

Skolēnu padomes vai klases vecākā vēlēšanas ir pilnīgas muļķības, jo tā skola cenšas radīt ilūziju, ka tu vari ietekmēt skolā notiekošo. Lielākā daļa skolēnu, kas piedalās šajos pasākumos, to visu uztver pārāk nopietni vai arī domā, ka tad, kad pienāks laiks iestāties augstskolā, šāda veida pieredze būs noderīga.

Kandidē pats! Kandidē, lai varētu ņirgāties par visu idiotisko notikumu. Izveido pats savu partiju, piešķir tai muļķīgu nosaukumu! Kampaņas laikā izsaki absurdus solījumus: "Ja mani ievēlēs, skolas simbols būs amēba, ja mani ievēlēs, skolas direktoram katru dienu pirmajam būs jāpagaršo skolēnu pusdienas!" Uzzīmē interesantas izkārtnes: "Balso par mani - esmu reāls zaudētājs!"

Ja tevi ievēlēs, varēsi visu savu enerģiju veltīt tam, lai satracinātu skolas vadību, bet tajā pašā laikā palīdzētu citiem skolēniem (pieprasi bezmaksas prezervatīvus, skolēnu tiesības izvērtēt skolotājus, mazāk mājas darbu, lai bērni varētu doties gulēt pirms pusnakts).

2. Izveido skolā klubu!

Tev ir šādas tiesības. Atrodi foršu skolotāju, kas var sponsorēt tavu Aborta tiesību klubu, Vārda brīvības klubu, Mūsu pilsētas integrēto klubu u. tml. Ļauj katram kluba dalībniekam būt "prezidentam", lai vēlāk, kad pienāks laiks iestāties augstskolā, viņi to varētu atzīmēt papīros. Es pazīstu skolnieci, kas vēlējās izveidot Feministu klubu, bet skolas direktors to aizliedza, jo tad būtu jāpieļauj arī Šovinistu kluba izveidošana. Tev neizbēgami nāksies saskarties tieši ar šādu stulbu domāšanu, bet nepadodies. Pateikšu kaut ko smieklīgu. Ja nākas sastapties ar šādu problēmu, pajautā direktoram, vai viņš nebūtu ar mieru kļūt par Šovinistu kluba sponsoru.

3. Izveido savu laikrakstu vai interneta mājas lapu!

Konstitūcijā ir noteiktas tavas tiesības tā rīkoties. Ja tu neraksti neko piedauzīgu un neaizvaino citu cilvēku godu un cieņu, nedari neko tādu, kura dēļ viņi tev varētu aizliegt darboties. Avīze vai mājas lapa ir labākā iespēja, kā pastāstīt to, kas īstenībā notiek tavā skolā. Liec lietā humoru! Skolēni par to būs sajūsmā.

4. Iesaisties sabiedrībā!

Apmeklē skolas padomes sēdes, informē par to, kas notiek skolā! Aicini padomes locekļus kaut ko mainīt! Viņi centīsies tevi ignorēt vai liks tev sēdēt un klausīties nebeidzamas un garlaicīgas runas, un tikai pēc tam ļaus tev runāt. Tomēr agrāk vai vēlāk viņiem būs jāļauj tev runāt. Sūti vēstules vietējā laikraksta redaktoram! Pieaugušajiem nav ne jausmas par to, kas notiek tavā skolā, pastāsti viņiem par to. Visticamāk, tu no kāda gūsi atbalstu.

Visi šie ieteikumi - garantēju - sacels traci, bet tev nav jācīnās vienam pašam. Ja skola lieto represijas, sazinies ar ASV pilsoņu tiesību apvienības vietējo nodaļu. Paziņo, ka tu skolu iesūdzēsi tiesā, skolas administratori vienkārši IENĪST šo vārdu. Atceries, ka nav nekā labāka, kā paskatīties skolas direktoram acīs tad, kad uzvara tev ir rokā! Izmanto šo izdevību

un NEKAD NEAIZMIRSTI VIENU:

"Pasaulē nav neviena dokumenta, kas tev visu mūžu atgādinās par nodarīto."

6. nodaļa. JAUKA PLANĒTA, ŽĒL, KA NEVIENA NAV MĀJĀS

ES VĒLOS viest skaidrību par to, kas, pēc manām domām, patlaban visvairāk apdraud mūsu apkārtējo vidi.

Tas esmu es.

Jā, es esmu ekoloģiskais murgs.

Es esmu visu ekoloģisko murgu māte!

Sāksim ar to, kas es nepiedalos atkritumu pārstrādes procesā. Man tas atgādina iešanu baznīcā. Reizi nedēļā tu apmeklē baznīcu, tad jūties apmierināts pats ar sevi, jo esi izdarījis to, kas jādara. Un tad tu mierīgi atkal vari grēkot, jo tā, protams, ir daudz jautrāk.

Es gribu pajautāt - vai tu tiešām zini, kas notiek ar avīzēm tad, kad esi tās atstājis atkritumu pārstrādāšanas centrā? Kas notiek ar gāzēto dzērienu pudelēm, kad tās ievietotas tvertnēs? Tu saki, ka to visu aizved kaut kur citur un tad pārstrādā? Kā tu to zini? Vai esi kādreiz braucis līdzi, lai paskatītos, kas ar atkritumiem notiek? Vai tevi tas vispār interesē? Droši vien tev šķiet pietiekami, ka tu atsevišķi sašķiro stiklu, plastmasu, papīru un metālu. Lai kāds cits tiek galā ar visu pārējo, vai ne?

Mani nekad nebeigs pārsteigt tas, kāds aitu bars esam mēs, cilvēki, - nešauboties darām visu, ko mums liek. Ja redzam uzrakstu "Atkritumu pārstrāde", tad mēs nedomājot savus atkritumus liekam atbilstošajās tvertnēs, būdami pārliecināti, ka viss tiks pārstrādāts. Ja atkritumu tvertne ir zila, mēs iztēlojamies, ka stikla burkas, kuras mēs tur ievietojam, tiks sašķaidītas, pārkausētas, un pēc tam tiks izgatavotas jaunas burkas, kurās pildīt tomātu mērci.

Padomā vēl!

Kādu vakaru es vēlu atgriezos no darba un redzēju, kā atkritumu savācēji visas zilās tvertnes, kurās ļaudis rūpīgi bija salikuši stiklu, samet atkritumu vāģī kopā ar visiem pārējiem mēsliem. Pajautāju sētniekam, vai tā notiek bieži.

"Viņiem jāsavāc ļoti daudz atkritumu," viņš paskaidroja. "Reizēm viņiem nav pietiekami daudz laika, lai to visu izšķirotu."

Man gribējās noskaidrot, vai notikušais ir ikdienišķa parādība vai kaut kas ārkārtējs. Lūk, ko es uzzināju!

Pagājušā gadsimta 90. gadu vidū vides aizstāvji Indijā konstatēja, ka firma Pepsi valstī rada ievērojamas problēmas atkritumu izvietošanas dēļ. Pepsi plastmasas pudeles it kā tika aizvestas uz ASV pārstrādei, bet patiesībā tika pārstrādātas Indijā, lai ražotu jaunas Pepsi pudeles vai citas plastmasas tvertnes. Uzņēmums Futura lndustry, kurā nonāca lielākā daļa atkritumu, bija izvietots netālu no Madrasas. Tā vecākajam menedžerim nācās atzīt, ka plastmasa lielākoties netiek pārstrādāta. Pats trakākais bija tas, ka vienlaikus firma paziņoja, ka tā Indijā veidos jaunus uzņēmumus, kas ražos - protams - vienreizējas lietošanas plastmasas pudeles eksportēšanai uz Amerikas Savienotajām Valstīm un Eiropu. Savukārt toksiskie blakusprodukti paliks Indijā. Tas nozīmē, ka Indijai jāsamierinās ar kaitējumu apkārtējai videi un cilvēku veselībai, bet ļaudis industriāli attīstītajās valstīs varēs izmantot plastmasas produktus bez jebkādām problēmām. Visu laiku mēs, klienti, mierīgi dzīvojam, būdami pārliecināti, ka "atkritumu pārstrāde" palīdz glābt apkārtējo vidi no piesārņošanas.

Kāds žurnāls Sanfrancisko pilsētā parakstīja līgumu ar papīra pārstrādes firmu. Līgumā bija paredzēts, ka firma reizi mēnesi savāks visu žurnāla makulatūru. Kādu dienu viens no žurnāla darbiniekiem redzēja, ka pārstrādei domātais papīrs tika samests kopā ar McDonald's hamburgeru iesaiņojumu un vienreizējas lietošanas kafijas krūzītēm. Kad žurnāls izteica pretenzijas, firmas pārstāvji visu noliedza.

1999. gadā tika veikts pētījums par to, kas notiek ar visiem atkritumiem, kurus ražo pats Kongress (vai nav anekdote), un konstatēts, ka no 2670 tonnām papīra, kuru Kongress tajā gadā bija izmantojis, 71 procents netika pārstrādāts, jo tas tika sajaukts ar pārtikas produktu atlikumiem un citiem nepārstrādājamiem materiāliem. Tajā pašā gadā aptuveni 5000 tonnas stikla pudeļu, alumīnija burku, papes un citu pārstrādājamu atkritumu no Kapitolija vienkārši tika izmesti izgāztuvē. Nevienam neradās nekādi jautājumi. Ja Kongress būtu šos atkritumus pārstrādājis, nodokļu maksātāji būtu ietaupījuši 700 tūkstošus dolāru.

Atkal un atkal man nācās konstatēt vienu un to pašu - atkritumu pārstrāde patiesībā ir mīts. Mēs visi tiekam krāpti.

Un tāpēc es vairs nepiedalos. Sapratu, ka atkritumu pārstrādes procesos piedalījos tikai tāpēc, lai labāk justos. Es šķiroju papīru, stiklu un metālu, jo nespēju darīt neko citu, lai glābtu mūsu planētu. Kad biju ievietojis pudeles, burkas un avīzes tām paredzētajos konteineros, es izjutu lepnumu par savu rīcību un ticēju, ka visu pārējo izdarīs kāds cits. Tad es mierīgi varēju kāpt atpakaļ savā vāģī - tajā, kas patērē daudz degvielas.

Jā, man pieder minivens [74] , kas ar vienu litru degvielas nobrauc aptuveni 6,3 kilometrus - drusku mazāk, nekā solīja cilvēks, kurš man šo mašīnu pārdeva. Vai, kā man patīk šie spēkrati! Tajos ir daudz vietas, tie negrab, es atrodos aptuveni 30 centimetrus augstāk nekā citi autovadītāji un visu varu redzēt.

Zinu, ka pasaulē runā, ka mēs, amerikāņi, esam pārāk izlutināti, jo mums degvielas cenas ir daudz zemākas nekā citās valstīs, kur ļaudīm nākas maksāt gandrīz trīs reizes vairāk! Taču klausies, mēs nedzīvojam Beļģijā, kuru var šķērsot 35 minūšu laikā. Mūsējā ir milzīga valsts! Mums daudz jābraukā, mums ir milzums darāmā! Pārējai pasaulei jāsaprot, ka tā gūst labumu, ja mēs, amerikāņi, varam aizbraukt no punkta A līdz punktam B. Kā gan strādīgie amerikāņi bez automašīnām nokļūs no darbavietas, kurā strādā dienā, līdz vietai, kur jāpilda nakts pienākumi, - būtiska daļa no plāna radīt globālo ekonomiku?Vieglā automašīna, kurā ir vismaz sešas sēdvietas. - Tulk. piez.

Kā izmantot mazāk degvielas

• Stopo! Tev nekas nebūs jāmaksā, tu satiksi jaunus cilvēkus un piedalīsies interesantās sarunās. Turklāt stopotājam ir labas izredzes saņemt lomu (otrā plāna) raidījumos par noziedzību vai arī kļūt par zvaigzni filmā "Sieviete briesmās".

Dzīvo pilsētā, kurā ir sabiedriskais transports! Tomēr, lūdzu, nebrauc uz Ņujorku, mums jau tā ir par daudz cilvēku. Izvēlies citu pilsētu Amerikā, kur ir tikpat intensīva un lieliska sabiedriskā transporta sistēma kā, piemēram… nu… nu… sasodīts, laikam būs vien jāpārceļas uz Ņujorku. Man ir viena brīva istaba, vari dzīvot pie manis.

Lidostā izsūc degvielu no stāvvietā novietotajām automašīnām! Šīs mašīnas nekur nebrauc. Cik skumji, ka viņām tur jāčurn, ka tik nelietderīgi tiek izmantota degviela tad, kad citiem jāraizējas par piesārņošanu. Tas taču apdraud arī drošību! Iedomājies, kas notiktu, ja automašīnu stāvvietā ietriektos lidmašīna! Tur ir tūkstošiem mašīnu, tās ir pilnas ar ļoti viegli uzliesmojošu degvielu. Tikai atceries, ka, sūcot degvielu, to nevajag norīt.

Uz šosejas brauc aiz lielajiem furgoniem, jo to radītais vēja spēks tevi vilks līdzi! Iespējams, ka ceļu satiksmes drošības speciālisti teiks, ka tā nevajag, bet, tici man, tas ir lietderīgi. Ieslēdz automātisko vadības sistēmu un baudi apkārtējo ainavu. Tiesa, šim procesam ir ari trūkumi. Ļoti iespējams, ka kādā jaukā dienā furgons apstāsies un tev pa purnu sados tēvainis, kuram uz pieres ir uztetovēts "Man niez".

Apmeties uz dzīvi savā darbavietā! Tad tev nebūs velti jātērē degviela, braucot uz darbu, turklāt nebūs katru mēnesi jāmaksā īre! Uz bosu noteikti atstās iepaidu tas, ka tu vienmēr darbā ierodies pirmais, bet mājās ej pēdējais.

Saproti, esmu dzimis Mičiganas štata pilsētā Flinta. Kādreiz manu pilsētu sauca par "spēkratu pilsētu" (nejaukt ar "motoru pilsētu" - Detroitu). Flinta atrodas aptuveni stundas brauciena attālumā uz ziemeļiem no Detroitas, un kādreiz manā pilsētā tika samontētas visas Buick zīmola automašīnas. Tagad tur neviens vairs ar to nenodarbojas.

Ja cilvēks ir uzaudzis sabiedrībā, kuras centrā ir mašīna, tad agrāk vai vēlāk mašīna kļūst par cilvēka piedevu. Mašīna ir mūzikas salons, ēdamistaba, guļamistaba, mājas kinozāle, birojs, lasītava - tur tu dari gandrīz visu to, ko dzīvē vispār uzskati par svarīgu.

Kad kļuvu pieaudzis, nolēmu, ka nevēlos iegādāties General Motors automašīnas, galvenokārt tāpēc, ka tās bieži lūst. Es pirku firmu Volkswagen un Honda ražojumus un lepni braukāju pa visu pilsētu. Ja kāds man jautāja, kādēļ nepērku Amerikā ražotu mašīnu, es vienmēr lūdzu viņam atvērt savas mašīnas pārsegu, kur uz motora rakstīts: "RAŽOTS BRAZĪLIJĀ", uz siksnām -"RAŽOTS MEKSIKĀ" un uz radio -"RAŽOTS SINGAPŪRĀ". Vai jūsu spēkratos ir kaut kas tāds, kas nodrošinātu darbavietu Flintas iedzīvotājiem, izņemot mazo lipeklīti uz mašīnas vadības paneļa, kas vēsta, ka automašīna ražota Amerikā?

Mana Honda Civic nekad nav sabojājusies. Astoņi gadi, divi miljoni kilometru jūdžu, mehāniķis bija jāuzmeklē tikai tad, kad pienāca laiks kārtējai pārbaudei. Tajā dienā, kad mašīna salūza, es biju bezdarbnieks, atrados uz Pensilvānijas avēnijas Vašingtonā, aptuveni četrus kvartālus no Baltā nama. Es nostūmu mašīnu malā, noņēmu numurus un pateicu tai čau.

Nākamo deviņu gadu laikā es mašīnas vairs nepirku. Lielākoties strādāju Ņujorkā, tur mašīna nav vajadzīga, jo pilsētā ir lieliska sabiedriskā transporta sistēma, kā arī liels bars uzticamu taksometru šoferu. Tā kā visai daudz laika nācās pavadīt ceļā uz mājām Mičiganā un man apnika nomāt firmas Avis mašīnas, jo tās nepārtraukti bojājās, nopirku firmas Chrysler minivenu. Vienu varu pateikt pavisam skaidri - nekad mūžā es vairs nelīdīšu kādā no tām iepriekšējām mazajām skārda bundžām, kurās man jāiespiežas kā desai apvalkā.

Iekšdedzes dzinēja izmantošana vairāk nekā kaut kas cits ir veicinājusi mūsu planētas globālo sasilšanu. Gandrīz puse to vielu, kas piesārņo gaisu, izplūst no tavas mašīnas, katru gadu šī piesārņojuma dēļ nomirst gandrīz 200 tūkstoši cilvēku. Globālā sasilšana nozīmē, ka vidējā gaisa temperatūra mūsu pasaulē katru gadu paaugstinās. Globālā sasilšana var būt par cēloni sausumam dažās pasaules vai- stīs. Nokrišņu trūkums apdraud gan lauksaimniecību, gan arī cilvēka veselību. Ļoti drīz mēs piedzīvosim prātam neaptveramu katastrofu, ja vien neiemācīsimies, kā temperatūru atkal pazemināt.

Bet, mīļo stundiņ, kaut tu zinātu, cik lieliski ir braukt ar manu minivenu! Tas ir tik kluss, vismaz tajos brīžos, kad neklausos grupas Korn mūziku kompaktdisku atskaņotājā, kuram ir astoņi fantastiski skaļruņi. Ar pilnu bāku varu nobraukt 640 000 km, klausoties skaļu mūziku, elpojot kondicionētu gaisu un priecājoties par bezroku režīma mobilo telefonu, kas dod iespēju izdevējam piezvanīt man un pateikt paldies par lielo darbu, kāds veltīts šīs grāmatas tapšanā, kā arī paziņot, ka mani nošaus ceturtdien, lai izdevējs pēc tam varētu doties mājās un noskatīties raidījumu "Smieklīgākie šaušanas incidenti ASV skolās".

Ir labi zināms, ka Detroitā ražo masu patēriņam domātas automašīnas, kuras ar vienu litru degvielas nobrauc 19 kilometrus, un furgonus un minivenus, kuru degvielas patēriņš ir viens litrs uz 15 kilometriem. Tajā gadā, kad automašīnu ražotāji ziņoja par pašiem labākajiem rezultātiem šajā jomā (tas bija 1987. gadā, kad ASV prezidents vēl bija Ronalds Reigans), mašīnas Amerikā ar vienu litru degvielas vidēji nobrauca 11,05 kilometrus. Astoņus gadus pēc tam, kad amatā stājās videi draudzīgais Bils Klintons - tas pats, kas solīja, ka savas prezidentūras laikā viņš nodrošinās, lai tiktu ražotas mašīnas, kuras ar litru degvielas nobrauc 17 kilometrus, vidējais rādītājs Amerikas Savienotajās Valstīs bija vēl sliktāks - tikai 10,45 kilometri! Kad 1993. gadā notika B. Klintona pirmā inaugurācija, firma General Motors sarīkoja viņam lielisku balli. Laikam ir nepieklājīgi aizvainot tos, kas tev par godu rīko svinības.

Klintons Amerikas lielākajām automašīnu ražotājfirmām uzdāvināja lielisku dāvanu, kad paziņoja, ka likums par degvielas patēriņu nav attiecināms uz tā dēvētajām SUV mašīnām [75] . Šī lēmuma rezultātā lielie monstri katru dienu patērē 280 tūkstošus barelu naftas. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc Buša valdība vēlas uzsākt naftas urbumus valsts dabas rezervātos Aļaskas ziemeļos. Bušs apgalvo, ka tad mēs katru dienu varēsim iegūt 580 tūkstošus barelu naftas. Tas ļaus divkāršot SUV skaitu uz mūsu valsts ceļiem.[1] SUV (Sports Utility Vehicle) - liela apvidus mašīna. - Tulk. piez.

Bet tagad padomā: ja Klintons būtu nolēmis, ka degvielas patēriņa normas attiecināmas ari uz SUV mašīnām, kaut vai pielīdzinot tās miniveniem (atšķirība būtu tikai daži litri), nebūtu nekādas vajadzības meklēt naftu Aļaskā.

Tagad, kad uz ceļa ir visi šie SUV, es no sava minivena vairs neredzu, kas notiek man priekšā. Šie spēkrati ir tik milzīgi un atbaidoši, tie atgādina mini furgonu, kura šoferis ir sapīpējies kokaīnu. Kam īsti domātas SUV automašīnas? Laikam sākumā tās bija paredzētas cilvēkiem, kuriem nepieciešams pārvietoties pa apvidiem, kur nav ceļu. Saprotams, ka tā varētu būt, teiksim, Montānas štatā. Taču kāda velna pēc tie ir vajadzīgi visiem idiņiem, kas ar tiem braukā pa Manhetenas pārpildītajām ielām?

2001. gada jūnijā grupa ievērojamu zinātnieku paziņoja, ka globālā sasilšana ir nopietna problēma, kā arī to, ka situācija nepārtraukti pasliktinās. Savā pētījumā, ko pasūtīja Buša, jaunākā, valdība, vienpadsmit vadošie vides speciālisti (to vidū arī vairāki, kuri pirms tam apšaubīja globālās sasilšanas iespējamību) secināja, ka Zemes atmosfēras sasilšanā lielākoties vainojami cilvēki, un tā rezultātā patlaban situācija ir visnotaļ draudoša.

Šis pētījums radīja galvassāpes Džordžam Bušam ("naktī es guļu bez problēmām"). Viņš, kā arī viņa valdības locekļi strikti atteicās lietot vārdus "globālā sasilšana" un atkārtoti apšaubīja to, ka gaisa piesārņojums bīstamā veidā sakarsē mūsu planētas atmosfēru. 2001. gada jūlijā Bušs nokaitināja pasaules vadošos politiķus, kad noraidīja Kioto protokolu, kuru izstrādāja vairāk nekā 160 valstis (arī ASV). Tā mērķis bija mazināt globālo sasilšanu. Taču to, ka pasaulei draud ievērojama dabas katastrofa, apgalvoja Buša izraudzītie zinātnieki. •

Nezinu, nezinu. Varbūt šajā gadījumā jaunajam Džordžam zināmā mērā ir taisnība. Turkiāt man jau patīk siltums. Es dzīvoju Mičiganā, kur ziema ir pretīga un vasara ilgst trīs nedēļas. Man patīk mazliet "mērenāks" klimats. Pajautā jebkuram cilvēkam, vai viņš labprātāk pavadītu dienu saulainā pludmalē vai ziemas vētrā, kad ir tik auksts, ka mēle pielīp pie aukslējām. Varu saderēt, ka deviņi no katriem 10 amerikāņiem, kuriem tu uzdosi šo jautājumu, jau būs sameklējuši peldbikses, saulesbrilles un alu. Kas par to, ka nepieciešams ļoti iedarbīgs pretiedeguma krēms.

Taču pagājušajā vasarā notika kaut kas tāds, kas mani mazliet šokēja. Laikrakstā The New York Times es izlasīju, ka pirmo reizi cilvēces vēsturē Ziemeļpols bija… izkusis! Pilns kuģis ar zinātniekiem devās uz Ziemeļpolu, bet ledus tur vairs nebija. Šī ziņa radīja tādu paniku, ka pāris dienas vēlāk laikraksts bija spiests precizēt, ka Ziemeļpols, protams, nav izkusis, bet gan vienkārši kļuvis mazliet irdens. Tā tas ir! Labi, atceros pēdējo reizi - tas bija pagājušā gadsimta 90. gados, kad tika teikts, ka vajag nomierināties, kaut gan Zemei tuvojas milzīgs asteroīds, kurš nākamo divdesmit gadu laikā ietrieksies mūsu planētā. Arī toreiz informācija nekavējoties tika atsaukta, bet mēs taču visi zinām, kas notiek. Tie, kas ir pie varas, nekad neteiks, ka beigas ir teju klāt, jo tad radīsies masu panika un cilvēki masveidā atteiksies no žurnālu abonementiem.

Pēdējā leduslaikmeta dēļ globālā temperatūra bija mainījusies tikai par deviņiem grādiemPatlaban mēs jau esam gandrīz pusceļā. Daži lietpratēji paredz, ka nākamo 100 gadu laikā temperatūra paaugstināsies par 10,4 grādiem. Venecuēlā 1972. gadā bija seši lieli ledāji, tagad to ir tikai divi. Par sniegu uz Kilimandžāro kalna tika rakstīta dzeja, tagad sniega tur tikpat kā vairs nav. Kad uz Haterasa raga 1870. gadā tika uzcelta bāka, tā atradās 457,2 metrus no jūras malas, patlaban ūdens pietuvojies tādā mērā, ka paisuma laikā to no bākas šķir tikai 48,77 metri. Pirms kāda laika bāka tika pārvietota dziļāk sauszemē.

Ja abu Zemes polu ledus izkustu, jūras līmenis paaugstinātos aptuveni par 10 metriem, būtībā no Zemes virsas pazustu visas pilsētas jūras krastā, viss Floridas štats (arī balsošanas tehnika). Zinu, ka tādām pilsētām kā Ņujorka un Losandželosa laba mazgāšana nenāktu par sliktu, bet sālsūdens trīs stāvu augstumā Manhetenā? Nē, tas man nebija ienācis prātā.

Starp citu, Floridā arī ir vainīga par šo nožēlojamo situāciju. Kāpēc? Pajautāsim Freona kungam. Pirms nebija gaisa kondicionēšanas, Floridā un citur ASV dienvidos dzīvoja salīdzinoši maz cilvēku, jo karstums un mitrums bija neizturams. Ja Teksasā ir gandrīz 100 grādu silts, cilvēks nemaz nevar pakustēties. Ņūorleānā gaiss ir tik smacīgs, ka gandrīz nav iespējams elpot. Nav brīnums, ka cilvēki

' Šeit: pēc Fārenheita, pēc Celsija - aptuveni pieci grādi. - Tulk. piez.

ASV dienvidos runā tā, ka neviens viņus nevar saprast. Tādā karstumā vispār nav iespējams izveidot sakarīgu patskaņu un līdzskaņu apvienojumu. Uzskatu, ka šis nežēlīgais un paralizējošais karstums ir iemesls arī tam, ka Amerikas dienvidos nav radušies nekādi izcili izgudrojumi vai lieliskas idejas, nekas tāds, kas veicina mūsu civilizācijas attīstību (ar retiem izņēmumiem - Liliana Helmane, Viljams Folkners un R.). Reinolds [76] ). Ja ārā ir tik karsts, kas ir spējīgs domāt, kur nu vēl lasīt?

Kā pārciest globālo sasilšanu

Mājās sameklē visu to, kas peldēs uz ūdens tad, kad ledus izkusīs, īpaši priekšmetus no sintētiskiem materiāliem, jo tie mēdz būt ūdensizturīgi.

Paskaties arī dārzā, tur ir ūdensnecaurlaidīgi krēsli ar atveri, kur ielikt plastmasas krūzīti. Tā kā ar tiem var vizināties peldbaseinā, tad var peldēt arī okeānā. Kurš teicis, ka katastrofiska ledus izkušana nav pavisam jautra lieta?

Kartē atrodi visaugstāko punktu savā apkārtnē un nosaki īsāko ceļu līdz turienei! Mācies evakuēties!

Nežēlo līdzekļus aizveramu plastmasas maisiņu un ūdensdrošu fotoaparātu iegādei!

Iemācies peldēt! Nekavējoties. īpašu uzmanību pievērs ietei

kumiem, kā ilgstoši noturēties virs ūdens!

Brīvdienas pavadi Montānā, nevis Floridā! Pasaki bērniem, ka kārtējo pavasara piedzeršanos var pārcelt no Deitonbīčas uz Boisi [77] ![1] cigarešu ražošanas firma. - Tulk. piez.

[1] Deitonbīča atrodas Floridas štatā un ir populāra atpūtas vieta, bet Boisi apmeklē maz cilvēku. - Tulk. piez.

Taču tad tika izgudrots gaisa kondicionētājs un dienvidos pēkšņi kļuva iespējams strādāt. Reģionā būvēja debesskrāpjus, un ziemeļnieki, kuriem bija apriebusies ziema, uz turieni pārcēlās bariem vien. Uz darbu varēja aizbraukt mašīnā, kas bija aprīkota ar kondicionētāju, visu dienu bija iespējams pavadīt birojā vai mācīties skolā ar kondicionētu gaisu. Vakarā varēja ierasties mājā, kur darbojās kondicionētājs, lai plānotu, kā brīvdienās dedzināt krustus [78] un organizēt pikniku.

Pirms spējām aptvert, dienvidi jau piedzīvoja uzplaukumu, mūsdienās tie jau kontrolē visu valsti. Konservatīvā ideoloģija, kura radās dienvidos tad, kad tur vēl pastāvēja verdzība, patlaban izplatījusies pa visu valsti. Deputāti vēlas, lai sabiedriskās vietās tiktu izvietoti desmit baušļi, skolās mācītu Bībeli un lūgtu Dievu. Dažas grāmatas jāaizliedz. Jāienīst federālā (tātad - ziemeļu) valdība. Valsts un sabiedriskie pakalpojumi jāsašaurina. Jebkurā mirklī jābūt gataviem karot. Ikvienu problēmu var atrisināt ar vardarbību. Lūk, tādi ir "jauno" dienvidu politiķu principi. Ja tā labi padomā, tad jākonstatē, ka dienvidi beidzot uzvarējuši Pilsoņu karā, jo beidzot viņi ir pievilinājuši stulbos ziemeļniekus ar gaisa kondicionētāju un ledusskapī iebūvētu ledus aparātu.Vadošā lielveikalu ķēde ASV. - Tulk. piez.

1 Kukluksklanieši savos nakts saietos dedzināja krustus. - Tulk. piez.

Ko labu paveica dienvidi

Es ASV dienvidus esmu aprakstījis tā, ka rodas iespaids, ka tur dzīvo tikai sasvīduši rasisti un darbojas moderni uzņēmumi, bet taisnības labad izdevējs lūdza man uzskaitīt, par ko varam būt pateicīgi dienvidiem. Lūk, kāds saraksts iznāca!

Vītināta gaļa

Limonāde

Feinas balles

Labas manieres

Kantrimūzika

Diendusa šūpuļtlklā

Skaistumkaralienes

Maikls Džordans

Wal-Mart2 lielveikali

Aligatoru medības

Disnejlenda

Ja tu netici, ka dienvidi mūsdienās ir visuvareni, atceries pēdējās četras prezidenta vēlēšanas. Lai uzvarētu vēlēšanās, tev bija jāpiedzimst dienvidos vai ari tev dienvidi bija jāpieņem par savu dzīvesvietu. Jā gan, uzvarētājs pēdējās desmit prezidenta vēlēšanās (vai cilvēks, kas izvirzīts par Augstākās tiesas tiesnesi) bijis tas, kuram ir visciešākās saites ar dienvidiem vai rietumiem. Mūsdienās neviens ziemeļnieks nevar kļūt par valsts vadītāju.

Gaisa kondicionēšana visu padarīja iespējamu. Tagad, kad atvērtas durvis dienvidu politiķiem un dienvidu štatu klimatam, karstie vēji tiek eksportēti pa visu pasauli, jo mūsdienās caurums ozona slānī ir realitāte. Pašlaik, kad rakstu, caurums atrodas virs Antarktikas un ir divarpus reizes lielāks nekā visa Eiropa]

Ozona slānis atmosfērā mūs visus pasargā no ultravioletā starojuma, kas rada vēzi un var izraisīt nāvi. Caurums šajā struktūrā rodas tāpēc, ka cilvēki izmanto alkānu halogēnatvasinājumus - ķīmiskas vielas, ko galvenokārt lieto ledusskapju, gaisa kondicionētāju un aerosolu ražošanā. Kad šīs vielas nonāk atmosfērā un sastopas ar cilvēkam neredzamiem gaismas stariem (tādi ir arī ultravioletie stari), tās veido savienojumus, kas iznicina ozonu. Kas visvairāk rada šīs ķīmiskās vielas? Gaisa kondicionētāji automašīnās.

Tas man liek atcerēties vēl vienu aksesuāru, kāds neizbēgami vajadzīgs izglītotam jaunam amerikānim, - dzeramais ūdens pudelē. Kādēļ gan par brīvu dzert ūdeni no krāna, ja var izdot dolāru un vairāk tieši par to pašu, turklāt iegūt īpašumā plastmasas pudeli, pretendējot, ka tā tiks pārstrādāta?

Es Ņujorkā kādreiz nedzēru ūdeni no pudelēm, ticēju stāstam, ka šajā pilsētā krāna ūdens ir viens no tīrākajiem pasaulē. Es zināju, ka ūdeni glabā 22 rezervuāros Ketskila kalnos, netālu no Hudzonas upes. Tas pilsētā nonāk ar sarežģītas akveduktu sistēmas palīdzību. Šāds ūdens ir tik tīrs!

Taču kādu vakaru es ciemojos pie draugiem un paziņa teica, ka katru reizi, kad tas ir iespējams, viņš ar ģimeni apmeklē "savu dārza mājiņu pie Kroutonas ūdenskrātuves".

"Jums ir dārza mājiņa tur, kur tiek ņemts dzeramais ūdens?" es jautāju.

"Nu, ne gluži tā malā, bet gan otrā pusē ceļam."

"Tatad gar dzeramā ūdens ņemšanas vietu ved lielceļš? No ceļa taču šis tas nokļūst arī ūdenī - eļļa, atkritumi no riepām u. c."

"Tas viss tiek iznīcināts tad, kad ūdens nonāk Ņujorkā," teica mans paziņa.

"Reiz tas nonāk Ņujorkā, neko vairs nevar iznīcināt," es iekliedzos. "Ūdenim, kas plūst uz pilsētu, jāsatur visas iespējamās cilvēces rīcībā esošās vielas, kas iznīcina kaitīgās baktērijas."

Un tad mans paziņa jūsmīgi sāka stāstīt par to, cik lieliski ir braukāt pa ūdenskrātuvi ar motorlaivu.

Kā pārliecināties, ka dzeramais ūdens ir nekaitīgs

Lobē Kongresu, lai valstī tiktu lietots dzeramais ūdens pudelēs.

Shēmā savieno pilsētas ūdensvadus ar tām vietām, kur uzņēmumi iegūst strauta ūdeni. Ja ūdensvadam jāšķērso Atlantijas okeāns, lai to savienotu ar kaut kādu strautu Alpu kalnos, tas nekas. Mēs zem okeāna esam izbūvējuši telekomunikāciju kabeli, noteikti spējam izvietot arī ūdensvadu, lai apmierinātu savas slāpes.

"LAIVĀ?" es iebrēcos. "Jūs gribat teikt, ka braukājat pa manu dzeramo ūdeni?"

"O jā, es arī makšķerēju. Štats mums ļauj turpat krastā glabāt laivu."

Nākamajā dienā es nopirku vairākas kastes Evian dzeramā ūdens.

Protams, dzeramais ūdens, kas pildīts pudelēs, arī rada problēmas. Tas, pirmkārt, ir nenormāli dārgs. Otrkārt, tas, tāpat kā atkritumu pārstrāde, neliek man domāt par to, kas notiek ar ūdeni Amerikas Savienotajās Valstīs. Kamēr vien es varu savas grāmatas pārdot tādā skaitā, lai varētu atļauties nopirkt franču dzeramo ūdeni, kālab gan man būtu jāraizējas par to, ka firma General Electric Hu- dzonas upēs sagāzusi milzīgu daudzumu kaitīgu vielu? Galu galā - pirms 200 gadiem Amerikas indiāņi upē meta visus savus mēslus, un, kad Amerikā ieradās pirmie cilvēki ar baltu ādas krāsu, viņi upē

iepludināja kanalizācijas ūdeņus. Bet, skat, kādu milzīgu metropoli ar laiku uzcēla!

Citas vēlamās piedevas dzeramajam ūdenim

ASV valdība ūdenim pievieno fluoru, bet mums ir daudz lielisku uzņēmumu, kas dzeramajam ūdenim, kurš pildīts pudelēs, pievieno kofeīnu, vitamīnus, augļu garšas koncentrātus un mikroskopiskus organismus, kas cilvēka veselībai ir kaitīgi. Kāds tam ir cēlonis? Kāpēc jānovērš tas, par ko zobārsts būs priecīgs? Fluorīdu taču var atrast arī zobu pastā! Manuprāt, vajag, lai dzeramajam ūdenim būtu pievienots

buljons,

zāles pret depresiju,

stipri pipari,

sojas konfektes,

īsti tomātu gabaliņi,

krējums (ar samazinātu tauku saturu).

Manhetena arī ir lieliska vieta, kur pārdod labu liellopu gaļas steiku. Pirms dažiem gadiem es nevienu dienu nevarēju iztikt bez liellopu gaļas, reizēm to ēdu pat divas reizes dienā. Tad kādu dienu es bez īpaša iemesla to pārstāju darīt. Četru gadu laikā neviena kripatiņa no govs gaļas nenonāca manā vēderā. Varu apgalvot, ka tie bija četri veselīgākie gadi manā mūžā (tādi veči kā es jēdzienu "veselīgs" definē šādi: "Laika posms, kurā es nenomiru.").

Kur ir liellopu gaļa? Tādas vispār nav! Kā kļūt par hinduistu

Saskaņā ar tradīcijām cilvēkam, kas vēlas kļūt par hinduistu, jādara mazliet vairāk, nekā vienkārši jāpieņem hinduisms un

jādzīvo atbilstoši tam. Viens no hinduistu uzskatiem ir tas, ka govs ir visas radības māte, jo tā dod pienu, kas visiem ir veselīgs. Govs nogalināšana līdz ar to ir liels grēks. Lai kļūtu par hinduistu, visbiežāk jārīkojas šādi:

jāatrod hinduistu lūgšanu vietas (sk: www.hindu.org/ temples-ashrams/):

jāpiesakās kursos, kuros hinduisms tiek apgūts saistībā ar citām ticībām;

jāpārrunā jaunās atziņas ar savas pašreizējās ticības pārstāvjiem un, ja nepieciešams, jāpalūdz vēstule, kas atbrīvo no agrākajām saistībām;

jāpieņem hinduista vārds atbilstošajā ceremonijā;

trīs dienas pēc kārtas vietējā laikrakstā jāievieto sludinājums, ka vairs nepiekop savu iepriekšējo ticību un tevi tagad sauc citādi;

jāsaņem sertifikāts, kurā hindu priesteris ar parakstu apliecinājis, ka esi kļuvis par hinduistu.

Varbūt tā notika tāpēc, ka 1996. gadā televīzijas dīva Opra Vin- freja raidījumā paziņoja, ka informācija par govju trakumu viņu "piespieda tūliņ atteikties no nākamā hamburgera". Protams, Opra tad cīnījās pret draudiem veselībai, bet liellopu fermu īpašnieki Teksasā viņu (kopā ar agrākās liellopu fermas īpašnieku, kas Opras raidījumā pastāstīja par govju trakumu, - Hauardu Laimenu) iesūdzēja tiesā, pieprasot 12 miljonus dolāru. Fermeri apgalvoja, ka Opra un Hauards Laimens ir pārkāpuši Teksasas štata likumu, kas aizliedz nepatiesas informācijas izplatīšanu par pārtikas precēm, kuras ātri bojājas. (Lūdzu piefiksē to, ka tieši Opra paziņoja, ka viņa grasās "atteikties no nākamā hamburgera". Es tā neteicu. Es negribu, ka mani iesūdz tiesā.) 1998. gadā Opra tiesas prāvā guva uzvaru un, lai Teksasas fermerus nokaitinātu vēl vairāk, paziņoja: "Es joprojām neēdu hamburgerus."

Savukārt es kopš tā laika diemžēl esmu atteicies no veģetārisma un šad tad pakošļāju kādu govs gabaliņu. Tu, iespējams, domā, ka es šo to esmu iemācījies pagājušā gadsimta 70. gados, kad neēdu liellopu gaļu. Tagad ēdu vielas, kas priekšmetus pasargā no degšanas.

Es, tāpat kā miljoniem Mičiganas iedzīvotāju, laimīgi riju ķīmisku vielu, kas saucas PBB. Parasti ar to apstrādā bērna pidžamas, lai pasargātu tās pret degšanu. Uzņēmums ražoja gan PBB ar nosaukumu "Firemaster", gan arī lopbarību. Tad uzņēmumā maisos ar uzrakstu "lopbarība" tika sabērts Firemaster. Šie maisi tika nosūtīti uz centralizēto uzņēmumu, kas lopbarību izplata visā Mičiganā. Drīz vien govis ēda PBB un mēs ēdām govis.

Cilvēka organisms PBB neizvada, tas paliek kuņģī un gremošanas sistēmā. Kad šī kļūme nāca gaismā (mēs uzzinājām, ka Mičiganas štats ļoti centās šo informāciju noslēpt), Mičiganas iedzīvotāji bija ļoti noskaitušies. Galvas ripoja, politikāņi tika izbalsoti, un mums visiem darīja zināmu, ka zinātniekiem nav ne jausmas, kādas sekas mūsu organismā radīs PBB. Mums tika teikts, ka to zinātnieki, iespējams, varēs konstatēt pēc 25 gadiem.

Nu jau šie 25 gadi ir pagājuši, es laikam varu justies laimīgs, ka pa šo laiku mans vēders ne reizi nav aizdedzies. Tomēr es joprojām jūtos nemierīgs, gaidu, kad uzzināšu kaut ko jaunu. Nevaru nedomāt par pilsētu Sentrāliju Pensilvānijas štatā. Cilvēki tur mierīgi dzīvoja un strādāja laikā, kad daudzu gadu garumā zem zemes plosījās ugunsgrēks. Zinātne NEVAR atbildēt uz visiem jautājumiem. Vai miljoni Mičiganas iedzīvotāju var paredzēt, ka viņi saslims ar vēzi un tad nosprāgs? Varbūt arī mēs visi zaudēsim veselo saprātu un sāksim atbalstīt kandidātus, kuri nevar uzvarēt, bet var radīt papildu izdevumus?[1] 20. gs. 80. gados nācās slēgt ievērojamu skaitu automašīnu ražotņu, tāpēc ļoti daudzi Mičiganas iedzīvotāji zaudēja darbu. - Tulk. piez.

Es nespēju atbildēt, to nevar neviens. Ja tu pazīsti kādu, kas dzimis Mičiganā (un Amerikā tādu ir ļoti daudz, jo pagājušā gadsimta 80. gados Reigans atbalstīja daudzu cilvēku dzīvesvietas maiņu [79] ), tad pajautā par to un pavēro, cik cilvēks pēkšņi kļūst īgns. Tas ir mazs, netīrs noslēpums, un mums par to netīk runāt.

Citas pārtikas preces, kuras bija paredzētas rūpniecības vajadzībām, bet kuras es esmu ēdis

Pop-Tarts (konditorejas izstrādājums)

Tab (gāzēts dzēriens)

Mammas falšais zaķis

Tang (dzēriens ar apelsīnu garšu)

Spam (tagad - gaļas paveids)

Sno Balls (tagad - konditorejas izstrādājums)

Desiņas, kuras lidmašīnās tiek pasniegtas brokastīs

Tomēr ar govīm mūsdienās saistītas daudz nopietnākas briesmas, kas nepazīst valstu vai reģionu robežas un kam pelnīti dots nosaukums, kurš līdzinās zvanam govs kaklā:

govju trakums.

Tas ir nudien pats biedējošākais drauds, ar kādu cilvēcei nācies saskarties, sliktāks par AIDS, par mēri, par to, ka mēs nelietojam zobu diegu.

Govju trakumu nevar izārstēt. Pret to nav vakcīnas. Ikviens, kas ar to saslimst, nomirst. Cita varianta nav. Turklāt tā ir šaušalīga un mokoša nāve. Un pats trakākais ir tas, ka šo slimību savā trakumā radījis cilvēks. Nevainīgas govis tika pārvērstas par kanibāliem. Lūk, kā tas notika.

Divi zinātnieki ieradās Papua-Jaungvinejā, lai noskaidrotu, kā kanibālisms ietekmē cilvēkus un kāpēc daudzi salas iedzīvotāji kļūst vājprātīgi. Viņi konstatēja, ka cilvēki cieš no lipīgas spongiozās en- cefalopātiskās slimības (TSE). Vietējie to sauc par kuru. Kad cilvēks saslimst ar TSE, prioni (tie ir izmainīti proteīni) bloķē smadzenes un izraisa to kropļojumus. Proteīni parasti sairst, bet šajā gadījumā tie turpina pastāvēt un izraisa nervu sabrukumu. Ar laiku smadzenēs veidojas tikpat daudz caurumu kā Šveices sierā.

Izrādās, ka Papua-Jaungvinejā šie prioni tika izplatīti kanibālisma rezultātā. Nav zināms, kur tie radušies, bet, tiem nokļūstot organismā, rodas ļoti nopietnas problēmas. Zinātnieki uzskata, ka ļoti

mazs inficētas gaļas gabaliņš, ne lielāks par pipara graudu, var inficēt visu govi. Ja cilvēks apēd inficēto liellopu gaļu, prioni izplatās pa visu organismu, nonāk smadzenēs un tur saēd visu, ko pamana.

Un pats neticamākais ir tas, ka prionus nevar nonāvēt, jo tie nav dzīvi!

Lielbritānijā ar šo kaiti vispirms saslima aitas, pēc tam - govis, jo govis baroja ar samaltu aitu un govju gaļu. Inficēto liellopu gaļu pārdeva Lielbritānijas patērētājiem. Slimība var būt apslēpta pat 30 gadus, pirms tā uzsāk savu velnišķīgo darbību. Tikai pēc tam, kad 1996. gadā nomira desmit jauni cilvēki, Lielbritānijas valdība atzina, ka ar gaļu kaut kas nav kārtībā. To viņi paziņoja 10 gadus pēc tam, kad radās aizdomas.

Lielbritānijā tika iznīcināti visi liellopi, par kuriem pastāvēja kaut mazākās aizdomas, ka tie inficēti ar kuru. Dzīvniekus sadedzināja. Taču tas neko neatrisina. Prionus, kā jau teicu, nevar nogalināt. Dūmi un pelni tos aiznes uz jaunu vietu, un no turienes tie atkal var atgriezties uz Lielbritānijas iedzīvotāju šķīvjiem.

Amerikāņi pret šo nāvējošo slimību nebūt nav imūni. Daži speciālisti uzskata, ka no tiem, kas sirgst ar Alcheimera slimību, aptuveni 200 tūkstošiem cilvēku organismā ir sveši proteīni, viņu prāta spēju mazināšanās patiesībā ir govju trakuma izpausme.

Lielbritānija un citas valstis kopš tā laika ir aizliegušas barot aitas un govis ar kanibālistisku barību, kā arī liellopu fermās izēdināt to, kas paredzēts cilvēka patēriņam. Arī ASV aizliegta vienas sugas dzīvnieku gaļas izbarošana tai pašai sugai, taču ar to vēl nepietiek. Situācija ir vēl briesmīgāka - daudzas zāles un vakcīnas, arī pret bērnu trieku, difteriju un stingumkrampjiem, ražotas no produktiem, kas teorētiski varētu būt inficēti ar govju trakumu.

Lielbritānijā un Amerikas Savienotajās Valstīs valdība uz šo krīzi reaģējusi lēnām. Kad gatavosi steiku, cep to, līdz tas kļūst melns. Jo gaļa liesāka, jo labākas tavas izredzes.

Kā ar mani? Es nekad vairs neēdīšu liellopu gaļu, vismaz līdz tam laikam, iekams kāds man nebūs pierādījis, ka manā vēderā esošais PBB ir iznīcinājis sasodītos cilvēka smadzenes rijošos govju trakuma parazītus!

Esmu domājis par to, ka varētu pārcelties uz Kaliforniju un kļūt par veģetārieti. Tomēr ne! Uz Kaliforniju gan ne. Tā nu reiz ir vieta, kur ekoloģiskas katastrofas gaidāmas visā to daudzveidībā. Ja nesākas zemestrīce, izceļas meža ugunsgrēki milzīgās platībās. Ja kaut ko neiznīcina uguns, tad to piebeidz dubļu šļūdoņi. Ja valstī nevalda nepieredzēts sausums, tad tā cieš no La Ņina, El Nino vai El Loco [80] . ASV rietumkrasts nav īstā vieta, kur dzīvot milzīgam cilvēku pūlim. Esmu pārliecināts, ka daba nekad nevēlējās, lai tur uz dzīvi apmestos cilvēki. Ekoloģisko apstākļu ziņā Kalifornija nav veidota tā, lai tur varētu dzīvot. Vienalga, cik lielu tuksnesi pārklātu ar zālāju, cik daudz ūdens izsūknētu no Kolorādo upes, kas atrodas 1000 jūdžu attālumā, Māti Dabu nevar apmuļķot. Ja kāds to mēģina darīt, viņa kļūst ļoti, ļoti nikna.

Amerikas indiāņi to visu saprata jau sen. Daži zinātnieki apgalvo, ka Losandželosas apkaimē gaisa piesārņojums bija briesmīgāks tad, kad desmitiem tūkstošu indiāņu dedzināja savus ugunskurus, nekā tagad, kad pa lielceļiem dreife astoņi miljoni automašīnu. Indiāņi necieta to, ka dūmi vienkārši palika gaisā, jo netika pāri kalniem. Taču, kad Zeme sāka drebēt un tajā parādījās lielas plaisas, indiāņiem nebija jāsaka divas reizes - viņi ātri aizvācās tālu projām.

Par mums ir cits stāsts. Kalifornija ir mūsu sapņu zeme. Šaurā zemes strēmelē starp kalniem un okeānu sabāzti 34 miljoni cilvēku - viena astotā daļa visu ASV iedzīvotāju. Tā ir debesu dāvana energoresursu uzņēmumiem - 34 miljoni muļķu, no kuriem var gūt labumu.

Laipni lūdzam, elektrības padeves traucējumi!

Vecajos labajos laikos elektrību Kalifornijā nodrošināja apgabala monopoli, kuru tarifus noteica štata likumdošanas sapulces. Pagājušā gadsimta 90. gados daudzi ierobežojumi tika atcelti, pamatojoties uz to, ka enerģētikas uzņēmumiem jāatpelna milzīgie līdzekļi, kādus tās iztērējušas, ceļot atomspēkstacijas. Tas gan uzņēmumiem ļāva cerēt uz daudz lielāku peļņu. Par ierobežojumu atcelšanu aktīvi iestājās firma Enron, kas ilgstoši atbalstīja Džordžu Bušu un bija lielākais sponsors 2000 vēlēšanu iecirkņos.[1] La Ni/īa un El Nino - okeāna ūdens ievērojama sasilšana, kas būtiski ietekmē apkārtējo vidi. "El Loco" nozīmē "trakais". - Tulk. piez.

Ierobežojumi tika atcelti 1996. gadā. Lai netiktu iedragāts štata likumdošanas sapulces miers, likuma pieņemšanai bija nepieciešamas trīs nedēļas. Kalifornijas enerģētikas uzņēmumiem štats izmaksāja 20 miljardus dolāru. Lielāko daļu no šīs summas izlietoja, lai tiktu slēpti agrāk pieņemtie kļūdainie lēmumi par investīcijām. Uz četriem gadiem tika iesaldēti elektrības tarifi (tie, vienalga, bija augstāki par vidējo līmeni), kavēta arī konkurence, kas pieaug, ja pastāv brīvais tirgus. Kalifornijā vairs nedrīkstēja būvēt jaunas spēkstacijas un iedzīvotājiem arvien vairāk bija jāpaļaujas uz enerģijas resursu piegādātājiem no citiem štatiem. Pēdējo gadu laikā enerģijas resursi tiek pirkti par nenormāli augstu cenu.

Patērētāji ne tikai maksā lielākas summas, viņiem jāpierod pie tā, ka kāda dienas daļa jāpavada bez elektrības. Tas nav tāpēc, ka trūkst energoresursu. Kalifornijas elektrotīklu operatora rīcībā ir aptuveni 45 tūkstoši megavatu strāvas, tik daudz ir nepieciešams vasarā, kad pieprasījums ir vislielākais. Enerģētikas uzņēmumi nepiegādā aptuveni 13 tūkstošus megavatu strāvas, vienkārši to izslēdzot (uzņēmumiem nav jāpaskaidro savas rīcības iemesli). 2000. gada augustā laikrakstā The Wall Street Journal tika publicēta ziņa, ka uzņēmumi šajā gadā piegādāja par 461 procentu mazāk strāvas nekā iepriekšējā gadā. Lieki teikt, ka ierobežots strāvas daudzums nozīmē augstākas cenas.

Tas tā nav pilsētās, kur energoresursu uzņēmumi joprojām pieder sabiedrībai. Losandželosā un citur, kur energoresursi joprojām pieder tautai, nekādi padeves pārtraukumi līdz šim nav piedzīvoti. Ari citos štatos dienvidrietumos un ziemeļrietumos ir pietiekami daudz strāvas, lai Kaliforniju izglābtu no šīs pēdējās krīzes, nodrošinot aptuveni 25 procentus visas nepieciešamās strāvas.

Šīs Holivudai cienīgās drāmas laikā Bušs, jaunākais, un onkulis Diks atraduši veidu, kā iebaidīt sabiedrību un panākt tās atbalstu atomspēkstaciju būvēšanai, ogļu dedzināšanai un naftas caurumu urbšanai. Citiem vārdiem sakot, viņi sliktu situāciju vēlas vērst vēl sliktāku. Tajā pašā laikā Bušs savā Teksasas rančo uzbūvējis māju, kas ir vides aizsardzības aktīvista sapnis. Tā izmanto saules radīto enerģiju, tās kanalizācijas ūdens tiek attīrīts pēc lietošanas. Savukārt Čeinijs dzīvo mājā, kura aprīkota ar pašām modernākajām enerģijas saglabāšanas iekārtām. Tās ierīkoja viņa priekštecis, prezidents trimdā - Als Gors.

Tā gan, šiem kungiem tīra, atjaunojama enerģētika ir ierasta lieta, bet mums, pārējiem, tiek teikts skaidri un gaiši: "BRAUCIET AR MINIVENIEM! ĒDIET LIELLOPU GAĻU!"

Džordža Buša ekoloģiski tīrais rančo Teksasas štatā

Varbūt prezidentam Bušam vide ir pie kājas, bet viņa jaunais rančo Teksasā ir šokējoši nevainojams vides aizsardzības ziņā. Mājā ir

ģeotermālas siltuma un atdzesēšanas sistēmas, kas izmanto tikai 25 procentus tās strāvas, kuru izlieto tradicionālās ierīces;

ūdens, kura temperatūra vienmēr ir 19 grādu un kuru iegūst no avota, kas atrodas kādus 100 metrus zem zemes. Ūdeni izmanto, lai vasarā māju atdzesētu, bet ziemā - apsildītu. Šī pati sistēma tiek lietota, lai uzsildītu ūdeni peldbaseinā;

viss notekūdens un lietus ūdens tiek sakrāts 95 tūkst, litru lielā cisternā un tiek izmantots dārza laistīšanai;

ūdens attīrīšanas sistēma, kas ļauj attīrīto ūdeni izmantot rančo zāles un puķu laistīšanai.

7. nodaļa. PASAULES VĪRIEŠU GALS

Šī GADA SĀKUMĀ mēs ar sievu piedalījāmies māsas dēla Antonija kristībās. Mūsu meita, kas bija pusaudža vecumā, tika uzaicināta par krustmāti, tas nozīmē, ka viņai jābūt klāt gan tad, kad mazais Antonijs vēlas atraugāties, gan tad, kad nepieciešams viņu audzināt par kārtīgu katoli.

Nācās konstatēt, ka kristību ceremonija katoļu baznīcā ir ievērojami mainījusies. Kādreiz princips bija šāds: "Pasteidzies! Uzlej viņam uz pieres mazliet ūdens, citādi sātans pievāks viņa dvēseli." Mūsdienās kristības ir prieka pilns pasākums, kas notiek svētdienas dievkalpojuma laikā.

Dievkalpojuma laikā tēvs Endijs uzaicināja visus radiniekus nostāties ap kristāmtrauku. Mazais Antonijs Profers tika apslacīts ar svēto ūdeni un tad ietīts krāšņā baltā sedziņā. Mācītājs pacēla mazo Antoniju tā, lai visa draudze varētu viņu redzēt. Visi baznīcas apmeklētāji bija sajūsmā un skaļi aplaudēja.

Neviens neaplaudēja skaļāk kā es.

Tas bija tāpēc, ka šī bija pirmā reize 13 gadu laikā, kad mūsu ģimenē piedzima ZĒNS!

Trīspadsmit gadu laikā 13 jaundzimušo mūsu ģimenē. Vienpadsmit meitenes un divi zēni.

Droši vien mēs visi varam piekrist, ka audzināt meitenes ir mazliet vieglāk nekā zēnus, kurus mēs, protams, mīlam tikpat stipri kā meitenes. Tomēr viņu audzināšanā nepieciešama arī veselības apdrošināšanas polise, kas sedz izmaksas par lauztas rokas, zobu un atslēgkaula, kā arī mašīnas durvīs iecirstu pirkstu ārstēšanu. Jāapdrošinās pret iespēju, ka kaimiņi mūsu ģimenei uzbruks par to, ka mūsu mazais mīlulītis aizdedzinājis viņu mašīnu, jo vēlējās redzēt, cik ātri deg mašīnas krāsa.

Visu mūžu esmu dzīvojis ģimenēs, kur vīrieši bija izteiktā mazākumā. Man nav brāļu, toties ir divas lieliskas māsas. Viņas kopā ar mūsu māti vienmēr pārliecinājās, ka mājās es darīju visus "sieviešu darbus". Manam tētim tikmēr svētdienā ļāva televīzijā skatīties golfa spēli. Es centos situāciju mazliet uzlabot, argumentējot, ka tāpēc, ka esmu vecākais, man pienākas lielāka teikšana, taču tas vienīgi stimulēja manu māsu bērnišķīgo feminismu. Līdz pat šai dienai viņas ir tik uzstājīgas, ka cilvēki, kas mūs sastop kopā, vienmēr uzskata, ka māsas par mani ir vecākas un es esmu ģimenes pastarītis.

Patlaban dzīvoju kopā ar sievu un meitu. Atkal esmu mazākumā. Ja manām māsām un mātei neizdevās no manis izskaust briesmīgās vīrieša īpašības, tad to nežēlīgi dara šīs divas sievietes. Nesen viņām izdevās panākt, ka zobu tīrīšanas laikā es pārtraucu ar zobu pastu notašķīt vannas istabas spoguli. Lai to paveiktu, viņām bija nepieciešami tikai 19 gadi. Sieva un meita saka, ka manu trūkumu saraksts nu vairs aizpilda tikai vienu papīra lappusi, palikuši tikai trīs vai četri elpu aizraujoši sliktas uzvedības piemēri, no kuriem būtu jāatbrīvojas (es joprojām, vadot automašīnu, žonglēju ar lielu krūzi dzeramā; ja es aizmiegu krēslā, uz roktura neizbēgami paliek liels tintes traips; es naktī krācu, lai gan man ir aizdomas, ka to sieva varēs izlabot tikai tad, ja viņa "nejauši" man naktī uz sejas uzliks spilvenu un trīs, piecas minūtes cieši turēs).

Patiesību sakot, esmu labāks tāpēc, ka visu mūžu esmu dzīvojis kopā ar stiprām, inteliģentām un mīlošām sievietēm. Tiesa gan, būtu bijis jauki uzspēlēt beisbolu. Vienu vienīgu reizi.

Maniem vecākiem nav mazdēlu. Gan māsām, gan man ir tikai meitas. Maniem sievas vecākiem ir četras meitas un tikai divi dēli. Šie ļaudis savukārt radīja astoņas meitenes un tikai divus zēnus. Sievai ir divi brāļi, ari viņiem ir tikai meitas. Kopš vidusskolas laikiem mūsu ģimenē neesmu redzējis ne futbola spēles piederumus, ne kriketa nūjas. Šķiet, ka nevienu tas nav īpaši ietekmējis.

Par savas ģimenes dzimuma struktūru runāju tāpēc, ka esmu atklājis kaut ko jaunu. Domājot par dzimumu proporcionālajām attiecībām, sāku vaicāt arī citiem cilvēkiem, vai dzimst vairāk meiteņu vai zēnu. Biju pārsteigts uzzinot, ka meiteņu.

Pēdējā laikā, kad mani aicina uzstāties kādā universitātē vai sabiedriskajā organizācijā, es, pirms sāku runāt, aicinu pacelt rokas tos, kuru ģimenē dzimst vairāk meiteņu nekā zēnu. Vienmēr tiek paceltas ļoti daudzas rokas.

Neskaitāmi cilvēki ar mani runājuši par savu ģimenes noslēpumu - sāk pietrūkt zēnu. Šķiet, dažās ģimenēs zēnu vispār vairs nav. Es vienmēr cilvēkiem saku, ka tā nav kauna lieta, ka netiek radīti vīriešu kārtas pēcnācēji, cenšoties šos ļaudis mierināt.

Tad es atskārtu… kaut kas ir noticis.

Tas ir pietiekami nopietni. ASV Tautas skaitīšanas birojs informē, ka kopš 1990. gada Amerikas Savienotajās Valstīs katru gadu dzimst arvien mazāk zēnu! Turklāt sievietes dzīvo arvien ilgāk - vidēji 80 gadus, bet vīrieši - tikai 74,2 gadus. Kad biju bērns, šķita, ka pasaulē kopumā vīriešu ir tikpat daudz, cik sieviešu, iespējams, sieviešu mazliet vairāk. Mūsdienās Amerikā sieviešu un vīriešu skaitliskās proporcijas ir 51:49, drīz būs 52:48.

Esmu nonācis pie nepatīkama, bet neapstrīdama secinājuma: "Veči! Daba cenšas mūs iznīdēti"

Kāpēc Māte Daba tā dara? Mēs taču esam dzīvības sēklas nesēji. Vai vīrieši to ir pelnījuši? Izrādās, pilnā mērā.

Cilvēces pirmsākumos mēs pildījām būtisku un nepieciešamu funkciju mūsu sugas attīstībā. Mēs medījām un vācām pārtiku, aizsargājām sievietes un bērnus pret lielākiem dzīvniekiem, kas vēlējās viņus apēst, un palīdzējām sugai Homo sapiens izplatīties arvien vairāk un vairāk, jo tolaik nebija nekādu ierobežojumu, ja runājam par seksu. Situācija kopš tā laika stipri pasliktinājusies.

Pēdējo pāris gadsimtu laikā, šķiet, mūsu dzimums nodrošinājis savu iznīcību. Vīrieši ir darbojušies visādos projektos, kuru rezultātā radītas briesmīgas smakas un piesārņota visa planēta. Sievietēm par to nav jāuzņemas ne kripatiņas vainas. Viņas turpināja dzemdēt, mēs turpinājām dzīvību iznīcināt, kad vien tas kļuva iespējams. Cik daudzām sievietēm kādreiz ir ienākusi prātā ideja iznīdēt kādu nāciju? Vismaz ne tām, ar kurām es kopā vingroju. Cik daudzas sievietes ir ieplūdinājušas naftu pasaules okeānos, saindējušas mūsu pārtiku vai uzstājušas, ka SUV mašīnām jābūt lielākām, lielākām un LIELĀKĀM? Hmm. Padomāsim…

Kopš Kolumbs apmaldījās un apmetās mūsu teritorijā (atkal vīrietis, kas negaida norādījumus), izmirušas 816 sugas dzīvnieku, daudz arī tādu, kas mūsu trauslajai ekosistēmai bija ļoti nepieciešamas. Kā tu domā, cik daudz dzīvnieku iznīcināja sievietes? Šķiet, mēs visi zinām atbildi uz šo jautājumu.

Ja tu būtu Daba, kā tu reaģētu uz tik brutālu uzbrukumu? Ko tu darītu, ja pamanītu, ka tikai viena dzimuma pārstāvji cenšas tevi iznīcināt? Mātei Dabai piemīt ieradums sevi aizsargāt. Viņa aizstāvas ar visiem pieejamajiem līdzekļiem un dara visu iespējamo, lai paglābtu sevi, vienalga, cik tas maksātu; pat tad, ja tas nozīmētu iznīcināt pusi no tā, kas ļauj dabas attīstītākajai sugai turpināt savu eksistenci.

Daba mūsu sugai piešķīrusi augstāko inteliģences pakāpi un uzticējusi savu nākotni, taču piepeši izrādījās, ka viens dzimums no Mātes Dabas veseluma sarīkoja milzīgu tusiņu. Tagad Māte Daba ir paģiraina un nikna uz tiem, kuti viņas kokteilī iejauca miega zāles. Vainīgajam mati ir atkāpušies no pieres, viņam ir liels puncis, un viņš nekad pēc lietošanas neaizskrūvē burku vai tūbiņu.

Veči, mēs esam vainīgi, mēs nevaram paslēpties no Mātes Dabas niknuma. Mēs nevaram savu vainu novelt uz sievietēm - viņas nav lietojušas napalma bumbas vai izgudrojušas plastmasu, viņas nebija tās, kuras nolēma, ka alus jālej viegli atveramās bundžās. Diemžēl katru laupīšanu, ikvienu uzbrukumu dabai, visu, kas radījis šausmas un iznīcinājis to, kas reiz bija labs un jauks, veikušas rokas, kuras, būdamas aizņemtas ar to, lai sagādātu prieku to īpašniekam, dara visu iespējamo, lai iznīcinātu šo skaisto un burvīgo planētu, kas ļauj mums dzīvot bez jebkādas īres maksas. Nav brīnums, ka Māte Daba cenšas no mums atbrīvoties.

Ja vīriešiem būtu kaut kripatiņa veselā saprāta, tad mēs patlaban censtos panākt Mātes Dabas piedošanu. Tu zini, kā to izdarīt: pārtrauksim meklēt naftu tālajos ziemeļos, satīrīsim aiz sevis netīrumus un nemetīsim atkritumus pa mašīnas logu.

Daba droši vien pieciestu mūs un mūsu ņirgāšanos, ja vien mēs joprojām kalpotu kādam svarīgam mērķim. Vīriešiem vienmēr ir bijušas divas lietas, kuras ir absolūti nepieciešamas, bet nav sieviešu rīcībā: 1) mēs nodrošinām spermu, kas vajadzīga, lai suga varētu pastāvēt; 2) mēs varam sasniegt visu to, kas atrodas uz augšējā plaukta.

Diemžēl kāds mūs pievīla un izgudroja in vitro spermu, tas nozīmē, ka tagad sievietēm nepieciešama sperma tikai no dažiem, lai tiktu pie bērna. Arizonas štatā kāds (droši vien sieviete) ir paziņojis, ka turpmāk sperma vispār nebūs vajadzīga, lai apaugļotu šūnu, pietiks ar DNS. Sievietei vairs nav jārēķinās ar resnu un nosiekalo- jušos vīrieša seju spilvenā tikai tāpēc, lai tiktu pie bērna. Mūsdienās vajadzīga vien tehnoloģija.

Veidi, kā Māti Dabu apmānīt tā, lai dzimtu vairāk vīriešu

Virdžīnijas štatā ir kompānija, kas izgudrojusi metodi, lai topošie vecāki varētu izvēlēties bērniņa dzimumu. Virdžīnijas štata Ģenētikas institūta Ferfeksas neauglības klīnikā tiek veikta vīrieša hromosomas atdalīšana no sievietes hromosomas, tā ļaujot vecākiem izlemt bērniņa dzimumu pat pirms viņa ieņemšanas. Esi ĪPAŠI mīļš pret sievu pirms došanās uz šo klīniku, jo galu galā viņai ir tiesības lemt, kas tiek ievietots viņas ķermenī. Savukārt kompānija Virdžīnijas štatā pelnījusi daudz lielākas valsts investīcijas.

Nodrošini, ka tava sperma ir spēcīga sperma, izbeidz katru dienu onanēt! Tas vājina spermu un samazina tās daudzumu.

Seksa laikā domā par vīrišķīgām lietām. Nekavējoties velti vairāk laika norisēm savā galvā. Tu, piemēram, nekad nebūtu ļāvis beisbola bumbiņai izripot tev pa kājstarpi 1986. gada čempionātā. Iedomājies, kā pūlis tev uzgavilē, kad tu notver bumbiņu un līdz ar to gūsti uzvaru. Jā, tu to izdarīji! Tu esi baigais VECIS!

Ieplāno radīt bērnus jaunībā! Nesen veikts pētījums, kurā konstatēts, ka gados vecākiem ļaudīm dzimst vairāk meiteņu nekā zēnu.

Otrs izgudrojums, kura rezultātā vīriešu dzimums kļuvis lieks, ir sabīdāmās kāpnes. Tās ir vieglas, ražotas no alumīnija un vienkārši pārnēsājamas. Kuram kretīnam radās šī atjautīgā ideja? Kā lai mēs, vīrieši, attaisnojam savu eksistenci?

Daba vienmēr atbrīvojas no vājākā atzara, no tā, kura eksistence vairs nav noderīga. Tie esam mēs, mani kungi. Reproduktīvā apaugļošana un sabīdāmās kāpnes - šie izgudrojumi mūs, vīriešus, padara gandrīz tikpat nederīgus kā vecos lenšu magnetofonus.

Tomēr varam konstatēt, ka mūsu valdīšanas laiks bijis ļoti garš. Tūkstošiem gadu esam pilnībā dominējuši sabiedrības pārvaldē, tā tas ir joprojām. Nav bijusi neviena diena, kad vīrieši nebūtu izmantojuši ieročus un vadījuši procesus visā pasaulē. Neviena sporta komanda nav sasniegusi tik pastāvīgus un neapstrīdamus rezultātus. Es domāju, mēs esam mazākumā, bet vienalga mēs, vīrieši, pārvaldām sieviešu vairākumu kopš senseniem laikiem. Citās valstīs to sauc par diskrimināciju, bet Amerikas Savienotajās Valstīs šo situāciju uzskata par normālu. Kopš šīs valsts dibināšanas (vairāk nekā pirms 225 gadiem) sieviete nekad nav kļuvusi par prezidentu vai par viceprezidentu. Pat labākajos laikos pārliecinājāmies, ka pārvaldes procesā piedalījies ļoti mazs skaits sieviešu. Pirmajos 130 gados, kopš notikušas prezidenta vēlēšanas, viņas vispār nedrīkstēja balsot.

1920. gadā mēs, vīrieši, nolēmām sievietēm demonstrēt, ka esam forši džeki, un piešķīrām viņām balsstiesības. Kas notika? Mēs turpinājām pārvaldīt pasauli!

Citas lietas, kuras Mātei Dabai kļuvušas nevajadzīgas

Rakstāmmašīna

Vašingtonas senatori

Kājām iešana

Signāls, ka telefona līnija

aizņemta • Kasieris bankā

• Mati uz vīrieša muguras

• Universitātes diploms

• Svara samazināšanas

konfektes, kas saucas AYDS

• ASV Augstākā tiesa

Ej nu saproti, kas toreiz notika. Pēkšņi sievietēm bija tiesības balsot, viņām bija visas iespējas vīriešus izmest politikas atkritumos. Ko viņas darīja? Viņas balsoja par mums! Vai tas nav vienkārši lieliski? Vai tu kādreiz esi dzirdējis, ka apspiesta ļaužu grupa, kura sava skaita dēļ iegūst varu, nobalso par to, lai apspiedēji paliek savos amatos? Kad Dienvidāfrikas melnādainie iedzīvotāji reiz ieguva brīvību, viņi neļāva pie varas palikt baltajiem un turpināties apar- teīdam. Es zinu, ka neviens Amerikā dzīvojošs ebrejs nav balsojis par Džordžu Volesu, Deividu Djūku vai Petu Bjukenanu' (ņemot vērā arī Floridas vēlēšanu fiasko).

Nē, saprātīga sabiedrība momentā aizsper zābaku, kas gadiem ilgi spiedis tai kaklu.

Tomēr patlaban, 80 gadus pēc tam, kad sievietēm Amerikā tika dotas balsstiesības un ievērojami pieņēmusies spēkā feminisma kustība, situācija ir šāda:

kopš 1920. gada prezidentu esam vēlējuši 21 reizi, tikai vienu reizi sieviete kļuvusi par kandidāti prezidenta vai viceprezidenta amatam vienā no diviem lielajiem partiju sarakstiem; [81]

grāmatas tapšanas laikā 50 štatos tikai piecas sievietes ieņem gubernatora amatu;

tikai 14 procenti mandātu ASV Kongresā pieder sievietēm;

no 500 lielākajām ASV firmām 496 vada vīrieši;

no 21 lielākās ASV universitātes tikai četras vada sievietes;

40 procenti sieviešu, kas šķir laulību vecumā no 25 līdz 34 gadiem, nonāk nabadzībā, savukārt laulāto sieviešu vidū tikai 8 procenti dzīvo zem iztikas minimuma;

sieviete vidēji pelna 76 centus attiecībā pret katru dolāru, ko nopelna vīrietis, tas nozīmē, ka sieviete savas dzīves laikā zaudē 650 133 dolāru;[1] Džordžs Voless - bijušais Alabamas štata gubernators, savā laikā pazīstams kā rasists. Deivids Djūks - kādreizējais kukluksklana dalībnieks, centās ielauzties lielajā politikā, bet nesekmīgi. P. Bjukenans - ļoti konservatīvs publicists un politiķis. - Tulk. piez.

[1] Džeraldīne Feraro 1984. gadā kandidēja uz viceprezidenta amatu kopā ar Demokrātiskās partijas kandidātu Volteru Mondeilu, taču zaudēja toreizējam prezidentam Ronaldam Reiganam un viceprezidentam Džordžam Bušam, vecākajam. - Tulk. piez.

lai nopelnītu tādu pašu gada algu, kadu saņem kolēģis vīrietis, sievietei būtu jāstrādā četrus mēnešus ILGĀK.

Agrāk vai vēlāk sievietēm pielēks, ka viņas var pārņemt varu, un tad gan mums, vīriešiem, būs jālūdz viņu žēlastība. Galu galā, sievietes ir stiprākais dzimums. Pretēji populārajiem mītiem vīrieši ir vājākais dzimums. Padomāsim par šādām patiesībām:

mēs nedzīvojam tik ilgi, cik sievietes;

mums ir sliktāk veidotas smadzenes, kļūstot vecākiem, tās izirst ātrāk nekā sievietēm;

sirds slimības, infarkts, kuņģa čūla, aknu slimības - visas biežāk iemanto vīrieši, nevis sievietes;

vīrietis biežāk nekā sieviete slimo ar seksuāli transmisīvajām slimībām, ar kurām aplipina sievas un draudzenes;

vīrieša organismā galvenās sistēmas (asinsrites, elpošanas, gremošanas, ekskrēcijas) sabrūk daudz ātrāk nekā sievietēm (lai gan ekskrēcijas sistēmas sabrukums nav nekāds pārsteigums, ja ņem vērā to, ka vīriešu tualetē vienmēr jābūt gaisa atsvaidzinātājiem);

vienīgi mūsu reproducēšanas sistēma - spēja radīt spermu - saglabājas ilgāk nekā sieviešu spēja radīt olšūnas, taču mūsu spermas piegādes sistēma izsīkst daudzus gadus pirms tam, kad sieviete konstatē, ka labāk iegremdēties siltā vannā un lasīt interesantu grāmatu;

vīrieši nespēj dzemdēt un ietekmēt sugas attīstību;

vīrieši kļūst plikpauraini;

vīrieši zaudē prāta spējas (viņi četras reizes biežāk nekā sievietes izdara pašnāvību);

vīrieši trīs reizes biežāk nekā sievietes iet bojā nelaimes gadījumā;

vīrieši nav tik atjautīgi kā sievietes, meitenes pamatskolas centralizētajos eksāmenos vidēji uzrāda labākus rezultātus nekā puiši; runāsim atklāti - neviens no mums nekļūst gudrāks, laikam ritot uz priekšu.

Maikla Mūra kandidātes ASV prezidenta amatam

Prezidente Sintija Makineja (pati labākā ASV Kongresa locekle pēdējos desmit gados)

Prezidente Hilarija Klintone (bet tikai tādā gadījumā, ja viņa man ļaus pavadīt nakti Baltajā namā)

Prezidente Opra Vinfreja (televīzijas raidījumu vadītāja, viņa varētu mūs visus nomierināt un izglābt)

Prezidente Katrīna Vandenheuvele (žurnāla The Nation redaktore, lieliska prezidenta kandidāte)

Prezidente Šerija Lansinga (viņa vada kinostudiju Paramount un ļāva man piedalīties filmā, ar to ir pietiekami)

Prezidente Karena Dafija (korespondente manā televīzijas raidījumā TV Nation, neviens ārvalstu vadītājs neuzdrīkstētos ar viņu strīdēties)

Prezidente Kerolaina Kenedija (jo būtu pareizi ievēlēt vēl vienu Kenediju)

Prezidente Bella Abcūga (feministe, tas nekas, ka viņa pirms

, laika nomira, viņa arī beigta būtu labāka prezidente nekā

Džordžs, jaunākais)

Prezidente Lī Teilore-Janga (sieviete, kuru es pirmo redzēju pliku filmā The Big Bounce kopā ar Raienu O'Nīlu; saproti, mēs bijām seši 16 gadus veci čaļi un bijām ielavījušies kino, un… nekas)

Varbūt šīm atšķirībām nav loģiska pamatojuma. Mūķenes mums stāstīja par Dieva plāniem, varbūt viņām bija taisnība. Bet kāpēc Dievs sievietes radīja daudz labākas nekā vīriešus? Mūķenēm noteikti par to ir zināma informācija, jo galu galā arī viņas kādreiz bija sievietes. Viņas zina Dieva noslēpumu, bet man viņas nekad to nestāstītu.

Tāda ir mana pārliecība - mani personīgie novērojumi par sievietēm liecina, ka Dievs pasaules radīšanas sestajā dienā lielākoties domāja par to, kādai jāizskatās sievietei. Es uzskatu, ka nevar nepamanīt Radītāja izveicību. Sievietes ķermenis, figūra, ķermeņa daļu samērība - viss veidots ārkārtīgi prasmīgi. Ada ir maiga, gluda un perfekta, mati - krāšņi, biezi un mirdzoši. Es ar to nedomāju seksuālo aspektu, es izdaru secinājumus kā mākslas kritiķis. Mēs visi varam piekrist tam, ka sievietes ir vienkārši elpu aizraujoši skaistas.

Kā izglābties, ja sieviete aizdedzina tavu gultu

Meties zemē un rāpo pa grīdu, necelies augšā!

Ja iespējams, apklāj seju ar slapju lupatu vai dvieli!

Virzies uz durvīm, ja tici, ka durvis ir! Pirms atver durvis, patausti tās! Ja durvis ir karstas, NEATVER TĀS, meklē citu izeju!

Ja sieviete ir aizslēgusi visas durvis, izsit logu un rāpies ārā!

Vienmēr turi pie rokas ugunsdzēšamo aparātu, ja nepieciešams, blakus ierocim, ko tu glabā zem spilvena! Ieteicams tuvumā novietot arī spaini ūdens.

Ja tu sievai esi darījis pāri, tad vislabāk ir nēsāt ugunsdrošas pidžamas. Tās, iespējams, izglābs tavu dzīvību.

Piezvani ugunsdzēsējiem un lūdz savu uzvārdu ierakstīt "neliešu" sarakstā, ko veido vietējie vīrieši, kuri, visticamāk, varētu izpelnīties "mīļotās sievietes" ienaidu. Tad ugunsdzēsēji zinās, kur tu dzīvo un kur atrodas tava guļamistaba.

Kas notika tad, kad Dievs pievērsās mums, vīriešiem? Laikam Viņš bija izlietojis visus labākos materiālus sievietēm. Kad pienāca mūsu kārta, Dievs bija piekusis. Viņš nevarēja vien sagaidīt septīto dienu, kad pienāktu laiks atpūsties.

Tā rezultātā vīrieši ir līdzīgi automašīnām, kuras ražo mežonīgā ātrumā un kuras, ja tās lieto, neizbēgami salūst. Tieši tāpēc vīrieši tik daudz laika pavada, zvilnēdami dīvānā. Ja mums būs nepieciešams piedalīties mājas darbos, mēs drīz vien iesim bojā. Mūsu organisms ir veidots tā, lai mēs varētu pacelt, nest, vilkt un mest lietas, bet ne jau uz mūžīgiem laikiem. Turklāt man neizbēgami jājautā, kas ir šis īpašais daikts, kas mums piešķirts. Ļauj man to pateikt pēc iespējas delikātāk. Rodas iespaids, ka Dievs steidzās pabeigt savu darbu, šķiet, ka darbnīcā Viņam mētājās kaut kāds gabals, un Viņš to mums vienkārši piestiprināja. Cita skaidrojuma nevar būt, jo tas ne pēc kā neizskatās. Ja tu paņemtu kaut ko līdzīgu šim daiktam un piespraustu pie koka, visi teiktu: "Nē, tas nekam neder." Taču neviens nejautā par to, kas ir piestiprināts vīrietim. Vīrieša dzimumorgāns, tāpat kā plūdi Bangladešā un britu zobi, uzskatāmi pierāda, ka arī Dievs reizēm šo to salaiž dēlī.

Ņemot to visu vērā, atsevišķi vīrieši ir zaudējuši veselo saprātu un sākuši cīnīties, kā vien spēj. Ja reiz Māte Daba dod priekšroku sievietēm, tad vīrietim jāņem groži savās rokās. Viņa attieksme: ja sievieti nevar pārspēt, tad sievieti var dauzīt.

Mūsdienās vīriešu tendence sievietes ievainot, mocīt vai noslepkavot ir uzskatāma par "politiski nekorektu", daudzās valstīs pieņemti stingrāki likumi, lai pasargātu sievietes no mums, vīriešiem. Tomēr mēs visi zinām, ka likuma mērķis ir sodīt tos, kuri jau ir noziegušies. Retais likums spēj apturēt vīrieti, kas ir cieši apņēmies ļaut vaļu atriebības jūtām. Sievietes zina, ka arī palīdzības telefona numura vienīgā funkcija ir pateikt policijai, lai labāk paņem līdzi līķautu un rūpīgi satīra nekārtību, jo pirms tam izdotā tiesas pavēle, ka vīrietis nedrīkst tuvoties sievietei, būs sievietei iebāzta mutē un viņa jau sen, paldies Dievam, būs nomirusi.

Bieži vien daži vīrieši ir smalkjūtīgāki par citiem, viņi necenšas sievietes noslepkavot, bet tomēr cenšas gūt virsroku. Ta, piemēram, tabakas preču ražotājfirmām (tās visas vada vīrieši) pēdējā laikā lieliski izdevis pārliecināt sievietes, ka jāsmēķē, un tas notiek laikā, kad smēķējošu vīriešu skaits samazinās. Tādēļ, ka sievietes smēķē arvien vairāk, plaušu vēzis tagad viņas nogalina biežāk nekā krūts vēzis. Katru gadu 165 tūkstoši sieviešu iet bojā tādēļ, ka viņas smēķē. Iespaidīgs skaitlis, vai ne!

Atteikšanās sniegt medicīnisko palīdzību ir vēl viens vīriešu triks, kā samazināt sieviešu skaitu. Ja cilvēkam nepieciešama orgāna transplantācija, lai glābtu dzīvību, vīrietis atbilstošo orgānu saņems par 86 procentiem biežāk nekā sieviete. Vīrietim, kuram ir sirds slimība, sirds operāciju veic par 115 procentiem biežāk nekā sievietei. Turklāt sievietēm apdrošināšanas izdevumi mēdz būt lielāki nekā vīriešiem.

Pats par sevi saprotams - ja neizdodas viss pārējais, tad atliek slepkavība. Tas parasti ir veiksmīgs process. Sievieti vīrs vai draugs nogalina piecas reizes biežāk, nekā vīrieti nogalina sieva vai draudzene. Ja tas tā turpināsies, tad varbūt vīriešiem galu galā nebūs jāizmirst.

KĀ VĪRIEŠI VAR IZVAIRĪTIES NO IZNĪCĪBAS

Neko labu nākotnē nevaram paredzēt, taču pastāv cerība, ka mēs, vīrieši, tomēr varam aizkavēt mūsu iznīcību. Tādā gadījumā mums būs jāapgūst vairāki jauni un svarīgi uzvedības veidi. Daudz ko mēs varam iemācīties no sievietēm - kā viņas saglabā veselo saprātu. Lūk, daži ieteikumi.

1. Atceries, ka tava automašīna nav masu iznīcināšanas ierocis!

Labi, kāds tev aizbrauca priekšā. Kāpēc tu niknojies? Tu mājās nokļūsi aptuveni tajā pašā laikā kā citās reizēs. Kaut kāds kretīns tev nolaupīja četras sekundes laika. Liela muiža! Nomierinies! Sievietes par tādām lietām neuztraucas ne mirkli, un viņas dzīvo ilgāk. Kad viņas uz ceļa ierauga pilnīgu idiotu, viņas papurina galvu un pasmejas. Tas nostrādā! Veči, mums jāatslābinās. Ikviena minūte, kad esam saspringti un dusmīgi, kaitē mūsu sirdij. Beidz uzvesties tā, it kā kāds tev pakaļā būtu iebāzis ananasu. Nekas nav TĀ vērts (Izņemot ananasu, kas iebāzts pakaļā. Tas gan būtu briesmīgi.).

2. Ēd un dzer mazāk!

Mums visiem jādomā vairāk par to, ko mēs liekam mutē. Ja tu un es ēstu un dzertu mazāk, mēs dzīvotu daudz ilgāk. Kad tu pēdējo reizi redzēji sievieti rijam tā, it kā tā būtu viņas pēdējā maltīte? Jā, visi zinām, ka ir sievietes, kuras dzer kā zivis, bet cik bieži nācies redzēt sievieti, kas uz ielas paceļ brunčus un čurā turpat uz vietas? Kāpēc, tavuprāt, vīrieši tik bieži cieš no resnās zarnas un kuņģa vēža, kāpēc tik bieži mums piemetas aknu slimības? Tas tāpēc, ka mēs nespējam atteikties no Džeka (Danjelsa) un Džima (Bīma) [82] , nekad neatteiksimies no kilograma pusizceptas liellopu gaļas ar ceptiem sīpoliem, asiem pipariem un Tabasco mērci. Lūk, tāpēc sieviete, ejot uz vannas istabu, neņem līdzi avīzi. Padomā par to!

3. Paej malā, un tu dzīvosi ilgāk!

Klau, varbūt iesim visi pensijā un ļausim sievietēm vadīt pasauli. Jā, tu negribi, lai sievietes iegūst politisko varu, jo tu esi konservatīvs lauķis. Bet ko tu teiktu, ja es paziņotu, ka mēs, vīrieši, dzīvosim par astoņiem gadiem ilgāk, ja ļausim sievietēm raizēties par kodolspēkstacijas būvi Bahreinā, kara pieteikšanu Ķīnai vai ari beisbola noteikumu pilnveidošanu? Paiesim malā un turēsim mutes! Kāds labums būt "bosam" un noņemties ar simtiem darbinieku un viņu problēmām? Kam tas vajadzīgs? Paiesim malā, atpūtīsimies un ļausim sievietēm nākamo 10 000 gadu laikā vadīt šo trako un nepārvaldāmo pasauli! Padomā, cik daudz tev būs brīva laika lasīšanai!

4. Visur Amerikā mazgā rokas!

Laiks runāt atklāti - mūsu ieradumi ir tik pretīgi, ka jābrīnās, ka sievietes vispār ir ar mieru elpot to pašu gaisu, ko elpojam mēs. Ja mēs, vīrieši, varētu mazliet mainīties, mēs tūlīt gūtu lielāku līdzjūtību un draudzību. Sāksim ar to, ka rokām ir savas funkcijas, tām nav jāatrodas nāsīs, dibenā, ausīs vai nabā. Rokas nav domātas tam, lai no avīzes izplēstu rakstiņus, iekams sieva tos vēl nav izlasījusi, vai lai izvilktu desas gabaliņu, kas iesprūdis zobos, ari ne tam, lai kasītu galvu tā, ka blaugznas put pa visu istabu. Pārtrauc sabiedriskās vietās taustīt un kārtot savu kājstarpi! Tici man, kopš pēdējās inventarizācijas, kuru tu veici aptuveni pirms minūtes, tur nekas nav pazudis. Saliec kājas kopā, lai autobusā tu neaizņemtu[1] Jack Daniels, Jim Beam - populāras viskija šķirnes. - Tulk. piez.trīs vietas. Nēsa veļu, vēlams tādu, kas pirms kada laika ir mazgāta veļas mašīnā ar īstu veļas pulveri.

5. Iemācies, kas jādara ar tualetes poda vaku!

Labi, zēni. Man gan bija licies, ka šī ir lieta, ar kuru protam tikt galā, tomēr pierādījumi lidostās un ātrās ēdināšanas restorānos visā mūsu valstī mani ir pārliecinājuši par pretējo. Televīzijā komiķi par mūsu spējām tualetē uzjautrinās nepārtraukti, bet mēs, vienalga, neko neesam iemācījušies. Atkārtosim pamatus.

Vispirms pacel augšā ovālo vāku, kuru var pakustināt. Zem tā ir apļveidīgs sēdeklis, pacel arī to. Tie automātiski paliks stāvus. Nu tu varēsi izmantot abas rokas, tāpat kā vadot automašīnu. Tu taču negribētu, lai tā noskrien no ceļa, vai ne tā? Protams, ne. Tieši tāpat sievietes savā mājā nevēlas apčurātas tapetes.

Nomērķē, pieturi, laid vaļā, novieto to atpakaļ biksēs.

Ar vienu roku viegli noliec apļveidīgo sēdekli un vāku iepriekšējā pozīcijā. Neviens nevēlas dzirdēt, kā vāks atsitas pret keramikas podu.

Satver mazu sudraba krāsas kloķīti, kas atrodas pa kreisi, un NOLAID ŪDENI. (Tev nav izvēles, arī sabiedriskā tualetē ne.) Ja pirmā šalts visu neaizskalo, tu nedrīksti pamest skatuvi: stāvi un skaties, līdz pods ir tīrs.

Nomazgā rokas! Noslauki tās ar dvieļiem, nevis krekla priekšu! Iemet papīra dvieli papīrgrozā! Auduma dvieli pakar uz dvieļu turamā (parasti tas ir izgatavots no metāla vai plastmasas un piestiprināts pie sienas, netālu no izlietnes). Savās mājās dvieli izmazgā vismaz reizi nedēļā, tad novieto to atpakaļ vannas istabā.

6. Mazgājies katru dienu!

Apslacīt seju ar ūdeni, lai no rīta pamostos, - tā nav mazgāšanās. Mazgāšanās nenotika arī vakar vēlu vakarā, kad draugi tevi aplaistīja ar alu. Iekāp vannā! Noregulē KARSTĀ un AUKSTĀ ūdens padevi! Atgriez dušas krānu! Paņem ziepes un nomazgā visas ķermeņa daļas. NEBĀZ ziepes organisma atverēs tāpēc, lai tās būtu "īpaši tīras". Pēc tevis kāds cits ar tām pašām ziepēm mazgās seju. Noskalojies! Kad esi pabeidzis šo procesu, izkāp no vannas un no- slaukies! Centies neatstāt aiz sevis ūdens peļķi!

Iemācies klusēt!

Runā klusāk! Iemācies klausīties! Lūk, kā tas jādara! Ja kāds runā, uzmanīgi klausies, ko viņš saka. Skaties viņam acis! Nepārtrauc! Kad runātājs ir apklusis, padomā par to, ko viņš teica. Pamēģini neteikt neko! Apsver, kā tikko dzirdētais ir palīdzējis tavā galvā rasties domām, idejām un izjūtām! Iespējams, ka no tā visa var uzmeistarot kaut ko burvīgu. Tad tu varēsi izmantot šis idejas, pasludināt tās par savām un kļūt slavens!

Pārbaudi dzirdi!

Ja iepriekšminētie ieteikumi nav palīdzējuši, iespējams, tev kaut kas kaiš. Katru gadu maijā tiek atzīmēts Labākas veselības un runas spēju mēnesis, daudzās slimnīcās un sabiedrības grupās tiek piedāvāta. bezmaksas dzirdes pārbaude. Izšķirsti vietējās avīzes, kurās tiek ziņots par šādām bezmaksas pārbaudēm jūsu apvidū. Turklāt lielākajā daļā slimnīcu šīs pārbaudes tiek veiktas visu gadu. Internetā var atrast testus, atbildes uz to jautājumiem palīdzēs tev izlemt, vai tev nepieciešama profesionāla dzirdes pārbaude. Vienu no šiem testiem tu atradīsi pēc adreses: www.freehearringtest.com .

9. Tev jāzina - sievietes jau sen mūs ir atkodējušas!

Kādreiz kāds tev ir teicis, ka vīrietim jābūt iejūtīgam. Pupu mizas! Sievietes tevi saprot labāk, nekā tu varbūt domā. Necenties kādu pārliecināt par to, ka esi "feminists"! Tu šajā spēlē nepiedalies, tu esi pretējā komandā. Tikpat labi kukluksklanietis varētu dziedāt melnādaino dziesmas. Tu piederi pie dzimuma, kas allaž pelnīs lielāku naudu, kam vienmēr durvis būs plaši atvērtas visās dzīves jomās.

Tas nenozīmē, ka tu nevari rīkoties tā, lai stāvoklis kļūtu labāks. Labākais veids, kā palīdzēt sievietēm, ir veicināt citu vīriešu attīstību. īstā problēma ir iekalt informāciju tajā dzelzsbetona bluķī, ko sauc par vīrieša galvu.

Palīdzi likvidēt darba algas atšķirības! Paskaties, cik tu pelni! Pārliecinies, vai sieviete, kas dara tādu pašu darbu kā tu saņem tādu pašu algu! Katru gadu aprīļa sākumā tiek atzīmēta "vienādās algas diena", tā ir diena, kad sieviete beidzot ir nopelnījusi to algu, kuru vīrietis saņēma iepriekšējā gada 12 mēnešos. Vairāk informācijas: www.pay-eqity.org .

Tu vari iesniegt Kongresam aicinājumu pieņemt divus likumus, kas skartu vienādas samaksas jautājumus. Godīgas darba algas likums ļautu sievietēm sūdzēt darba devējus tiesā tajos gadījumos, kad par vienu un to pašu darbu netiek maksāta vienāda alga. Uzņēmuma darbinieki varētu sūdzēties tiesā, ja, viņuprāt, viņiem tiek maksāts mazāk par vienu un to pašu darbu veikšanu. Savukārt Godīgas darba algas likums ļautu šāda veida upuriem saņemt lielāku kompensāciju, tas aizsargātu cilvēkus, kas izplata informāciju par algām. Alternatīvās politikas centrs jau 25 gadus cīnās par vienādām algām. Vairāk informācijas vari atrast mājas lapā www.cfpa.org vai uzzināt pa telefonu 202-387-6030.

Pēdējais, ko varu ieteikt, - pievienojies arodbiedrībai vai arī izveido jaunu arodbiedrību. Saskaņā ar arodbiedrības AFL-CIO datiem 30 gadus veca sieviete, kas ir arodbiedrības biedre un gadā pelna 30 000 dolāru, mūža laikā pazaudēs 650 133 dolārus tāpēc, ka vīriešiem un sievietēm netiek maksātas vienādas algas. Savukārt, ja šī pati sieviete nebūtu arodbiedrības biedre, viņa pazaudētu aptuveni 870 327 dolārus. Ja tu savā darbavietā pārliecinātu citus vīriešus, ka laiks iestāties arodbiedrībā, tu ievērojami uzlabotu ne tikai kolēģu sieviešu, bet arī savu dzīvi.

KĀ SIEVIETE VAR IZDZĪVOT BEZ VĪRIEŠA

1. Apmeklē spermas banku vai adopcijas iestādi!

Vairumā pilsētu ir adopcijas iestādes un spermas bankas, kas domātas sievietēm, kuras vēlas bērnu, bet kāda iemesla dēļ nevēlas,

lai radīšanas procesā piedalītos vīrietis. Protams, ir labi, ja bērnam ir abi vecāki (tad ir arī vieglāk pašiem vecākiem), taču viss, ko esi kādreiz dzirdējis par to, cik samaitāti ir vientuļo māšu bērni, ir lielākie meli, kādi tiek stāstīti mūsu sabiedrībā. Grāmatā "Baiļu kultūra" Berijs Glasners raksta, ka "tie, kurus audzināja vientuļās mātes, pelnīja gandrīz tikpat daudz naudas un viņu izglītības līmenis bija gandrīz tāds pats kā tiem, kurus audzināja abi vecāki. Dati rāda, ka vientuļo māšu bērni vieglāk risina emocionālus un sabiedriskus jautājumus nekā bērni, kas auguši mājās, kur vecāki nepārtraukti strīdas vai arī tēvs ir emocionāli attālinājies vai izturas vardarbīgi."

2. Uzzini, kur vari iegādāties sabīdāmās kāpnes!

Ir daudz dažādu šo kāpņu modeļu, tās nav dārgs prieks. Internetā paskaties veikala Home Depot mājas lapu www.homedepot.com . Papildu informāciju par šo revolucionāro izgudrojumu vari meklēt American Ladder Institute mājas lapā www.americanladderinstitute.org .

3. Ja neizdodas nekas cits, tad mīli pati sevi!

Internetā var atrast vairākus veikalus, kuros iegādāties intīma rakstura rotaļlietas:

Good Vibrations

800-289-8423 vai 415-974-8980 www.goodvibes.com

The Pleasure Chest

800-753-4536

fakss: 323-650-1176

www.thepleasurechest.com

Xandria

800-242-2823 vai 415-468-3812 fakss: 415-468-3912 www.xandria.com

Mazumtirdzniecības veikali Good Vibrations 2504 San Pablo Avenue Berkeley, CA 94702 5510-841-8987

The Pleasure Chest

7733 Santa Monica Boulevard West Hollywood, CA 90046 323-650-1022

Toys in Babeland

94 Rivington Street New York, NY 10002 212-375-1701 www.babeland.com

8. NODAĻA. MĒS ESAM PIRMAJĀ VIETĀ!

VIRSRAKSTS AVĪZĒ NEVARĒJA BŪT skaidrāks: "Visa pasaule paraksta līgumu par globālo sasilšanu, ASV atsakās to darīt."

Jā, kārtējo reizi visa pasaule mūs ienīst. Ak vai! Bet vai tad tas ir kaut kas jauns?

Pasaulei tīk katra iespēja mūs ienīst. Vai mēs par to varam vainot visu pasauli? Mēs nepārprotami neciešam paši sevi. Kā gan citādi izskaidrot mūsu "prezidenta" izvēli? Pirms daudziem gadsimtiem viņam būtu nocirsta galva un uzdurta uz mieta uz kāda tilta pār Po- tomaku. Taču šis cilvēks dižojas pa visu pasauli, mēģinot iestāstīt, ka viņš ir mūsu "ievēlētais vadonis". Mēs visi izskatāmies pēc muļķiem un idiotiem. Pasaule smejas par mums, nevis kopā ar mums.

Cik žēl! Galu galā - vēl nesen šķita, ka mūsu starptautiskā autoritāte pirmo reizi pēc ilgiem laikiem sāk uzlaboties. Mēs veiksmīgi palīdzējām Ziemeļīrijai izstrādāt pirmo miera līgumu. Mēs palīdzējām karojošajām pusēm Izraēlā un tās okupētajās teritorijās pirmo reizi apsēsties pie sarunu galda (pirms neilga laika Palestīna ieguva īpašumā savu zemi). Mēs beidzot atzinām tādas valsts kā Vjetnama pastāvēšanu (lai gan joprojām neesam atvainojušies par to, ka esam nogalinājuši trīs miljonus šīs valsts iedzīvotāju. Vācieši acīmredzot latiņu uzlika pārāk augstu, mums pietrūka pāris miljoni upuru.). Amerikas spiediens nodrošināja Nelsona Mandelas atbrīvošanu no cietuma Dienvidāfrikā, kā arī veicināja demokrātijas attīstību šajā valstī, la rezultātā Mandela tika ievēlēts par prezidentu.

Jā, mēs arī atdevām mazu zēnu viņa tēvam Kubā. Pirmo reizi grupa traku Maiami iedzīvotāju nediktēja mūsu valsts ārpolitiku šajā Zemes puslodē.

Patiešām, kā jau minēju, šķita, ka tēvocis Sems pasaules acīs kļuvis ievērojami labāks. Tā tas bija tikai līdz tam, kad varu savās rokās sagrāba šis stulbenis.

Pirmajos četros mēnešos pēc stāšanās amatā Džordžs Bušs izturējās pret pārējo pasauli, lūk, kā.

Viņš atcēla vienošanos ar Eiropas Savienību par oglekļa dioksīda izmešu samazināšanu.

Viņš uzsāka jaunu "auksto karu", šoreiz ar Ķīnu, jo amerikāņu spiegošanas lidmašīna taranēja kādu ķīniešu lidmašīnu, tā avarēja, un pilots gāja bojā.

Viņš ļāva sabrukt miera procesam Tuvajos Austrumos, tā rezultātā karš starp izraēliešiem un palestīniešiem kļuvis nežēlīgāks nekā pirms tam.

Viņš uzsāka jaunu "auksto karu" ar Krieviju, aktīvi plānojot pārkāpt pagājušā gadsimta 70. gados noslēgtos līgumus par ballistiskajām raķetēm.

Viņš piedraudēja, ka Amerika vienpusēji samazinās savu klātbūtni bijušajā Dienvidslāvijā. Tā rezultātā vardarbība dažādo etnisko grupu starpā palielinājās.

Viņš uzspļāva ANO līgumiem par cilvēktiesībām, tā rezultātā ASV tika izslēgta no ANO Cilvēktiesību komisijas.

Viņš bombardēja Irākas civiliedzīvotājus tieši tāpat, kā kādreiz to bija darījis viņa tētiņš.

Viņš veicināja narkotiku karus Dienvidamerikā, palīdzēja Peru nogāzt lidmašīnu, kura bija pilna ar amerikāņu misionāriem, nogalinot māti un bērnu no Mičiganas štata.

Viņš sagrāva cerības panākt atslābumu attiecībās ar Ziemeļko- reju, tas nozīmē, ka šīs valsts iedzīvotāji joprojām mirs badā, savukārt tās vadonis, Kims Džongils, kas ir liels kino fans, nekad neatdos filmas, kuras ir iznomājis.

• Viņš noskaņoja pret mums visas pasaules valstis, atbalstīdams stulbos plānus par "Zvaigžņu kara" pretraķešu sistēmas izveidošanu.

To visu Džordžs Bušs paveica 120 dienās, un to visu viņš, kā mēs redzējām, izdarīja tad, kad atvilka elpu starp iekšpolitikas pasākumiem. Tie no mums, kas domāja, ka juniors neko daudz neprot paveikt, noteikti ir pārliecinājušies par viņa aktīvo rīcību.

Tagad pasaule atkal mūs ienīst. Esam atgriezušies ierastajā situācijā.

Tomēr ir arī žēl, ka mūsu valsti atkal ienīst. Bija jau jauki, ka ārzemnieki kādu brīdi uzskatīja, ka amerikāņi ir labi cilvēki. Klin- tona šarms ļāva ārzemniekiem neievērot daudz ko, kas notiek mūsu valstī: amerikāņu kompānijas "trešās pasaules" valstīs arvien vairāk izmanto bērnu darbu un pieļauj pārlieku lielu darba intensitāti, nabadzīgajās valstīs izplata nekvalitatīvus produktus, Holivuda uzņem arvien sliktākas filmas.[1] POTUS - saīsinājums no vārdiem President of the United States. - Tulk. piez. Tipiska diena "prezidenta" Džordža Buša dzīvē

8.00 Amerikas Savienoto Valstu prezidents (POTUS)' pamostas un palūkojas apkārt, lai pārliecinātos, ka viņš joprojām atrodas Baltajā namā.

8.30 Brokastis gultā. Ramsfelds viņam nolasa horoskopu un komiksus.

9.00 "Gandrīz prezidents" Čeinijs palīdz Džordžam apģērbties, pārrunā situāciju Jemenā ūn atgādina, ka jāiztīra zobi.

9.30 POTUS ierodas birojā un sasveicinās ar sekretāri.

9.35 POTUS pamet biroju un dodas uz Baltā nama sporta zāli.

11.00 Masāža un pedikīrs.

12.00 POTUS ēd pusdienas ar beisbola komisāru Badu Seligu, kurš apliecina, ka beisbola organizācija viņam nevar piedāvāt svarīgu darbu.

13.00 Diendusa.

14.30 Fotografēšanās kopā ar bērnu beisbola līgas "dienas labāko komandu".

15.00 POTUS atgriežas birojā un kopā ar Kongresa deputātiem pārrunā likumdošanas jautājumus.

15.05 Tikšanās beidzas. Kongresa deputāti paziņo presei, ka "tikšanās bija ļoti rezultatīva. Prezidents mums pastāstīja, ka mums jāpieņem "kaut kādi likumi", un pēc tam mēs uz Baltā nama mauriņa pamētājām bumbiņu."

15.10 Čeinijs izklāsta prezidentam enerģētikas politiku un "liek nosūtīt pateicības vēstules" visiem naftas kompāniju bosiem.

15.12 POTUS lūdz atnest pasaules karti un ir pārsteigts, redzot, "cik liela šī pasaule ir kļuvusi".

15.40 POTUS pusstundas laikā ir iegaumējis visu 191 valstu galvaspilsētu nosaukumus.

15.44 POTUS piezvana Rumānijas premjerministram "tāpēc, ka es to varu izdarīt" un aicina viņu nosaukt Birmas galvaspilsētu. Premjerministrs neko nesaprot, jo POTUS ar viņu sarunājas spāņu valodā.

15.58 POTUS uzklausa zvanu no kāda cietuma Ostinā [83] . Viņa meitas aizturētas par to, ka zīmējušas ūsiņas uz POTUS attēla, kas glabājas Teksasas kapitolijā kopš tā laika, kad viņš tur bija gubernators. POTUS izliekas, ka ir slikts savienojums, tēlo, ka viņš ir meksikāņu sieviete, kura nejauši "pievienojusies sarunai", un tad noliek klausuli. "Viņas ir tādas pašas kā es," saka POTUS.

16.00 Darbadiena beigusies. POTUS atgriežas dzīvojamās telpās un izguļ vēl vienu diendusu.stina ir Teksasas štata galvaspilsēta. - Tulk. piez.

18.00 Vakariņas ar Āfrikas valstu prezidentiem. "Nevaru patlaban domāt par Āfriku," POTUS stāsta Čeinijam. "Tas galu galā ir tumšais kontinents." POTUS vietā uz vakariņām ierodas "gandrīz prezidents".

18.05 POTUS peldas Baltā nama peldbaseinā.

19.00 POTUS zvana sievai Laurai uz Bušu ģimenes rančo Tek- sasā ("gribēju pārbaudīt").

19.02 POTUS ierodas Baltā nama kinozālē un atkārtoti noskatās filmu "Deivs" [84] ; potus aizmieg.

20.30 Čeinijs pamodina POTUS, aizved viņu uz guļamistabu, iekārto viņu gultā un pasaka arlabunakti. "Gandrīz prezidents" atgriežas birojā un turpina plānot, kā iznīcināt planētu.

Patiesību sakot, Klintons savā laikā bieži vien rīkojās tāpat, kā to tagad dara Bušs, bet atšķirība ir tāda, ka Klintons nekad to nebāza acīs. Klintons, saproti, bija vēsais džeks, tik vēss, ka visbiežāk mēs neviens nezinājām, ko īsti viņš dara. Klintons nodrošināja, ka amerikāņi vairāku gadu garumā varēja brīvi ceļot pa pasauli, nebaidoties, ka uzradīsies pūlis, kas viņus saraustīs gabalos.

Taču tagad Buša ārpolitiku var izteikt ar vārdiem "iekod man". Daudz grūtāk mūsdienās ir paskaidrot, kāpēc četriem procentiem pasaules iedzīvotāju pieder vairāk nekā 25 procenti pasaules bagātību. Ja mēs neuzmanīsimies, izsalkušie ārzemnieki sāks domāt, ka arī viņiem ir vajadzīgi modernākie peidžeri un apgaismošanas sistēmas. Tie, kas dzīvo apspiestajās valstīs, iespējams, konstatēs, ka Amerikas trim visbagātākajiem cilvēkiem vien pieder vairāk līdzekļu nekā visiem pasaules 60 nabadzīgāko valstu iedzīvotājiem.

Kas notiks, ja miljardi cilvēku Āzijā, Āfrikā un Latīņamerikā sāks domāt par to, ka miljardam iedzīvotāju, kuriem nav pieejams tīrs dzeramais ūdens, tas pienākas? Vai zini, cik tas maksās? Šī summa būs lielāka nekā ceturtā daļa no mūsu "Zvaigžņu kara" programmas finansējuma![1] Komēdija par cilvēku, kurš tēlo ASV prezidenta lomu tad, kad īstais prezidents ir saslimis. - Tulk. piez.

Savukārt 30 procentos pasaules joprojām nav elektrības. Kas notiks, ja tur ļaudis vēlēsies iedegt spuldzi un palasīt grāmatu? Upsl Uzmanīgi!

Es visvairāk baidos no tiem 50 procentiem mūsu pasaules iedzīvotāju, kuri nekad nav zvanījuši pa telefonu. Kas notiks, ja viņi piepeši vēlēsies piezvanīt mammai Mātes dienā? Kas notiks, ja viņi sāks bloķēt telefona līnijas, jo visi zvanīs suši restorānam, kas pārtiku piegādā mājās? Vai tad viņi nav dzirdējuši, ka pasaulē sāk katastrofāli pietrūkt telefona numuru?

Lūdzu, nedarīsim neko tādu, kas liek šiem ļaudīm kļūt vēl dusmīgākiem, viņi jau tā ir pietiekami sabozušies tāpēc, ka Bušs ir uzvedies tik slikti. Turklāt mums ir nopietnākas problēmas, kurām uzmest kodolbumbu.

Kas noraidīja ideju, ko pirms piecpadsmit gadiem piedāvāja Krievija, - atteikties no visiem kodolieročiem pasaulē? Vai kāds ir aizmirsis, ka krievi bija gatavi vienpusēji atbruņoties pēc tam, kad sabruka vecā Padomju Savienība? 1986. gadā (pirms PSRS sabrukuma) Mihails Gorbačovs Islandē tikās ar ASV prezidentu Reiganu un teica, ka "līdz 2000. gadam jāatsakās no visiem kodolieročiem". (Vienošanos nevarēja noslēgt, tāpēc ka Reigans to noraidīja, jo tas nozīmētu atteikšanos no (uzminēji!) "Zvaigžņu kara" programmas.) Gadījumā, ja Reigans nebija labi ieklausījies, Gorbačovs precīzi to pašu piedāvāja godīgi ievēlētajam Bušam 1989. gadā: "Lai nosargātu mieru Eiropā, mums vajadzīga kodolieroču kontrole, nevis kodolieroču bruņojuma paplašināšana. Vislabāk būtu pavisam atteikties no kodolieročiem."

Tajā laikā mēs visi jau 40 gadus bijām samierinājušies ar pastāvīgiem kodolieroču iznīcības draudiem - ka katrā brīdī var pienākt pasaules gals. Tad piepeši kādā jaukā dienā komunisti bija pazuduši un "aukstais karš" bija beidzies. Mums bija vairāk nekā 20 tūkstoši kodolieroču, savukārt bijušajiem padomiešiem bija pat 39 tūkstoši. Ar to pietika, lai pasauli uzspridzinātu 40 reizes.

Man šķiet, ka lielākā daļa no mums, kuri piedzima pēc Otrā pasaules kara, uzskatīja, ka mūsu dzīves beigsies "nejaušas" kodolraķetes izšaušanas rezultātā. Kā no tā varētu izvairīties? Pastāvot tādam ieroču daudzumam, kas vērsti pret ienaidnieku un ko var izšaut vienā mirklī, šķita neizbēgami, ka kāds trakais, kurš tur pirkstu uz "pogas", to arī piespiedīs vai arī terorists iegūs kodolieroci savā īpašumā un izmantos to savām vajadzībām. Mūs apņēma baiļu mākonis, tas ietekmēja pilnīgi visu, kas notika mūsu valstī. Mēs izde- vām neaptverami lielas naudas summas, lai atbrīvotos no bailēm, - mēs radījām vēl vairāk masu iznīcināšanas ieroču.

Tik milzīgas nodokļu maksātāju nodrošinātās summas izgrūšana par nevienam nevajadzīgiem ieročiem, kurus mēs nekad nevēlējāmies likt lietā, nozīmēja, ka Amerika ignorēja skolu vajadzības, nenodrošināja veselības aprūpi tās iedzīvotājiem un vairāk nekā puse valsts zinātnieku strādāja militārajā industrijā, nevis pētīja, kā ārstēt vēzi, vai veica lielisku atklājumu, kas uzlabotu mūsu dzīves kvalitāti.

2001. gadā Pentagons paredzēja izdot 250 miljardus dolāru, lai uzbūvētu 2800 jaunas kara lidmašīnas. Ar šo summu varētu apmaksāt mācības visiem studentiem visās ASV universitātēs.

Paredzams, ka nākamo četru gadu laikā Pentagona finansējums pieaugs par 1,6 triljoniem dolāru. Tikmēr atbildīgais valdības dienests ziņo, ka remonti un citi uzlabojumi visās ASV skolās izmaksātu 112 miljardus dolāru.

Ja mēs "aukstā kara" laikā nepiekristu palielināt finansējumu ASV Gaisa flotes pieprasītās reaktīvās kara lidmašīnas F-22 būvei (gan Klintons, gan ari ieceltais Bušs uzstāja, ka šī nauda ir jādod), tad ar to - 45 miljardiem dolāru - pietiktu, lai nākamos sešus gadus nodrošinātu pilnīgi visu Amerikas Savienoto Valstu bērnudārzu pastāvēšanu.

Pagājušā gadsimta 90. gadu vidū notika vēl kas cits pārsteidzošs. Gorbačovs paziņoja, ka Padomju Savienībā vairs nenotiks jauni kodolieroču izmēģinājumi, un aicināja Reiganu sekot viņa piemēram. Gorbačovs teica, ka PSRS atteiksies no šiem izmēģinājumiem neatkarīgi no tā, vai to izdarīs arī amerikāņi. Esmu pārliecināts, ka vairums amerikāņu ir aizmirsuši šo fantastisko bridi. Pirmoreiz mēs visi varējām cerēt, ka galu galā varbūt pasaule tomēr netiks uzlaista gaisā.

Mēs uzsākām šīs nejēdzīgās bruņošanās sacensības, un PSRS bija spiesta darīt to pašu līdz savam sabrukumam. PSRS pirmo atombumbu izstrādāja 1949. gadā, tobrīd Amerikas arsenālā jau bija 235 atombumbas. Pēc 10 gadiem mums bija 15 468 kodolieroči, krieviem - "tikai" 1060 ieroču. Nākamo 20 gadu laikā Padomju Savienība izgrūda miljardiem rubļu par atombumbām, kamēr tauta drebinājās aukstumā. Taču ar laiku PSRS izdevās likvidēt atšķirību. 1978. gadā viņiem bija 25 393 kodolgalviņas, savukārt mums bija tīrs dzeramais ūdens, dziedātāja Stlvija Niksa, kā arī 24 424 kodolieroči.

Gorbačovs pārņēma bankrotējušu valsti, kurā tauta bija izsalkusi un ilgojās pēc tualetes papīra rullīša.

Kad PSRS 1989. gadā bija uz sabrukuma sliekšņa, tās arsenālā joprojām bija neticami liels skaits kodolgalviņu - kopā 39 tūkstoši. Pentagonā ļaudis smējās - mums pietiktu ar pieticīgāku skaitu - 22 827. Vai Vašingtonas patiesais uzdevums bija iedzīt komunistus tādā nabadzībā, ka tauta ar laiku saceltos? Gorbačovs, kas uz to paļāvās, padevās. Taču bija jau par vēlu. 1991. gada beigās Padomju Savienība beidza pastāvēt.

Tas bija sajūsmas pilns mirklis, Krievijas un Ukrainas jaunie vadītāji centās atkāpties no veco dienu retorikas, viņi Amerikas Savienotajām Valstīm piedāvāja miera dūju un olīvkoka zaru. Ukraiņi paziņoja, ka viņi bruņošanās sacensībās vairs nepiedalās, un nekavējoties atteicās no visiem kodolieročiem savā teritorijā. Savukārt krievi visos datoros izdzēsa koordinātas, kas deva iespēju notēmēt raķetes uz ASV lielākajām pilsētām. Tad viņi apgalvoja, ka labprāt kopā ar amerikāņiem atteiksies no visiem kodolieročiem uz visiem laikiem.

Un kā mūsu valsts reaģēja uz šo nepieredzēto un neticamo piedāvājumu?

Nekā.

Tas gan krievus nenobaidīja, viņi pacietīgi gaidīja atbildi. Gaidīja un gaidīja, ticēdami, ka ar laiku mēs pieņemsim viņu ļoti augstsirdīgo piedāvājumu.

Krievi ari cerēja, ka mēs varbūt parādīsim mazliet līdzjūtības un aizsūtīsim viņiem pārtiku, modernu tehniku, pāris spuldžu - jebko, kas ļautu viņiem izkļūt no bezdibeņa. Viņi pieņēma, ka Amerika darīs tā, kā rīkojās Rietumeiropā pēc Otrā pasaules kara, - uzsāka atjaunošanas un pārbūves procesu, kura rezultātā Rietumeiropā miers ir pastāvējis nu jau 55 gadus, visilgāk - 20. gadsimtā. Krievi uzskatīja, ka dzīve tūdaļ kļūs daudz labāka un visa pasaule - daudz drošāka.

Tu, protams, zini, kas notika. Nekas. Mēs vērojām, kā pūst Krievijas sabiedrība un varu savās rokās sagrābj krievu organizētā noziedzība. Tautā valdīja izmisums. Brašais un solītais bruņinieks tā arī nebija ieradies. Trūka pārtikas, infrastruktūra sabruka, proletariātam joprojām bija jāiziet no mājas, kad bija jāiet uz tualeti. Izrādījās, ka jaunais prezidents Boriss Jeļcins ir plencis un āksts. Tā kā krievi nevēlējās pārvērst savu valsti par lētu darbaspēka avotu amerikāņu kompānijām (kā tas jau bija noticis ar Ķīnu), bijušajā PSRS nekādas milzīgas ASV investīcijas tā arī neieplūda. Stingrās līnijas politiķi no Krievijas politikas tumšajiem kaktiem sagrāba varu, un iespēja, ka Krievija varētu atteikties no 25 tūkstošiem kodolgalviņu, vienkārši aizmirsās.

Mūsdienās Krievijas vadītāji izsakās, ka jāražo vēl vairāk ieroču un tie jāpārdod arī Irānai un Ziemeļkorejai.

Boriss Jeļcins salīdzinājumā ar Buša dvīnēm

Mēs visi esam pārliecināti, ka Buša meitas ir lielākas dzērājas un viltnieces nekā visi krieviņi. Salīdzināsim!

BUŠA MEITAS: pieķertas lietojam alkoholu kādā Ostinas - naktsklubā.

JEĻCINS: pieķerts lietojam alkoholu pasaules septiņnieka tikšanās laikā.

BUŠA MEITAS: pārliecināja drošības dienestu atbrīvot viņu draugu no cietuma.

JEĻCINS: pārliecināja KGB virsniekus aizvest viņu uz veikalu, kur nopirkt šņabi.

BUŠA MEITAS: tika apcietinātas, jo izmantoja viltotus dokumentus, lai varētu lietot alkoholu.

JEĻCINS: nav ticis apcietināts, bet izmanto aizbildinājumus, lai lietotu alkoholu.

Mēs bijām palaiduši garam vienreizēju izdevību - pabeigt neprātīgo bruņošanās sacensību un radīt jaunu savienību jaunajā pasaules kārtībā. Šī iespēja gan pastāvēja tikai īsu brīdi - tā pazuda tikpat ātri, cik ilgi Rasputins pārmeklēja Monikas Levinskas rokassomiņu.

Ak, šī Monika Levinska. Pagājušā gadsimta 90. gadu otro pusi mēs visi pavadījām, domājot par kaut kādu sasodītu pleķi uz zilas kleitas. Kongress vairs neveltīja laiku nebūtiskiem jautājumiem, piemēram, tam, kā nodrošināt, ka pasaule netiek iznīcināta atom- sprādzienā, pievēršot uzmanību tam, kā armijas virspavēlnieks ieliek cigāru palīdzes organismā. TAS pilnībā piesaistīja mūsu uzmanību, lai gan patiesībā mēs domājām arī par Bronco markas automašīnām, kas brauc pārāk lēni, par sešus gadus vecām nožņaugtām skaistuma karalienēm un par aktiera Hjū Grānta seksuālo uzvedību. Mums bija iespēja radīt pasaulē drošību nākamajām paaudzēm, bet mēs bijām pārāk alkatīgi un izklaidējāmies Volstrītas orģijā. Tas notiek sliņķu un noziedznieku valstī. Ar prieku un labprāt mēs paliekam tik dumji, cik vien iespējams, neinteresējoties par to, kas notiek aiz mūsu dārza sētas. Galu galā domāt par brīvo pasauli - tas ir mūsu vadītāju uzdevums.

Taču neizsamisti! Tieši MĒS ESAM pirmajā vietā starp 20 industriāli attīstītajām valstīm.

Pirmajā vietā miljonāru skaita ziņā.

Pirmajā vietā miljardieru skaita ziņā.

Pirmajā vietā militāro izdevumu ziņā.

Pirmajā vietā nošautu cilvēku skaita ziņā.

Pirmajā vietā liellopu gaļas ražošanā.

Pirmajā vietā energoresursu lietošanā.

Pirmajā vietā oglekļa dioksīda izmešu ziņā (vairāk nekā Austrālija, Brazīlija, Kanāda, Francija, Indija, Indonēzija, Vācija, Itālija, Meksika un Lielbritānija kopā).

Pirmajā vietā atkritumu radīšanā (katru gadu 720 kilogrami uz vienu ASV iedzīvotāju).

Pirmajā vietā bīstamo atkritumu radīšanā (otrajā vietā ir Vācija, mēs tomēr radām 20 reižu vairāk bīstamo atkritumu nekā viņi).

Pirmajā vietā naftas produktu izmantošanas ziņā.

Pirmajā vietā dabasgāzes patēriņa ziņā.

Pirmajā vietā nodokļu neiekasēšanas ziņā, ja tos izsaka procentos attiecībā pret IKP.

Pirmajā vietā federālās valdības un pašvaldības izdevumu ziņā, ja tos izsaka procentos no iekšzemes kopprodukta.

Pirmajā vietā kaloriju patēriņa ziņā uz vienu cilvēku ik dienas.

Pirmajā vietā balsstiesīgo aktivitātes ziņā vēlēšanās.

Pirmajā vietā likumdevējā orgānā pārstāvētā vismazākā partiju skaita ziņā.

Pirmajā vietā izvarošanas gadījumu skaita ziņā (gandrīz trīs reizes vairāk nekā Kanādā, kas ieņem otro vietu).

Pirmajā vietā ceļu satiksmes negadījumos bojā gājušo un ievainoto cilvēku skaita ziņā (gandrīz divreiz vairāk nekā Kanādā) .

Pirmajā vietā kā valsts, kurā vislielākais skaits bērnu piedzimst mātēm, kas jaunākas par 20 gadiem (atkal divreiz vairāk nekā Kanādā, trešajā vietā ir Jaunzēlande).

Pirmajā vietā neratificēto līgumu ziņā cilvēktiesību jomā.

Pirmajā vietā starp ANO dalībvalstīm, kurām ir leģitīma un likumīga valdība, kā valsts, kas nav ratificējusi ANO konvenciju par bērna tiesībām.

Pirmajā vietā mazgadīgo, ar nāvi sodīto noziedznieku skaita ziņā.

Pirmajā vietā nošauto 15 gadus nesasniegušo bērnu skaita ziņā.

Pirmajā vietā kā valsts, kurā pašnāvību nošaujoties izdara bērni, kas nav sasnieguši 15 gadu vecumu.

Pirmajā vietā kā valsts, kurā 8. klases skolēni uzrāda vissliktākos rezultātus matemātikā.

Pirmajā vietā kā valsts, kas drīz kļūs par pirmo sabiedrību visā vēsturē, kurā nabadzīgākā grupa ir tieši bērni.

Padomā mirkli par šo sarakstu! Vai nejūties vienkārši milzīgi lepns par to, ka Amerika ir pirmajā vietā tik daudzās jomās kā neviena cita valsts? Gandrīz rodas nostalģija pēc tām dienām, kad Austrumvācija olimpiskajās spēlēs ieguva visas medaļas. Šie nav viegli sasniegumi, mīļie! Apsveiciet sevi! Valdības ļaudis, uzdāviniet bagātajiem atkal jaunu nodokļu samazinājumu!

Tā kā esmu ieinteresēts, lai tiktu izrādīta lielāka līdzjūtība pret pārējām valstīm mūsu pasaulē (191), esmu gatavs piedāvāt vairākus ieteikumus par to, kā pasaulē nodrošināt mieru. Esmu pieticīgs cilvēks, es šo saucu par "Maikla Visaptverošo Miera Plānu". Galu galā mēs visi esam spiesti dzīvot uz šīs salas, kas saucas pasaule, neviens nedrīkst no tās atteikties, neviens nevar no tās tikt izslēgts. Līdz ar to, ja vien mēs nevēlamies, lai katrā ASV lidostā slēptos kāds bin Ladens, vai arī varbūt vienkārši tāpēc, ka tā būs labāk, ir šis tas, kas jāizdara, lai uzlabotu situāciju pasaulē.1

Es gribētu sākt ar Tuvajiem Austrumiem, Ziemeļīriju, bijušo Dienvidslāviju un Ziemeļkoreju.

SVĒTĀ ZEME

Tas gan ir jauks nosaukums - Svētā zeme, it īpaši, ja ņem vērā, ka tas attiecas uz teritoriju, kurā notiek lielāks skaits ļaundarību nekā jebkurā sātana sarīkotā tusiņā.

1998. gada janvārī, mēnesi pēc pirmās palestīniešu intifadas, es kopā ar dažiem draugiem apmeklēju Izraēlu, Rietumu Krastu un Gāzu, lai savām acīm redzētu to, kas izraisīja satraukumu visiem.

Kādreiz savā dzīvē es biju ceļojis pa Vidusameriku, Ķīnu, Dienvidaustrumu Āziju un citām zemēm Tuvajos Austrumos, bet nebiju sagatavojies tam, ar ko nācās sastapties bēgļu nometnēs okupētajās teritorijās. Nekad nebiju redzējis tādu netīrību, tādu cilvēku apspiešanu, tik dziļu izmisumu. Piespiest cilvēkus dzīvot tādos apstākļos un darīt to ar ieroču palīdzību jau ilgāk nekā 40 gadus - es to nekādi nevaru saprast.

Mani ārkārtīgi skumdina un sanikno šausmas un izmisums, kādu ebreju tautai nācies izciest uz šīs planētas. Neviena tauta nav nonāvēta un mocīta tik lielā skaitā kā ebreji, balstoties uz aizspriedumiem, kas pastāv nevis gadsimtus, bet gan gadu tūkstošus.[1] Šo tekstu es rakstīju pirms 11. septembra uzbrukuma.

Mani mulsina ne jau šī naida raksturs. Galu galā etniskie kari ir dzīves realitāte. Mani pārsteidz tas, cik konsekventi šis naids attīstījies gadu tūkstošu garumā. Naids nav vectēva zelta pulkstenis, kuru tu vari atstāt bērniem un mazbērniem. Ja arī mans vecvecvec- vectēvs ienīda kanādiešus vai prezbiteriešus, es par to neko nezinu. Tomēr naids pret ebrejiem, tāpat kā valoda, dziesma vai folklora, no vienas paaudzes tiek nodots citai. Parasti mēs, cilvēki, spējam atbrī-

voties no sliktām idejām. Atceries, kādreiz tika apgalvots, ka Zeme ir plakana! No šīs domas mēs atteicāmies jau pirms 600 gadiem. Mēs vairs neticam, ka Dievs radīja pasauli vienas nedēļas laikā, un neuzskatām, ka olas paaugstina holesterīna līmeni asinīs. Tāpēc nesaprotu, kāpēc cilvēki joprojām nav atteikušies no aizsprieduma pret ebrejiem un izmetuši to miskastē kā mūsu vecās grupas Seals & Croft skaņuplates.

Palestīniešu gadījumā, tiesa, ir viens faktors, kas stāvokli krietni sarežģī, proti, ja pret mums izturas slikti, mēs atmaksājam ar to pašu citiem. Nav pārsteigums, ka cilvēki, pret kuriem vecāki lietojuši vardarbību, pēc tam tāpat izturas pret saviem bērniem. Pēc tam kad amerikāņi atkal un atkal, un atkal bombardēja miermīlīgo un neitrālo Kambodžu, slepkavoja simtiem un tūkstošiem cilvēku Vjetnamas karā, nevienam nevajadzētu būt pārsteigtam par to, ka Kambodžā notika masu slepkavības, kurās valsts iedzīvotāji nogalināja cits citu. Ņemot vērā to, ka PSRS Otrā pasaules kara laikā zaudēja vairāk nekā 20 miljonus iedzīvotāju, nav nekāds brīnums, ka tā centās nodrošināties pret uzbrukumiem nākotnē, okupējot gandrīz katru robežvalsti vai iegūstot ietekmi tajās.

Reizēm cilvēki vardarbības un sliktas izturēšanās rezultātā vienkārši zaudē veselo saprātu un sper drastiskus un neracionālus soļus, lai pasargātu sevi un savas intereses.

Nevēlos diskutēt par to, kāpēc tika radīta Izraēlas valsts, kādas ir vēsturiski noteiktās vai bibliskās teritoriālās prasības. Nē, es vēlos analizēt pašreizējo situāciju. Abās pusēs cilvēki cits citu nogalina - palestīnieši turpina ienīst ebrejus, Izraēla palestīniešus apspiež drausmīgā veidā.

Tiesa gan, palestīniešus apspiež arī arābu valstīs, kur viņiem nav atļauts vēlēt, kā arī netiek piešķirtas īpašumtiesības un viņi ir otrās šķiras pilsoņi un marionetes karā pret Izraēlu. Es neveltīšu laiku šīm problēmām, jo es neko daudz nevaru šajā ziņā darīt. Mēs, amerikāņi, katru gadu Sīrijai nedodam trīs miljardus dolāru, šī nauda nonāk Izraēlas rokās. Tā ir mūsu nauda, līdz ar to mums jājūtas atbildīgiem par šo apspiestību, slepkavībām, aparteīdu Izraēlas okupētajās teritorijās.

Cīņai Tuvajos Austrumos ir jābeidzas, tam jānotiek tūlīt. Izraēlas rīcībā ir atomieroči, ticams, ka tuvākajā laikā tādus iegūs arī viena vai vairākas arābu valstis. Būtu labi, ja šis trakums tiktu nekavējoties apturēts, jo citādi mums VISIEM nāksies maksāt par to ļoti dārgu cenu.

Es personīgi nevēlos, lai manā vārdā tiktu finansēts aparteīds. Es uzskatu (nelasi, ja to esi jau kādreiz dzirdējis), ka katram cilvēkam ir tiesības uz pašnoteikšanos, vēlēt, dzīvot, būt brīvam un laimīgam. Arābi, kas dzīvo Rietumu krastā un Gazā, nebauda no tā visa pilnīgi neko. Viņi nedrīkst brīvi pārvietoties. Komandantstunda nekad nav pārtraukta. No viņiem iekasē nodokļus, bet viņi nav pārstāvēti tajās institūcijās, kuras tiek finansētas par viņu naudu. Viņus arestē un iemet cietumā bez tiesas. Viņu mājas tiek nojauktas bez brīdinājuma. Viņu zeme ir nozagta un atdota "kolonistiem". Viņu bērni tiek nonāvēti tāpēc, ka met akmeņus, vai reizēm tikai tāpēc, ka atrodas uz ielas.

Protams, viņi met akmeņus! Jā gan, viņi nogalina izraēliešu kolonistus! Tieši tā rīkojas vardarbības upuri, viņi cīnās un uzbrūk citiem. Kas gan to zina labāk nekā paši izraēlieši? Pasaule pagājušajā gadsimtā viņus gandrīz pilnīgi iznīcināja, un, velns parāvis, šajā gadu tūkstotī viņi neļaus tam notikt vēlreiz.

Šajā laikā tiem no mums, kuriem ir laimējies dzīvot tur, kur šādas lietas nenotiek, ir pienākums panākt, lai šī slepkavošana tiktu pārtraukta. Es vēlos, lai mana valsts tā rīkotos. Lūk, risinājums: pārtrauciet Izraēlai katru gadu piešķirt finansējumu bez jebkādiem noteikumiem un uzsāciet sarunas ar abām pusēm, lai pārtrauktu barbarismu. Piedāvāju šādu plānu:

1) Kongresam jāpaziņo Izraēlai, ka tai ir 30 dienas laika, lai pārtrauktu asinsizliešanu, citādi mūsu palīdzība - trīs miljardi dolāru - tiks iesaldēti. Individuālais terorisms ir pietiekami slikta parādība, bet valsts sponsorēts terorisms ir patiess ļaunums. Saprotu, ka pasaulē vienmēr būs kāds traks cilvēks, kas ar kaut ko nebūs apmierināts un savas problēmas vēlēsies risināt ar vardarbības palīdzību. Savukārt pilnīgi nepieņemams ir tas, ka izraēlieši, kuri lielākoties ir labi un inteliģenti cilvēki, kolektīvi realizē sistemātisku teroru pret citiem tikai tāpēc, ka viņiem ir citāda ādas krāsa vai reliģija. Tu, es un miljoni nodokļu maksātāju Amerikā finansējam Izraēlas nepieņemamo rīcību. Tas viss nenotiktu, ja katru dienu valsts no katra neiekasētu četrus centus, ar kuriem Izraēla katru dienu maksā par lodēm, kas nogalina palestīniešu bērnus;

ja Izraēla vēlas saņemt mūsu nodokļos samaksātos dolārus, tai kopā ar palestīniešiem gada laikā jāsastāda plāns par Palestlnas valsts izveidošanu Rietumu krastā, Gazā un teritorijā, kas atrodas starp tām. Palestīniešiem tad jāizstrādā konstitūcija, kurā ne tikai aizliegta agresija pret Izraēlu, bet arī garantētas katra palestīnieša demokrātiskās tiesības;

ja tas tiks īstenots, ASV valdība Palestīnai piešķirs divas reizes vairāk naudas, nekā līdz šim saņēmusi Izraēla (ja tas nodrošinātu pastāvīgu mieru, es labprāt katru nedēļu atdotu savus penijus). Tas nav brīvprātīgs ziedojums korumpētiem valsts darboņiem, tādiem pašiem kā mūsu valstī. Nē, tas būs jauns Māršala plāns [85] , tiks būvēti ceļi, skolas un veidota tāda industrija, kas ļaudīm nodrošinās labi apmaksātu darbu;

Apvienoto Nāciju Organizācijai jāapņemas aizsargāt Izraēlu pret jebkuru, kas vēlas to iznīcināt, turklāt jāgarantē demokrātiskās Palestlnas drošība attiecībā pret arābu kaimiņvalstīm (tās zaudēs veselo saprātu, kad to apspiestie ļaudis redzēs, cik labi dzīvo Palestlnas arābi tad, kad viņiem ir brīvība un bagātība).

Protams, neviens jau manī neieklausīsies. Acīmredzot ir pārāk jauki vērot šo stulbo ziepju operu par mazu gabaliņu zemes, kuru var šķērsot ātrāk nekā aizbraukt no Oklendas uz Sanfrancisko vakara sastrēgumstundā.

Varbūt ir kāds cilvēks, kas manī ieklausīsies…

Godājamais prezident Arafat!

Mēs nekad neesam tikušies. Nevēlos censties panākt, lai Jūs mani ielūgtu ciemos uz vakariņām vai kāršu spēli. Jūs esat aizņemts cilvēks, es - arī (lai gan manā birojā neviens mani nesauc par prezidentu un uz rīkojumiem neatbild ar frāzi "Jā, kungs.").

Atvainojiet. Manas humora izjūtas dēļ mani rāda tikai kabeļtelevīzijas programmās (64. kanāls Ņujorkā - tieši pēc programmas itāliešu valodā).

Zinu, kāpēc Jūs gūstat panākumus. Zinu arī, kā Jūs varat pārtraukt slepkavošanu abās pusēs un nodrošināt Palestīnas valsts izveidošanos![1] Māršala plāns - ASV finansēta Eiropas atjaunošanas programma pēc Otrā pasaules kara. - Tulk. piez.

Jā, Jūs patlaban domājat: "Velns parāvis, kas ir šis cilvēks?"

Bet, lūdzu, ieklausieties manī! Vēlos ieteikt kaut ko tik revolucionāru, ka visi labējie Izraēlā tūlīt zaudēs veselo saprātu un visi miera atbalstītāji tūdaļ nostāsies Jūsu pusē.

Mans ieteikums nav nekas jauns. Nav vajadzīga ne armija, ne nauda, ne ANO rezolūcija. Tas neko nemaksā. Tas ir izmēģināts visos laikos un daudzās valstīs - NEKAD TAS NAV IZGĀZIES. Nav vajadzīgs ne naids, ne ieroču lietošana, patiesībā ieroču nemaz nav.

To sauc par pilsoņu nevardarbīgu pretošanos. Martins Luters Kings to izmantoja, lai negaidīti pārtrauktu ar likumu atļauto segregāciju ASV sabiedrībā. Gandijs un viņa atbalstītāji bez neviena šāviena atbrīvojās no varenās Britu impērijas. Nelsons Mandela un Afrikāņu Nacionālais kongress tāpat tika galā ar aparteīdu - bez vardarbīgas revolūcijas.

Tas izdevās šiem cilvēkiem, tas var izdoties arī Jums.

Protams, Jūs, iespējams, varat arī uzvarēt vardarbības rezultātā. Vjetnamieši pierādīja, ka var sakaut pasaules stiprāko lielvalsti. Paskatieties uz mums, amerikāņiem, - mēs astoņus gadus šāvām uz britu karavīriem [86] , pēc tam mūsu rīcībā bija liela valsts.

Laikam citu cilvēku nogalināšana tomēr ir iedarbīgs process, taču problēma ir cita. Pēc nogalināšanas cilvēkos valda sajukums, paiet kāds laiks, pirms viņi iemācās, kā nolikt savus ieročus (mēs to joprojām neesam iemācījušies pat pēc 225 gadiem).

Toties, ja vēlēsities izmēģināt nevardarbīgās pretošanās metodi, Jums nevajadzēs noskatīties, kā iet bojā cilvēki, un beigās Jūs iegūsit pats savu valsti.

Lūk, kas ir jādara![1] Angļu vai. - redcoats - tā sauca Lielbritānijas karaspēku ASV Neatkarības karā 18. gadsimta pēdējā ceturksnī. - Tulk. piez.1) Apsēdieties! Jā, pavisam vienkārši. Pēkšņi apsēdieties! Ja pāris tūkstoši cilvēku apsēdīsies vai nogulsies ceļa vidū un nekustēsies, un necīnīsies, kad ieradīsies policija un centīsies ceļu atbrīvot, ar to pietiks. Kāpēc vienmēr Izraēla ir tā, kas slēdz robežu ar Gāzu un Rietumu krastu? Slēdziet reiz šīs robežas paši! Ierodieties robežpunktā un apsēdieties! Izraēlieši netiks mājās. Viņi nevarēs aizvest preces un dabas resursus no Jūsu valsts uz Izraēlu. Nezinu nevienu

izraēliešu mašīnu, kas varētu pārbraukt tūkstošiem cilvēku, pat tad, ja uzliktas ziemas riepas. Protams, iespējams, ka izraēlieši pamēģinās, varbūt, ka Jūsu cilvēki daudzos gadījumos tiks ievainoti vai nogalēti. Tomēr nekustieties! Palieciet sēžam! Pasaule to redzēs, it īpaši, ja Jūs sapratīsit brīnišķīgo sabiedrisko attiecību pasauli un informēsit plašsaziņas līdzekļus par saviem plāniem (ticiet man, CNN būs gatava Jūs uzklausīt). Katrā gadījumā bojā ies mazāk palestīniešu nekā patlaban.

2) Piesakiet vispārēju streiku! Atsakieties strādāt izraēliešu labā, viņu ekonomika balstās uz jūsu gandrīz vai vergu darbu! Nedariet to vairs! Kas paveiks netīros darbus, ja to nedarīs palestīnieši? Izraēlieši? Domāju gan, ka ne. Viņiem ir vajadzīgi gan palestīnieši, gan palestīniešu gatavība strādāt kā zirgiem un par to saņemt ļoti niecīgas algas. Ja visi arābi atteiksies strādāt, tad reibinošā ātrumā Izraēla būs gatava ar Jums vest sarunas. Protams, vispirms tā centīsies Jūs salauzt. Jums tiks atslēgts ūdens, slēgti ceļi, nebūs iespējams piegādāt pārtiku, taču jāstāv stingri. Sagādājiet visu nepieciešamo un tad uzsāciet nevardarbīgu streiku. Nepiekāpieties! Garantēju, ka Izraēla piekāpsies pirmā.

Pirms pāris gadiem vairāk nekā miljons izraēliešu piedalījās Miera manifestācijā Telavivā. Tas bija neticams skats. Tātad Jums, palestīniešiem, ir miljoniem sabiedroto ebreju vidū - trešdaļa tautas valstī, kuru Jūs dēvējat par savu ienaidnieku. Miljons "ienaidnieku" Jūs atbalstīs, ja protestēsit nevardarbīgā veidā. Pamēģiniet! Ja Jūsu ļaudis apvienosies ar iepriekšminētajiem izraēliešiem, tad Jūsu būs vairāk nekā to, kuri vēlas Jūs noslīcināt okeānā.

Diemžēl es zinu, ka Jums piemīt nosliece uz asins izliešanu. Jūs uzskatāt, ka tā iegūsit brīvību. Nē, tā nebūs. Jūs kļūsit par tādu pašu cilvēku kā tie, kuri cenšas nogalināt Jūs. Ja neesat līdz šim sapratis vienu lietu par izraēliešiem, tad, lūdzu, iegaumējiet tagad un reizi par visām reizēm - viņi nekur nepazudīs. Mīļais Dievs, cilvēk, viņu tauta upurēja sešus miljonus, kurus noslepkavoja viscivilizētākā valsts pasaulē. Vai Jūs tiešām domājat, ka ar akmeņiem un sprāgstošiem automobiļiem palestīnieši panāks to, ka viņi atteiksies no pastāvēšanas? Viņi dzīvo pasaulē, kurā ir izolēti un vieni, viņi cīnīsies līdz brīdim, kad palestīnieši vai kāds cits būs nogalinājis pašu pēdējo izraēlieti. Vai Jūs to vēlaties? Vai gribat, lai no planētas pazustu visi ebreji? Ja tā, tad Jums nepieciešama nopietna medicīniska palīdzība un būs jātiek garām man, pirms Jūs uzbruksit kaut vienam ebreju bērnam.

Manuprāt, Jūs tomēr labāk vēlētos mieru un klusumu, nevis nepārtrauktu karu un palestīniešu izkliedēšanu. Tādā gadījumā nolieciet visus ieročus, apsēdieties ceļa vidū un… pagaidiet. Jā, gan, izraēlieši piekaus Jūsu cilvēkus, vilks sievietes aiz matiem, uzrīdīs Jums suņus un varbūt paņems ūdens šļūtenes (tie visi ir triki, ko izraēlieši ir iemācījušies no amerikāņiem), bet NEKĀDĀ GADĪJUMĀ NEPRETOJIETIES! Ticiet man, kad pasaule redzēs, kā šie monstri Jums uzbrūk, būs tāds skandāls, ka Izraēlas valdība nevarēs turpināt Jūsu tautas apspiešanu.

Tā, lūk. Ja vēlaties, es atbraukšu un piedalīšos nevardarbīgajā protestā. Tas ir pats mazākais, ko varu izdarīt, jo arī es esmu maksājis par lodēm un bumbām, kas nogalina Jūsu tautu.

Ar cieņu Jūsu

LIELBRITĀNIJA UN ZIEMEĻĪRIJA

Vārdi skaidri parāda - tie, kuri ir atbildīgi par šo valsti, zina, ka viņi ir iesaistīti plānā. Ja Lielbritānija tiešām uzskatītu, ka tai ir morālas tiesības pārvaldīt Ziemeļīriju, tad Ziemeļīriju vienkārši iekļautu Lielbritānijas sastāvā. Tā viss paliktu - neviens vairs nepievērstu uzmanību sešiem aizjūras rajoniem, uz kuriem Lielbritānijai nav pilnīgi nekādu tiesību.

Lūdzu, nepārprotiet mani! Briti kā tauta man patīk. Lielbritānijas televīzija finansēja manu darbu tad, kad amerikāņi to atsacījās darīt. Briti ir inteliģenti cilvēki ar lielisku humora izjūtu (iespējams, tas ir pārlieku liels vispārinājums, kuru var apšaubīt, redzot britu futbola fanus) un aizrautīgi politiskie satīriķi. Lielbritānijā ir daudz plašāks plašsaziņas līdzekļu klāsts nekā Amerikā. (Londonā vien ir 11 dienas avīzes, un valsts četras sabiedriskās televīzijas programmas jebkurā vakarā piedāvā vairāk nekā Amerikā skatāmie 200 kabeļtelevīzijas kanāli.) Britu plašsaziņas līdzekļos tiek pausti dažādi viedokļi. No Lielbritānijas politiskā diskursa netiek izslēgts neviens.

Izņemot katoļticīgos Ziemeļīrijas iedzīvotājus.

Tāpat kā palestīniešu "situācijā", arī šoreiz es neaprakstīšu 800 gadus no vēstures, ķersimies pie lietas. Katoļticīgie Ziemeļīrijā ir otrās šķiras pilsoņi, kuru tiesības nepārtraukti tiek pārkāptas. Viņi ir spiesti dzīvot vissliktākajos ekonomiskajos apstākļos, viņus uzrauga britu okupācijas karaspēks. Tādēļ pēdējo 30 un vairāk gadu laikā daudzi cilvēki nevajadzīgi gājuši bojā. Bils Klintons spēja savest kopā abas puses un palīdzēja izstrādāt miera nodrošināšanas plānu, kura rezultātā katoļi tiktu iekļauti Ziemeļīrijas varas institūcijās. Visi uzelpoja un izjuta cerību.

Cerība gan ilgi nepastāvēja, jo protestanti paziņoja, ka nekādu varu katoļiem nepiešķirs, iekams īru republikāņu armija nebūs atdevusi pilnīgi visus tās rīcībā esošos ieročus. Lielākoties cilvēki to uzskatīja par mēģinājumu atteikties no vienošanās, un asinsizliešana sākās no jauna. Kopš tā laika situācija ievērojami pasliktinājusies.

Šīs muļķības ir turpinājušās pietiekami ilgi, un esmu atradis risinājumu, kura rezultātā Ziemeļīrijā iestāsies pastāvīgs miers: pār- vērtīsim visus Ziemeļīrijas protestantus par katoļiem!

Tieši tā. Tad vairs neviens nestrīdēsies par reliģiju, visi piederēs pie vienas un tās pašas konfesijas. Protams, protestanti lielākoties nevēlas kļūt par katoļiem, bet vai tas ir traucējis Romas Katoļu baznīcu? Jau sākot no krusta kariem viduslaikos un beidzot ar spāņu konkistadoriem, kas iebruka Latīņamerikā no Spānijas, baznīca allaž zinājusi, kā "pārliecināt" iedzimtos par savu patiesību.

Ziemeļīrijā ir 40 procenti katoļticīgo, tikai par pieciem procentiem mazāk nekā protestantu. Tātad ticība jāmaina tikai aptuveni divarpus procentiem protestantu. Tam nevajadzētu sagādāt grūtības, it īpaši, ja protestantiem mēs pastāstīsim par labumiem, ko dod Romas Katoļu baznīca.

❖ Viens visaugstākais vadonis - pāvests. Protestantiem ir tūkstošiem draudžu. Dažas vada kaut kādas komitejas, citām ir ievēlēts priekšnieks, citas rīkojas kā kooperatīvi, nevienam nav noteicošā vārda. Savukārt katoļiem ir vadonis, kas izvēlēts uz mūžu, viņam nav jābaidās pieņemt lēmumu, viņš ticīgajiem var izstrādāt noteikumus un noteikt robežas, kas visiem ir obligātas un dzīvē rada kārtību un skaidrību. Kad pāvests nomirst, nav vajadzīgas nekādas vēlēšanas - pāris simts veču sarkanos paltrakos sapulcējas kādā telpā, nobalso, un tad virs dūmeņa parādās balti dūmi, lai apliecinātu, ka lēmums pieņemts. Nav nekādas priekšvēlēšanu kampaņas, vēlētājiem nekas nav jāsola, balsis nav jāskaita atkārtoti.

Daudz vairāk seksa. Mēs visi zinām, ka katoļiem ir vairāk bērnu, tas savukārt nozīmē tikai vienu - vairāk seksa! Piedod, bet katoļu baznīcā pie bērniem tu nevari tikt bez seksa. Vai mēs visi mūsdienās nepriecātos par papildu seksu? Ja visi tie Ziemeļīrijas protestanti pēkšņi uzzinās, ka viņiem spīd kaut kas tāds, viņi nekavējoties pārtrauks muļķīgās parādes katoļu rajonos.

Vairāk brīvdienu. Katoļu baznīcā ir sešas oficiālas Svēto dienas. Tajās valstīs, kurās katoļi ir vairākumā, visas sešas ir apmaksātas brīvdienas, ari bērniem nav jāiet skolā. Vai tu vari nosaukt vienu protestantu Svētā dienu (ja neskaita dienu, kad parādās Ziemassvētku preču katalogi)? Protams, ne.

Bezmaksas alkohols. Katoļi katru dienu iet baznīcā, tur katru dienu var dabūt vīnu par velti. Tiesa, tad jāpieņem, ka tas patiesībā ir Kristus asinis, bet kāpēc ne? Cik bieži tu esi pateicis ļaudīm, ka džins ar toniku, kas ir tavā glāzē,

- patiesībā ir "tikai ūdens"? Mazliet ticības, lūdzu!

Katoļu meitenes (sk. iepriekš).

Garantēta vieta debesīs pie Dieva Tā Kunga labās rokas. Bībelē teikts - Jēzus pasludināja, ka baznīcu vadīs Svētais Pēteris un tikai "vienas īstās katoļu baznīcas" locekļi tiks garām zeltītajiem vārtiem. Vari turpināt zvērēt uzticību Lielbritānijas karalienei un pēc tam uz visiem laikiem degt elles liesmās vai arī iekļūt augstāka līmeņa sarakstā un mūžību baudīt no daudz ērtākas vietas.

Ja Ziemeļīrijas protestanti ieraudzīs šo sarakstu, ļoti daudzi ātri vēlēsies mainīt konfesiju. Kas ir pats interesantākais? Jebkurš katolis var kristīt citu cilvēku, ja viņš tic, ka tas, kurš nav katolis, varētu nomirt bez glābšanas. Šķiet, var droši teikt, ka tas attiecas uz visiem Lielbritānijas protestantiem.

Viss, kas vajadzīgs, ir mazliet ūdens, ko uzliet protestantam uz pieres, tad jāpasaka šādi vārdi: "Kristu tevi Dieva Ieva, Dieva Dēla un Dieva Svētā Gara vārdā. Āmen."

Un tas arī ir viss! To var izdarīt ātrāk nekā pievienoties kādam klubam. Ja protestanti šķiet negribīgi, tad katoļi var rikšot katoļu rajonos nevis ar ieročiem, bet gan ar vietējā pāvesta iesvētītām šļūtenēm. Atliek aplaistīt protestantus, izkliegt minētos vārdus… un tad bēgt, ko kājas nes.

BIJUSĪ DIENVIDSLĀVIJA

Šis nu reiz ir Dieva pamests pasaules stūris, kas pēdējā gadsimtā ir radījis visnotaļ lielu daļu no mūsu kopīgajām nepatikšanām. Tur dzīvo ļaudis, kas vienkārši neprot cits ar citu sadzīvot: serbi cīnās pret horvātiem, horvāti - pret musulmaņiem, musulmaņi - pret maķedoniešiem, maķedonieši - pret albāņiem, albāņi - pret Ko- sovas iedzīvotājiem un Kosovas iedzīvotāji cīnās pret serbiem. Tas viss sākās vienā mirklī, kad 1914. gadā anarhists Gavrilo Princips nošāva hercogu Ferdinandu. Šis incidents izraisīja Pirmo pasaules karu, kura rezultātā notika Otrais pasaules karš. Abu karu laikā gāja bojā vairāk nekā 50 miljoni cilvēku.

Kaut ko es nesaprotu par šiem cilvēkiem. Es taču nešauju Teksasas iedzīvotājus, es nededzinu ciemus Floridā. Esmu iemācījies, kā sadzīvot ar citiem. Kāpēc viņi nevar darīt tāpat?

Ne vienmēr Dienvidslāvijā notikusi tik liela vardarbība. Pēc Otrā pasaules kara tie daži Dienvidslāvijas iedzīvotāji, kuri nebija karojuši Hitlera pusē (lielākoties serbi; horvāti un citas tautības gaidīja nacistus un viņu "pēdējo risinājumu" ar atplestām rokām), izveidoja komunistu valdību maršala Tito vadībā. Tito atteicās atskaitīties Maskavas priekšā un pats personīgi sāka apvienot visas etniskās grupas, kas dzīvoja viņa valstī.

Gandrīz 40 gadus bijušās Dienvidslāvijas ļaudis cits citu negalēja. Valsts bija civilizēta, tika ražoti Yugo automobiļi, basketbols kļuva par nacionālo sporta veidu. Dzīve bija lieliska.

Tad nomira Tito, un viss sabruka. Horvāti sāka mušīt serbus, kuri Bosnijā galēja musulmaņus un Kosovā - albāņus. Tad Amerikas Savienotās Valstis bombardēja Kosovu, lai parādītu, ka nedrīkst nogalināt citus cilvēkus. Pēdējo gadu laikā miers ir nomainījis karu un otrādi. Nekas nebeidzas. Šie cilvēki ir karomāni.

Un tas nozīmē, ka ir pienācis laiks iesaistīties.

Ne jau militāri iesaistīties! Runa ir par 12 soļu programmu, tādu pašu, kādu lieto, ārstējot alkoholiķus.

Es gribu ieteikt bijušās Dienvidslāvijas iedzīvotājiem visiem apsolīt, ka pakāpeniski viņi atteiksies no vardarbības. Visā valstī var reizi nedēļā baznīcas pagrabā (ja no baznīcas kaut kas ir palicis pāri) sarīkot sapulces. Apsēdieties aplī un runājiet par visu, kas ir uz sirds. Drīkst smēķēt un dzert kafiju, cik gribas.

Ja tas nenotiks, mēs ielādēsim kravas lidmašīnās tūkstošiem to sūdīgo mazo Yugo mašīnu un tās visas nometīsim jums uz galvas. Nekad vairs nedrīkstēsit iziet no mājas, jo nezināsit, kad kāds no tiem tūkstoš kilogramu smagajiem krāmiem uzgāzīsies uz galvas.

Lai gan, iespējams, zinātne piedāvā vēl labāku risinājumu, varbūt, ka šoreiz mēs esam atraduši iespēju atdzīvināt kādu, kas ir miris. Kad Tito bija dzīvs, Amerikā nevienam viņš tā īsti nepatika, bet tagad viņu uzskata par gatavo mīlulīti. Ja spējam klonēt cilvēkus, vai nevaram atdzīvināt kādu, kas kādreiz jau bija dzīvs? Man nebūtu nekas pretī, ja ASV valdība šim Lācara [87] projektam piešķirtu pāris miljardus dolāru. Tito bija lempis, viņam galvā bija muļķīga cepure, ja viņš atkal stātos savas tautas priekšā, tas taču būtu lieliski. Runājot to miljonu vārdā, kuriem nevajadzēja mirt 20. gadsimtā, bet kuri gāja bojā tāpēc, ka dienvidslāvi neprot uzvesties, varu teikt, ka varbūt pati labākā cerība miera atjaunošanai Dienvidslāvijā ir Tito augšāmcelšanās. Celies, Tito![1] Lācars - tēls Bībelē, kuru Jēzus piecēla no mirušajiem. - Tulk. piez. Divpadsmit pasākumi, lai atbrīvotos no kaitīgā paraduma, kas saucas vardarbība bijušajā Dienvidslāvijā

Ja godīgi, tad mūsdienās jums, bijušās Dienvidslāvijas iedzīvotāji, vairs nav pietiekami daudz laika, lai paveiktu visus 12 pasākumus, jūs taču mirstat. Tāpēc izmēģiniet vispirms šos trīs un dariet tā labi ātri!

Atzīstiet, ka esat bezspēcīgi šī kaitīgā paraduma priekšā un vairs nespējat pārvaldīt dzīvi.

Nolemiet, ka turpmāk savu gribu un savu dzīvi nodosit Apvienoto Nāciju Organizācijas, NATO vai jebkuras citas organizācijas rokās, kura nostāsies pret jūsu nepārvaramo vēlēšanos nodarboties ar cilšu karu.

Uzlabojiet attiecības ar visām personām, kurām esat nodarījuši pāri, ja vien tas nekaitēs viņiem vai citiem (ja viņi, tāpat kā daudzi tūkstoši bijušās Dienvidslāvijas iedzīvotāju, jau gājuši bojā).

ZIEMEĻKOREJA

Lūk, kas jāzina par Ziemeļkorejas diktatoru Kimu Džongilu: viņš ir aizrautīgs kino fans, viņam mājās esot vairāk nekā 15 tūkstoši filmu ierakstu. Varbūt viņš tās skatās, lai uzzinātu, kā izglābt savas valsts apspiestos un badā mirstošos cilvēkus, taču tiek ziņots, ka viņam vislabāk patīk pornogrāfija, vecas amerikāņu kovboju filmas, Elizabete Teilore un seriāls "Piektdiena, 13. datums". Iespējams, ka viņš skatās nepareizās filmas.

Diktators un kino fans sarakstījis grāmatu par kino mākslu, viņš pat nodibinājis kino skolu. "Kims Džongils noskatās katru filmu, kas ražota Ziemeļkorejā," teikusi Kima Hajanga - ziemeļkorejiešu aktrise, kas atradusi patvērumu Dienvidkorejā. "Viņš izsaka komplimentus aktieriem, režisoriem un visiem pārējiem. Ja viņš atzinīgi izsakās par kādu aktieri, aktieris momentā kļūst par lielu zvaigzni."

Kims Džongils bauda jautro izklaides pasauli kopā ar vecāko dēlu Kimu Džon-namu, kurš nesen ieradās Japānā, jo ļoti vēlējās apmeklēt tās Disnejlendu. Viņam bija viltota Dominikānas pase (nu ja, viņš nudien izskatās kā cilvēks no Dominikānas), ar kuru viņš iebrauca valstī. Kad imigrācijas dienests saprata, kas tas par putnu, viņi piezvanīja tētiņam un aizsūtīja puiku uz mājām.

Kimam Džongilam, kā tiek ziņots, bieži tiek pārlietas jaunu un nevainīgu meiteņu asinis, lai "novilcinātu novecošanās procesu".

Viņš ir ari liels sporta fans un pilnībā pārzina visus basketbola noteikumus. K. Džongils nēsā kurpes uz platformām, jo nav īpaši garš. Baumo, ka tieši Ziemeļkorejas diktators ir tas cilvēks, kas nopērk visvairāk Hennessy konjaka pasaulē.

Problēma ir tā, ka Ziemeļkorejā badā mirst miljoniem cilvēku, jo Kims Džongils ir diktators, kas 25 procentus savas valsts IKP izmanto militārām vajadzībām. To var darīt Amerikā, jo mums ir plaši labības lauki, mēs nenomirsim badā (vismaz visi ne), ja nauda lielākoties tiks atdota Pentagonam. Taču Ziemeļkorejā ir akmeņaina pussala, kurā dzīvo daudz gliemežu. ASV scenārijs te nederēs.

Kopš 1948. gada, kad Korejas pussala tika sadalīta starp komunistiem valsts ziemeļos un kapitālistiem un fašistiem valsts dienvidos, pilsoņi abās Korejas daļās saskārušies ar nopietnām problēmām. Viņi piedzīvoja Korejas karu, oficiāli tas nekad nav beidzies (patlaban joprojām pastāv "uguns pārtraukšanas" posms). Sekoja daudzi desmiti gadu, kad cilvēki tika represēti un izolēti. Dienvidkorejā šis stāvoklis beidzās pagājušā gadsimta 80. gados, kad pieauga demokrātiskā kustība, taču Ziemeļkorejā turpinās vēl pašreiz, - trūkums, plūdi un bads. Ziemeļkorejas iedzīvotājiem tikai vairāk nekā divas reizes 50 gadu laikā bijis ļauts satikties ar radiniekiem dienvidos. 1985. gadā tādas tiesības tika dotas tikai 50 cilvēkiem no katras Korejas daļas. Savukārt 2000. gada augustā tās saņēma vēl viens simts cilvēku katrā Korejas daļā.

Kimu Džongilu Ziemeļkorejā sauc par "Mīļo vadoni", runā, ka viņš esot bezatbildīgs un dīvains brunču mednieks. "Pirms pāris gadiem tika uzskatīts, ka šis ir piedzēries dīvainis, kurš neko nesaprot par pasauli sev apkārt," tā teikusi kāda vadoša Klintona valdības persona. Kad Kims Džongils kā sava tēva tiesību mantinieks - viņa tēvs Ziemeļkorejā valdīja no 1948. g. līdz 1994. gadam - kļuva par valsts oficiālo vadoni, viņš bija vainīgs vairāku Dienvidkorejas Ministru kabineta locekļu nāvē bumbas sprādziena rezultātā, kā arī Dienvidkorejas pasažieru lidmašīnas bojāejā. Kima rīcībā ir milzīga armija, iespējams, pat kodolieroči.

Tomēr pēdējo pāris gadu laikā šķiet, ka Kims Džongils mazliet sācis mainīt savus uzskatus, ka viņš kļuvis ne tik kategorisks. Kad 1995. gadā sākās bads, Kims atteicās no ārvalstu palīdzības lauku rajoniem, atsūtītā pārtika nereti tika novirzīta armijas vajadzībām.

Tomēr 1999. gadā viņš ļāva gandrīz 150 cilvēkiem no dažādām starpvalstu un valstiskajām sabiedriskajām organizācijām apmeklēt apgabalus Ziemeļkorejā. Nesen Kims tikās ar Dienvidkorejas prezidentu, kurš aicinājis Ziemeļkoreju atteikties no bīstamās izolācijas. Kims pat tikās ar ASV Valsts sekretāri Madlēnu Olbraitu, kura pēc tam izteicās, ka Ziemeļkorejas vadonis ir spējīgs piedalīties nopietnās diplomātiskajās diskusijās. (Cik var spriest, abi sapratās ļoti labi. Kims Madlēnu aizveda uz dažādiem pasākumiem - teātra izrādēm, dinejām… un kino seansiem.)

Ja Kims tagad sāk saprast, kas ir kas, un, tāpat kā es, aptver, ka pāris tumšā kinoteātri pavadītu stundu, skatoties dažādas filmas, nomierina (runā, ka Kims lika no Dienvidkorejas nolaupīt divus kino producentus, lai viņi pēc tam varētu uzņemt dokumentālas filmas Ziemeļkorejā), tad es varu piedāvāt vairākas idejas par to, kā šis trakais diktators var izglābt savu valsti no pilnīga kraha.

Jāskatās labākas filmas. Kimam Džongilam jāpaplašina redzeslauks, nedrīkst skatīties tikai porno un kovboju filmas vien. Viņš reiz teica, ka Leonardo di Kaprio aktierspēle viņu tā aizkustinājusi, ka "droši vien filmu Titāniks otru reizi noskatīties es nespētu". Mēs saprotam. Es viņam tā vietā nosūtīšu citas filmas.

Vieglais jātnieks. Vispirms dārgajam vadonim jānomierinās. Manuprāt, šī filma palīdzēs.

200 moteļu. Ja Deniss Hopers nevar Kimu nomierināt, tad Frenks Zape noteikti to varēs izdarīt.

Vecīt, kur palika mana mašīna? Šajā filmā ietverts pilnīgi viss, kas būtu jāzina par Amerikas Savienotajām Valstīm.

Pusdienas ar Andrē. Jā, filma ir par diviem večiem, kas divu stundu garumā ēd pusdienas un pļāpā, bet vismaz Kims varēs redzēt, kāda izskatās īsta maltīte, turklāt abu ēdāju sarunas ļaus viņam attīstīt prasmi komunicēt.

Jāapmeklē Holivuda, kur Kims var pieteikt pats savus kino projektus. Nešaubos, ka viņam ir idejas par tūkstošiem filmu. Nav nekādu šaubu, ka kāda no tām būs piemērota Robam

Šneideram [88] . Pastāstīsim diktatoram, ka viņu biogrāfiskā filmā spēlēs Toms Krūzs. Piedāvāsim viņam līgumu, nodrošināsim, ka viņa rīcībā studijas teritorijā ir sava kabīnīte. Caurām dienām viņš varēs piedalīties nevienam nevajadzīgās sarunās ar filmu attīstības pārstāvjiem un talantu aģentūras pārstāvjiem. Noteikti Kimu tā var nodarbināt vismaz pāris gadus, pa to laiku Ziemeļkorejā droši vien izmantos viņa prombūtni un sāks attīstīties.

❖ Ja neizdodas nekas cits, tad Ziemeļkorejas galvaspilsētā jāuzbūvē izpriecu parks. Izpriecu parki vienmēr sagādā veiksmi. Ja arī tie neglābj kādas valsts ekonomiku, tajos ļaudis jūtas jautri. Tas it īpaši sakāms par dārgā vadoņa "dominikāņu" dēlu. Vai tas nav būtiskākais? Dēls varētu kļūt par parka direktora vietnieku.Robs Šneiders - pazīstams aktieris Amerikas Savienotajās Valstīs. - Tulk. piez.

9. NODAĻA. VIENS LIELS, LAIMĪGS CIETUMS

TAS NOTIKA pāris minūtes pēc pulksten 22.00 2000. gada 4. oktobrī, t.i., - vienu mēnesi pirms prezidenta vēlēšanām. Iepriekšējā vakarā bija notikusi pirmā no trim debatēm, kurā piedalījās Als Gors un Džordžs Bušs.

Siltajā oktobra vakarā Tenesī štata Lebanonas pilsētā 64 gadus vecais Džons Adamss nupat bija apsēdies savā iemīļotajā krēslā, lai noskatītos vakara ziņas. Pirms pāris gadiem viņu bija ķērusi trieka, tāpēc krēslam blakus atradās spieķis. Dž. Adamss bija cienījams Lebanonas melnādaino iedzīvotāju sabiedrības pārstāvis, gadiem ilgi strādājis vietējā gumijas fabrikā un nu bija pensionārs.

Televīzijā ziņu diktori debatēja par vēlēšanu rezultātiem. Dž. Adamss un viņa sieva Lorina sarunājās par to, ka viņi droši vien balsos par Goru, kad pie durvīm kāds pieklauvēja. Adamsa kundze izgāja no istabas, piegāja pie durvīm un vaicāja, kas tur ir. Divi vīrieši pieprasīja atvērt durvis un viņus ielaist. Kundze vēlreiz jautāja, kas viņi ir, bet vīrieši atteicās nosaukt savus vārdus. Adamsa kundze savukārt atteicās atvērt durvis.

Šajā momentā divi nezināmi Lebanonas policijas narkotiku nodaļas darbinieki ielauzās mājā, sagrāba Adamsa kundzi un uzlika viņai roku dzelžus. Mājā iebruka vēl septiņi policisti. Divi no viņiem ar paceltiem ieročiem ieskrēja istabā, kur sēdēja Džons Adamss, un vairākas reizes izšāva uz viņu. Pēc trim stundām tika paziņots, ka Džons Adamss Vanderbiltas Universitātes slimnīcā miris.

Uzbrukums Adamsu ģimenes mājai notika pēc tam, kad kāds policijas informators Džozefa ielas mājā nr. 1120 bija nopircis narkotikas. Lebanonas narkotiku apkarošanas vienība tika izveidota, kad Klintona valdība uzsāka "karu pret narkotikām", tā bija viena no daudziem tūkstošiem līdzīgu iestāžu. Vietējais tiesnesis izsniedza atļauju arestēt mājas iemītniekus.

Bija tikai viena problēma: Adamsu ģimene dzīvoja Džozefa ielā 70. Narkotiku apkarošanas policisti nebija atraduši īsto māju.

Brīdī, kad Džonam Adamsam nejauši tika izpildīts nāves sods, dažu jūdžu attālumā Našvilas pilsētā liels bars apmaksātu un brīvprātīgu strādnieku darbojās Ala Gora kampaņas mītnē. Viņiem vislielākās rūpes šajā vakarā sagādāja kontroles zaudēšana pār to, ka iepriekšējā vakarā katru reizi, kad Bušs bija sniedzis atbildes, viņu kandidāts bija nopūties. Cilvēki zvanīja, visur bija kastes ar uzlīmēm un izkārtnēm, stratēģijas eksperti plānoja nākamās dienas pasākumus. Uz viena galda bija dokumenta kopijas ar Gora ieteikumiem par noziedzības apkarošanu - papildu finansējums policijai, papildu nauda "karam pret narkotikām". Neviens nezināja, ka nekontrolētie pūliņi karā pret narkotikām nupat bija maksājuši vienu vēlētāju, tas bija melnādains cilvēks netālu no kampaņas mītnes.

Noslepkavot savus atbalstītājus? la nu gan nevar uzvarēt vēlēšanās.

Šjs bija viens no neskaitāmajiem gadījumiem pēdējo gadu laikā, kad vietējā vai federālā policija nošauj nevainīgu cilvēku tāpēc, ka uzskata, ka noķerts "īstais".

Vēl sliktāk ir tas, ka Klintona un Gora politikas rezultātā pēdējo gadu laikā liels skaits ASV pilsoņu ieslodzīti cietumā. Pagājušā gadsimta 90. gadu sākumā ASV cietumos bija aptuveni viens miljons ieslodzīto, bet astoņus gadus vēlāk šis skaitlis jau bija DIVKĀRŠOJIES tāpēc, ka tika ieviesti jauni likumi par narkotiku lietotājiem, nevis tirgotājiem. 80 procenti no tiem, kas nonāk cietumā saistībā ar narkotikām, tur atrodas tāpēc, ka viņiem bija narkotikas, nevis tāpēc, ka viņi tās pārdeva. Sods par kokaīna crack lietošanu ir trīs reizes lielāks nekā par kokaīna lietošanu vispār.

Nav grūti saprast, kāpēc kokaīnu, ko parasti izvēlas baltās ādas krāsas cilvēki, policija vērtē daudz iecietīgāk nekā crack - vienīgā narkotika, kuru var atļauties trūcīgie melnādainie un spāņu izcelsmes iedzīvotāji. Pirms astoņiem gadiem intensīvi centās ieslodzīt cietumā iespējami vairāk šo minoritāšu pārstāvju. Mēs nevis uzlabojam viņu dzīves apstākļus, bet risinām šo jautājumu citādi - ļaujam viņiem sapūt kādā cietuma cellē.

Uz brīdi aizmirsīsim par palīdzību trūcīgajiem un tiem, kuriem dzīvē neveicas. Kurš gan bija tas ģēnijs Klintona valdībā, kas pateica: "Klau, man radusies lieliska doma! Melnādaino un spāņu izcelsmes cilvēku vidū ir ļoti daudz narkotiku lietotāju. Ieslodzīsim viņus vairāk nekā līdz šim, līdz ar to iznīcināsim grupu, kurā deviņi no 10 cilvēkiem balso par mums!"

Vai tas ir loģiski? Kura kampaņa tīšām iznīcina savus vēlētājus? Republikāņu pārstāvji nedomā par to, kā ieslodzīt lielo uzņēmumu vadītājus un Nacionālās ieroču federācijas biedrus. Ticiet man, Kāris Rouvs Baltajā namā nemēģinās izdomāt, kā apcietināt vienu miljonu kristiešu koalīcijas biedru un atņemt viņiem vēlēšanu tiesības.

Tieši pretēji. Buša valdība dara visu iespējamo, lai būtu pārliecināti, ka tās atbalstītājiem nekad nebūs jāizbauda cietuma dušu telpas īpašā gaisotne. Pēc tam kad Klintons bija pametis Balto namu, izraisījās skandāls par to, ka viņš ir piedevis noziegumus tādiem bagātniekiem kā Mers Ričs. Visa valsts bija satracināta par to, ka tika piedots cilvēkam, kas nemaksāja nodokļus. Bagāts vecis, kas nemaksāja nodokļus, mēs visi bijām vienkārši šokēti… ŠOKĒTI!

Un tajā pašā laikā neviens nepievērsa pilnīgi nekādu uzmanību tam, ka piedots tika arī Deividam Lempam, Vinsentam Mietlickim, Džonam Vādsvērtam un Džeimsam Vezeram. [89] Neviens nepieprasīja parlamentāru izmeklēšanu tad, kad prokurors atteicās ierosināt krimināllietu pret firmu Koch Industries - lielāko privātpersonām piederošo naftas kompāniju Amerikā. Tās izpilddirektors un viceprezidents ir brāļi - Čārlzs un Deivids Kohi. Kāpēc tā?

Tāpēc ka piedots tika tad, kad prezidents jau bija Džordžs Bušs.

2000. gada septembrī federālā valdība apsūdzēja firmu Koch Industries un četrus tās darbiniekus - Lempu, Mietlicki, Vādsvērtu un Vezeru, uzņēmuma vides un iekārtu menedžerus, par to, ka apzināti bija atļāvuši ieplūdināt gaisā un ūdenī 91 tonnu benzola - vēža izraisītāja vielu. Pēc tam kompānija centās to noslēpt no federālajiem uzraudzītājiem.[1] Augsti stāvošas personas kompānijā Koch Industries. - Tulk. piez.

la nebūt nebija pirmā reize, kad firma Koch Industries pārkāpa likumu, pat ne pirmā reize tajā gadā. 2000. gadā kompānija bija spiesta samaksāt 35 miljonus dolāru soda naudas par vides piesārņošanu sešos ASV štatos.

Tad, kad tika "nolemts", ka nākamais prezidents būs Džordžs Bušs, situācija piepeši mainījās. Koch Industries vadošais personāls Buša priekšvēlēšanu kampaņai, citiem Republikāniskās partijas kandidātiem un pasākumiem ziedoja aptuveni 800 000 dolāru. Janvārī, Džonam Eškroftam nepiedaloties, valdība samazināja apsūdzību skaitu vispirms no 97 līdz 11 un pēc tam tikai līdz deviņām.

Tomēr Koch Industries joprojām bija jāmaksā soda nauda, kopumā 352 milj. dolāru. Buša jaunā valdība, nodrošinājusi savu statusu, ļoti ātri nokārtoja ari to. Martā valdība atteicās vēl no divām apsūdzībām. Divas dienas pirms tiesas prāvas sākšanās Eškrofta vadītā Tieslietu ministrija apsūdzības atcēla. Kompānija atzina vainu vienā jautājumā - dokumentu falsificēšanā, un valdība atteicās no visām ar vides aizsardzību saistītām apsūdzībām pret kompāniju un tās četriem darbiniekiem.

Laikraksts The Houston Chronicle ziņoja: "Koch Industries vadība nosvinēja prāvas beigas." Firmas pārstāvis Džejs Rosers lielījās, ka valdības lēmums atteikties no apsūdzības nozīmē, ka firma ir "attaisnota".

Es nevēlos attaisnot Mera Riča rīcību, bet pasakiet, ja man nav taisnība. Es uzskatu, ka apzināta vēzi izraisošu ķimikāliju ieplū- dināšana gaisā un ūdenī (nav ne mazāko šaubu, ka tāpēc ies bojā daudzi cilvēki) ir daudz nopietnāks nodarījums nekā nodokļu nesamaksāšana, kad cilvēks uz 18 gadiem pazūd kaut kur Šveicē. Tomēr esmu pārliecināts, ka neviens no šīs grāmatas lasītājiem nav dzirdējis par Čārlzu un Deividu Kohiem, viņu kompāniju un saņemto "piedošanu". Kāpēc kādam par to būtu jāzina? Tas bija parasts bizness, un kārtējo reizi prese bija aizmigusi "pie stūres".

Žēl, ka kāds cits - Anonijs Lemers Teilors piemirsa ziedot naudu Buša vēlēšanu kampaņai. Teilors ir zema līmeņa zaglis. Kādā jaukā dienā 1999. gadā viņš nolēma izlikties, ka ir golfa zvaigzne Taigers Vudss.

Teilors un Vudss nemaz neizskatās līdzīgi (lai gan melnādainie taču visi izskatās vienādi, vai ne?), tomēr Teiloram izdevās izmantot viltotu braukšanas atļauju un kredītkartes uz Vudsa vārda. Teilors nopirka milzīgu televizoru, vairākus mūzikas centrus un lietotu luksusa klases automobili.

Pēc kāda laika kāds uzoda, ka Teilors tomēr nav Taigers Vudss. Teiloru apcietināja un tiesāja par zādzību un nepatiesu ziņu sniegšanu.

Kāds sods viņam tika piespriests? 200 GADI CIETUMĀ!

Jā, tu izlasīji pareizi. 200 gadus cietumā, jo Kalifornijā pastāv "trīs reizes un viss" likums, saskaņā ar kuru cilvēkam, kas trīs reizes notiesāts par noziegumu, automātiski tiek piespriests mūža ieslodzījums. Neviens firmas vadītājs līdz šim nav notiesāts uz mūža ieslodzījumu tāpēc, ka firmas darbības dēļ trīs reizes piesārņota upe vai piekrāpti patērētāji. Amerikā šo sodu saņem tie, kuri ir trūcīgi, kuru ādas krāsa ir tumša, vai arī tie, kas aizmirsa ziedot naudu kādai no mūsu lieliskajām politiskajām partijām.

Mūsu tieslietu sistēma nereti tik ļoti vēlas sodīt tos, kam nekā nav, ka nebūt neņem vērā to, vai ieslodzītā persona ir vai nav vainīga.

Kerijs Sanderss, deviņu bērnu ģimenes pastarītis, slimoja ar pa- ranoisko šizofrēniju. 27 gadu vecumā viņš pret dēmoniem savās smadzenēs bija cīnījies jau septiņus gadus, daudz laika pavadot psihoterapeitiskajās iestādēs. Reizēm, kad viņš nelietoja zāles, viņš, pašam to neapzinoties, gāja projām no mājām un nonāca Losan- dželosas ielās. Tā notika arī 1993. gada oktobrī.

Kerijs apgūlās uz soliņa netālu no Dienvidkalifornijas Universitātes Ārstniecības centra un aizmiga. Viņu aizturēja par atrašanos neatļautā vietā. Kerija nākotne kļuva vēl drūmāka, kad policija pārbaudīja viņa statusu un konstatēja, ka piecas nedēļas pirms tam no kāda cietuma Ņujorkā bija izmucis kāds Roberts Sanderss, kriminālists, kas sēdēja cietumā par to, ka 1990. gadā strīdā par kokaīnu bija centies kādu noslepkavot.

Protams, Kerijs Sanderss no Kalifornijas nebija Roberts Sanderss no Ņujorkas, taču acīmredzot vārdi "Kerijs" un "Roberts" ir pietiekami līdzīgi un Kalifornija un Ņujorka… Nūjā, tie taču abi divi ir… padomāsim… LIELI ŠTATI.

Vēl, par nelaimi, Kerijs un Roberts bija dzimuši vienā dienā.

Ar to arī Losandželosas kruķim pietika, lai gan informācija datorā parādīja, ka Kerijs Sanderss 1993. gada jūlijā bija aizturēts par ielas šķērsošanu nelikumīgā vietā Losandželosā tad, kad Roberts Sanderss joprojām sēdēja cietumā.

Visā procesā bija tikai viens cilvēks, kuram vajadzēja palīdzēt Ke- rijam, - štata finansētais advokāts. Viņam it kā bija jāaizstāv Kerija intereses. Šis cilvēks tieslietu sistēmā bija strādājis jau 30 gadu, un viņš Kerijam teica, ka nevajag cīnīties pret izdošanu Ņujorkas iestādēm. Advokāts paskaidroja, ka pretējā gadījumā Kerijam vēl daudz ilgāk būs jāsēž cietumā Losandželosā, pēc tam viņu vienalga nosūtīs uz Ņujorku. Acīmredzot advokāts pat nepamanīja, ka Kerijam ir mazliet "lēna" domāšana, nemaz nerunājot par to, ka viņš sirgst ar nopietnu psihisku slimību. Vai tas būtu bijis svarīgi?

Advokāts neuzdeva pašus būtiskākos jautājumus. Kopā ar bezpalīdzīgo klientu viņš pavadīja tikai pāris minūtes. Ne mirkli viņam neienāca prātā noskaidrot, vai Kerijam gadījumā nav ģimenes, kas varētu palīdzēt viņu aizstāvēt.

Advokāts neizpētīja dokumentus, lai konstatētu, vai klients bijis aizturēts citreiz, kāds ir viņa finansiālais stāvoklis. Advokāts pat nesalīdzināja noziedznieka aprakstu dokumentos ar Kerija izskatu, nepieprasīja, lai tiktu salīdzināti pirkstu nospiedumi vai fotoattēli. Tu jautāsi - kas par to? Galu galā tie abi bija melnādaini vīrieši, gandrīz vienā un tajā pašā vecumā, dzimuši vienā un tajā pašā dienā. Vai tad ar to nepietiek?

Tas vēl nav viss. Kad notika tiesas sēde par to, vai Kerijs Sanderss atteiksies no tiesībām cīnīties pret savu izdošanu Ņujorkas varas iestādēm, viņam priekšā tika nolikts dokuments. Tur bija rakstīts: "Es, Roberts Sanderss, labprātīgi un pēc savas gribas atzīstu, ka esmu Roberts Sanderss ." Kerijs uz dokumenta parakstījās - Kerijs Sanderss. Turklāt uz vienas dokumenta kopijas viņš uzzīmēja visādas bildītes. Vai nevienam tas nešķita dīvaini? Nevienu tas neuztrauca? Kerija advokātu noteikti ne.

Kad Kerijs beidzot nokļuva tiesneša priekšā, viņam tika jautāts, vai viņš ir izlasījis parakstīto dokumentu. "Nē," atbildēja Kerijs. Tiesnesis apturēja lietas izskatīšanu.

"Vai jūs to parakstījāt?" jautāja tiesnesis.

"Jā," apstiprināja Kerijs.

"Kāpēc jūs tā darījāt?"

"Man tā lika darīt," atbildēja Kerijs Sanderss.

Tiesnesis Kerija advokātam lika vēlreiz izskatīt dokumentu kopā ar klientu. Pēc pāris minūtēm tiesnesis bija apmierināts un gan tiesa, gan štata finansētais advokāts pievērsās nākamajam jautājumam.

Keriju Sandersu nosūtīja uz maksimālās drošības cietumu otrā valsts galā, 60 jūdžu attālumā no Ņujorkas. Tur citi cietumnieki Keriju izmantoja savu seksuālo vajadzību apmierināšanai.

1995. gada oktobrī, kad federālie aģenti Klīvlendas pilsētā apcietināja īsto Robertu Sandersu, Kerijs Sanderss beidzot varēja doties mājās. Nebūtu arestēts Roberts Sanderss, Kerijs Sanderss noteikti joprojām sēdētu cietumā.

No cietuma izejot, Kerijs saņēma 48 dolārus un 13 centus, kā arī plastmasas maisiņu, kurā bija medikamenti, gāzētā ūdens pudele un paciņa cigarešu. "Viņi mani aizveda uz Ņujorku," viņš stāstīja māsai Robertai. "Tur bija drausmīgi auksts. Mani ieslodzīja mazā istabiņā."

Šis gadījums nav ne izņēmums, ne kļūda sistēmā. Savā ziņā tā pat nebija kļūda. Tas ir dabiski, ja sabiedrība bez īpašām pārdomām cietumā ietupina jebkuru cilvēku, kurš, iespējams, ir noziedznieks, arī tad, ja viņš patiesībā nav noziedznieks. Galu galā labāk justies drošam nekā būt pārliecinātam par savu patiesību. Mūsu tiesas nav nekas cits kā haotiska sistēma, kurā trūcīgie tiek šķirti no mums, lai mēs viņus vairs neredzētu. Lasies, vecīt!

Tada nu reiz ir Amerika. Floridā tūkstošiem nevainīgu melnādaino cilvēku tika izsvītroti no vēlētāju saraksta, bet Losandželosā acīmredzot nav nekāda problēma nevainīgu melnādainu cilvēku iemest cietumā par kaut ko, ko viņš nav izdarījis.

Šīs tiesu sistēmas vienīgais trūkums ir tas, ka reizēm aizdomās turētais pieprasa tiesu ar zvērināto piedalīšanos. Kāpēc? Zvērināto tiesām patīk sakulstīt sūdus. Tas liek visiem strādāt kārtīgi. Tiesneši, prokurori, štata finansētie advokāti dara visu iespējamo, lai panāktu aizdomās turētā atzīšanos, jo CITĀDI, JA TU PIEPRASĪSI TIESU AR ZVĒRINĀTO PIEDALĪŠANOS, MĒS TEVI IEMETĪSIM BRUTĀLĀ CIETUMĀ. Ja izdodas panākt ne tikai aizdomās turētā atzīšanos noziegumā, bet arī viņa parakstu uz papīra, kurā viņš atsakās no apelācijas tiesībām, tad viss kārtībā, tiesneši un prokurori vēlāk klubā varēs par to pasmieties.

Mana māsa Anna strādā par algotu štata advokātu Kalifornijā. Viņa vienmēr aizstāvēja savus klientus un vienmēr pieprasīja zvērinātās tiesas klātbūtni, ja klienti tā vēlējās. Tieši tāpēc viņu bija nomocījusi biroja pārējo advokātu neapmierinātība. 1998. gadā birojs bija ļāvis tikai vienam no deviņiem simtiem apsūdzēto izmantot tiesas procesu ar zvērināto piedalīšanos.

Tas, protams, nenozīmē, ka pārējie 899 aizdomās turētie bija vainīgi. Viņiem iestāstīja, ka nepieciešams atzīt savu vainu, daudziem tas palīdzēja nonākt cietumā, iespējams, par noziegumiem, kuros viņi nebija vainīgi. Mēs to nekad neuzzināsim, jo viņiem tika atņemtas Konstitūcijā paredzētās tiesības pieaicināt zvērinātos lietas izskatīšanā.

Šādi tiesu procesi, kuru rezultātā trūcīgie cilvēki vienkārši tiek mesti cietumā, notiek visās ASV pilsētās, mūsu tieslietu sistēmai ar taisnīgumu vairs nav nekā kopīga. Amerikas tiesneši un juristi līdzinās cildinātiem atkritumu savācējiem, kuri savāc un iznīcina sabiedrības atkritumus. Juristi veic etnisko tīrīšanu pa amerikāņu modei.

Kas notiek tad, kad šī procesa rezultātā nevainīgs cilvēks tiek notiesāts uz nāvi? Grupa jauniešu no Ilinoisas štata Ziemeļrietumu Universitātes pierādīja, ka pieci cilvēki, kas gaidīja nāves soda izpildīšanu, patiesībā bija nevainīgi. Studenti un viņu profesors pieciem cilvēkiem izglāba dzīvību. To panāca viena universitātes studentu grupa. Tāpēc varam jautāt, cik daudz nevainīgu cilvēku mūsu valstī gaida nāves soda izpildīšanu?

Amerikā piespriest nāves sodu ar likumu atļauts 38 štatos [90] . Ari federālā valdība un ASV Bruņotie spēki izmanto nāves sodu. Savukārt 12 štatos, kā arī Kolumbijas apgabalā (maza purvaina teritorija, kur dzīvo lielākoties afroamerikāņi) [91] , nāves sods ir atcelts.

Kopš 1976. gada Amerikas Savienotajās Valstīs nāves sods izpildīts vairāk nekā 900 personām. [92] Tas visbiežāk noticis

Teksasā (317 reizes, vairāk nekā viena trešdaļa visu nāves sodu, kas piespriesti Amerikā kopš 1976. gada),

Virdžīnijā (89), Oklahomā (70), Misūri (61), Floridā (57), Džordžijā (34), Ziemeļkarolīnā (31), Alabamā (28), Dienvidkarolīnā (28), Luiziānā (27),

Kopš 1973. gada Amerikas tiesas pilnīgi attaisnojušas 112 uz nāvi notiesātos. Tātad konstatēts, ka viņi nebija vainīgi noziegumos, par kuriem viņiem ticis piespriests nāves sods.

Šokējošā pētījumā par 4 miljoniem 578 tūkstošiem nāves sodu 33 gadu laikā (1973-1995) tika konstatēts, ka Amerikas tiesas gandrīz 70 procentos tiesas procesu, kuri tika pilnīgi pārbaudīti apelācijas kārtībā, pieļautas nopietnas kļūdas. 85% gadījumu, kad štatos ticis piespriests nāves sods, kļūdains lēmums pieņemts vairāk nekā 60% gadījumu. 53 no šiem štatiem kļūdas konstatētas 70% gadījumu.

Kādas bijušas raksturīgākās kopīgās kļūdas?

Briesmīgi nekompetenti advokāti, kas nemeklē vai neievēro svarīgus pierādījumus, kuri apliecinātu, ka apsūdzētais nav vainīgs, vai arī parādītu, ka viņš nav pelnījis nāves sodu.

Policija un prokurori, kas atrod attiecīgos pierādījumus, bet noslēpj tos, tā aktīvi izmainot patieso ainu.

Šo kļūdu konstatēšanai ir nepieciešams laiks - vidēji deviņi gadi. Lielākajā daļā gadījumu uz nāvi notiesāts cilvēks Amerikā pēc sprieduma pavada daudzus gadus cietumā, pirms tiek izpildīts nāves sods, un nereti šādos gadījumos tas tiek atcelts. Tas nozīmē ļoti lielas izmaksas nodokļu maksātājiem, nemaz nerunājot par upuru ģimenēm, tieslietu sistēmu un nepatiesi notiesātajiem.

Arkanzasā (26), Arizonā (22), Delavērā (13), Ilinoisā (12), Kalifornijā (10), Nevadā (9), Ohaio (9), Misisipi (6), Jūtā (6).

No pētījumā aplūkotajiem notiesātajiem, kuriem nāves sods apelācijas kārtā tika atcelts, 82% gadījumu pēc tam tika piespriests cits sods, savukārt 7% notika jauna lietas izskatīšana, kuras laikā tika konstatēts, ka notiesātais nav bijis vainīgs.

Kļūdu skaits ir pieaudzis kopš 1996. gada, kad prezidents Klintons parakstīja likumu, kurā teikts, ka uz nāvi notiesātais drīkst iesniegt apelāciju Augstākajā tiesā tikai vienu gadu pēc tam, kad izmantotas visas apelācijas iespējas štata tiesās. Ņemot vērā pētījumu, kurā konstatēts, ka nereti notiesātie nav vainīgi vai arī juridiskā nozīmē viņiem nav piemērojams nāves sods, šis ir vienkārši pretīgs mēģinājums ierobežot viņu tiesības.

Mūsējā ir viena no retajām valstīm pasaulē, kurā nāves sods tiek izpildīts gan nepieskaitāmajiem, gan arī nepilngadīgajiem.' Mēs nedrīkstam ilgāk vilcināties, bet nekavējoties jāpārtrauc nāves soda piemērošana pusaudžiem - bez mums vēl tikai septiņās valstīs: Ķīnā, Kongo, Irānā, Nigērijā, Pakistānā, Saūda Arābijā un Jemenā.

ASV ir vienīgā valsts (izņemot Somāliju), kas nav parakstījusi ANO Konvenciju par bērna tiesībām. Kāpēc? Tāpēc, ka tajā noteikts aizliegums izpildīt nāves sodu bērnam, kas nav sasniedzis 18 gadu vecumu. Mēs, amerikāņi, vēlamies saglabāt tiesības nogalināt savus bērnus.

Nevienā citā industriāli attīstītā valstī bērniem netiek izpildīts nāves sods.

Pat Ķīnā tiek novilcināta nāves soda izpilde, ja apsūdzētais nav sasniedzis 18 gadu vecumu, un Ķīna ir valsts, kurā cilvēka tiesības tiek ievērojami pārkāptas.

Amerikā ir 3700 cilvēku, kas gaida nāves soda izpildi. 70 gadījumos notiesātais ir mazgadīgs (vai arī tāds bija, kad tika izdarīts attiecīgais noziegums).

Amerikas Savienoto Valstu Konstitūcijas 8. pantā noteikts, ka cilvēkam nedrīkst piespriest nežēlīgu vai neparastu sodu, bet acīmredzot mūsu Augstākā tiesa uzskata, ka nogalināt tos, kuriem nozieguma brīdī bija 16 gadu, ir pieļaujams. Tomēr tā pati Augstākā tiesa izlēma, ka 16 gadus vecs cilvēks nav "pietiekami pieaudzis un ar pietiekamām spriešanas spējām", lai parakstītu juridiski saistošu līgumu.[1] 2002. gada jūnijā Augstākā tiesa noteica, ka nāves soda piespriešana garīgi atpalikušam cilvēkam ir pretrunā ar Konstitūciju.Cik dīvaini! Bērns nav spējīgs parakstīt līgumu un tāpēc juridiski attiecīgo līgumu nevar izmantot, taču, ja runa ir par tiesībām tikt sodītam ar nāvi, tad bērnam acīmredzot ir tādas pašas spējas kā pieaugušajam!

Astoņpadsmit štatos jaunietim var izpildīt nāves sodu tad, kad viņam ir tikai 16 gadu, piecos - tiem, kuri nozieguma brīdī bija 17 gadus veci vai vecāki. 1999. gadā Oklahomas štatā nāves sods tika izpildīts Šonam Selersam, kurš bija 16 gadus vecs, kad noslepkavoja vairākus cilvēkus. Selerss cieta no personības dalīšanās, taču šis fakts netika paziņots zvērināto tiesai, kas taisīja spriedumu. Vēlāk federāla apelācijas tiesa konstatēja, ka, ņemot vērā faktus, iespējams, Selerss nav bijis vainīgs, jo viņa prāta spējas bijušas traucētas. Taču tad gluži neticamā kārtā tiesa paziņoja, ka "nevainīgums nav pietiekams iemesls, lai atceltu spriedumu".

Amerikāņi nav muļķi. Mūsdienās, kad nākas dzirdēt patiesību par nevainīgajiem, kuri sodīti ar nāvi, cilvēki vismaz jūtas atbildīgi un viņus pārņem kauns. Vēl pirms pāris gadiem vairāk nekā 80% ASV iedzīvotāju aptaujās pauda atbalstu nāves sodam, bet tagad, kad zināma patiesība, jaunā pētījumā, kuru veicis laikraksts The Wa- shington Post un televīzijas kanāls ABC, konstatēts, ka arvien mazāk cilvēku atbalsta nāves sodu un pieaudzis to amerikāņu skaits, kas nāves sodu labprāt aizvietotu ar mūža ieslodzījumu. Kopumā 51% respondentu izteicās, ka nāves soda izpilde būtu jāaptur līdz laikam, kad tiek izveidota komisija, kura pārbaudītu, vai tas piespriests godīgā un tiesiskā veidā.

68% respondentu teica, ka nāves sods ir negodīgs, jo reizēm tas tiek izpildīts arī tad, kad cilvēks nav bijis vainīgs. Nesen aptaujas rādījušas, ka atbalsts nāves sodam ir mazāks nekā jebkad iepriekšējo 19 gadu laikā. Aptaujāto vidū 65% piekrita, ka, ticamāk, trūcīgam cilvēkam, nevis cilvēkam ar vidējiem vai augstiem ienākumiem tiks piespriests nāves sods, un 50% piekrita, ka melnādainam cilvēkam drīzāk nekā baltam cilvēkam par vienu un to pašu noziegumu tiks piespriests nāves sods. Pat nāves mašīnā, kas saucas Teksasa, laikraksts Houston Chronicle ziņoja, ka 59% štata iedzīvotāju uzskata, ka kādreiz nāves sods izpildīts cilvēkam, kas nav bijis vainīgs. Savukārt 72% vēlas, lai tiktu laboti štata likumi un tiesneši varētu notiesātajiem piespriest mūža ieslodzījumu bez apžēlošanas iespējām. [93] [1] 2000. gada maijā Ilinoisas štata gubernators Džordžs Raiens pasludināja moratoriju nāves sodam un nodibināja komisiju, kuras uzdevums bija pārbaudīt, vai nāves sods tiek piespriests taisnīgi. Iepriekšējo 23 gadu laikā Ilinoisā nāves sods bija izpildīts 12 cilvēkiem, bet vēl 13, kuriem bija piespriests nāves sods, vēlāk tika pilnīgi attaisnoti. īsi pirms amata pilnvaru beigām 2003. gada janvārī gubernators saņēma komisijas ziņojumu un paziņoja, ka nāves soda process ir kļūdains, negodīgs, patvaļīgs un amorāls. Šis republikāņu pārstāvis, kas vienmēr bija stingri atbalstījis nāves sodu, tajā dienā atcēla spriedumu 163 vīriešiem un četrām sievietēm, tātad - visiem uz nāvi notiesātajiem Ilinoisas cietumos ieslodzītajiem. Nāves sods tika nomainīts ar mūža ieslodzījumu bez iespējas tikt iepriekš atbrīvotam.

Mēs šajā lieliskajā valsti cīnāmies nevis pret noziedzību, bet gan pret trūcīgajiem cilvēkiem, jo mums ir viegli vainot viņus visos grēkos. Kaut kā esam piemirsuši jautājumu par cilvēka tiesībām, jo neesam vēlējušies izdot tik lielus līdzekļus, lai nodrošinātu šo tiesību ievērošanu.

Mēs dzīvojam sabiedrībā, kurā gangsteri - uzņēmēji ir bagātīgi atalgoti un godināti, viņi tieši un netieši ekspluatē pasaules resursus un vairāk domā par akcionāru peļņu nekā par kaut ko citu. Savukārt trūcīgie cilvēki var rēķināties ar haotisku un brutālu "tieslietu" sistēmu.

Sabiedrība sāk saprast, ka tā nedrīkst. Mums jāpārveido ASV sabiedrība tā, lai katrs cilvēks tiktu uzskatīts par nozīmīgu un vērtīgu personu. Jānosaka, ka neviens nevar izvairīties no atbildības likuma priekšā, vienalga, cik daudz kukuļu viņš maksā dažādiem kandidātiem. Līdz šīm pārmaiņām vārdus "brīvība un tiesiskums visiem" mēs varam teikt tikai ar lielu kaunu.

10. Nodaļa. DEMOKRĀTISKĀ PARTIJA - MIRUSI PA CEĻAM UZ SLIMNĪCU

VIŅŠ PARAKSTĪJA LIKUMU, kurā paredzēts federāls finansējums labdarības organizācijām, kuru darbība balstās uz "ticību".

Viņš paplašina to noziegumu sarakstu, par kuriem federālā līmenī noziedzniekam var piespriest nāves sodu, tādu tagad ir 60.

Viņš parakstīja likumu, kas aizliedza gejiem precēties, un sevi reklamēja kristīgajās radioprogrammās, paziņojot, ka neatzīst par likumīgu nekādas formas viendzimuma pāru kopdzīvi.

Ļoti ātri viņš nodrošināja to, ka 10 miljoni cilvēku vairs nesaņem valsts pabalstus (pirms tam šos pabalstus saņēma 14 miljoni cilvēku).

Viņš apsolīja, ka štati saņems papildu finansējumu, ja tie var samazināt pabalstu saņēmēju skaitu. Štatiem vairs nav obligāti jāpalīdz bijušajiem pabalstu saņēmējiem atrast darbu.

Viņš ir ieteicis plānu, kas aizliegtu pabalstu piešķirt pusaudžiem, kuri gaida bērnu, ja viņi pametuši skolu vai aizgājuši no vecākiem.

Kaut gan viņš ļoti rūpīgi seko tam, lai nepiesaistītu uzmanību, viņš atbalsta diezgan daudz no tā, kas kādreiz bija minēts republikāņu vadītāja Ņūta Gingriča "Līgumā ar Ameriku", kurā, starp citu, ietverta ari kapitāla nodokļa samazināšana.

Lai arī tādi Republikānisko partiju pārstāvoši štatu gubernatori kā Džordžs Raiens Ilinoisā viņu ir aicinājuši atbalstīt nāves soda moratoriju, viņš absolūti necenšas samazināt nāves soda izpildes gadījumus, par spīti tam, ka ir pierādīts, ka nāves sods piespriests dučiem cilvēku, kuri nav vainīgi.

Viņš vietējām pilsētām nodrošinājis pietiekami daudz līdzekļu, lai varētu pieņemt darbā 100 tūkstošus jaunu policistu, kā arī atbalsta likumus, kas nosaka, ka cilvēkam viss atlikušais mūžs jāpavada cietumā, ja viņu notiesā par trim atsevišķiem noziegumiem arī tad, ja tie ir zādzība veikalā vai nesamaksāšana par picu.

Patlaban Amerikā veselības apdrošināšanas nav lielākam skaitam cilvēku nekā pirms viņa stāšanās amatā.

Viņš ir parakstījis rīkojumu, kas liedz saņemt jebkādu veselības aprūpi trūcīgiem cilvēkiem, kuri Amerikas Savienotajās Valstīs dzīvo nelegāli.

Viņš atbalsta aizliegumu izdarīt abortu pēdējā grūtniecības stadijā, ir solījis parakstīt jebkuru likumu, kas paredz, ka šāds aborts atļaujams tikai tad, ja ir apdraudēta mātes dzīvība.

Viņš parakstījis instrukcijas, kas aizliedz amerikāņu finansējumu jebkurai ārvalstu programmai, kura palīdz sievietēm izdarīt abortu.

Viņš parakstīja rīkojumu, kas paredz, ka valsts līdzekļus nedrīkst izmantot tajās ārvalstīs, kur veselības aģentūras abortu min kā dzimstības kontroles iespēju.

Viņš atteicies parakstīt starptautisko līgumu par mīnu aizliegšanu, lai gan to ir izdarījušas jau 137 valstis (izņemot Irāku, Lībiju, Zie- meļkoreju un Amerikas Savienotās Valstis).

Viņš ir kavējis Kioto protokola ieviešanu, apgalvojot, ka piesārņojuma samazināšana jāattiecina arī uz mežiem un lauksaimniecības zemēm. Tā ir ņirgāšanās par pašu protokolu, jo tā galvenais mērķis ir samazināt oglekļa dioksīda piesārņojumu, ko rada automašīnu izplūdes gāzes un fabrikas.

Viņš ir veicinājis naftas un gāzes meklēšanu teritorijās, kas pieder valstij, tas notiek tikpat ātri vai pat ātrāk nekā tad, kad prezidents bija Ronalds Reigans.

Viņš ļāva pārdot kādu naftas atradni Kalifornijā, tas bija lielākais privatizācijas process Amerikas vēsturē. Viņš Aļaskā atļāva ierīkot valsts naftas atradni (to pat Reigans nebija spējīgs izdarīt).[1] R. Niksons bija ASV prezidents no 1969. g. līdz 1974. gadam. - Tulk. piez.

Turklāt viņš bija pirmais prezidents kopš Ričarda Niksona [94] , kas nepiespieda automašīnu ražotājus radīt modeļus ar samazinātu degvielas patēriņu, tas butu katru dienu ietaupījis miljoniem barelu naftas.

Jā, ņemot vērā visus šos sasniegumus, jāsaka, ka Bils Klintons bija viens no labākajiem Republikāniskās partijas prezidentiem, kāds mums jebkad ir bijis.1

Kopš Džordžam Bušam tika uzdāvināts Baltais nams, daudzi izmisumā lauza rokas. Labi un liberāli cilvēki visā Amerikā baidās, ka šis tips iznīcinās vidi, samazinās sievietes tiesības un liks visiem skaitīt lūgšanas skolās un pie luksoforiem. Šo ļaužu raizes ir pamatotas.

Taču Bušs nav nekas cits kā neglītāks un mazliet nejaukāks variants par to, ko mēs jau pieredzējām pagājušā gadsimta 90. gados, vienīgi toreiz Buša vietā bija šarmants čalis, kas prata spēlēt saksofonu un stāstīja mums par to, kādu veļu nēsā viņš un viņa palīdzes. Tas mums patika, tas bija labi un normāli. Viņš prata nodziedāt melnādaino amerikāņu himnu. Viņš tusojās ar Gloriju Steinemu [95] . Viņš vēroja manu raidījumu televīzijā! Man šis cilvēks patika!

Mēs visi jutām atvieglojumu par to, ka Reigana/Buša gadi bija beigušies, tas bija forši, ka nu mums bija prezidents, kas kādreiz pīpējis zālīti un sevi reiz nosauca par "pirmo melnādaino ASV prezidentu". Tomēr mēs nepievērsām uzmanību tam, ka viņš, piemēram, stipri sabojāja Kioto protokola nākotni dažas nedēļas pirms vēlēšanām 2000. gadā. Mēs negribējām zināt par tamlīdzīgām lietām. Galu galā - vai mums bija cita alternatīva? Par mazo Bušu? Par Petu Bjūkenanu? Par Ralfu Neideru? [96]

Dievs sargi, ne jau par Ralfu Neideru. Kā gan mēs atbalstīsim to, kas piekrīt mums visos jautājumos! Tas taču nav forši!' B. Klintons, protams, patiesībā bija Demokrātiskās partijas pārstāvis. - Tulk. piez.

[1] Glorija Steinema - labi pazīstama sieviešu tiesību aktīviste un grāmatu autore. - Tulk. piez.

[1] Ralfs Neiders - neatkarīgs kandidāts, kas 2000. gada prezidenta vēlēšanās ieguva gandrīz 3 miljonus balsu. - Tulk. piez.Pēc vēlēšanām pret Neideru tika vērsts personīgs un intensīvs niknums. Daudzi cilvēki uzskata, ka viņa dēļ Gors zaudēja vēlēšanās (patiesībā Gors nezaudēja). Šiem ļaudīm ir 40 vai 50 gadu, un es

brīnos, kāpēc viņi Neideru uzskata par tik briesmīgu personisko draudu.

Man šķiet, ka beidzot es esmu to sapratis. Neiders asociējas ar cilvēku, kādi šie ļaudis reiz bija, bet vairs nav. Viņš nekad nemainījās. Neiders nezaudēja ticību, nepieņēma kompromisus, nepadevās. Tāpēc jau viņu ienīst. Viņš nemainīja uzskatus, nepārcēlās uz priekšpilsētām, nesāka domāt tikai un vienīgi par to, kā "man, man, MAN iegūt vairāk naudas"! Neiders neakceptēja daudzu amerikāņu dzīves kodeksu - jāaizmirst par ētiku, ja cilvēks vēlas kļūt bagātāks un spēcīgāks. Nav nekāds brīnums, ka miljoniem vidusskolēnu un studentu Neideru vienkārši dievina. Viņš ir pavisam citāds cilvēks nekā viņu vecāki, kuri bērniem sagādāja mājas atslēgu, nervu tableti un pulti guļamistabas televizoram. Neiders turpināja klausīties to pašu mūziku, ko vienmēr, un nēsāja neizgludinātas drēbes. Tie, kas par viņu uztraucas, ir tādi paši kā vidusskolēni, kuri uzbrūk visiem, kas viņiem nelīdzinās.

Zini ko? Neiders nekad nemainīsies. Nomierinies, norij vēl vienu nervu tableti, atrodi kādu psihoterapeitu, ko vari apmeklēt reizi nedēļā. Varbūt priecājies tieši par to, ka mūsu valstī ir arī tādi cilvēki kā Ralfs Neiders. Viņš strādās. Tu vari atpūsties un izdzert vēl vienu kokteili.

Zinu, ka ir grūti katru rītu piecelties, barot uzņēmējdarbības monstru, no attiecīgajiem draņķiem saņemt algu un ignorēt visas tās muļķības, kas tev līdz kaklam.

Tomēr prātā tev ir vēl vismaz viena šūna, kura patlaban mirkšķina kā gaismiņa uz mobilā telefona tad, kad ir iztukšota baterija. Tavas smadzenes tev atgādina par laiku, kad tu biji jaunāks un pilnīgi pārliecināts, ka tu un vienīgi tu varēsi kaut ko mainīt. Tomēr tad tevi ielenca pieaugušie un pateica, ka tev visu mūžu vajadzēs pavadīt vienam un nelaimīgam, ja tu neņemsi vērā viņu dzīves stilu.

Ta tu arī izdarīji. Tu noslēdzi kompromisu ar savām vērtībām, bet turpināji uzskatīt, ka tev tādas ir ("Jā, man pieder SUV, bet es ziedoju naudu vides aizsardzības organizācijai!"). Tu iemācījies, kā nomierināt sirdsapziņu pretīgajā darbavietā, jo tu zināji, ka vienīgā alternatīva ir dzīve uz ielas un bads. Tu neko neteici, kad uzzināji, ka tava baznīca diskriminē ticīgos, jo galu galā Jēzus pateica daudz laba ("Mīliet savu ienaidnieku"). Tu tik liec naudu ziedojumu kastītē, un kas par to, ka to saņem organizācija, kura ienīst sievietes? Tu iemācījies, kā neteikt neko, kad draugi vai kolēģi lietoja šifrētus rasistiskus izteikumus, jo tu zināji, ka tu melnādainos cilvēkus neienīsti, biji pārliecināts, ka tāpat var teikt arī par draugiem… Tomēr drošības labad varbūt pāriesim ielas otrajā pusē?

Pats labākais, ka tu visu laiku varēji balsot par demokrātiem, tāpat kā vienmēr. Turklāt demokrāti stāsta, ka viņi vienmēr domā par tavām interesēm, un tu viņiem tici uz vārda. Kurš trakais būtu gatavs balsot par kādu trešās partijas kandidātu? Jaunībā tu biji gatavs stāties pretī policijai, lai panāktu to, kas, tavuprāt, bija pareizi. Tagad tu esi aizmirsis to, kas ir "pareizi", tev jāuzvar. Uzvara - tas ir pats būtiskākais, vienalga, vai runa ir par tā uzņēmuma tirgus daļu, kurā tu strādā, par tavām akcijām, par tava bērna lieliskajām spējām salīdzinājumā ar visiem pārējiem bērnudārzniekiem, kad viņi mācās franču valodu.

"Dari to, kas ir pareizi?" HA! Atbalsti uzvarētāju! Arī tādā gadījumā, ja uzvarētājs (Klintons) atbalsta nāves sodu, atsakās aizliegt mīnu izmantošanu, paraksta slepenus dokumentus, aizliedz aborta finansēšanu, izmet trūcīgos cilvēkus uz ielas, divkāršo cietumnieku skaitu, bumbo četras valstis un slepkavo to nevainīgos civiliedzīvotājus (Sudāna, Afganistāna, Irāka un Dienvidslāvija), ļauj atsevišķiem konglomerātiem pārņemt vairumu plašsaziņas līdzekļu (kādreiz tie piederēja gandrīz tūkstotim atsevišķu uzņēmumu), nepārtraukti pieprasa arvien vairāk naudas Aizsardzības ministrijas izdevumiem. Vienalga, balsot par šo cilvēku ir labāk, nekā… nekā… nu, nekā darīt kaut ko patiešām, patiešām briesmīgu.

Draugs mīļais, kad mēs pārtrauksim paši sevi muļķot? Klintons un liels vairums Demokrātiskās partijas pārstāvju nekad nav darījuši un nedarīs to, kas ir vislabākais mums un pasaulei ap mums. Mēs viņus nefinansējam, to dara 10 procenti bagātāko mūsu valsts iedzīvotāju, un politiķi rīkojas tā, kā to pieprasa viņu finansētāji. Saprotu, ka tu to jau zini. Ir grūti to pateikt vārdos, ja alternatīva ir… Diks Čeinijs.

Ja tu esi demokrāts, tad nesāc vēl pārdomāt, kādā temperatūrā degs šī grāmata. Atzīstos - Džordžs Bušs ir sliktāks nekā Als Gors vai Bils Klintons. Par to nav šaubu.

Taču ko tas īsti nozīmē? Ja tu noliec divus cilvēkus vienu otram blakus un piespied kādu izlemt, kurš no viņiem ir "sliktāks", tad visbiežāk atbildētājs izvēlēsies to, kurš ir pretīgāks. Hitlers bija "sliktāks" nekā Musolīni, firmas Chevrolet mašīnas ir "sliktākas" nekā firmas Ford mašīnas, es pilnīgi noteikti esmu "sliktāks" par savu sievu. Nu un tad? Tā ir bērnu spēle. Patiesībā izvēle starp Buša "līdzjūtīgo konservatīvismu" un Klintona pieeju ir tikpat svarīga kā izvēle starp augu eļļu un klepus zālēm ar ķiršu garšu.

Kad Bušs, jaunākais, stājās amatā, viņš nekavējoties atcēla vairākus Klintona rīkojumus. Tūdaļ plašsaziņas līdzekļi Bušu raksturoja kā kaut kādu monstru. Demokrātiem tas bija simboliski būtisks bridis. Viņiem bija nepieciešams, lai tauta ticētu, ka Bušs ļauj ūdenī ievadīt arsēnu un mēģina mūs visus noindēt. Demokrāti vēlējās, lai amerikāņi tic, ka Bušs vēlas nocirst visus valsts mežus, pilnīgi aizliegt abortu un izvarot Aļasku, jo viņam padomā tikai viens - mainīt visas labās lietas, kuras bija nodrošinājis prezidents Klintons.

Toties neviens nekad nerunā par to, ka Klintons savos astoņos gados prezidenta amatā šajās jomās nedarīja tikpat kā neko, un tad, kad viņa valdībai bija atlikušas vairs tikai dažas stundas, viņš nolēma, ka viņam jāizskatās "labi" (viņš vienmēr izskatījās labi) un Bušam - "slikti". Klintonam tas izdevās.

Džordžs Bušs TURPINĀJA Klintona/Gora valdības politiku. Astoņos garos gados Klintons un Gors nedarīja pilnīgi neko, lai samazinātu oglekļa dioksīda daudzumu gaisā un arsēna - ūdenī. Vienu mēnesi pirms 2000. gada vēlēšanām Demokrātiskās partijas frakcijas vadītājs ASV Senātā Toms Dašle un vēl 16 šīs partijas senatori veiksmīgi APTURĒJA plānu, kā samazināt arsēna daudzumu ūdenī. Kāpēc? Tāpēc, ka Klintons un citi demokrāti bija spiesti ievērot to bagāto sūdabrāļu intereses, kuri bija finansējuši Demokrātiskās partijas kampaņu, un viņi nevēlējās samazināt arsēna daudzumu ūdenī.

Padomā par šo faktu: Klintona un Gora valdība 25 gadu laikā bija pirmā, kas NECENTĀS piespiest automašīnu ražotājus uzlabot to energoefektivitāti. Citiem vārdiem sakot, Klintona valdības laikā miljoniem barelu naftas nevajadzīgi tika izmantoti un ieplūdināti gaisā. Ronalds Reigans bija konservatīvisma ikona, taču pat viņa valdības rīcība vides jautājumos bija pozitīvāka. Viņa valdība pieprasīja automašīnu ražotājiem nodrošināt, lai ar litru degvielas var aizbraukt pēc iespējas tālāk. Bušs vecākais noteica vēl striktākas normas. Bet Klintons? Nedarīja neko. Cik cilvēku tagad nomirs no vēža? Kādā ātrumā turpināsies globālā sasilšana tāpēc, ka Bils un Als bija labos draugos ar vienu no automašīnu industrijas galvenajiem lobētājiem - Endrū Kārdu, un nav nekāds pārsteigums, ka viņš tagad ir Džordža Buša Kabineta vadītājs, jo Džordžs Bušs ir loģisks Klintona pēctecis.

Vai pastāv atšķirība starp demokrātiem un republikāņiem? Jā. Demokrāti saka vienu ("Glābsim planētu!") un dara kaut ko citu - apkampj tos draņķus, kuru dēļ šī pasaule ir netīrāka un pretīgāka. Republikāņi šiem pretekļiem atklāti ļauj ieņemt vadošos amatus viņu valdībā. Lūk, tāda ir atšķirība.

Var, protams, apgalvot, ka daudz ļaunāk ir kādam pateikt, ka tu viņu pasargāsi, un tad aplaupīt nekā vienkārši viņu aplaupīt. Ja ļaunums ir atklāts un neslēpjas liberālisma kostīmā, tam var daudz vieglāk stāties pretī un to izskaust. Vai tu labprātāk gribētu tarakānu, kas rāpo pa dzīvojamās istabas grīdu, vai arī pilnu māju ar termītiem, kuri ieurbušies dziļi mājas sienās? Jā, tarakāns varbūt pārnēsā slimības, bet tu viņu redzi un vari noteikti rīkoties. Termīti ļauj tev domāt, ka tev ir pati skaistākā dzīvojamā istaba visā pilsētā, vismaz līdz tam brīdim, kad visa māja sabrūk un tu pamosties termītu radītu skaidu kaudzē.

Pašās pēdējās valdības dienās Bils Klintons parakstīja lielu kaudzi prezidenta dekrētu un noteikumu, daudzos gadījumos solot uzlabot vidi un radīt drošākus darba apstākļus. Grūti iedomāties kaut ko ciniskāku. Pagaidīt līdz valdības pēdējām 48 stundām un tad darīt pareizās lietas, lai visi paskatītos atpakaļ un saprastu, ka tas nu reiz bija labs prezidents. Klintons labi zināja, ka jaunā Buša valdība visus dekrētus un noteikumus nekavējoties atcels, ka neviens no tiem netiks atbalstīts.

Jautājums bija vienīgi par imidžu.

Vai tu joprojām tici, ka Klintons mūsu ūdeni attīrīja no arsēna? Nē, viņš astoņu gadu laikā nedarīja pilnīgi neko, lai pasargātu mūs, turklāt pēdējā mirklī parakstītajā pavēlē bija teikts, ka arsēns no ūdens jāizņem "pirms 2004. gada". Vari pats paskatīties dokumentos, tā tas ir. Klintona pēdējās minūtēs parakstītais ar vides aizsardzību saistītais dekrēts garantēja, ka mēs turpināsim dzert tikpat daudz arsēna, cik esam to dzēruši kopš 1942. gada - tas bija gads, kad ĪSTS Demokrātiskās partijas pārstāvis prezidenta amatā [97] sadūšojās un lika raktuvju īpašniekiem samazināt šīs indes ieplūšanu ūdenī. Kanādā un Eiropā tas bija izdarīts jau sen. Bils Klintons ignorēja likumu, kas noteica Vides aizsardzības aģentūrai samazināt arsēna daudzumu ūdenī. Tā rezultātā Nacionālā izejvielu aizsardzības padome Klintona valdību iesūdzēja tiesā. Pēdējā nedēļā pirms amata termiņa beigām Klintons piekāpās, bet tikai pēc tam, kad likumā tika iestrādāta norma, kas paredzēja tā spēkā stāšanos pēc četriem gadiem. Tā nu Klintons nodrošināja, ka Buša valdības laikā mēs visi turpināsim dzert attiecīgo indi. Varbūt vienā ziņā tas bija laipns pakalpojums.

Kā Klintons centās nodrošināt sev vietu vēsturē: pēdējā mirklī izdoti rīkojumi un noteikumi

Klintons nogaidīja astoņus gadus, līdz paveica kaut ko labu - kad līdz viņa pilnvaru izbeigšanās bija palikušas vairs pāris dienas. Tad viņš parakstīja pavēles, kuras noteica, ka

240 miljonos hektāru valsts mežu nedrīkst cirst kokus vai būvēt ceļus;

tiek ieviesti jauni noteikumi par drošību darbavietā, arī noteikumi par enerģijas taupīšanu un tā saukto "nepārtraukto stresu";

tiek apstiprināti paaugstināti standarti par svina saturu krāsā, zemē, putekļos un dīzeļdegvielā, ko lieto kravas automašīnās;

tiek ieviesti jauni noteikumi par gaisa piesārņojumu, ko rada kravas automašīnas, kuras izmanto dīzeļdegvielu, lai samazinātu tās sastāvā esošo sēru par 95 procentiem;

desu un citu ātrās ēdināšanas gaļas produktu pārdevējiem periodiski jāpārbauda gaļa, vai tajā nav atrodama listērijas baktērija [98] ;[1] franklins rūzvelts. - tulk. piez.

[1] Šī baktērija izraisa smagu slimību listeriozi. - Tulk. piez.

centrālajās gaisa kondicionēšanas sistēmās jānodrošina mazāks energoresursu patēriņš;

veļas mazgājamās mašīnās jānodrošina mazāks energoresursu patēriņš;

jānosaka mazāks pieļaujamais elektrības patēriņš karstā ūdens sildītājos;

jāaizsargā jūras ūdri, kas dzīvo ASV rietumkrastā;

tiek ieviestas stingrākas prasības importētas pārtikas glabāšanai;

tiek ieteikta to noteikumu atcelšana, kas mājputnu barībai ļauj pievienot antibiotiku enroflaxacinum, jo tā rada mikrobus un baktērijas, kuras ir noturīgas pret medikamentiem;

Aļaskas štatā tiek aizsargāti jūras lauvas;

tērauda un alumīnija ražotnēm sabiedrībai jāpaziņo par svina emisiju, ja tā pārsniedz 100 mārciņas gadā (iepriekš tas bija jādara tikai tad, ja emisija pārsniedza 25 tūkst, mārciņas svina gadā - tātad krass samazinājums);

tiek izveidots Havaju salu koraļļu rifu ekosistēmas rezervāts, tur nedrīkst meklēt naftu, savukārt komerczvejas apjomi tiek atstāti iepriekšējā līmenī;

nepieciešami striktāki noteikumi informācijai par gaļas produktiem;

aizliegta motorizēto sniega braukšanas aparātu lietošana valsts dabas parkos;

nepieciešami drošības standarti spēkratiem, ar kuriem bērni tiek vesti uz pirmsskolas nodarbībām;

ierobežota informācija, ko ārstniecības iestādes drīkst atklāt bez pacienta piekrišanas;

federālajos zemes īpašumos tiek aizliegti urbumi cietajos iežos, ja tie rada nelabojamu kaitējumu apkārtējai videi;

valdības pārstāvjiem atļauts neizsniegt licenci tām firmām, kuras pārkāpj vides, darba tiesību, patērētāju tiesību un nodarbinātības likumus;

psihiatriskajās slimnīcās tiek ieviesti noteikumi, kas ierobežo tiesības sasiet vai ieslodzīt pacientus, kuri nav sasnieguši 21 gada vecumu;

tiek ieteikti veidi, kā regulēt pesticīdu ražošanu;

Čikāgas sabiedriskajai transporta sistēmai piešķirti 320 miljoni dolāru;

štatiem tiek piešķirti 7,5 miljoni dolāru, lai bērniem mācītu satiksmes drošības noteikumus;

tiek paredzēts izdot 18 miljonus dolāru, lai nopirktu auglīgāku lauksaimniecības zemi Kalifornijā;

tiek pārstrādāti noteikumi par materiāliem, ko izmanto bagarēšanai, lai aizsargātu ASV ūdeņu platības.

Ko vēl varam teikt par noteikumiem, kuri attiecās uz oglekļa dioksīda emisiju un kurus atcēla Bušs jaunākais? Vai es teicu "atcēla"? Ko atcēla? Bušs saglabāja Klintona laikā izstrādāto sistēmu. Būtībā Bušs pateica: "Es piesārņošu gaisu tikpat lielā mērā, kā Klintons to darīja astoņu gadu laikā, turklāt jūs visi dzersit ūdeni, kurā ir tikpat daudz arsēna kā Klintona laikā."

Tāpat kā četrus gadus vilcinoties ar arsēna daudzuma samazināšanu ūdenī, arī jautājumā par indīgo gāzu izplūdi gaisā Klintons savas prezidentūras pēdējās dienās izdotajos rīkojumos noteica, ka tie nav jāievieš nekavējoties. Novembrī, sapratis, kādā virzienā pūš vēlēšanu vējš, viņš paziņoja, ka stingri jāierobežo siltumnīcas efektu radošo gāzu, arī oglekļa dioksīda izplūde. Jauki vārdi, bet prezidents paredzēja, ka jaunie ierobežojumi stāsies spēkā tikai 2010. gadā. Turklāt, lai būtu vēl sliktāk, viņš noteica, ka pēc 2010. gada 15 gadu laikā nedrīkst pieņemt jaunus noteikumus.

Šo sarakstu var turpināt. Astoņus gadus Klintons neizdarīja PILNĪGI NEKO, lai novērstu tādu slimību kā karpālā tuneļa sindroms, kura rašanās atkarīga no darba drošības apstākļiem. 2001. gada 19. janvāra nakti prezidents aizvadīja, piedodot bagātniekiem viņu pastrādātās draņķības, tomēr beidzot nolēma paveikt kaut ko labu to sieviešu labā, kuras visu dienu pavada pie datora klaviatūras un kuru rokas deformējis karpālā tuneļa sindroms. Viņas taču DIVREIZ bija par viņu balsojušas!

Draugi mīļie, profesionāli "liberāļi," kuri astoņu gadu garumā nedarīja pilnīgi NEKO, lai ieviestu kārtību, bet kuri tagad nevar atturēties no uzbrukumiem pret tādiem cilvēkiem kā Ralfs Neiders, kas visu mūžu cīnījies par uzlabojumiem šajā jomā, jūs tagad apved ap stūri. Kāda bezkaunība! Neiders tiek vainots par to, ka prezidents tagad ir Bušs. Es vainoju VIŅUS par to, ka ir Bušs. Viņi dzer pienu no uzņēmējdarbības krūts, viņi atbalsta tādas lietas kā Ziemeļamerikas Brīvās tirdzniecības līgums, par kuru vides aizsardzības organizācija Sierra Club saka, ka tā rezultātā amerikāņu fabrikas sabūvētas pie Meksikas robežas un gaisa piesārņojums tāpēc DIVKĀRŠOJIES.

Ja Klintons būtu paveicis to, ko gaidīja tie no mums, kuri 1992. gadā viņu ievēlēja par prezidentu, tad situācija tagad būtu daudz labāka. Iedomājies, ja Klintons pirms astoņiem gadiem pašā pirmajā darbadienā būtu licis samazināt arsēna daudzumu dzeramajā ūdenī, tad amerikāņi pēdējos astoņus gadus būtu dzēruši tīrāku un veselīgāku ūdeni. Vai tādā gadījumā Bušs jaunākais būtu varējis teikt: "Klausies, Amerika, tu pietiekami ilgi esi dzērusi tīru ūdeni bez indes. Ir laiks atjaunot arsēna daudzumu ūdenī!"? Protams, ne. Neviens to nebūtu pacietis, un Bušs to būtu zinājis. Viņš nebūtu pat mēģinājis atcelt atbilstošos noteikumus. Taču Klintons nogaidīja līdz pēdējai minūtei, pirms viņš ūdeni un gaisu attīrīja no šiem mēsliem, tāpēc lēmums neguva ne politiķu, ne sabiedrības atbalstu. Bušam nebija grūti izdarīt to, ko viņš izdarīja. Nevienam nepietrūks tā, kas viņam nekad nav bijis, - tāds bija jaunā prezidenta funktieris.

Vienu tomēr Bušs aizmirsa. Lielākā daļa no mums nezināja, ka Klintona laikā mēs dzērām ūdeni, kura arsēna līmenis noteikts 1942. gadā. Tikai tāpēc, ka Bušs savas darbības pirmajās dienās vēlējās ļoti skaļi "atcelt" Klintona lēmumus, mēs, sabiedrība, pēkšņi uzzinājām, ka ūdens nav piemērots dzeršanai. Uzdod sev nepatīkamu jautājumu, lasītāj! Ja tu nezināji, ka Klintona laikā ūdenī bija augsts arsēna līmenis un nekad par to nerunāji, vai tu domā, ka Gors būtu attīrījis ūdeni no arsēna? Kāpēc viņam tas būtu jādara? Tauta nekad par to nezināja, neviens Baltajam namam nesūdzējās, ka nepatīk dzert ūdeni ar arsēnu. Daudzos gadījumos tās rūpniecības nozares, kas ir atbildīgas par arsēna klātbūtni ūdenī, finansēja Gora vēlēšanu kampaņu. Esmu izpētījis visus ar Gora kampaņu saistītos dokumentus, bet neesmu tajos atradis nevienu vārdu par arsēna līmeni ūdenī.

Runāsim atklāti. Tikai tāpēc, ka Bušs ir darījis idiotiskas lietas, mēs tagad varam gaidīt, ka arsēna līmenis ūdenī tiks samazināts. Sabiedrība par to sacēlusi jezgu, kas nebeigsies. Kongresā ir 19 republikāņi, kuri apvienojušies ar demokrātiem, lai nodrošinātu cīņu pret arsēnu, jo viņi paredz politisku skandālu vai vienkārši jūt sabiedrības noskaņojumu. Mēs, amerikāņi, tāpēc dzersim tīrāku ūdeni. Šie 19 republikāņi kopā ar demokrātiem ne tikai aizliedza Bušam atcelt Klintona pēdējā mirklī parakstīto pavēli, bet arī lika vēl vairāk samazināt arsēna līmeni. Klintona laikā tas nenotika, tici man, ka arī Gors neko lietas labā nebūtu darījis. Man nepatīkami to teikt, bet tas viss notika tāpēc, ka Baltajā namā saimniekoja īsts preteklis, nevis viltnieks.

Vēl Bušs pirmajos mēnešos pēc stāšanās amatā dabūja pa nagiem tāpēc, ka ieņēmumus no nodokļiem vēlējās atdot baznīcām, lai tās varētu nodarboties ar "labdarību". Ak kungs, kā ļaudis par to uztraucās! Ļaujiet man uzdot jautājumu: kur gan bija amerikāniskā dzīvesveida [99] un visu pārējo liberālo grupu pārstāvji 1996. gadā, kad Klintons likumā par valsts pabalsta reformu iekļāva tieši tos pašus principus? Baznīcas organizācijas jau piecus gadus saņem naudu no federālās valdības. Kāpēc tagad pēkšņi tāda klaigāšana par "baznīcas un valsts atdalīšanu", ja Klintons izdarīja to, ko Bušs vēlas turpināt? Vai tas ir tāpēc, ka mums labāk patika Klintona "ticība"? (Ja tā padomā, kurš gan nevēlētos tādu ticību, kurā no jauna tiek definēti tādi vārdi kā ir. [100] )[1] peoplefor the american way - sabiedrisko interešu aizstāvības grupa. - Tulk. piez.

[1] Klintons apstrīdēja vārda "ir" nozīmi tad, kad tika nopratināts sakarā ar Monikas Levinskas skandālu. - Tulk. piez.Tad vēl jārunā par citu Buša parakstītu pavēli, kura aizliedza piešķirt valsts naudu ārzemju organizācijām, kuras atzīst abortu. Arī

šajā jautājumā tiek pieļauta kļūda. Klintons, tāpat kā divi prezidenti pirms viņa, parakstīja lēmumu par to, ka nedrīkst izdot ASV naudu, lai apmaksātu abortus ārzemēs. Bušs paplašināja pavēli, lai naudu nesaņemtu arī dzimstības kontroles grupas, kas grūtniecēm piedāvā abortu kā vienu no vairākām alternatīvām. Tas ir vēl sliktāk. Bet to viņš panāca tikai tāpēc, ka Demokrātiskās partijas pārstāvis prezidenta amatā bija nolīdzinājis taciņu, lai to varētu izdarīt. Liberālis Klintons apstiprināja vienu no galvenajiem labējo aktīvistu mērķiem. Ja velnam iedod mazo pirkstiņu, viņš paņem visu roku.

Vārdu sakot, beidz gausties par Bušu jaunāko. Tie, kas vēlas no Buša izveidot kaut kādu multfilmu monstru, patiesībā apslēpj to, par kādiem monstriem viņi paši ir kļuvuši. Jā, protams, viņi ienīst Ralfu Neideru. Viņš mums visiem atgādina, kas notiktu, ja mēs ievēlētu kādu, kas pārstāv tos 90% ASV iedzīvotāju. Vaino Neideru, vaino Bušu, tas ir viens un tas pats, kas neļauj tev domāt par ļoti nozīmīgu faktu: ir vienalga, vai tas ir republikāņu vai demokrātu arsēns, tie ir vieni un tie paši sūdi, kas tev tiek bāzti rīklē.

Tiesa, Bušs nekad neiemācīsies to, ko Klintons prata ļoti labi. Klintons varētu uzrakstīt grāmatu "Viss par šarmu", Bušam derētu to izlasīt. Vai kā Klintons prata cilvēkus pārliecināt! Vienalga, ko cilvēks par viņu domāja, prezidents bija patīkams, gudrs, jautrs un vienkāršs cilvēks. Viņš zināja, ka amerikāņi vēlas uzticēties savam prezidentam. Viņš atklāja, ka kaut ko pateikt ir tas pats, kā kaut ko izdarīt. Ja tu apgalvo, ka tev rūp apkārtējā vide, tas nenozīmē, ka tev kaut kas jādara. Viņš pat varēja atļauties lielāku vides piesārņojumu, tauta to nekad nepamanīja. Klintons teica, ka atbalsta sievietes tiesības uz abortu, bet pieļāva, ka visvairāk tiek slēgtas aborta klīnikas, kur veic šo operāciju, kopš aborti tika legāli atzīti. (Ko gan nozīmē atbalstīt abortu, ja 86% ASV apgabalu nav neviena ārsta, kas veic abortu, līdz ar to nav nevienas sievietes, kura var saņemt šādu palīdzību?) Klintons ātri vien iemācījās, ka viņš var runāt kā feminists, un tādā gadījumā neviena feministe neprotestēs, kad viņš 1999. gadā parakstīs noteikumus, kas liedz federālo naudu piešķirt ikvienai grupai ārzemēs, kas piemin abortu kā alternatīvu. Visi domā, ka tā bija Buša ideja. Tik gudrs bija tieši Bils Klintons. Tieši tāpēc visas sieviešu grupas viņu atbalstīja - tas bija tāpēc, ka viņš teica, ka ir vienisprātis ar viņām.

Lūk, kā tas ir darāms. Pasaki kaut ko (vairāk vai mazāk ticamu), bet dari kaut ko pavisam citu vai nedari neko.

Mūsu īstā problēma nav Bušs, būtībā tie ir demokrāti. Bušs būtu paralizēts, ja demokrāti sāktu izturēties kā kārtīga opozīcijas partija. Viņš nebūtu prezidents, ja kaut viens demokrāts Kongresā būtu atbalstījis melnādainos, kas apstrīdēja izmaiņas balsu skaitīšanā. Taču neviens senators neteica neko.

Buša valdības pirmajā gadā lielākoties demokrāti viņam palīdzēja izdarīt visas trakās lietas, la, piemēram, sākot ar likumu par bankrotu. Tas sagādās grūtības strādniekiem, kuriem nepieciešams pieteikt bankrotu. Kādreiz bankrota pieteikšana nozīmēja parādu dzēšanu, turpretī šis jaunais likums, kuru apstiprināja abas Kongresa palātas, nosaka, ka bankrotējis cilvēks joprojām ir parādā naudu gan bankām, gan arī kredītkaršu kompānijām. Viņam pašam jāizdomā, kā šos parādus atmaksāt. Citiem vārdiem sakot, Amerikā ir miljoniem cilvēku, kuri nekad neizkārpīsies no nospiedošiem naudas parādiem.

Šo likumu atbalstīja 37 Demokrātiskās partijas senatori, arī visas sievietes. Šie cilvēki balsoja par labu bankām, nevis Amerikas strādniekiem. Dīvaini, bet senatori miljonāri - Kenedijs, Rokfellers, Korzīns, Deitons balsoja pret šo riebīgo likumprojektu.

No Buša okupētā Baltā nama Kongress saņēma likumprojektus citu pēc cita, demokrāti vienmēr šos likumprojektus bija gaidījuši atplestām rokām. Bušs ar demokrātu atbalstu samazināja nodokļus, kaut gan labumu no šī likuma lielākoties guva 10% visbagātāko amerikāņu.

Demokrāti Bušu atbalstīja tad, kad tika bombardēta Irāka, kad Amerika agresīvi izturējās pret Ķīnu. 2001. gada augustā šī sadarbība bija pati ciešākā, jo Kongress atļāva Aļaskas štata neaizskartajās teritorijās meklēt naftu. 34 republikāņi paziņoja, ka viņi savu partiju šajā jautājumā neatbalstīs. Tas bija ļoti pārsteidzoši tiem, kuri raizējas par mūsu vidi. Tomēr priekam bija īss mūžs, jo trīsdesmit seši demokrāti atbalstīja Buša plānu.

Pats skumjākais šajās demokrātu orģijās, pārguļot ar ienaidnieku, ir tas, ka demokrāti apstiprināja visus cilvēkus, kurus Bušs vēlējās iecelt par ministriem. Atsevišķi kandidāti guva Senāta demokrātu vienbalsīgu atbalstu. Pat strīdīgākie kandidāti, piemēram, Džons

Eškrofts, saņēma no demokrātiem lielu skaitu balsu. Neviens no Demokrātiskās partijas pārstāvētajiem senatoriem nebija gatavs izmantot obstrukciju [101] , taču šo procesu ar putām uz lūpām būtu izmantojuši republikāņi, ja kāds Demokrātisko partiju pārstāvošs prezidents būtu centies izvirzīt tik radikālu personu, kāds ir Eškrofts. Ja pareizi atceros, tad Klintons savu tieslietu ministri Dženetu Reno ieguva tikai ar trešo piegājienu pēc tam, kad republikāņi attiecībā uz pirmajiem diviem kandidātiem bija zaudējuši veselo saprātu jautājumā par bērnu auklītēm [102] .

Lūk, tāda ir atšķirība - demokrātiem nav mugurkaula. Viņi vienmēr piekāpjas. Viņu vidū nav neviena, kas būtu gatavs cīnīties tā, kā to dara Toms Deleijs un Trents Lots [103] . Šie puiši nekad neliekas mierā, līdz gūst uzvaru, viņiem vienalga, cik līķu paliek ceļmalā.

Demokrāti mūsdienās nav nekas cits kā cilvēciņi, kuri vēlas kļūt par republikāņiem. Varu ieteikt risinājumu: demokrātiem un republikāņiem būtu jāapvienojas. Tādā gadījumā abas puses varētu turpināt darīt to, ko tās jau tagad dara ļoti labi, - pārstāvēt bagāto intereses. Ja viņi konsolidētu darbiniekus un pārvaldi, viņi varētu ietaupīt daudz naudas, un 10 procentus bagātāko amerikāņu varētu atbalstīt ar vēl daudz plašāku vērienu.

Kas būtu pats labākais no šādas apvienošanās? Amerikas darba tauta beidzot varētu izveidot savu partiju. Vai tas būtu kaut kas slikts? Divu partiju sistēmā tā būtu otra partija, vienīgi tā pārstāvētu pārējos 90% iedzīvotāju.[1] Obstrukcija (no latīņu vai. vārda obstruction) - cīņas metode parlamentos (trokšņošana, garu runu teikšana), lai aizkavētu nevēlama lēmuma pieņemšanu. - Tulk. piez.

[1] Diviem kandidātiem bija jāatsakās no nominācijas, jo viņi bija devuši darbu nelegālām migrantēm, kas strādāja par viņu bērnu auklītēm. - Tulk. piez.

[1] Republikāņu vadītāji Pārstāvju palātā un Senātā. - Tulk. piez.

Lai tas varētu notikt ātrāk, esmu gatavs nākt ar piedāvājumu gan demokrātiem, gan republikāņiem. Es segšu no savas kabatas visus izdevumus, kas saistīti ar šo apvienošanos, atbilstošo dokumentu sagatavošanu un iesniegšanu Federālajā vēlēšanu komisijā. Tā būs pavisam jauna Demokrātiskā-Republikāniskā partija! Ļaušu demokrātiem saglabāt viņu simbolu - ēzeli, kas varēs pāroties ar republikāņu ziloni. Cik tas būs jautri!

Aicinu Demokrātiskās partijas vadību līdz 2001. gada 31. decembra pusnaktij man atdot partijas mītnes atslēgas (patiesībā tās var atdot arī kādam citam, jo es tās noteikti pazaudēšu). Aptuveni 200 miljoni amerikāņu vēlas redzēt īstu divu (vai arī trīs vai četru - mēs taču esam liela valsts) partiju sistēmu. Viena partija cīnīsies par to, ka bagātais tenisa laukumu var deklarēt kā biznesa izdevumu, otra - par slima cilvēka tiesībām apmeklēt ārstu. Lūk, cik vienkārši!

Ja pašreizējā demokrātu vadība nav gatava man atdot atslēgas, tad esmu izplānojis iesniegt prasību tiesā visu to vārdā, kas kaut reizi ir balsojuši par kādu demokrātu. Es izvirzīšu pret Demokrātisko partiju apsūdzību par krāpšanos un preču zīmes tiesību pārkāpšanu. Vispār šie tā dēvētie "demokrāti" patiesībā ir republikāņi, un tāpēc viņi māna tos pilsoņus, kas viņiem dod naudu, laiku un balsis. Aicināšu tiesu aizliegt vārda "demokrāti" lietošanu bez vārda "republikāņi".

Tad mēs visi pārējie varēsim doties tālāk. Mūsu partija varētu saukties Jaunie demokrāti vai Zaļie demokrāti, vai Bezmaksas alus demokrāti. To mēs izlemsim kaut kad vēlāk.

(Ja lasītājs vēlas nodrošināt, ka man tomēr nav jāsamaksā lielā nauda, kas saistīta ar tiesas prāvu, tad viņš var man apsolīt, ka turpmāk balsos tikai un vienīgi par godīgiem un progresīviem kandidātiem, kuri cīnās pret visu to, ko atbalsta republikāņi.)

Tiem Demokrātiskās partijas pārstāvjiem, kas vēlas izdzīvot pēc politiskās asinspirts, varu ieteikt - pārtrauc halturēt konkurentu labā! Tas ir pēdējais bezmaksas padoms, kādu esmu gatavs sniegt Demokrātiskajai partijai, kura deviņus zēnus no manas vidusskolas nosūtīja uz kapsētu Vjetnamā. Ja nevarat uzlabot situāciju, tad ejiet visi dirst kopā ar ēzeli, kura mugurā jūs jājat.

11. NODAĻA. TAUTAS LŪGŠANA

MANUPRĀT, TAS varēja būt Akvīnas Toms, kas reiz konstatēja, ka nekas cits kā paša mēsli neliek tev aptvert to, cik ārkārtīgi tu smirdi.

2001. gadā Nensija Reigana nepārtraukti pieskatīja vīru, kas jau gulēja uz nāves gultas. Viņa uz Vašingtonu nosūtīja kādreizējos Reigana rokaspuišus Maiklu Dīveru un Kenetu Dubertšteinu, lai viņi Džordžam Bušam un Republikāniskās partijas vadībai nogādātu privātu lūgumu. Partija jau sen bija strīdējusies jautājumā par abortētu cilvēka embriju izmantošanu šūnu pētniecībā. Tos var izmantot, lai palīdzētu pacientiem, kuri cieš no tādām briesmīgām slimībām kā Alcheimera slimība (ar to slimoja arī bijušais prezidents Reigans). Iespējams, ka tā rezultātā varēs atrast metodi, kā izārstēt šo un arī citas slimības, kas apdraud cilvēka dzīvību. Fanātiski aborta pretinieki (arī Reigani un Buši), kas desmitiem gadu bija kontrolējuši Republikānisko partiju, vienmēr uzstāja, ka cilvēka embriju nevar izmantot pētniecībai, lai arī cik ļoti tas palīdzētu cilvēkiem, kuriem rada ciešanas šīs slimības.

Bušs, jaunākais, bija domājis par šādu pētījumu aizliegšanu, būtībā pateikdams mums visiem, ka miris embrijs patiesībā ir dzīvs bērns. Varbūt viņš baidījās, ka sievietes sāks apaugļot savas olšūnas, lai iegūtu embriju, veiktu abortu un tad to pārdotu pētniekiem. Tadas ir to trako ļaužu fantāzijas, kuri pārvalda mūsu valsti.

Patlaban šie trakie tomēr sāk nomierināties. Atsevišķi konservatīvie politiķi, piemēram, Tomijs Tomsons [104] un Konijs Meks [105] , paziņoja, ka viņi atbalsta embriju izmantošanu pētniecībā, jo tam nav nekāda sakara ar cilvēka nogalināšanu. Plašsaziņas līdzekļos pēkšņi sāka parādīties apgalvojumi, ka konservatīvie sākuši apvērsumu šajā jautājumā. Aborta pretinieki uzsāka īstu karu, lai apturētu šo kustību veselā saprāta virzienā.

Bušs acīmredzot nesatraucās, laikam vairāk raizēdamies par to, kādu zobu pastu lieto Lielbritānijas premjerministrs, nekā par to, vai viņam būtu jāmaina sava nostāja abortu jautājumā.

Tad Nensija nāca klajā ar savu paziņojumu. Nākamā atraitne lūdza Bušu mainīt savu viedokli un atbalstīt, kā arī finansēt pētniecību, kurā izmanto embrijus. Paziņojumā, ko Reigana rokaspuiši nogādāja Bušam, bija teikts, ka pētījumi varētu glābt viņas Roniju vai arī citus Ronijus no Alcheimera, Parkinsona, Gēriga [106] u. c. briesmīgām slimībām. Nensija jau pirms vairākiem gadiem bija mainījusi savu nostāju jautājumā par abortiem, nu viņa bija paziņojusi, ka embrijs NAV cilvēks.

Tajā brīdī mainījās spēles noteikumi. Nensija Reigana būtībā bija pateikusi, ka NEDZIMUŠIE VAR IET IESKRIETIES, JĀGLĀBJ RONALDS REIGANS![1] Veselības ministrs Buša valdībā. - Tulk. piez.

[1] Konservatīvs deputāts ASV Kongresā. - Tulk. piez.

[1] Laterālās sklerozes neārstējams paveids. - Tulk. piez.Vajadzēja tikai dažas dienas, lai Buša, jaunākā, principi ātri vien pazustu. Baltais nams paziņoja, ka atsevišķos gadījumos embriju izmantošana pētniecībā nav nekas ļauns. Bušs televīzijā atteicās apgalvot, ka embrijs ir cilvēks. Gadu desmitiem republikāņi mums stāstīja, ka "cilvēka dzīvība sākas augļa ieņemšanas brīdī", tagad tie paši cilvēki, kas bija pretojušies sievietes tiesībām izdarīt abortu, mums sāka stāstīt, ka šie "nedzimušie bērniņi" patiesībā ir miruši embriji, kuri varētu palīdzēt slimiem un turīgiem cilvēkiem nodzīvot dažus gadus ilgāk.

Visā valstī republikāņi sāka atbalstīt pētījumus, kuros tiek izmantoti embriji. Viens no aktīvākajiem atbalstītājiem - senators Orins Hačs - teica: "Runa nav par cilvēka dzīves iznīcināšanu, bet gan par tās uzlabošanu." Pat senators Stroms Tērmonds, kas abortu pieļauj tikai tad, ja māte izvarota vai noticis asinsgrēks, tam piekrita. "Pētniecība, kurā izmanto embrijus, ar laiku varētu palīdzēt ārstēt tādas kaites kā izkaisītā skleroze, Alcheimera slimība, Parkinsona slimība, sirdskaites, dažādi vēža veidi un diabēts," teica vecais vīrs. "Es pozitīvi vērtēju šos pētījumus un atbalstu federālo finansējumu, lai veicinātu to attīstību." Starp citu, senatora meita jau no pusaudzes gadiem slimo ar diabētu.

Nekas nav jaukāks par labējo nekaunīgo liekulību. Visu mūžu viņi cenšas citu dzīvi padarīt riebīgu, bet, tiklīdz viņu dzīvē ienāk ciešanas, tiek paziņots, ka "pie velna pārliecību, gribu rezultātus". Visu mūžu viņi velta savu enerģiju, lai sabojātu dzīvi melnādainajiem bērniem, kā ari puišiem, kuriem patīk puiši, - tie visi ir cilvēki, kas vēlas sevi attīstīt un izpelnīties kaut mazliet cieņas. Tiklīdz no progresa tiek atturēts kāds no viņu ģimenes locekļiem, tiek paziņots, ka tas nudien nav pieņemami.

Reigans, Bušs, Čeinijs un visi viņu pakalpiņi ir atbildīgi par nežēlīgu likumu pieņemšanu. Atbilstoši tiem tiek sodīti trūcīgie, ieslodzīti cietumā tie, kuriem ir problēmas ar veselību (narkotiku lietotāji), un atņemtas visas tiesības tiem nelaimīgajiem, kuri Amerikā atrodas "nelegāli". Tad, kad viņus pašus piemeklē liela nelaime, viņi pēkšņi kļūst tikpat līdzjūtīgi kā Svētais Francisks un Māte Terēze.

Bagātie amerikāņi, kam pieder vara, uzskata, ka viņu dzīves misija ir piesārņot gaisu, saindēt ūdeni, piekrāpt mūs visus, nodrošināt, ka mēs nevaram saņemt nekādus pakalpojumus. Taču, ja viņu rīcība sāk kaitēt pašu interesēm, viņi nesamulst. Viņi griežas pie preses.

Uzskatu, ka tā ir laba lieta. Ceru, ka viņi saņems to, ko gaida. Ja ir vajadzīga personīga traģēdija, lai šie cilvēki iegūtu veselo saprātu, lieliski. Jā, viņiem mājā ir septiņas vannas istabas un garāžā vairāki lepni Bentlija markas automobiļi, bet citādi viņi ir tādi paši kā mēs, viņi ir C-I-L-V-Ē-K-I. Ja viņiem mājās ir mīļš cilvēks, kas guļ gultā, piekakā pieaugušo pamperus, apčurā jaunos palagus un muld tāpat kā tās sakropļotās dvēseles, kurām politiķi atņēmuši aprūpi un finansējumu, tad tomēr jākonstatē, ka gan bagātā, gan nabadzīgā strutas izskatās vienādi. Esam sasnieguši vienlīdzību - viena valsts, visi sakropļoti, beztiesiskums mums visiem.

Lūk, tā kā Ronaldam Reiganam gadījusies nelaime, federālā valdība maksās par pētījumiem, kuros izmanto embrijus. Varbūt tiks atrasts veids, kā ārstēt Alcheimera slimību un Dievs zina ko vēl. Par to kādu mirkli, lūdzu, padomā! Tas ir tas, kas vajadzīgs, lai valdība sāktu finansēt zinātniskos pētījumus. Mūsu iemīļotais bijušais līderis, kas sagrāva dzīvi miljoniem sieviešu tāpēc, ka uzskatīja, ka embrijs ir bērniņš, tagad atrodas briesmīgā bedrē, un tikai tāpēc, ka liels bars konservatīvo amerikāņu viņu uzskata par svēto, miljoniem amerikāņu tiks noņemtas ciešanas?

Šis fenomens - bagātie dzied pavisam citu dziesmu tad, kad kļūst par savas rīcības upuriem, - manāms visā Amerikā. Ņujorkā Republikāniskās partijas pārstāvis, pilsētas mērs Rūdolfs Džuljani daudzus gadus neļāva pilsētai apmaksāt veselības aprūpes izdevumus tiem bērniem, kuri nav apdrošināti, bet viņš piepeši mainīja domas tad, kad pats saslima ar vēzi. "Man jāatzīst, ka tad, kad saslimu ar vēzi, es daudzas lietas ieraudzīju citā gaismā," presei atzina ievērojami pazemīgākais mērs.

Padomā par Diku Čeiniju! Viņš Baltajā namā klusiņām aptur jebkādu iniciatīvu, kura kaitētu gejiem un lesbietēm. Kāpēc? Tāpēc, ka viņa meita ir lesbiete. Ja tas tā nebūtu, kā šos jautājumus uztvertu Diks Čeinijs? Pediņi izskatās pavisam citādi, ja viņi nākuši no tavas spermas, vai ne? Tajā dienā, kad meita paziņoja, ka ir lesbiete, Čeinijs vairs nebija resns republikānis, viņš bija cilvēks un tēvs. Ja tiec aizskarts sāpīgā vietā, ir ļoti grūti turpināt uzvesties kā pilnīgam kretīnam.

Bez šaubām, ir tikai viens veids, kā mēs varam nodrošināt palīdzību tiem, kas ir slimi, aizstāvēt tos, kuri tiek diskriminēti un vienkārši vēlas labāku dzīvi. Lūgsim Dievu, cik vien ir mūsu spēkos, lai tie, kas ir pie varas, sastaptos ar pašām briesmīgākajām slimībām un traģēdijām. Tiklīdz viņiem būs jārūpējas par sevi, es garantēju, ka tiksim izglābti mēs visi.

Paturot to prātā, esmu sarakstījis lūgšanu, lai visi tie, kuriem vajadzīga atveseļošanās, to arī saņemtu. Lūdzu Dievu dot katram politiskajam līderim un uzņēmējam kādu nāvējošu slimību. Zinu, ka nav labi lūgt Dievam darīt citiem ļaunu, taču, manuprāt, Dievs ir ne tikai žēlīgs un spēj piedot, bet Viņam ir ari smalki attīstīta humora izjūta. Es domāju, ka Viņam patiktu, ja tos, kas ir postījuši Viņa planētu un darījuši pāri Viņa bērniem, piemeklētu ne pārāk lielas bēdas.

Tāpēc es uzrakstīju lūgšanu "Dod iespējami daudz ciešanu tiem, kam pašreiz klājas labi". Vēsture liecina, ka Dievam patīk ik pa brītiņam kārtīgi un vecmodīgi sagādāt lielas ciešanas pasaules iedzīvotājiem. Kas gan ir vairāk pelnījuši šīs ciešanas nekā stulbie baltie vīrieši, kuri ievārījuši šo putru.

Lūdzu, katru ritu skaiti šo lūgšanu kopā ar mani, vēlams, pirms atskan Ņujorkas biržas pirmais zvans. Nav svarīgi, kāda ir tava reliģija, vispār reliģiska pārliecība nav vajadzīga. Šī ir nediskriminējoša un viegla lūgšana, turklāt tās laikā netiek vākta nauda.

Drīz vien puse Āfrikas iedzīvotāju mirs ar A1DS. Patlaban Amerikā ir 12 miljoni bērnu, kuri katru dienu nesaņem pietiekami daudz uztura. Teksasā joprojām nāves sods tiek izpildīts arī tad, ja pilsonis nav bijis vainīgs. Mēs velti tērējam laiku. Noliec galvu un lūgsim kopā:

"Dod iESpĒjAMi dAudz CiESANU TiEM, kAM pAŠREiZ klĀjAS kbi"

Mīļais Kungs (Dievs/Radītāj/Buda/Robert/neviens), mēs Tevi lūdzam - mierini tos, kas cieš jebkura iemesla dēļ, kuru par pamatotu uzskati Tu, daba vai Pasaules Banka. Saprotam, Debesu "Tevs, ka nevari visus izārstēt uzreiz. Tādā gadījumā noteikti paliktu tukšas visas slimnīcas, kuras Tavā Vārdā ierīkojušas mūķenes. Saprotam, ka Tu, visu zinošais, nevari no pasaules izskaust visu ļauno, jo tādā gadījumā Tev vairs nebūtu darba.

Ta vietā, mīļais Dievs, mēs lūdzam Tevi sagādāt ciešanas visiem Kongresa locekļiem, liec viņiem saslimt ar briesmīgu un neārstējamu smadzeņu, peņa un rokas (nav obligāta tieši šāda kārtība) vēzi. Tevs, mēs lūdzam, lai katrs senators no Amerikas dienvidiem kļūtu par narkomānu un uz mūžu nonāktu cietumā. Mēs lūdzam Tevi, liec katra kalnu apgabala senatora bērniem kļūt par gejiem, īstiem gejiem. Liec austrumu senatoru bērniem nonākt ratiņkrēslā, rietumu senatoru bērniem iet valsts finansētajā, nevis privātajā skolā. Žēlīgais Dievs, Lata sievu tu pārvērti par sālsstabu, tāpat bagātos - visus bagātos padari par ubagiem un bezpajumtniekiem, atņem viņiem iekrājumus, aktīvus un pensiju fondus. Neļauj viņiem strādāt vadošus darbus, liec viņiem mērot ceļu cauri ielejai uz valsts pabalstu biroja tumsību. Liec viņiem visu mūžu pārdot hamburgerus un slēpties no parādu iekasētājiem. Ļauj viņiem dzirdēt nevainīgo gaudošanu, kad viņi sēž lidmašīnas tūristu klases 43. rindā. Lai viņi griež zobus, kas ir tikpat sapuvuši un slimi kā to 108 miljonu cilvēku zobi, kuriem nav zobārstniecības pakalpojumu apdrošināšanas.

Debesu Tevs, mēs lūdzam, lai visi baltie līderi (un it īpaši tie, kas beiguši Boba Džonsa Universitāti [107] ), kas uzskata, ka mūsdienās melnādainajiem klājas pavisam labi, rīt no rīta pamostos un konstatētu, ka viņu āda ir melna limuzīna krāsā, un varētu gūt visu labumu un bagātību, kādu bauda melnādainie Amerikas iedzīvotāji. Tapat mēs pazemīgi lūdzam, lai Tavi pārstāvji uz zemes, Svētās Romas Katoļu baznīcas bīskapi tiek apveltīti ar olnīcām un piedzīvo negribētu grūtniecību, kā arī saņem mazu brošūriņu, kurā paskaidrots, kāpēc nav pieļaujams aborts.

Beidzot, mīļais Dievs, liec Džekam Veicam [108] peldēties Hudzonas upē, ko viņš ir piesārņojis. Liec Holivudas bosiem savas ražotās filmas skatīties atkal un atkal, un atkal, Džesijam Helmsam [109] - skūpstīties ar vīriešiem, liec Krišam Metjūzam [110] mūžīgi zaudēt balsi, padari daudz mazāk izskatīgu Bilu Oreiliju [111] , to, lūdzu, izdari labi ātri. Pārvērt pelnos visus tos, kas smēķē manā birojā. Ak jā, un, lūdzu, sūti pār Senāta Republikāniskās partijas vadītāja galvu lielu lāstu, liec viņa matos iemesties kukaiņiem.

Paklausi mūsu lūgšanu, apmierini to, ak, pasaules valdniek, kas sēdi debesīs un uzmani mūs, kā vien proti, ņemot vērā to, cik lieli muļķi mēs visi esam. Atvieglo mūsu mokas, jo mēs zinām, ka cilvēki, kuriem Tu radīsi ciešanas, darīs visu iespējamo, lai ātri no tām atbrīvotos, un tas savukārt ļaus mums atbrīvoties no mūsu ciešanām.' Ļoti konservatīva universitāte, kurā vēl nesen bija aizliegts mācīties melnādainiem studentiem. - Tulk. piez.

[1] ASV biznesmenis. - Tulk. piez.

[1] Ļoti konservatīvs ASV senators. - Tulk. piez.

[1] Televīzijas komentētājs. - Tulk. piez.

[1] Televīzijas komentētājs. - Tulk. piez.To visu lūdzam Teva, Dēla un Svētā Gara vārdā. Āmen.

EPILOGS

TALAHASI [112] , hi, hi, hi!

MAN jāatzīstas,

ka personīgi es esmu atbildīgs par to, ka Džordžs Bušs ir "prezidents". Es. Maikls Mūrs. Es būtu varējis to visu novērst.

Tagad manis dēļ daudzi ļaudis ir nikni, valsts ir sūdos līdz acīm.

Tāpēc es slēpjos.

Šo epilogu rakstu savā bunkurā, kas atrodas Mičiganas štata ziemeļos netālu no 45. paralēles. Vietējie saka, es atrodos pusceļā starp ekvatoru un Ziemeļpolu, bet man šķiet, ka atrodos miljoniem jūdžu no nekurienes.

Es vairs nedomāju par to, kā glābt valsti un planētu, vēlos izglābt pats savu nožēlojamo pakaļu.'Tas viss sākās Talahasi. Jā, Floridas štata galvaspilsētā Talahasi. Jā gan, tajā pašā Talahasi.

Mana atrašanās Floridas štata galvaspilsētā nebija saistīta ar 36 dienas garo plašsaziņas līdzekļu cirku, kas notika pēc 2000. gada vēlēšanām. Tas pretīgais skats bija domāts tiem, kuri sen nebija baudījuši Monikas Levinskas skandālu un izmisīgi meklēja jaunu un neglītu piemēru tam, ka mūsu valsts sabrūk tikpat ātri, cik Ņūta Gingriča1 laulības. Ne jau tāpēc es esmu Talahasi. Vispār es tur neatrados 37 dienas.[1] Bijušais Pārstāvju palātas deputāts, kurš vairākkārt precējies. - Tulk. piez.

Es ierados Talahasi 15 dienas pirms vēlēšanām. Nebiju rēķinājies ar to, ka pirms saullēkta kādā rītā sastapšos ar Floridas štata gubernatoru Džebu Bušu. Viņš un es, tumša iela Talahasi pilsētas centrā, netālu no mums viņa apsardze, gatava jebkurā brīdī mani notiesāt brokastīs.

Floridā biju tāpēc, ka vēlējos panākt, lai Džeba Buša brālis nekļūtu par ASV prezidentu. Vēlējos novērst tuvojošos draudus, sakaut ienaidnieku. Divdesmit sekundes Talahasi!

Liktenis man neuzsmaidīja.

Tagad nezinu, no kā man savas rīcības rezultātā vairāk jābaidās - no naftas magnātiem, kuri vada uzņēmumu, kas saucas "Amerikas Savienotās Valstis", un sēž Ovālajā kabinetā, - vai no trakajiem liberāļiem, kuri uzskata, ka es kaut kā vadīju Neidera kampaņu, ka es… es…

LABI! ATZĪSTOS! TAS BIJU ES! JĀ, TAS BIJU ES, ES, ES! TĀ IR MANA VAINA! PAR KO ES TOBRĪD DOMĀJU? VAI PATIEŠĀM ES TIK ĻOTI VĒLĒJOS SATIKTIES AR SJŪZENU SERENDONU? Dievs, piedod man! Esmu iznīcinājis valsti, šo brīnišķīgo un trako valsti, kurā dzīvo ideālisti un grāmatveži, kas nevēlas neko citu kā tiesības ar automašīnu braukt cauri auglīgiem laukiem un vienkārši vēlas zināt, kāda atšķirība starp jēdzieniem "daļēji saulains" un "daļēji apmācies". Viņi nevēlas neko daudz vairāk kā mobilā telefona lietošanas plānu, kura ietvaros ari aizņemtajās stundās varētu veikt zvanus bez maksas, jo tad viņi vienmēr varēs atbildēt, ja kāds no viņu bērniem piezvanīs no skolas, kurā notiek apšaude, un pateiks, lai māmiņa vai tētiņš nekavējoties piezvana uz CNN un uzsāk sarunas par lieliskajām bildēm, kuras bērns apšaudes laikā uzfilmējis ēdnīcā.

Man šķiet, esmu gudrāks par mērkaķiem no firmām Halliburton un Enron (viņus tagad sauc par "īpašajiem viceprezidenta padomniekiem"). Pietiekami drīz viņus izolēs un pienāks viņu beigas.

Taču vienalga, lai cik ļoti es atvainotos, tas neapmierinās Gora mafiju, ļaudis, kuri ne bez pamata ir satraukti par to, ka viņam neļauj ieņemt to amatu, kurā viņš tika ievēlēts. Viņi ir ļoti nikni. Zini, es tev teikšu, ka neesmu liberāļus redzējis tik dusmīgus kopš… patiesībā man šķiet, ka es nekad neesmu piedzīvojis, ka liberāļi par kaut ko tik ļoti satrauktos. Galu galā - viņi nav tādi paši kā labējie kristieši, kuru pusē ir Dievs un neprāts, kas ļauj viņiem vienmēr panākt savu.

Pašreiz visi liberāļi uzskata, ka pienācis laiks vainot Ralfu Neideru un arī mani! Kāpēc mani? Viņi nezina visu. Neiders mani 1988. gadā padzina no darba, izmeta uz ielas bez neviena centa.

Tagad vēlos izdzīvot, pasargāt savus mīļos, gribu, lai tie no jums, kas varēs atrast šo grāmatu to gara darbu vidū, kuras rakstījuši dažādi cīkstoņi, to arī varētu izdarīt. Esmu paslēpies mežā ar klēpjda- toru un kompasu. Dzīvoju atbilstoši dabas mātes likumiem un pierakstu pēdējās domas, cerot, ka visi kaut ko varēsim iemācīties.

Pagājušajā nedēļā biju Detroitas lidostā, man pienāca klāt smaidošs vīrietis, pasniedza roku un teica: "Visi saka, ka tu esi maitas- gabals, gribēju ar tevi iepazīties." Tad viņš pagriezās un aizgāja, nedzirdēdams manu atbildi: "Ta ir taisnība."

Mičigana ir pilna ar šādiem ļaudīm. Viņi ir godīgi un pieklājīgi. Šodien saņēmu vēstuli, tā bija tāda pati kā daudzas pēdējā laikā saņemtās vēstules. Tur bija rakstīts: "Cienījamais durak, ceru, ka esat apmierināts ar to, ko esat paveicis. Jūs un egoists Ralfs Neiders nodrošinājāt, ka mēs drīz ar ūdeni dzersim arsēnu, nemaz par to nezinot. Esiet tik laipns - nosprāgstiet!"

Varētu uzrakstīt, ka Ralfs Neiders ir atbildīgs tikai par to, ka vēlēšanās piedalījās vairāk nekā miljons cilvēku, kas balsoja pirmo reizi. Tas notika tāpēc, ka vienīgi viņš stāstīja patiesību par to, kas notiek šajā valstī. Pagājušā gadsimta 90. gados, kad pie teikšanas bija demokrāti, bagātajiem amerikāņiem, tāpat kā bandītiem, klājās ļoti labi. Nekas netika darīts, lai palīdzētu tiem 45 miljoniem amerikāņu, kuriem nav veselības apdrošināšanas. Turklāt minimālā alga Amerikā joprojām ir pieci dolāri un piecpadsmit centi stundā. Tā ir verga alga.

Varētu vēstules autoram pateikt: tāpēc, ka Ralfa Neidera vārds parādījās uz biļetena Vašingtonas štatā, vairākums to 101 906 pilsoņu, kas balsoja par Neideru, tātad balsoja par Demokrātiskās partijas kandidātu Senāta vēlēšanās. Marija Kantvela kļuva par senatoru Neidera vēlētāju dēļ. Viņa saņēma 2229 balsis vairāk nekā Republikāniskās partijas kandidāts. Ja vēlaties vainot Neideru par to, ka viņš Gorām atņēma balsis Floridā, tad pasakiet viņam paldies par to, ka viņš nodrošināja daudz jaunu vēlētāju piedalīšanos, un tas ļāva Kantvelai uzvarēt. Senātā līdz ar to bija 50 republikāņu un 50 demokrātu. Tā kā rezultāts bija neizšķirts, viens senators no Vērmontas štata piepeši saprata, ka viņa rokās ir liels spēks. Viņš izstājās no Republikāniskās partijas, un Senāta kontrole bija demokrātu rokās. Nekas no tā visa nebūtu noticis, ja nebūtu bijis Neidera.

Es varētu vēstules autoram atgādināt, ka vienīgie cilvēki, kas nodrošināja, ka Gors zaudē vēlēšanās, kurās viņš patiesībā uzvarēja, bija pieci tiesneši Augstākajā tiesā, jo viņi neļāva saskaitīt visas balsis. Es varētu aizrādīt, ka Gorām nebūtu bijušas šādas problēmas, ja viņš būtu guvis pārsvaru pats savā vai Klintona štatā vai arī būtu uzvarējis kaut vienā no trim debatēm ar otru kandidātu. Gors neko no tā neizdarīja, tāpēc viņš nonāca ķezā. Gods kam gods, Gors nekad nav mēģinājis vainot Neideru. Notikušajā viņš vaino Klintona bikšu priekšu.

Es varētu atbildēt vēstules autoram un to visu izstāstīt, bet es tā nedarīšu. Gribu viņam un arī tev pastāstīt, ko zina tikai mani tuvi draugi. Stāsts ir par 14 ellišķīgām stundām, kādas pavadīju vietā, kas saucas Talahasi.

Man nepatīk Floridā. Tur ir tik smacīgs un mitrs gaiss, ka visu dienu jānēsā līdz papīra dvieļi un jāslaukās. Štats ir pilns ar kukaiņiem un moskītiem. Tur tiek nolaupīti mazi kubiešu zēni, kuri netiek atdoti saviem tēviem. Katru dienu šķiet, ka tiek medīti vāciešu tūristi, kuri brauc iznomātā automašīnā. Nemaz nerunāsim par Volta Disneja parku un Gloriju Estefanu1. Tapat neminēsim Kenediju ģimeni, kura pa savu māju Rietumpalmbīčā skraida tikko mazgātās apakšbiksēs. Nerunāsim par orkāniem, Bebi Ribozo [113] , Tedu Bandiju [114] , Anitu Braiantu [115] , par purviem, lētiem ieročiem un laikrakstu The National Enquirer. Es ienīstu Floridu.

Tomēr kaut kas man radīja nepārvaramu vēlmi doties turp, kad tuvojās novembra vēlēšanas. Varbūt biju ko nelabu apēdis, varbūt arī ne.

Mani lūdza uzstāties Floridas Universitātes studentu priekšā. Sākumā piekritu, bet vēlāk biju spiests atteikties, jo es tajā brīdī uzņēmu savu filmu.

Tad pienāca brīdis, kad Als Gors zaudēja trešajā - pēdējā diskusijā ar Džordžu Bušu. Es vienmēr esmu uzskatījis, ka debatēs vinnē gudrais un zaudē muļķis. Tas ir pavisam vienkārši. Šoreiz ne.' Slavena amerikāņu dziedātāja. - Tulk. piez.

[1] Skandalozs politiķis Ričarda Niksona laikā. - Tulk. piez.

[1] Masu slepkava. - Tulk. piez.

[1] Kādreizējā skaistumkaraliene, kas protestēja pret geju un lesbiešu tiesībām. - Tulk. piez.

Neticēju savām acīm. Bija skaidrs, ka A. Gors dara visu iespējamo, lai zaudētu vēlēšanās.

Piezvanīju Floridas Universitātes ļaudīm Talahasi un vaicāju, vai viņi joprojām grib mani uzņemt, viņi par to bija ļoti priecīgi. Tika noteikts datums, kad varēšu tikties ar studentiem, - nākamajā nedēļā, tikai divas nedēļas pirms vēlēšanām. Vienojāmies, ka piedalīšos štata preses konferencē un paziņošu kaut ko svarīgu.

Es vēlējos kaut ko pateikt par Ralfu Neideru.

Manas attiecības ar Ralfu ir sarežģītas. Pagājušā gadsimta 80. gadu otrā pusē es strādāju viņa birojā. Viņš man iedeva darbu tad, kad biju bezdarbnieks. Es apņēmos nekad neaizmirst šo cēlsirdīgo rīcību.

Mana darbavieta atradās kādas Endrū Kārnegija celtas mājas otrajā stāvā netālu no Ralfa biroja. Es veidoju publikāciju par plašsa- ziņas līdzekļiem; būdams kautrīgs, to nosaucu par "Mūra nedēļas avīzi". Sāku darbu pie filmas, kas sauksies "Rodžers un es".

Viss bija jauki līdz dienai, kad parakstīju līgumu ar kādu izdevēju. Es apņēmos uzrakstīt grāmatu par firmu General Motors. Kad Ralfs par to padzirdēja, nevarētu teikt, ka viņš par to būtu sajūsmā.

"Kas tev liek domāt, ka tev ir nepieciešamās zināšanas, lai rakstītu grāmatu par General Motors?" viņš izrādīja neapmierinātību. Viņš gribēja zināt, ar kādām tiesībām es veidoju filmu, kāpēc es pavadu vairāk laika Mičiganā, nevis Vašingtonā un kāpēc nedēļas publikācija netiek izdota regulāri.

Beidzot viņš pētoši mani uzlūkoja un pamatotā līdzjūtībā pašūpoja galvu. "Var Maiku izņemt no Flintas," viņš atklāti ņirgājās, "bet nevar izņemt Flintu no Maika." Viņš pieprasīja, lai es savācu mantiņas un lasos projām.

Es biju sagrauts. Atradu vietu, kur samontēt savu filmu, un dzīvoju tālāk. Kad filma bija gatava, es piezvanīju Ralfam, lai piedāvātu atbalstu un parādītu, ka neesmu dusmīgs uz viņu. Piedāvāju viņa projektiem ziedot visu naudu, kas tika iegūta no filmas pirmizrādes Vašingtonā. Viņš atteicās. Turklāt viņš un kāds kolēģis nomelnoja mani laikrakstā The New York Times. Atkal biju sagrauts. Divi triecieni, un man viss bija skaidrs. Nākamo astoņu gadu laikā es ar Ralfu Neideru nerunāju nevienu reizi.

Savukārt 90. gadu otrajā pusē sāku domāt, ka pienācis laiks viņam piezvanīt. (Acīmredzot es dzīvē nebiju pieredzējis pietiekami daudz noraidījumu.) Uzaicināju viņu un kolēģus noskatīties manu jauno filmu "Lielais". Viņi atnāca. Es stāvēju kinoteātra aizmugurē un skatījos, kā Ralfs priecājas un skaļi smejas. Pēc tam es liku viņam piecelties un paklanīties, viņš tā arī izdarīja, visiem skaļi aplaudējot. Tad es viņu apkampu. Ralfs nav cilvēks, kam patīk apkampties. Ja kas, arī es tāds neesmu. Laikam es to biju redzējis kaut kur filmā, un man tas šķita forši.

Divus gadus vēlāk, kad es sēdēju uz savas mājas lieveņa Mičiganā, domādams par savu biznesu, piezvanīja Ralfs un lūdza manu atbalstu savai kandidatūrai ASV prezidenta vēlēšanās. Es parasti nepaužu atbalstu politiķiem tā paša iemesla dēļ, kāpēc tu to nedari, - viņi visi ir tik glumi, viņiem ir maz matu, viņi nevar pateikt divus patiesus teikumus.

Ralfam nepiemita nekas no tā visa, viņš vienkārši bija īgns ģēnijs. Citiem vārdiem sakot, no viņa nesanāktu nekāds labais prezidents. 1996. gadā viņš paziņoja, ka kandidēs, bet vēlēšanu kampaņas laikā neko nedarīja. Tiem, kas viņu atbalstīja, nācās smagi vilties. Vai šoreiz viņš runāja nopietni? "Jā," teica Ralfs, "šoreiz es runāju nopietni." Viņš savākšot lielus naudas ziedojumus un apmeklēšot visus 50 štatus. Viņam būs štata darbinieki. Ak, laimīgie!

Gribēju nolikt klausuli un turpināt nedarīt neko. Negribēju iesaistīties muļķībās, kas, manuprāt, saistītas ar šādu priekšvēlēšanu kampaņu. Bet vai man bija izvēle? Vai man šķiet, ka valstī viss ir kārtībā? Vai man vajadzētu uzticēties vienam no lielāko partiju kandidātiem, kuriem naudu dod tie paši lielie biznesmeņi, pret kuriem es cīnos savās filmās? Varbūt man vajadzēja sēdēt Mičiganā un barot vāveres?

Nevarēju pievilt Ralfu. Ilgu laiku viņš nebija pievīlis mani, nekad nebija pievīlis Ameriku. Ja priekšvēlēšanu kampaņā nebūs dzirdama viņa balss, tad neviens pat nepieminēs, kur nu vēl debatēs par tiem jautājumiem, par kuriem mēs domājam visvairāk.

Tomēr, pirms pateikt jā, nolēmu aizrakstīt vēstuli Alam Gorām, piedāvāt viņam iespēju paskaidrot, kāpēc man būtu jādomā, ka es varētu par viņu balsot par spīti viņa un Klintona vēsturei.

Saņēmu četru lappušu garu vēstuli, tādu, kur personiski rakstīta ir pirmā rindkopa un pēdējais teikums, savukārt visu pārējo sacerējis dators. Gors man pateicās par "provokatīvo vēstuli" un tad raksturoja savu nostāju, kuru es jau zināju. Lai ari biju nolēmis būt atsaucīgs, Gors man nepateica neko tādu, kas mani pārliecinātu, ka viņš būtu cits cilvēks, ja vien iekļūtu Baltajā namā. Piezvanīju Ralfam un pateicu, ka piedalos viņa kampaņā, bet tikai tādā gadījumā, ja man nav jānēsā pelēks uzvalks, nav jāēd humuss1 un nav jānogalina valzivs.

Ralfa ļaudis centās izplatīt rakstu, kurā žurnāliste Mollija Aivinsa deva padomu tiem, kuri vēlas balsot par Neideru, bet negrib, lai Džordžs Bušs kļūtu par prezidentu. Ja viņi dzīvo štatā, kur paredzams, ka Gors vai Bušs gūs lielu uzvaru, tad vajag balsot par Ralfu Neideru. Savukārt, ja viņi dzīvo štatā, kurā rezultāts nav skaidri zināms, tad obligāti jābalso par Goru, lai aizkavētu Buša ievēlēšanu. Es personīgi parasti balsoju par to kandidātu, kurš, manuprāt, ir vislabākais, tā man mācīja 7. klasē. Taču ko es zinu!

Personīgi es uzskatu, ka Neidera nometnē vairākums ļaužu domāja tāpat kā es - Gorām ir iespēja debatēs Bušu vienkārši iznīcināt, un tad vēlēšanu rezultāts būs garantēts. Tāpēc jānodrošina miljoniem balsu Neideram, lai nākamais prezidents Als Gors saprastu, ka Amerikā ir daudz cilvēku, kuri nevēlas, lai Demokrātiskā partija kļūtu vēl konservatīvāka. Ja daudz ļaužu balsos par Neideru, tas, iespējams, piespiedīs Goru nepildīt savu solījumu - vairāk līdzekļu izdot militārajām vajadzībām, likvidējot darbavietas.

Lūk, kādi mēs bijām ģēniji.

Pienāca laiks debatēm. Ralfam debatēs piedalīties neļāva, tāpēc amerikāņi varēja baudīt trīs 90 minūšu garus šovus, kuru laikā Gors un Bušs vairāk piekrita viens otram, nevis iebilda. Nākamajās debatēs viņi pateica, ka viens otram piekrīt veselas trīsdesmit septiņas reizes! Skatījos ar atvērtu muti.

Gors bija aizšāvis garām, viņš bija cietis neveiksmi, atmaskojot Buša izglītības trūkumu un muļķību. Gors nebija spējis sevi parādīt īpašā gaismā un pierādīt tautai, ka balsošanā pastāv būtiskas atšķirības. Trīs reizes viņš varēja Bušu samalt miltos, viņš to neizdarīja. Ko saprata amerikāņi? Ja Gors netiek galā ar Bušu, jaunāko, kā viņš risinās attiecības ar krieviem? Vai arī ar kanādiešiem?

' Šeit: veģetāriešu ēdiens. - Tulk. piez.

Biju šokā. Sāka likties, ka Gors zaudēs, zaudēs savā štatā un Klintona štatā. Vecākais Demokrātiskās partijas pārstāvis ASV Senātā no Rietumvirdžīnijas Roberts Bērds neapliecināja atbalstu Gora kandidatūrai tikai piecas dienas pirms vēlēšanām, līdz ar to zaudēts tika arī Rietumvirdžīnijas štatā, kur ļaudis gandrīz vienmēr balso tikai un vienīgi par Demokrātiskās partijas kandidātiem. Būtu Gors uzvarējis kaut vienā no šiem štatiem, viņš tagad sēdētu Baltajā namā.

Gors nokļuva uzmanības centrā, Neidera vēlētāji visur pameta grimstošo kuģi tāpat, kā to dara žurkas (šajā gadījumā gan tās bija mīļas un pūkainas žurkas). Ralfs zaudēja pusi atbalstītāju, šķita, ka viņš nesaņems piecus procentus balsu, kas nākamajā reizē ļautu viņam iegūt kampaņas finansējumu no valsts.

Mūsu atbalstītāji sāka trakot. Atmetām Mollijas Aivinsas piedāvāto plānu, nolēmām apmeklēt tos štatus, kur Gors varētu uzvarēt vai zaudēt par vienu procentu balsu. Tur Ralfs varētu palīdzēt. Atsevišķos štatos Neiders guva pat 12 procentu vēlētāju atbalstu. Tas bija iespaidīgi, ka mēs Demokrātiskajai partijai pateicām: "Jūs esat pametuši savus atbalstītājus, jūs vairs neesat demokrāti. Laiks jums kaut ko iemācīties." Skolotājs Neiders bija gatavs demokrātus kārtīgi nopērt.

Mēs visi zinām: politiķi baidās tikai no viena - ka viņiem nāksies pamest silto vietiņu, kur var baudīt gan meitenes, kas strādā kā praktikantes, gan arī naudu, kuru nodrošina valdība. (Protams, politiķi baidās arī no tā, ka viņiem, iespējams, būs jāatrod īsta nodarbošanās.) Ja to ik pa brīdim neatgādina, tad šie ļaudis nekad neuzvedīsies labi, neieklausīsies mūsos, rītos gulšņās un nedarīs savu darbu. Ralfs Neiders bija mūsu vienīgā cerība, ja vēlējāmies panākt, lai arī Gors rīkojas pareizi.

Visi zināja, ka mūsu centieni nozīmēs, ka Gors zaudēs un Bušs kļūs par ASV prezidentu. Tomēr Klintona valdība biežāk atbalstīja republikāņu, nevis tradicionālo demokrātu pozīciju. Demokrāti palīdzēja, ka trūcīgajiem iedzīvotājiem dzīve kļūst aizvien grūtāka, viņi ļāva bagātajiem baudīt lielāko orģiju, kāda piedzīvota mūsu valsts vēsturē. Tajos astoņos gados, kad pie šprices bija Klintons un Gors, manā pilsētā auto ražotājs GM no darba atbrīvoja vairāk cilvēku, nekā tas bija noticis tajos 12 gados, kad valdīja Reigans un Bušs. Vai tu gribi, lai tevi izdrāž kāds, kas saka, ka viņš tevi izdrāzīs, vai arī tu gribi, lai tevi izdrāž kāds, kas to noliedz un tikai tad tevi izdrāž?

Es atvainojos par šīm rupjībām, bet tas droši vien ir pats pieklājīgākais veids, kā varu paskaidrot to, ko es un miljoni amerikāņu teica par šīm vēlēšanām. Nepiekriti, ja tev tas nepatīk, bet izlasi nepieklājīgos teikumus vēlreiz, ja vēlies kaut mazliet saprast, cik mēs bijām nikni.

Zinu, ka daudzi labi ļaudis nevarēja iedomāties, ka nebalsos par demokrātiem. Viņi grib, lai seksa laikā viņiem saka, ka viņi ir mīlēti, bet nevēlas nākamo četru gadu laikā skatīties acīs lopam. Pazīstu šīs izjūtas. Pasaki man, ka tu mani mīli, es ļaušu tev ar sevi darīt vienalga ko, varēsi pat rakstīt sliktas lietas par mani laikrakstā The New York Times.

Tajā pašā laikā gan jāatzīst, ka demokrāti, kas negribēja Goru, bija mūsu sabiedrotie. Viņi gribēja daudz no tā, ko gribējām mēs, tikai viņi izvēlējās citu ceļu. Es uzskatīju, ka gadījumā, ja uzvarēs Bušs, mums būs jāstrādā kopā ar šiem labticīgajiem liberāļiem, lai mēs kopā varētu izglābt pasauli no šī cilvēka. Nevarējām viņiem vienkārši pateikt, lai viņi lasās lapās.

Līdz ar to es Neidera atbalstītājiem pateicu, ka nav iemesla, kāpēc šos potenciālos vai īstos draugus vajadzētu apčurāt. Mums jācīnās ar tiem, kas nozaguši demokrātu vārdu, - partijas funkcionāriem, lobētājiem, tiem, kas nevarēja iekļūt Republikāniskajā partijā, jo viņiem nebija pietiekami daudz drosmes iznīcināt valsts mežu, slēgt tūkstošiem bibliotēku un atņemt bezmaksas brokastis iekšpilsētā dzīvojošajiem bērniem. Cilvēkam jābūt ar kārtīgiem pautiem, ja viņš vēlas kaut ko līdzīgu izdarīt, un tas jāizbauda. Citādi nākas sameklēt darbu Demokrātiskajā partijā.

Mēs necīnījāmies pret tiem vēlētājiem, kuri joprojām kaut kādā mērā jutās saistīti ar to veidojumu, kas saucas "Demokrātiskā partija". Miljoniem amerikāņu joprojām cer, ka demokrāti viņu intereses aizstāvēs labāk, nekā to dara republikāņi. Tas skaidri parāda, cik vāji bijuši mūsu centieni parādīt tautai to, cik līdzīgas ir šīs divas partijas, un to, ka demokrāti vienmēr mūs piekrāps.

Neidera priekšvēlēšanu kampaņas ļaudis aicināja arī mani doties līdzi pēdējā tūrē uz svārstīgajiem štatiem pirms vēlēšanām. Es atteicos un pateicu, ka labprātāk strādāšu tajos štatos, kur Ralfs var iegūt daudz balsu, bet nebūšu atbildīgs par to, ka Bušs uzvar vēlēšanās. Darbosimies Ņujorkā un Teksasā, kur rezultāti ir iepriekš paredzami, tā es sacīju. Pateiksim cilvēkiem šajos štatos, ka viņiem nav jāizmet sava balss par Goru, tam nebūs nekādas jēgas. Ja Nei- ders saņems 10 procentus balsu, tas būs skaļš paziņojums par notiekošo.

Tomēr tā nebija Neidera atbalstītāju stratēģija. Viņi cienīja manu viedokli un novēlēja man visu labu.

Talahasi es ierados 2000. gada 23. oktobra pēcpusdienā. Lidostā mani sagaidīja Floridas Universitātes students, viņa brālis un svaine. Kamēr mēs gājām uz mašīnu, viņi mani izjautāja par "ielūgumu", ko es esot izsniedzis Floridas gubernatoram Džebam Bušam.

"Visi par to runā," viņi teica.

"Kas tas par "ielūgumu"?" es jautāju.

"Vakar tu taču par to paziņoji laikrakstā!"

Viņi man iedeva pilsētas laikraksta The Tallahassee Democrat iepriekšējās dienas numuru. Pirmajā lappusē ieraudzīju interviju, kuru pirms nedēļas biju sniedzis kādam reportierim Ņujorkā pa telefonu. Avīzē bija liela mana bilde, zem tās - teksts, kurā es aicināju gubernatoru 23. oktobra vakarā satikt mani uz skatuves un piedalīties debatēs. Oi, cik es biju varens! Cik viegli nākt ar šādu izaicinājumu, ja tu atrodies simtiem jūdžu attālumā! Situācija, protams, ir pavisam cita, ja tu piepeši atrodies štatā, kur ļaudis neko labu nedomā par prātvēderiem no ASV ziemeļiem. Tik tālu nebiju aizdomājies.

Ierados universitātē, un sākās preses konference. Biju nervozs, nevēlējos, lai kāds pārprastu to, kas man sakāms.

Pateicu plašsaziņas līdzekļu pārstāvjiem, ka Bušs ir jāaptur. Es aicināju Floridas iedzīvotājus balsot par Goru, ja viņi uzskata, ka viņš ir īstais kandidāts. Taču, ja viņi grib balsot par Neideru, es vēlētos, lai viņi rūpīgi pārdomātu, jo Floridā likmes varētu būt citādas. Ja svarīgākais mērķis ir apturēt Bušu, tad, iespējams, jābalso par Goru. Es to saprastu un respektētu šādu lēmumu.

Reportieri bija mazliet pārsteigti. Viņi jautāja, vai es ari balsošu par Goru. "Nē," atbildēju, "es balsošu par Ralfu." Man to, protams, bija viegli teikt, es dzīvoju štatā, kur Gora uzvara bija garantēta. Floridā situācija ir cita.

Drīz vien visa Floridā uzzināja, ka viens no Ralfa Neidera "slavenajiem atbalstītājiem" bija ļāvis vēlētājiem balsot par Goru, ja viņi tā vēlas.

Kad beidzās preses konference, es ātri ieskrēju tualetes telpā un sāku vemt. Bija laiks kāpt uz skatuves. Zālē atradās gandrīz divi tūkstoši cilvēku. Organizētāja klauvēja pie durvīm. "Mums jāsāk!" viņa paziņoja.

"Pagaidiet dažas minūtes," es atsaucos un vēmu vēl vairāk. Atkal dauzīja pa durvīm. "Demonstrējiet fragmentus no mana televīzijas raidījuma!" es saucu. "Es tūlīt būšu kārtībā!"

Nezinu, vai vēmu tāpēc, ka izjutu milzīgu spiedienu, vai arī tāpēc, ka pa ceļam uz universitāti kolēģi man bija nopirkuši hamburgeru, kas Talahasi ir ļoti populārs. Varbūt es vienkārši zināju, ka visas vēlēšanas, visa valsts kopā ar mani nogrimusi mēslos un neviens nevarēs izglābties.

Ar 20 minūšu nokavēšanos es uzkāpu uz skatuves. Pirmajās rindās sēdēja Zaļo partijas pārstāvji, viņiem rokās bija transparenti, uz tiem bija pausts atbalsts Neideram. Es viņiem un visiem pārējiem pateicu, ka tās varbūt ir rūgtas zāles, bet tomēr tās būs jānorij. "Dariet to, ko jums liek darīt sirdsapziņa," es viņiem teicu. "Ja balsosit par Goru, es par jums nedomāšu sliktāk." Es paskaidroju, ka balsošu par Neideru, jo man tas ir sirdsapziņas jautājums (nekad nespēšu balsot par kandidātu, kurš uzskata, ka valsts drīkst cilvēkiem piespriest nāves sodu, ka reizi nedēļā citu valstu iedzīvotājiem uz galvas jāmet bumbas, kurš domā, ka minimālā alga jāpaaugstina tikai par vienu dolāru stundā, ka jāparaksta vēl citi līgumi, tādi paši kā Ziemeļamerikas Brīvās tirdzniecības līgums (NAFTA), lai vēl lielāks skaits amerikāņu zaudētu darbu).

Pateicu publikai, ka es nevarētu balsot par Goru - cilvēku, kas vēlas izdot vēl vairāk naudas militārām vajadzībām nekā Bušs. Gors tūlīt negarantētu veselības aprūpi visiem mūsu valsts iedzīvotājiem. Viņš uzskatīja, ka Tieslietu ministrija kļūdījās, kad mazo Elianu Gonzalesu nosūtīja atpakaļ uz Kubu. Lūk, tā rīkojās Als Gors.

Tomēr es piebildu, ka saprotu Floridas unikālo situāciju. "Dariet to, kas jums šķiet pareizi," es teicu, "pēc tam visu saliksim pa plauktiņiem." Es pateicos Dievam par šiem Neidera atbalstītājiem pirmajās rindās, viņi ir drosmīgi un apņēmīgi. Viņu vecāki uzauga pagājušā gadsimta 60. gados, bet par drosmi un apņēmību jau visu ir aizmirsuši.

Kad biju pateicis savu sakāmo, uzklausīju jautājumus no publikas. Pēc tam piedalījos citā diskusijā, uz kuru bija ieradušies vairāki simti studentu un vietējo aktīvistu (daži bija pavadījuši trīs stundas automašīnā, lai piedalītos sarunā). Mēs karsti debatējām par to, kā risināt gaidāmo problēmu. Saruna beidzās pusdivos no rīta, tas bija vairāk nekā piecas stundas pēc tam, kad biju nokārtojis attiecības ar hamburgeru. Man šķita, ka esmu radījis īstu vētru, varbūt būtu labāk paslēpties.

Es aizbraucu uz savu viesnīcu, kas patīkami kontrastēja ar garlaicīgajām blokmājām un atradās netālu no štata kapitolija. Es ieslēdzu televizoru un skatījos nakts ziņu atkārtojumu. "Viens no galvenajiem Neidera atbalstītājiem saka, ka Bušs ir jāaptur par katru cenu," teica diktors. Es izslēdzu gaismu un aizmigu.

Man bija jāceļas pusseptiņos no rīta, lai paspētu uz lidmašīnu. Foajē gaidīja students, kas mani vedīs uz lidostu. Brīdī, kad es maksāju viesnīcas rēķinu, šis jaunietis piepeši iespiedzās: "Nupat pagāja garām gubernators Bušs!"

"Apturi viņu!" es iekliedzos (iespējams, es tajā brīdī nedomāju - varbūt tas bija instinkts, kas neatkarīgi no tā, vai atrodos Tek- sasā vai Floridā, liek man kliegt "APTURI VIŅU!" tajā brīdī, kad dzjrdu vārdus gubernators Bušs). Jaunietis atvēra durvis un sauca: "Gubernator Buš, šeit kāds grib jūs satikt!" Es jau biju ārā pa durvīm. Tukšajā alejā, kas vēl pēdējās minūtes bija tumša, jo tuvojās saullēkts, ieraudzīju gubernatoru Džebu Bušu un viņa miesassargu. Gubernators kājām gāja uz darbu. Aptuveni 15 metru attālumā viņam sekoja melna SUV automašīna, kurā brauca vēl citi sargi.

Bušs pagriezās, lai redzētu, kas vēlas ar viņu runāt, un ieraudzīja mani. Viņš pasmīnēja atbilstoši Bušu ģimenes tradīcijām un nāca man pretī. Es gāju viņam pretī, miesassargs nostājās savā "tagad- mēs-šo-idiņu-sasitīsim-lupatās" pozā.

"Mūra kungs," teica Bušs, pašūpodams galvu tā, it kā kāds viņam būtu priekšā nolicis pirms trim dienām gatavotas vakariņas. Es pastiepu roku, Bušs to satvēra.

"Gribēju paspiest jums roku un pateikt labdien, gubernatora kungs," es pieklājīgi teicu. Gubernators cieši saspieda manu plaukstu, nevēlēdamies to palaist vaļā, iekams nebūs pateicis savu sakāmo. Viņa acis dzeļoši raudzījās manī. Miesassargs pavirzījās mazliet tuvāk.

"Nu, vai jums tika samaksāts pietiekami daudz, lai jūs brauktu šurp uz Floridu?" vaicāja gubernators. Zemteksts bija skaidrs: "Tu esi izgāzies, Mūr." Mana mute kļuva sausa un sirds pukstēja tik skaļi, ka baidījos, ka gubernators to sadzirdēs.

"Nekad nevar samaksāt pietiekami daudz, gubernatora kungs, jūs pats to labi zināt," es atbildēju ar viņa vārdiem. Kāpēc šim tipam vispār rūpēja, kas man samaksāja un cik daudz? Un tad piepeši es sapratu - VIŅŠ man bija samaksājis! la taču bija Floridas Universitāte! Nu man bija skaidrs, kāpēc gubernators ir noskaities. Viņš bija maksājis par to, ka es tūkstošiem Floridas iedzīvotāju, it īpaši Neidera atbalstītājiem biju pateicis, ka svarīgi ir nodrošināt Buša sakāvi. To nu gluži Buša atbalstītāji NEVĒLĒJĀS dzirdēt. Vai gubernators iepriekšējā vakarā bija skatījies ziņas? Bušs veltīja man niknu skatienu un palaida vaļā manu roku.

"Kevins atbrauca kopā ar jums?" viņš pēkšņi jautāja. Kāds Kevins? Vai tas bija slepens kods, lai miesassargam pateiktu, ka nu var likt lietā dūres? Ak nē, pēkšņi man iešāvās prātā, viņš taču jautāja par savu brālēnu, par Kevinu Rafertiju, kas man bija palīdzējis veidot filmu "Rodžers un es". Es nebiju strādājis kopā ar Kevinu jau 12 gadus. Kāpēc gubernators man par viņu jautāja? Nezināju, ko teikt.

"Nē, viņa te nav," es nomurmināju.

"Pasveiciniet viņu no manis," teica gubernators.

"Protams," es atbildēju.

"Jūs tagad dodaties prom?" vaicāja Bušs.

"Tūlīt pat," es apliecināju.

"Labi."

Viņš atkal pasmīnēja, kā ierasts Bušiem, pamāja ar galvu, it kā teikdams laimīgu taciņu, tad pagriezās un aizgāja. Kad viņš devās prom pa tukšo aleju, mēģināju izdomāt kaut ko asprātīgu, ko pateikt, bet viņš jau bija 20 soļu attālumā no manis. Melnā SUV šoferis atvēra logu, policists, kas tur sēdēja, uzmanīgi mani nopētīja un tad lēnām brauca cieši gar maniem pirkstgaliem. Virs kapitolija parādījās pirmie saules stari. Šo skatu man vairs nenāksies redzēt, vismaz ne līdz tam, kad divas nedēļas vēlāk televīzijā to rādīs nepārtraukti.

Katru reizi, kad esmu sastapies ar vienu no Buša, vecākā, bērniem, viņš mani vienkārši ir iznicinājis. Kāpēc, to es nesaprotu. Kad Džordžs, jaunākais, bija Aiovas štatā, es viņam uzdevu jautājumu par savu televīzijas raidījumu. "Atrodiet nopietnu nodarbošanos!" iesaucās Bušs. Klātesošie plīsa aiz smiekliem. Nezināju, ko teikt. Viņam bija taisnība. Strādāt televīzijā - tas nav nopietni. Neko nevarēju iebilst.

Tad es satiku Nīlu Bušu. Viņš bija iesaistīts Silverado bankas bankrota skandālā, lai arī pret viņu krimināla apsūdzība netika izvirzīta. Es atrados Detroitā firmas General Motors foajē un sniedzu interviju radio. Nīls Bušs ienāca pa durvīm kopā ar četriem aziātiem. Vēlāk viņš man pateica, ka tie bija baņķieri no Taivānas. Katrā ziņā, kad viņš mani ieraudzīja, viņa acīs atspoguļojās panika. Es biju pats pēdējais cilvēks, kuru viņš vēlējās sastapt firmā General Motors.

"Kur ir jūsu kamera?" viņš jautāja, acis šaudījās šurpu turpu.

"Man šodien nav kameras," es teicu ar nožēlu. Nīls Bušs plati smaidīja.

"Ak mazais Maikijs šodien nepaņēma līdz kameru?" Viņš pastiepa roku un ieknieba man vaigā. "Vai, ciiiiiiiiiiik žēēēēēēēl!" Viņš sāka smieties un ķīniešiem paskaidroja, kas es tāds un kā viņam izdevās man ieriebt.

Man izdevies iznīcināt tikai vienu Bušu, un par to man ir kauns, jo tā bija meitene, viņu māsa Dorotija. Viņa ir ļoti jauka, viņai ir bērni. Viņa nezināja, ko atbildēt, kad es pajautāju, kurš no brāļiem, viņasprāt, uzvarēs konkursā "Redzēsim, kurš brālis var nogalināt lielāku skaitu cietumnieku".

Bija redzams, ka Dorotija ir apvainojusies. Viņa izskatījās sāpināta par to, ka es brāļus uzskatu par slepkavām. Šķita, viņa tūlīt sāks raudāt. Es jutos briesmīgi. Labi darīts, Maikl, - beidzot tu tiki galā ar vienu no Bušiem!

Protams, Bušu ģimenē ir vēl viens brālis - Mārvins, bet to tu nekad nevarētu uzzināt no plašsaziņas līdzekļiem. Es nekad neesmu saticis Mārvinu. Tu nekad neesi saticis Mārvinu. Neviens nekad nav saticis Mārvinu. Dievs vien zina, kur viņš ir un ar ko nodarbojas. Varbūt viņš plāno, kā pārspēt mani.

Kāda epizode neiziet man no prāta - pēc satraucošā konflikta ar brāli Džebu man bija jālido uz Losandželosu. Lidmašīnā es pūlējos atvērt cukurotu riekstu maisiņu, un pēkšņi man kaut kas iesita pa pieri. Nē, ne sēdekļa atzveltne, kas atradās trīs centimetrus no mana deguna. Man iešāvās prātā doma. Paņēmu rokā vienu no ļoti dārgajiem mobilajiem telefoniem un piezvanīju Ralfam. Runāju ar trim cilvēkiem, kas piedalījās viņa kampaņā, sapratu, ka pilnīgi iespējams, ka arī viņš pats klausās.

"Veči," es teicu. "Vai jums ir ienācis prātā, ka patlaban spēcīgākais cilvēks visā Amerikā ir Ralfs Neiders?"

Klusums.

"Nopietni. Viņš saņems piecus procentus balsu, tas būs nozīmīgi. Bušam vairāk nekā jebkas cits ir vajadzīga Neidera veiksme, jo tad viņš uzvarēs. Gorām, lai uzvarētu, vajag, lai Neiders kaut kur pazustu, jo citādi viņš zaudēs. Ja Ralfs nepiedalītos, Gors mierīgi uzvarētu. Tikai vienam kandidātam patlaban tiešām ir kaut kas sakāms. Tas ir Ralfs Neiders!"

"Pēc 7. novembra," es turpināju, "Ralfa vara beigsies. Tā pastāvēs tikai šonedēļ, jo Gors un Bušs abi saprot, ka viņu plāni ir atkarīgi no šī viena cilvēka. Kāpēc to neizmantot mums par labu?"

"Kas tev ir padomā?" jautāja viens no priekšvēlēšanu kampaņas darbiniekiem.

"Ralfa rokās ir Ala Gora nākotne. Kas notiktu, ja viņš piezvanītu Gorām un pateiktu: "Klau, ja tu vēlies kļūt par prezidentu, tad, lūk, kas tev jāizdara rīt līdz brokastu laikam…" Tad Gorām varētu iesniegt prasību sarakstu - veselības apdrošināšana visiem ASV iedzīvotājiem, muļķīgā "kara pret narkotikām" pārtraukšana, nekādi nodokļu samazinājumi bagātajiem. Ralfs pats sev neko neprasītu, viņš nevēlas kļūt par ministru, nevēlas iegūt finansējumu saviem projektiem. Viņš grib, lai Gors dara īstās lietas. Ja Gors publiski apsolītu tā izdarīt, tad Ralfs televīzijā pateiktu, ka mēs esam sasnieguši savu mērķi - mēs palīdzējām Gorām saprast patiesību. Viņš mums visiem pateicis, ka ir gatavs tā rīkoties. Nākamajā otrdienā tie no jums, kuri dzīvojat štatos ar neparedzamu vēlēšanu iznākumu, balsojiet par Goru, ja jūs atbalstāt mani. Pārējos 40 štatos gan balsojiet par mani, jo mums jāizveido dzīvotspējīga trešā partija, kura var uzraudzīt Gora uzvedību.

Citiem vārdiem sakot, mēs varam paziņot, ka esam uzvarējuši! Galu galā Ralfs kandidē tikai tāpēc, lai politikas norises notiktu pēc mūsu prāta. To mēs paveiksim.

Ko teiksit?"

"Mēs neiegūsim vajadzīgos piecus procentus balsu, ja par mums nebalsos katrs atbalstītājs visos štatos," atbildēja kampaņas vadītājs. "Mēs nedrīkstam zaudēt nevienu vēlētāju."

"Nākamajā dienā pēc tam, kad būsit ieguvuši piecus procentus balsu, jums nekā cita nebūs. Jums būs pieci procenti balsu un neviens procents varasl Šodien mūsu rokās ir visas iespējas. Vienam kandidātam vajadzīga Neidera kandidatūra, otram - ne. Šo vēlēšanu rezultātus izšķirs viens vai divi procenti vēlētāju. Par Ralfu balsos no diviem līdz pieciem procentiem vēlētāju. Pašreiz tu un Ralfs var noteikt, kas būs nākamais ASV prezidents. Jums nekad vairs nebūs šādu iespēju, nekad mūžā."

Ilgu laiku sarunu klausījās kāds sens Neidera kolēģis, viņš saprata, ko vēlos pateikt. "Ralfs nekad mūžā neatkāpsies," viņš teica. "Liksies, ka viņš padevies tad, kad situācija kļuvusi pārāk nepatīkama. Turklāt Demokrātiskā partija pret viņu izturējusies ar tādu cieņas trūkumu, ka tu viņu nekad nepārliecināsi, ka viņam vajadzētu iet palīgā demokrātiem."

"Vēl," turpināja sarunas biedrs, "kas tev liek domāt, ka Gors ievēros solījumu? Šie cilvēki nekad nepilda solījumus."

Kampaņas vadītājs iespraucās pa vidu: "Ko iesākt ar tūkstošiem universitāšu studentu, kuri mūs atbalsta? Ko darīt tiem desmitiem tūkstošiem jauno cilvēku, kurus jūs kopā ar Ralfu uzrunājāt mītiņos? Tā ir viņu pirmā pieredze politikā, un kandidāts, kuram viņi atdevuši visu, piepeši nolemj neturpināt cīņu. Ta nedrīkst darīt. Šie jaunieši kļūs par ciniķiem, kas nekad vairs nevēlēsies piedalīties vēlēšanās."

Viņam zināmā mērā varēja piekrist. To nu gan es negribēju - paplašināt ciniķu ordas, kuras zaudējušas jebkādu interesi par vēlēšanām.

"Tomēr," es iebildu, "vai nav kāds veids, kā mēs to varētu izdarīt, lai visi saprastu, ka tā ir Zaļo, Ralfa un mūsu atbalstītāju uzvara, jo esam pārliecinājuši Goru mainīt savu nostāju. Mēs esam guvuši neiedomājamus panākumus! Tādus pašus kā konservatīvo politiskā partija Izraēlā. Kaut gan tai parlamentā ir tikai piecas vietas, bet tās ir būtiskas, jo bez tām nav iespējams izveidot koalīciju. Ta partija, kura konservatīvajiem iedod vairāk no tā, ko viņi vēlas, arī gūst konservatīvo atbalstu. Ja konservatīvie kopā ar liberāļiem veido valdību, viņu atbalstītāji to neņem ļaunā un neuzskata, ka viņi pārdevuši savus principus. Tieši pretēji - šie deputāti tiek uzskatīti par varoņiem, jo viņu rīcībā ir tikai piecas balsis, bet katru reizi viņi dabū to, ko vēlas."

"Vau," es domāju pie sevis. "Atrodos 10 tūkstošu metru augstumā un lasu lekcijas par politiku!"

"Maikl," kāds teica telefonā. "Vai ar tevi viss kārtībā? Te nav Izraēlas parlaments, tu atrodies Amerikas Savienotajās Valstīs. Šeit tās lietiņas tā nenotiek. Ralfu piesitis krustā, ja viņš paudīs atbalstu Gorām, savukārt Goru piesitīs krustā, ja nedēļu pirms vēlēšanām viņš mainīs savu nostāju būtiskos jautājumos, la tas neiet."

Es teicu, ka viņu sapratu. Atgādināju, ka Ralfam nav jāatsakās no savas kandidatūras atbalstīšanas, viņam jāaicina atbalstītāji dažos štatos balsot par Goru. Gors viņam būtu parādā ĻOTI DAUDZ, jo iekļūtu Baltajā namā. Mēs varētu saņemt savu kūku un to apēst. Šķita, ka nevienu neinteresē šī kūka.

Es pateicu paldies un noliku klausuli. Saruna maksāja 140 dolāru. Tad es apsēdos un pirmo reizi mūžā lidmašīnā pasūtīju kokteili. Kaut kur virs Teksasas es aizmigu.

Tas, kas notika 2000. gada 7. novembrī, vienmēr būs minēts vēstures grāmatās. Dienu pirms manas ierašanās Floridā Neideru atbalstīja seši procenti vēlētāju. Dienu pēc tam, kad es aizbraucu, viņu atbalstīja vairs tikai četri procenti. Vēlēšanu dienā par viņu balsoja tikai 1,6 procenti vēlētāju. Tie tomēr bija 97 488 cilvēki Floridā. Ja kaut 538 no šiem vēlētājiem būtu balsojuši citādi, saprotot, ka viņu balss izšķirs rezultātu, vai situācija būtu mainījusies? Protams, jā.

Es toties nesaprotu kaut ko citu. Kāpēc visi ir tik dusmīgi tieši uz Neideru, kāpēc neviens nav nikns par citiem kreisā spārna kandidātiem, kuru uzvārds parādījās vēlēšanu biļetenos. Sociālistiskās partijas pārstāvis Deivids Makrenelds saņēma 622 balsis, Sociālistiskās darba partijas pārstāvis Džeimss Heriss saņēma 562 balsis, savukārt Pasaules darba partijas pārstāve Monika Morheda saņēma pat 1804 balsis. Noteikti šajā grupā bija 538 cilvēki, kuri būtu varējuši aizvērt acis un tomēr balsot par Goru, ja vien viņi būtu zinājuši, ka Bušs ar saviem draudziņiem nočieps vēlēšanu rezultātus.

Es vainoju Moniku Morhedu. Pagājušā gadsimta 90. gados es iemācījos, ka vainīgā persona vienmēr ir Monika (nevis es). Vaino Moniku! Nevaino Ralfu! Un NOTEIKTI NEVAINO MANI!

Lai gan patiesībā - vaino gan mani. Ja demokrāti vēlas uzskatīt, ka Neidera ļaudīm bija tik liels spēks, lai notiek. Jā, tie bijām mēs. Mēs esam varenais Tors1, mēs varam visu un zinām visu, mēs iznīcināsim visus, kas gadās mums ceļā. Mainieties vai arī mēs jūs pārvērtīsim drupu kaudzē. Mēs nebijām tie, kuri pametām Demokrātisko partiju, tie bijāt JŪS! Jūs pamētāt mūs, jūs pamētāt visus, kas kādreiz uzskatīja, ka demokrāti stāv un krīt par konkrētiem principiem un cīnās par darba tautas tiesībām. Tomēr jūs iekāpāt gultā ar republikāņiem, un mūsu sirdsapziņa neļāva darīt neko citu kā balsot par Ralfu Neideru. TĀDS IR TORA LĒMUMS!

Jā, MĒS bijām tie, kuri neļāva jums pārņemt Balto namu. MĒS izraidījām jūsu nožēlojamās pakaļas no Vašingtonas. MĒS to izdarīsim atkal. Mūsu rīcībā ir vairāk nekā 900 Zaļo organizāciju, 200 tūkstošu agresīvu un aktīvu brīvprātīgo. 2000. gadā Zaļo partija guva uzvaru 22 vēlēšanās Amerikā, vēl 53 citi Zaļo partijas pārstāvji bija ievēlēti dažādos amatos. Kopš 2000. gada novembra vēl 16 zaļie uzvarējuši vēlēšanās, pavisam no viņiem ir ievēlēta 91 persona. Ka- lifornijas štatā ir piecas pilsētas, kuru mēri ir Zaļo partijas pārstāvji. Pats zīmīgākais ir tas, ka 2000. gadā par Neideru balsoja par 500 procentiem amerikāņu vairāk nekā 1996. gadā.

Šī ir pieaugoša tendence. Ne jau tikai Zaļajā partijā. Es pat neesmu šīs partijas biedrs! Miljoniem cilvēku Demokrātiskā un Republikāniskā partija ir pilnīgi apriebusies, viņi vēlas, lai būtu iespējams izdarīt īstu izvēli. Tieši tāpēc Minesotas štata gubernatora vēlēšanās uzvaru guva profesionāls cīkstonis. Tādēļ vienīgais Kongresa deputāts no Vērmontas ir bezpartijiskais (un tagad tāds ir arī viens no šī štata senatoriem). Tuvākajos gados arī citi kandidāti nepārstāvēs nevienu partiju, šo procesu iespējams veicināt. Lai gan patiesībā jāatzīst, ka to ļoti sekmē tas, kā rīkojas vai nerīkojas demokrāti- republikāņi.

Mūciet! Nāku laukā no sava bunkura. Man apriebusies "izdzīvošana", nevēlos vairs klausīties tajos uzvarētājos, kuri nekad mūžā neko neizdarīs, lai palīdzētu trūcīgajiem. Viņi neriskēs, jo nevēlas tikt arestēti un dabūt pa galvu ar policista steku. Viņi neziedos no

' Ģermāņu un skandināvu mitoloģijā - pērkona dievs, varens spēkavīrs, kas cilvēci sargā no briesmoņiem. - Tulk. piez.

sava laika pāris stundas nedēļā, lai rīkotos kā īsti pilsoņi. Būt pilsonim - tas ir augstākais gods, ko var piešķirt demokrātiska valsts.

Es vēlos, lai mēs tiktu galā ar bailēm un pārtrauktu uzvesties tā, it kā vienīgais mērķis dzīvē būtu izdzīvot. "Izdzīvošana" ir domāta muļķiem un tiem, kas piedalās realitātes šovos džungļos vai tuksnesi. Tu neesi uz sēkļa. Tev pieder šis veikals. Sliktie puiši ir muļķīgi un jocīgi baltie vīrieši. Mūsu skaits ir daudz lielāks. Liec lietā savu spēku!

Tev pienākas kaut kas labāks.

PIEZĪMES PAR TEKSTU UN IZMANTOTĀ LITERATŪRA

1. NODAĻA. AMERIKĀNISKS APVĒRSUMS

Informācija par Džeba Buša sievu un viņas problēmām ar muitu: Gelbart M. Gov. Jeb Bush: Floridā Republican is Younger, Taller, and More Partisan than George W.//The Hill. - 2000. - July 30.

Par vēlētāju sarakstiem: Palast G. Florida's Disappeared Voters: Disenfranchised by the GOP//The Nation. - 2001. - February 5; John Lantigua ). Hovv the GOP Gamed the System in Florida//The Nation. - 2001. - April 30; Getter L. Floridā Net Too Wide in Purge of Voter Rolls//The Los Angeles Times. - 2001. - May 21; York A. Eliminating Fraud - Or Democrats?// www.salon.com - 2000. - De- cember 8.

Par blokādēm vēlēšanu iecirkņos tika diskutēts: Navarro M., Seti- gupta S. Contesting the Vote: Black Voters; Arriving at Floridā Voting Places, Some Blacks Found Frustration//The New York Times. -

- November 30; Pierre R. E. Irregularities Cited in Fla. Voting; Blacks Say Faulty Machines, Poli Mistakes Cost Them Their Ballots// The Washington Post. - 2000. - December 12.

Pārstāvju palāta rīkoja apspriedi par to, vai televīzija drīkst vēlēšanu rezultātus paziņot priekšlaicīgi, sk.: Kurtz H. Election Coverage Burned to a Crisp: House Grills Networks//The Washington Post. -

- February 15.

Par Buša brālēnu: Bauder D. Fox Executive Spoke Five Times with Cousin Bush on Election Night//Associated Press. - 2000. - December 12; Kurtz H. Bush Cousin Made Floridā Vote Call for Fox News//The Washington Post. - 2000. - November 14.

Par ārzemēs dzīvojošo pilsoņu balsu skaitīšanu: Barstovv D., Don Van Natta, Jr. How Bush Took Floridā: Mining the Overseas Absentee// The New York Times. - 2001. - July 14-15. Laikraksta ievadraksts

How the Ballots Were Examined//The New York Times. - 2000. - July 15; Chivers C.J. House Republicans Pressed Pentagon for E-Mail Addresses of Sailors//The Nevv York Times. -2001. -July 15; Cooper M. Timely but Tossed Votes were Slow to Get to the Ballot Box// The New York Times. - 2001. - July 15; Berke R. L. Lieberman Put Democrats in Retreat on Military Vote//The Nevv York Times. - 2001. - July 15.

Pēc šo rakstu parādīšanās Katerina Herisa ļāva pārbaudīt datora cietos diskus. Sk.: Royse D. Computer Analysts Gain Access to Sec- retary of State Katherine Harris' Computers Associated Press. - 2001. - August 1; Canedy D. Floridā Gives Computers //in November Election to News Groups for Inspection//The Nevv York Times. - 2001. - August 2.

Par Augstākās tiesas lēmumu sk.: Schvvartz H. The God That Failed; Floridā Supreme Court's Rulings on the Presidential Electi- ons//The Nation. -2001. -January 1. Sk. arī: CNN raidījuma "Ziņas sestdienas rītā" saturu 2000. g. 9. decembrī; arī telekompānijas ABC speciālo ziņojumu 2000. g. 9. decembrī, pīkst. 14.47.

Par tiesneses O'Konoras teikto par savu aiziešanu pensijā sk.: Thomas E., Isikoff M. The Truth behind the Pillars//Newsweek. - 2000. - December 25.

Informācija par radniecību starp Augstāko tiesu un Buša valdību: Marquis Ch. Contesting the Vote: Challenging a Justice//The Nevv York Times. - 2000. - December 12; Zuckman J. Justice Scalia's Son a Lawyer in Firm Representing Bush before Top Court//The Chicago Tribune. - 2000. - November 29.

Tiesneša Skalia teiktais atrodams sprieduma tekstā: ASV Augstākā tiesa, Nr. 00-949 (00A504), Džordžs Bušs u.c. pret Albertu Goru u.c.; A. Scalia, atbalstošs spriedums, 531 US. - 2000. - December 9.

Par to, kā Terēze Le Pore mainīja partijas piederību sk.: Hahn B. Disappointed, Lepore leaves Democrats//The Orlando Sun-Senti- nel. - 2001. - May 9.

Viens no labākajiem pētījumiem par plaši izplatīto nelikumību un valdības centieniem neļaut melnādainiem pilsoņiem Floridā piedalīties vēlēšanās, meklējams ASV Cilvēka tiesību komisijas ziņojumā "Voting Irregularities in Floridā during the 2000 Presidential Election. - 2001. - June 8. - www.usccr.gov/vote2000/report/flmain . htm

Par Čeinija attieksmi jautājumā par abortiem sk.: Kranish M. Conservative Tilt in Congress Merged with a Moderate's Style// The Boston Globe. - 2000. - July 26; Finnegan M. Would vote di- fferently on ERA, Head Start, not Mandela//The Los Angeles Times. - 2000. - July 31; Dick Cheney voted conservative, played moderate. - 2000. - July 24. - www.cnn.com . Par Čeinija pieredzi Aizsardzības ministrijā informācija meklējama viņa oficiālajā biogrāfijā: www.defenselink.mil/specials/secdef histories/bios/cheney. htm. Par Čeinija investīcijām detalizēta informācija: Dan Ackman D. Top of the News: O'Neill to Sell. - 2001. - March 26. - www.For- bes.com; Espinoza M. Cheney's Oil Investments and the Future of Mexico's Democracy. - 2000. - August 8. - www.Corpwatch.org ; Ivins M. A Go-Round on Foreign Policy Ride//The Sacramento Bee. - 2001. - March 11; Eyes Wide Shut: Scruples Fade in Dealings with Burma//The Guardian. - 2000. -July 28. Plašāki pētījumi par tirdzniecību starp firmu Halliburton un Irāku: Lynch C. Firm's Iraq Deals Greater Than Cheney Has Said; Affiliates Had $73 Million in Con- tracts/Ahe Washington Post. - 2001. - July 23.

Par Eškrofta attieksmi pret abortiem: Controversy on Abortion, Civil Rights Liberties; An Ashcroft Justice Department. - www. abcnews.com - 2000. - December 23. Eškrofta balsojums jautājumā par diskriminācijas novēršanu darba attiecībās - balss Nr. 1996-281, 1996. g. 10. septembrī; Eškrofta balsojums jautājumā par nāves soda pārsūdzēšanu - balss Nr. 1996-66, 1996. g. 17. aprīlī. Par nāves sodu izpildīšanu laikā, kad Eškrofts bija gubernators, un par viņa uzskatiem jautājumā par narkotikām sk.: An Ashcroft Justice Department// www.abc.news.com - 2000. - December 23. Eškrofta balsojums jautājumā par stingrāku sodu piemērošanu noziegumos, kas saistīti ar narkotikām - balss Nr. 1999-360, 1999. g. 10. novembrī. Par Eškrofta ieinteresētību zāļu Claritin jautājumā sk.: Ivins M. Cabinet Diversity? Check Out the Bush Team's Corporate Logos. - 2001. - February 12; Eškrofta balsojums par to, ka veselības apdrošināšanas programmai Medicare nav jāmaksā par ārsta izrakstītām zālēm - Bili HR. 4690, N°. 2000-144. - 2000. - June 22.

Par Annas Venemanes piemērotību amatam sk.: Ivins M. The Early Days of Bushdom are not a Pretty Sight. - 2001. - January 29; Becker E. Transition in Washington: Agriculture Department//The Nevv York Times. - 2001. - January 19. Par Venemanes ienākumiem: Borger ). History's Richest Cabinet Takes the Gilt off Bush's Tax Cut//The Guardian. - 2001. - February 7.

Par Ramsfeldu un viņa zināšanām: Klare M. T. Rumsfeld: Star Warrior Returns//The Nation. - 2001. - January 29; Vest ]. The Rummy//In These Times. - 2001. - February 19.

Par Spensera Ābrahama nostāju jautājumā par apkārtējo vidi un par Enerģētikas departamentu sk.: Helvarg D. The Three Horsemen of the Environmental ApocaIypse//The Nation. - 2001. - January 16; Energy Secretary Nominee Tried to Abolish the Energy Depart- ment//Environmental Nevvs Netvvork. - 2001. -January 8; Parrish G. Who's Who in the Bush Cabinet// www.alternet.org - 2001. - Ja- nuary 16.

Par Tomija Tompsona attieksmi pret abortiem laikā, kad viņš bija gubernators: Parrish G. Who's Who in the Bush Cabinet//www. alternet.org - 2001. - January 16. Par viņa saistību ar firmu Phillip Morris sk.: Rowe)., Ruskin G. Bush's War on Children// www.alternet . org - 2001. - July 3.

Par Geilu Nortonu sk.: Herbert B. Far, Far From the Center//The New York Times. - 2001. - January 8; Jehl D. Norton Record Often at Odds vvith Lavvs She Would Enforce//The New York Times. - 2001. -January 13. Par C.R. Bard juridiskajām problēmām sk.: Bard C.R., Inc., Executives Sentenced to Eighteen Month Federal Prison Terms//PR Nevvsvvire. - 1996. - August 8.

Par Kolina Pauela attiecībām ar AOL/Time Warner sk.: Toppo G. Stocks, Speeches Add to Povvell Wealth//The Associated Press. - 2001. - January 17; Spiegel P. The Americas: All the U.S. President's Very Rich Men//The Financial Times. - 2001. - March 8. Par Paula O'Nīla akcijām sk.: Greider W. The Man from Alcoa//The Nation. - 2001. - July 16; Blakeslee N. Alcoa Strikes Curious Water Deal vvith San Antonio//The Houston Chronicle. - 1999. - September 3.

Par Kārla Rouva saistību ar industriju sk.: Bush Aide vvith Intel Stock Met vvith Executives Pushing Merger//The Nevv York Times. - 2001. - June 14; Mauro Raises Questions About Bush's Aides Link to Tobacco Industry//The Abilene Reporter-News. - 1997. - August 31.

Par Kenetu Leiju sk.: Bergman L., Gerth J. Power Trader Tied to Bush Finds Washington All Ears//The New York Times. - 2001. - May 25.

Par apvērsuma dalībniekiem papildu informācija saņemta no www.issues.2000.org un organizācijas Center for Responsible Politics, www.opensecrets.org .

2. NODAĻA. DĀRGAIS DŽORDŽ!

Par Buša ģimenes bagātību un saistību ar nacistisko Vāciju sk.: Kranish M. An American Dynasty//The Boston Globe. - 2001. - Ap- ril. - Part 2; Author Links Bush Family to Nazis//The Sarasota He- rald-Tribune. - 2000. - November 12; Davidson S. The Bush Family - Third Reich Connection: Fact or Fiction?//The Jewish Advocate. - 2001. - April 19.

Par Republikāniskās partijas saņemtajiem ziedojumiem no individuālām personām vēlēšanu kampaņas laikā 2000. gadā sk.: Don Van Natta Jr., Broder ). M. The Republicans: The Few, the Rich, the Rewarded Donate the Bulk of GOP Gifts//The New York Times. - 2000. - August; Center for Responsible Politics. - www.opensec- rets.org.

Par to, ko Bušs dara un darīs savas prezidentūras laikā, var lasīt Mollijas Aivinsas slejā, kuru izplata firma Creators Syndicate (arhīva adrese - www.sacbee.com/voices/national/ivins ) vai arī - www. smirkingchimp.com, www.bushwatch.net, www.Bushflash.com un www.buuzzflash.com

Par Buša mīļāko grāmatu sk.: Hungry Caterpillar' - A Favorite with Bush//The Arizona Republic. - 1999. - October 17. Dž. Bušs pabeidza Jēlas Universitāti 1968. gadā, bet Ērika Kārla grāmata "Ļoti izsalkušais kāpuriņš" izdota 1969. gadā. Par to sk.: Greenberg B. Bush's Alleged Grades Published//The Associated Press. - 1999. - November 9; par Buša lasīšanas paradumiem sk.: Merida K. Shades of Gray Matter; The Question Dogs George W. Bush: Is He Smart Enough?//The Washington Post. - 2000. - January 19; Berke R. L.

Bush Is Providing Corporate Modei for White House//The Nevv York Times. - 2001. - March 11.

Par to, ka Bušs lieto alkoholu un vada automašīnu dzērumā: Ro- mano L., Lardner G. Jr. 1986: A Life-Changing Year: Epiphany Fueled Candidate's Climb//The Washington Post. - 1999. - July 25; Bush Pleaded Guilty to DUI//The Associated Press. - 2000. - November 2; par to, ka Diks Čeinijs auto vada dzērumā sk.: Tapper J. Bush Stays in the Clear - For Now// www.salon.com - 2000. - November 4; Cohen A. Fallout from a Midnight Ride//Time. - 2000. - November 13, šajā rakstā minēti ari citi gadījumi, kad Bušs nav ievērojis likumu.

Par Lauras Bušas avāriju sk.: Hanchette )., News Service G. Laura Welch Bush: Shy No More//USA Today. - 2000. -June 23; BonninJ. Reserved Texas First Lady is Primed for National State//Plain Dea- ler. - 2000. - July 31.

Par Džordža Buša atbildi uz jautājumu par to, vai viņš kādreiz lietojis narkotikas, sk.: Balz D. Bush Goes Further on Question of Drugs; He Says He Hasn't Used Any in the Past 25 Years//The Washington Post. - 1999. - August 20.

Par Buša pieredzi zemessardzē sk.: Robinson W. V. 1-Year Gap in Bush's Guard Duty: No Record of Airman at Drills in 1972-1973// The Boston Globe. - 2000. - May 23. Par Džeimsa Beikera teikto 1992. gadā ziņoja konservatīvais komentētājs: Safire V. Report of Baker Remark Dravvs īre in Israel//The Associated Press. - 1992. - March 8; Smiley X. Jevvish Backlash Could Cost the President Dear// The Sunday Telegraph. - 1992. - September.

BargainingTable//The Associated Press. - 1998.-June 28; KropkoM.R. Continental Express Pilots Start Informational Picketing//The Associated Press. - 1998. - October 14; Roy R. High-Flying Job Doesn't Make Big Bucks//The Orlando Sentinel. - 1997. - March 16; US Airways Attendants Rehearse Strike Movements in Phi- ladelphia//The Philadelphia Daily News. - 2000. - March 24; McCoppin R. Airline VVorried About Spring Travel as Flight Attendants Threaten Strike//The Chicago Daily Herald. - 2001. - January 20; Holiday Airline Travelers May Experience Flight Problems Due to Full Flights and Labor Problems between Workers and Airlines// National Public Radio. - 2000. - November 21.

Par personu un uzņēmumu bagātību sk.: Fram A. Income of the Richest Up 157%//The Associated Press. - 2001. - May 31; Ander- son S., Cavanagh J. Top 200: The Rise of Corporate Global Power// Institute for Policy Studies. - 2000. - December.

Par nodokļiem, kādus maksā uzņēmumi, sk.: Lewis Ch., Allison B. The Cheating of America. - Center for Public Integrity, 2001. - pp. 11.-13., 15., 79. un 82.-83.

5. NODAĻA. IDIOTU NĀCIJA

Datus par lasītprasmi piedāvā Izglītības ministrijas pētījums par pieaugušo analfabētismu, kā arī brīvprātīgie Amerikas lasīt un rakstīt pratēji.

Par Buša kļūmi sk.: Brūni F. Deep U.S.-Europe Split Casts Long Shadovv on Bush Tour//The New York Times. - 2001. - Juni 15.

Par runu, kuru prezidents teica Jēlas Universitātes absolvēšanas ceremonijā, sk.: George W. Bush commencement address at Yale University//The Associated Press. - 2001. - May 21.

Par valdības pārstāvju zināšanu trūkumu sk.: Politics is Nothing Nevv in Choosing Ambassadors//The St. Petersburg Times. - 1989. - July 21; Ambassadors; What Price Monaco?//The Economist. - 1989. - March 4; Bradley ). European Press Has Fun vvith Clark Performance//The Associated Press. - 1981. - February 4.

Par to, ka Bušs nezina lielāko valstu galvaspilsētas: Tapper ]. Briefs or No Briefs?// www.Salon.com - 2001. - April 26.

Par to, kā labākie universitātes studenti izgāzās eksāmenā par vēstures pamatjautājumiem, sk.: Kaul D. America's Best & Brigh- test Are Clueless about Our History//The Des Moines Register. -

- July 7; Maxwell B. Education vvithout Knowledge//Univer- sity Wire. - 2000. - July 13.

Par to, ko māca universitātē, sk.: Hazo S. The Selling Out of Hig- her Education//The Pittsburgh Post-Gazette. - 2000. - September 3; Eakin E. Much Ado-Yawn-About Great Books//The Nevv York Times. - 2001. - April 8.

Negatīvais par skolotājiem: Applebome P. Education Panei Sees Deep Flavvs in Training of Nation's Teachers//The Nevv York Times. - 1996. - September 13; ievadraksts "The Teacher-Pay Myth"//The Nevv York Post. - 2000. - December 26; Chapman M. Why Bad Te- achers Can't Be Fired//Investor's Business Daily. - 1998. - September 21; Uditsky B. Bring Back the Basics//The Montreal Gazette. -

- January 6; Schvveizer P. Firing Offenses//National Revievv. - 1998. - August 17.

Par skolotājiem, kas ieradušies no citām valstīm: Sack K. Facing a Teacher Shortage, American Schools Look Overseas//The Nevv York Times. - 2001. - May 19. Par skolotāju trūkumu Ņujorkā sk.:

Greenhouse S. Teacher Pact Stili Far Off//The New York Times. - 2001. - June 5; Steinberg ]. Nation's Schools Struggling to Find Enough Principals//The Nevv York Times. - 2000. - September 3; Goodnough A. Survey Shows More Teachers Are Leaving for Jobs in Suburban Schools//The Nevv York Times. - 2001. - April 13. Par skolu stāvokli informācija gūta no Izglītības, ministrijas, Nacionālā izglītības statistikas centra, Valsts skolu noteikumiem. Sk. arī: Wil- goren D. 26 DC Schools Cleared//The Washington Post. - 1997. - September 12; Strauss V. Angry Judge Closes 4 More DC Schools// The VVashington Post. - 1997. - October 25. Par apkopēju trūkumu tika ziņots: Dewan S. Janitorial Rules Leave Teachers Holding a Mop//The New York Times. - 2001. - May 28.

Par bibliotēku nodokļu samazināšanu sk.: Libraries Want to Shelve Bush's Proposed Cuts//The Dailas Morning News. - 2001. - April 13. Džonatana Kozola raksts par skolu bibliotēkām "Nevienāda līmeņa izglītība" tika publicēts žurnālā "School Library Journal". Papildu informāciju par skolu bibliotēkām un Ričarda Niksona saistību ar tām sk.: Coeyman M. Even in Information-Rich Age, School Libraries Struggle//The Christian Science Monitor. - 2001. - February 6; Kennedy Manzo K. Era of Neglect in Evidence at Libra- ries//Education Week. - 1999. - December 1.

Atbildes uz viktorīnas jautājumiem: par gada algu: ASV Statistikas departaments; pa telefonu 911: Layons P. Before You Call 911: Is This emergency number the Lifesaver it should be?//Ladies Home Journal. - 1995. - May; par izzudušām augu un dzīvnieku sugām: 11,000 Species Said to Face Extinction with Pace Quickening//The Associated Press. - 2000. - September; par ozona caurumu: Wood- ward C. Ozone Woes Down Below//The Christian Science Monitor. - 1998. - December 11; par Detroitu un Āfriku: Detroitā 19,4% (1991. g.) - Kids Count. - Annie E. Casey Foundation. - 2000. - April 25; Lībijā 19%, Maurīcijā 19% un Seišelu Salās 13% - UNI- CEF ziņojums; par ieroču lietošanu skolā: Donohue E., Schiraldi V., Ziedenberg J. School House Hype: School Shootings and the Real Risks Kids Face in America//Justice Policy Institute. - 1999.

Sīkāka informācija par uzņēmumiem un skolām meklējama ziņojumā "Third Annual Report on Trends in Schoolhouse Commercia- lism". - Center for the Analysis of Commercialism in Education. - 2000. - September 14; sk. ari: Carpenter D. Marketing to Free-Spen- ding Teens Gets Sawier//The Associated Press. - 2000. - November 20; Molnar A. The Commercial Transformation of American Public Education. - lekcija 1999. g. 15. oktobrī; The Nevv (and Improved!) School//Mother Jones. - 1998. - Sept./ Oct.; Cohen R. Schoolhouse Rot//Mother Jones. - 2001. - January 10; Weir R. Five-Shift Lunches to End?//The Nevv York Times. - 1998. - May 17; Unger H„ Paul P. Coca-Cola Learns a Lesson in Schools//The Atlanta Journal Con- stitution. - 2001. - March 14; Manning S. Students for Sale: Hovv Corporations Are Buying Their Way into America's Classrooms// The Nation. - 1999. - September 27; Swoboda R Pepsi Prank Fizzles on 'Coke Day'//The Washington Post. -1998. - March 26.

Apraksts par "riska bērniem" ietverts ziņojumā "Risk Factors for School Violence". - ASV Federālais skolu pētniecības birojs. - 2000. - September.

6. NODAĻA. JAUKA PLANĒTA, ŽĒL, KA NEVIENA NAV MĀJĀS

Par firmas Pepsi produkcijas pārstrādi: Leonard A. Dumping Pepsi's Plastic// www.essential.org - 1994; ar autori runāju pa telefonu; Reddy K. India: Dumping Ground of the Millennium//Sword of Truth. - 2001. -January 13.

Par Kongresa senatoru radīto atkritumu pārstrādi: Gamboa S. Texas Congressman, Environmental Groups Target House Recyc- ling//The Associated Press. - 2000. - September 20.

Gaisa piesārņojums tika aprēķināts no: Air Pollution Kills, but Deaths Can Be Prevented//The Environmental Nevvs Netvvork. - 1999. - August 30; American Lung Association Fact Sheet: Outdoor Air Pollution. - 2000. - August.

Par degvielas patēriņu uz vienu kilometru: Flax A. Chrysler: CAFE Hike Possible//Automotive Nevvs. - 1989. - May 8; Child Ch. More Horsepower!//Automotive Nevvs. - 1995. - June 24; Skrycki C. The Regulators Battling to Raise the Bar on Fuel Standards//The Wa- shington Post. - 2000. - May 16. Par to, cik degvielas patērē SUV: Ivins M. Scary Talk from Shrub and the Veeper//The Sacramento Bee. - 2001. - May 3. Par naftas atradnēm Aļaskā: Kahn J. Cheney

Promotes Increasing Supply as Energy Policy//The New York Times. - 2001. - May 1.

Par spīti vides aizsardzības organizāciju iebildumiem Klintons parakstīja likumu, kas aizsargāja SUV statusu: Debra J. Saunders. Protecting Mother Earth and Gas Guzzlers//The San Francisco Chronicle. - 1999. - December 14.

Par globālo sasilšanu sk.: Seelye K., Revkin A. Panei Tells Bush Global Warming is Getting Worse//The Nevv York Times. - 2001. - June 7; Watson T„ Keen ). Climate Change Report Puts Bush on Spot//USA Today. - 2001. - June 20.

Turpmākie materiāli publicēti avīzē "The Nevv York Times": Wilford ). N. Ages-Old Icecap at North Pole is Novv Liquid, Scientists Find. - 2000. - August 19; šī raksta kļūdas labojums publicēts 2000. g. 29. augustā; par asteroīdiem: Browne M. W. Asteroid is Expected to Make a Pass Close to Earth in 2028. - 1998. - March 12; Debate and Recalculation on an Asteroid's Progress. - 1998. - March 13.

Par dzīvnieku slimībām: Rogers D. S. America isn't Immune to Animal Diseases//The Sacramento Bee. - 2001. - March 30. Šis raksts balstās uz Pitsburgas Universitātē veiktu pētījumu, kurā konstatēts, ka pieci procenti mirušo cilvēku, kuriem diagnosticēta Alcheimera slimība, iespējams, patiesībā slimoja ar Kreicfelda-Ja- koba sindromu jeb govju trakuma slimību.

(Meriena Sandlere), Lucent Technologies (Patrīcija Rasou), Xerox (Anna Malkadži), Mirant Energy (Mārke Fulere), Rite Aid (Mērija Sam- mona) un Pathmark (AilTna Skota). Saskaņā ar žurnāla "U.S. News & World Report" 2004. gada datiem, apsekojot 21 labāko universitāti Amerikas Savienotajās Valstis, tika konstatēts, ka sievietes ieņem rektora amatu šādās universitātēs: Prinstonas Universitātē (Šērlija Tilgmane), Pensilvānijas Universitātē (Dr. Džūdita Rodina, kura ieņēma rektora amatu kopš 1994. gada, bet 2004. gada jūlijā viņu nomainīja Eimija Gūtmane), Brauna Universitātē (Rūta Simonsa, viņa ir pirmā afroamerikāniete, kas ieņem rektora amatu kādā no "Efeju līgas" universitātēm).

Statistikas dati par to, cik trūcīgas ir sievietes, kas šķīrušās, ņemti no Izglītības attīstības savienības publikācijas "Count the Costs Before You Split" 1998. gada aprīlī.

Vienādas algas diena tika "atzīmēta" 2001. g. 3. aprīlī, tajā pašā dienā ASV Darba ministrija publicēja ziņojumu, kurā tika konstatētas algu atšķirības starp vīriešiem un sievietēm: Knowleds E Wo- men Stili Earn Less Than Men//The Chicago Sun-Times. - 2001. - April 3.

Sieviešu un vīriešu veselība salīdzināta žurnālā "The Economist": Are Men Necessary? Male Dodo 1995. g. 23. decembrī; Carroll L. Men May Be the Weaker Sex// www.msnbc.com 2001. g. 16. janvārī; Hoyert D.L., Kochanek K.D., Murphy S.L. The Numbers Count: Mental Disorders in America. - ASV Nacionālais veselības institūts, 1997. gadā.

mēs izmaksājam vairāk nekā 100 miljardus dolāru. Citiem vārdiem sakot, visā pasaulē ļaudis varētu baudīt tīru dzeramo ūdeni, ja vien mums būtu citas prioritātes. Informācijas aizsardzības centrs ziņo, ka valsts pretraķešu aizsardzības sistēma kopumā izmaksās aptuveni 200 miljardus dolāru (summā ieskaitīta jau izdotā nauda, prognozes par izdevumiem nākotnē ir piesardzīgas). Sk.: Hellman Ch. The Costs of Ballistic Missile Defense.//Informācijas aizsardzības centrs.

Pasaules Bankas 2001. g. ziņojumā "Meeting the Challenge: Mu- ral Energy and Development for Two Billion People Report" apkopoti dati par cilvēkiem, kuru mājās nav elektrības. Par tiem, kuriem mājās nav telefona, ziņoja viens no interneta veidotājiem Dr. Vin- tons Sērfs, uzstādamies konferencē "Digitālo dividenžu radīšana" Sietlā 2000. g. 17. oktobrī.

Informācija par Pentagona budžetu iegūta no Apdzīvotās pasaules padomes ziņojuma:"Fiscal Year 2001 Military Budget at a Glance"// www.clw.org . Universitātes mācību izmaksas aprēķinātas, aplūkojot ASV Tautas skaitīšanas biroja ziņojuma 247. tabulas, kā ari ASV Valsts Izglītības statistikas centra 311. ziņojuma.

Dati sarakstā par to, kādās jomās mūsu valsts ieņem pirmo vietu, gūti no šādiem avotiem: Bērnu aizsardzības fonda 2000. gadagrāmatas par Amerikas bērniem; ANO Attīstības programmas 2000. g. ziņojuma; ASV Statistikas biroja ziņojuma 1356., 1361., 1390. un 1398. tabulas; Enerģētikas informācijas administrācijas oficiālā ziņojuma par enerģētikas statistiku Amerikā; organizācijas 2001. g. 6. janvāra ziņojuma "Amnesty International Facts and Figurēs on the Death Penalty"; Moynihan P. Family and Nation. - 1986. - P 96.

Par Kima Džongila izdarībām sk.: Spaeth A. Kim Jong II: Asian of the Year//Time Asia. - 2000. - December 25; The Kim is Dead! Long Live the Kim!//The Journal of International Affairs; Omestad T., Strobel W.P. A Not-So-Kooky Kind of Guy//U.S. News and World Report. - 2000. - November 6; Maass P. North Korea Opens Up// New Republic. - 2000. - June 12; North Korea's Monster Movie Flops in South Korean Theaters//The Associated Press. - 2000. - July 28; South Korea Media Chiefs to Meet North's Kim Jong II// Reuters. - 2000. - August 6; In-Depth Speciāls: Kim Jong II: 'Dear Leader' or demon?// www.CNN.com

9. NODAĻA. VIENS LIELS, LAIMĪGS CIETUMS

Par Džona Adamsa nāvi rakstīja laikraksts "The Tennesseean" 2000. g. oktobrī. Informācija par uzņēmumu "Koch Industries" iegūta no Hines M. Federal Charges against Koch Industries Cut to Nine//The Corpus Christi Caller-Times. - 2001. - January 12; Government's Case against Koch Industries Shrinks again//The Associated Press. - 2001. - March 18; Gamboa S. Texas Pipeline Company to Pay $20 million fine//The Associated Press. - 2001. - April 9; Eggen D. Oil company Agrees to Pay $20 Million in Fines; Koch Allegedly Hid Release of Benzene//The Washington Post. - 2001. - April 10; Pinkerton ]. Koch Slapped vvith Big Penalty; Guilty of Pollution Violation//The Houston Chronicle. - 2001. - April 10; Strassman N. Oil Company Settles Charges//The Forth Worth Star-Telegram. - 2001. - April 10.

Par notikumu ar Antoniju Lemāru Teiloru sk.: Kindy K. DMV Can't Catch Tiger by His ID//The Orange County Register. - 2000. - December 20; Coronado R. Woods ID Thief Gets 200-to-Life//The Sacramento Bee. - 2001. - April 28.

Par Keriju Sandersu sk.: Weiser B. My Name is Not Robert//The Nevv York Times. - 2000. - August 6.

Profesora Deivida Proutesa vadībā žurnālistikas studenti Ziemeļrietumu Universitātē turpina pētīt jautājumu par nāves sodu, par to tika ziņots telekompānijas CBS raidījumā "48 stundas" 2001. g. 21. jūnijā.

Par kļūdām tiesas procesos, kad apsūdzētais notiesāts ar nāvi, sk. pētījumus: James S. Liebman, Fagan /., West V. A Broken System: Error Rātes in Capital Cases, 1973-1995. - 2000. - June 12; Butterfield F. Death Sentences Being Overturned in 2 of 3 Appeals//The Nevv York Times. - 2000. - June 12.

Nāves soda informācijas centrs apkopoja statistiku par to, cik bieži Amerikas Savienotajās Valstīs nāves sods tiek piespriests pusaudžiem un cilvēkiem, kas cieš no garīgas atpalicības.

Aptauju par sabiedrības nostāju jautājumā par nāves sodu sk.: Morin R., Deane C. Support for Death Penalty Eases; McVeigh's Exe- cution Approved, VVhile Principle Splits Public//The Washington Post. - 2001. - May 3; Turner A. Harris County Is a Pipeline to Death

Row//The Houston Chronicle - 2001. - February 4; Complication; DNA, Retardation Problems for Death Penalty//The Houston Chronicle - 2001. - February 6; Tolson M. A Deadly Distinction//The Houston Chronicle. - 2001. - February 7.

10. NODAĻA. DEMOKRĀTU PARTIJA - MIRUSI PA CEĻAM UZ SLIMNĪCU

Sīkāka informācija par Klintonu un viņa saistību ar reliģiskajām labdarības organizācijām sk.: Clymer A. Filter Aid to Poor Through Churches, Bush Urges//The Nevv York Times. - 1999. - July 23. Par federālajiem noziegumiem un nāves sodu sk.: Clinton B. Be- tvveen Hope and History. - Random House, 1996. - P 80. Par geju laulībām sk.: Kurtz H. Clinton Ad Touting Defense of Marriage is Pulled//The Washington Post. - 1996. - October 17; Kurtz H. Ad on Christian Radio Touts Clinton's Stands//The Washington Post. - 1996. - October 15. Par valsts subsīdijām sk.: DeParle )., Holmes S. A. A War on Poverty Subtly Linked to Race//The Nevv York Times. - 2000. - December 26. Par pusaudžiem, kas kļuvuši vecāki, par valsts pabalstiem un par adoptācijas nodokļa atlaidi sk.: Clinton's Waffling Reaches Nevv Levels//The Minnesota Daily. - 1996. - May 7. Par kapitāla nodokļiem sk.: Statement by RNC Chairman Jim Nicholson on the Tax Relief and Balanced Budget Agreement//Republican National Committee. - 1997. - July 31. Par nāves sodu sk.: Bonner R. Charges of Bias Challenge U.S. Death Penalty//The Nevv York Times. - 2000. - July 24; Bonner R. Clinton is Urged to Declare a Moratorium on Federal Executions//The Nevv York Times. - 2000. - November 20. Par jauno policiju un likumu par trīsreizēju sodīšanu sk.: Clinton B. Betvveen Hope and History. - Random House, 1996. - pp. 75-81. Par tiem, kuriem nav veselības apdrošināšanas, sk.: DeParle]., Holmes S. A. A War on Poverty Sub- tly Linked to Race//The Nevv York Times. - 2000. - December 26. Par nelegālo imigrantu apdrošināšanu sk.: Duffy M. Clinton's Plan: DOA?//Time. - 1994. - February 14; Zimmerman W., Michael F. Re- fusing a Helping Hand//The Orlando Sentinel. - 1998. - September 20. Klintons par abortiem vēlīnā grūtniecības stadijā: Sandalow M. Clinton Message on Christian Radio Back to Haunt Him//The San

Francisco Chronicle. - 1996. - October 19; Schmitt E. Deal on UN Dues Breaks an Impasse and Draws Critics//The New York Times. - 1999. - November 16. Par kājinieku mīnu izmantošanas aizliegšanu sk.: Sirkin S., Coplon-Newfield G. US Should Sign Treaty Banning Land Mines//The Boston Globe. - 2000. - August 11. Par Kioto protokolu sk.: Revkin A. Treaty Talks Fail to Find Consensus on Global Warming//The New York Times. - 2000. - November 26. Par naftas atradnēm uz federālās zemes sk.: Clair J. St., Cockburn A. Teapot Dome, Part II: The Rush for Alaskan Oil//The Nation. - 1997. - April 7; Cockburn A. AI Gore's Teapot Dome: Occidental Petroleum Acquires Large Portion of Elk Hills//The Nation. - 2000. - July 17. Par degvielas patēriņa standartiem sk.: Bradsher K. The Energy Plan: The Standards//The Nevv York Times. - 2001. - May 18. Par notikumiem, kas saistīti ar Kioto protokolu, īsi pirms vēlēšanām sk.: Brown P. Sinking Feelings: Climate change is one of the greatest threats to life as vve know it//The Guardian. - 2000. - October 11.

Par to, kā Republikāniskās partijas pārstāvji atbalstīja pieļaujamā arsēna daudzuma normu pārskatīšanu: Jehl D. House Demanding Strict Guidelines on Arsenic Levels//The Nevv York Times. - 2001. - July 28. Par federālo finansējumu reliģiskajām organizācijām sk.: Russell Chaddock G. War on Poverty Enlists Churches//The Christian Science Monitor. - 2000. - June 19.

Par politiku attiecībā uz to ārzemju organizāciju finansēšanu, kuras pieļauj abortu: Brūni E, Lacey M. Bush Acts to Halt Overseas Spending Tied to Abortion//The Nevv York Times. - 2001. - Janu- ary 23; Schmitt E. Deal on UN Dues Breaks an Impasse and Dravvs Critics//The Nevv York Times. - 1999. - November 16.

Statistika par ārstiem, kas izdara abortu, sk.: Henshaw S. K. Fac- tors Hindering Access to Abortion Services//Planned Parenthood/ Family Planning Perspectives. - Vol. 27(2). - pp. 54-59, 87.

Senāta balsojums 2001. g. 15. martā nr. 36 S. 420 par bankrota procesa reformu: 83 senatori -"par", 15 -"pret", viens atturējās un viens (senatore Barbara Boksere no Kalifornijas) nepiedalījās.

Informāciju par Klintona pēdējā mirklī izdotajiem rīkojumiem un noteikumiem sk.: Morgan D., Goldstein A. Racing the Clock with Nevv Regulations//The Washington Post. - 2001. -January 20; Morgan D.

Clinton's Last Regulatory Rush//The Washington Post. - 2000. - December 6; Weisman )., Hall M. Arsenic Fouls Review of New Rules//USA Today. - 2001. - April 20; Skrycki C. Midnight Regula- tions' Swell Register//The Washington Post. - 2001. - January 23; Further Revisions to the Clean Water Act Regulatory Definition of 'Discharge of Dredged Material'//ASV Environmental Protection Agency. - 2001. - April 17.

11. NODAĻA. TAUTAS LŪGŠANA

Par politiķiem, kuri neatbalsta abortu, bet tagad atbalsta pētījumus, kuros tiek izmantotas embrija šūnas, sk.: Connolly C. Conser- vative Pressure for Stem Celi Funds Builds; Key Anti-abortionists Join Push for Embryo Research//The Washington Post. - 2001. - July 2; Sandalow M. Stem Celi Debate Creates Odd Alliances; Some Conservatives Break Ranks vvith the Religious Right//The San Fran- cisco Chronicle. - 2001. - July 22; Thurmond Backs Stem Celi Research//The Associated Press. - 2001. - June 30. Par Čeiniju un likumiem, kas saistīti ar gejiem: McCall Ch. Gay Republicans Left Out in the Cold//The Badger Herald. - 2000. - November 2.

EPILOGS. TALAHASI, Hl, Hl, Hl!

Par Mariju Kantvelu balsoja 1 199 437 vēlētāji, savukārt Sleids Gortons saņēma 1 197 208 balsis. Neiders saņēma salīdzinoši daudz balsu - 103 002 jeb 4%. Var droši uzskatīt, ka daudzi Neidera atbalstītāji balsoja par Kantvelu, nevis Republikāniskās vai Brīvības partijas kandidātu, kurš saņēma tikai 2,63 procentus balsu. Rezultātus paziņoja Vašingtonas štata valdība.

Mollijas Aivinsas raksts "Swing-State Progressives Ought to Think Back to '68" tika publicēts 2000. g. 1. novembri. Balsu skaitu, ko saņēma visi kandidāti, apstiprināja Floridas štata valdība. Par Zaļās partijas iegūto balsu skaitu paziņoja Zaļās partijas nodaļa Kalifor- nijā, kā ari Neidera organizācija.

PATEICĪBAS

Vispirms VĒLOS uzslavēt tos no jums, kuri izlasījāt šo grāmatu. Ceru, ka izdevās mazliet pasmieties un esmu jūs pamudinājis taisīt traci. Vienīgi jūs kaut ko varat pārmainīt. Lūdzu, apsoliet, ka neno- liksit šo grāmatu sāņus un neturpināsit datorā spēlēt spēlītes vai desmito reizi dienas laikā pārbaudīt e-pastu. Es šodien savu e-pastu esmu pārbaudījis jau divdesmit četras reizes, un nav vēl pienācis dienas vidus. Neko es tā nepanākšu.

Kā nākamos vēlos apsveikt tos no jums, kuri nopirkāt manu iepriekšējo grāmatu "Dovvnsize This "("Samazini šo te")- Tas bija bestsellers, un tieši tāpēc es varēju uzrakstīt šo grāmatu. Man ļauj kāpt uz skatuves tikai tad, ja monstrs tiek pabarots. Neviens manu grāmatu neizdod tāpēc, ka viņi uzskata, ka tā ir laba doma - nogalināt baltos cilvēkus un prezidentu saukt par "prezidentu". Ja šī grāmata nopelnīs daudz naudas, jūs par mani vēl dzirdēsit, ja ne, - televīzijā vienmēr var atrast kaut ko interesantu, ko skatīties.

Gribu pateikties tiem, kas mani uz ielas apstādina un pastāsta par to, kā viņi Amerikā dzīvo, mokās un cīnās. Tas, ko cilvēki man ir stāstījuši vai rakstījuši, ievērojami ietekmējis manu darbu un mani pašu. Paldies, ka piekritāt man pastāstīt par savu pieredzi.

Paldies apgādam HarperCollins, kas izdeva manu grāmatu. Paldies manam redaktoram Kaļam Morganam, kas man iemācīja vārdus, kurus es nekad nebiju dzirdējis. Paldies visiem tiem, kuri nav slaveni, bet, vienalga, deva man iespēju pateikt to, kas man sakāms, turklāt to izdarīt grāmatā. Saku paldies Dženiferai Sūterai, Līzei Bularo, Šelbi Maizlikai, Kasi Džonsai, Kimai Lūisai, Lori Jangai, Kurtam Endrūzam, Andreai Molitorai, Kārlam Rejmondam, Paulam Olsevs- kim, Džamiletam Ortizam, Tomam Vengelevskim, Lūcijai Albanēzai, Krišam Toubaisenam, Brendai Vudvārdai, Adriānam Džeimsam un firmai "Westchester Book Composition". Paldies Paulam Braunam, viņš veidoja grāmatas vāka dizainu. Izsaku pateicību arī apgāda "Har- per Perennial" darbiniecei Sūzanai Veinbergai, jo viņa pirmā mani iepazīstināja ar apgādu HarperCollins.

Vēlos pateikties tiem, kuri grāmatu veikalos pārdod šīs grāmatas, paldies bibliotekāriem, kas jauniešiem palīdz atrast labas grāmatas lasīšanai. Es augsti vērtēju jūsu pūles. Paldies Donam Epstainam un visiem kolēģiem firmā "GTN", kas noorganizēja "Stulbo balto vīriešu" tūri Amerikā. Tajā devos pēc šīs grāmatas iznākšanas. Bez viņu palīdzības tas nekad nebūtu noticis.

Paldies arī visiem tiem, kas palīdzēja man izpētīt faktus un nodrošināt iespējami jaunākas informācijas iegūšanu. Izdevējam burtiski bija jāizrauj manuskripts no mūsu rokām un pēdējā brīdī tas jānodod tipogrāfijā. Mēs tikmēr gaidījām brīdi, kad Čeinijs iznīcinās vēl vienu mežu vai ceļu. Pirmām kārtām paldies Ketlīnai Glinai, kura man palīdzēja sākt darbu un tad turpināja strādāt ar mani, lai grāmata iznāktu tāda, kāda tā ir. Ar mani sazvērestībā piedalījās Anna Kouena, sevišķi pateicīgs viņai esmu par to, ka viņa man iemācīja, kā jālieto ziepes un tualetes pods. Eimija Mekampbela plānoja pāris dienas palīdzēt man filmas veidošanā, bet galu galā palika piecus mēnešus un piedalījās grāmatas veidošanā. Sāras Loransas koledžas students Deivids Šankula pie grāmatas strādāja vēlu naktī un ļāva man, rakstot pēdējo nodaļu, saprast, kas ir kas. Nav vārdu, kas pilnībā izteiktu pateicību burvīgajai sievietei Reijai Jangai, kas ar mani pēdējo divu gadu laikā ir bijusi kopā "ierakumos" un ir pateicīga man, ka Sietlā viņa pirmo reizi baudīja asaru gāzi. Man palīdzēja neoficiālā redaktoru padome - draugi un ģimenes locekļi, kuri nodrošināja kārtējo un ļoti svarīgo "idiota pārbaudi", lai es neuzvestos tā, ka man pēc tam būtu briesmīgs kauns. Viņi gādāja par to, lai pietiekami labi apslēpju to, ka man trūkst gan izglītības, gan labas uzvedības. Paldies viņiem par atbalstu, konstruktīviem ierosinājumiem un milzīgu pētniecības darbu. Par šo grāmatu jāsaka paldies Annai Mūrai un Džonam Hārdestijam (viņu dzīve mani iedvesmoja uzrakstīt nodaļu par likuma aizsardzību kriminālnozieguma gadījumā), Džefam Gibsam (viņš man ļoti palīdzēja, rakstot par vides aizsardzību, viņa pareģojumi par planētas nākotni mani ļoti nobaidīja), Džoanai Dorošovai (esam labi draugi kopš vidusskolas laikiem), kā arī Alam Hirvelam, Benam Hamperam, Heroldam Fordam, Veronikai Mūrai, Natālijai Rozai un personai, kas vēlas būt pazīstama kā "K.G". Visi šie ļaudis lasīja grāmatas nodaļas, šķita, ka mēs atkal visi kopā sēžam uz grīdas, veidojam laikrakstu "The Flint Voice" un cenšamies to nodrukāt brīdi pirms saullēkta. Un sevišķs paldies maniem aģentiem Mortam Dženklovam un Annai Sibeldai firmā "]anklow & Nesbit".

Dzīve kļuva laba tieši pirms 20 gadiem. Mana dziļākā pateicība tiem, kuri par šo faktu bija atbildīgi.

PAR AUTORU

Maikls Mūrs ir rakstnieks, kinorežisors un vēlētājs. Viņam piešķirta gan Oskara, gan Emija balva, viņš patlaban cenšas iegūt Gre- mija un Mazās debijas balvu.1 M. Mūrs uzņēmis tādas filmas kā "Rodžers un es", "Lielais", "Kanādas speķis" un ar Oskaru apbalvoto "Boulings Kolumbainai". Jauno M. Mūra filmu sauc "9/11 pēc Fā- renheita". M. Mūrs ir bestselleru "Vecīt, kas notiek ar manu valsti?", "Samazini šo te: neapbruņota amerikāņa gadījuma rakstura draudi", un "Piedzīvojumi TV valstī" (kopā ar Ketlīnu Glinu) autors. Četru televīzijas sezonu laikā viņš un Ketlīna veidoja raidījumus "TV valsts" un "Briesmīgā patiesība". Katru gadu šie raidījumi bija nominēti balvai (un 1994. gadā "TV valsts" tādu arī ieguva).

Maikls ir aktīvā dzīvesveida piekritējs. Viņam patīk peldēt, braukt ar velosipēdu, doties pārgājienos, kāpt kalnos, makšķerēt, medīt, krāsot, būvēt laivas un planierus, braukt ar plostu pa krācēm, lēkt ar gumiju, braukt ar velosipēdu pa kalniem, nirt jūrā un lēkt ar izpletni. Trīs reizes viņš ir uzvarējis Mūzikas triatlonā un Bērto- nas spēkavīru konkursā. Brīvajā laikā Maiklam patīk gatavot ēst un nodarboties ar amatniecības darbiem, kā arī patīk lasīt Prusta darbus mazajām radiniecēm Rāzelinai, Madisonai un Mollijai. Viņš ir vecskauts un reiz nejauši nodedzināja vietējo kultūras centru pēc bingo spēles. 1972. gadā viņš bija kaujas lidmašīnu pilots Nacionālajā Teksasas gaisa spēku gvardē. Mūsdienās viņš dzīvo Flintā, Parīzē un skaistā villā netālu no Tikritas. Viņš bieži pārskata e-pastus: mmflint@aol.com . Ik pa brīdim viņš apmeklē mājas lapu internetā: www.michaelmoore.com .[1] Oscar- ASV Kinoakadēmijas balva; Emmy - Amerikas Televīzijas akadēmijas balva; Grammy - ASV Nacionālās mūzikas ierakstu padomes balva; Little Debbie - firma, kas ražo kūkas un saldumus. - Tulk. piez.

[1] floridas štata gubernators. - Tulk. piez.

[90] patlaban divi štati - Ilinoisa un Mērilenda, kuros nāves sods joprojām iespējams, ir pieņēmuši moratoriju.

[91] kolumbijas apgabals (district of columbia) ir arī asv valdības atrašanās vieta. - Tulk. piez.

' dati 2004. gada februārī.

Content

Mūrs Maikls Stulbie baltie vīrieši

SATURS

IEVADS

1 NODAĻA. AMERIKĀNISKS APVĒRSUMS

KAS IR KAS ŠAJĀ APVĒRSUMĀ

KĀ MĒS VARAM IESTĀTIES PRET APVĒRSUMU

2. NODAĻA, DĀRGAIS DŽORDŽ! ATKLĀTA VĒSTULE "PREZIDENTAM" DŽORDŽAM BUŠAM

3.NODAĻA.BLA, BLA, BLA

4. NODAĻA. MUŠĪSIM BALTOS!

IETEIKUMI, KĀ IZDZĪVOT MELNĀDAINAJIEM CILVĒKIEM

5. NODAĻA. IDIOTU NĀCIJA

Nozīmīgi datumi ASV vēsturē

SKOLĒNA TIESĪBU SARAKSTS

Kādā veidā šie ļaudis palīdz mūsu skolām?

KĀ GRAUT SKOLAS KĀRTĪBU, NEVIS PIEMĒROTIES TAI

6. nodaļa. JAUKA PLANĒTA, ŽĒL, KA NEVIENA NAV MĀJĀS

Kā izmantot mazāk degvielas

Ko labu paveica dienvidi

Citas vēlamās piedevas dzeramajam ūdenim

govju trakums.

Laipni lūdzam, elektrības padeves traucējumi!

7. nodaļa. PASAULES VĪRIEŠU GALS

KĀ VĪRIEŠI VAR IZVAIRĪTIES NO IZNĪCĪBAS

KĀ SIEVIETE VAR IZDZĪVOT BEZ VĪRIEŠA

8. NODAĻA. MĒS ESAM PIRMAJĀ VIETĀ!

SVĒTĀ ZEME

LIELBRITĀNIJA UN ZIEMEĻĪRIJA

BIJUSĪ DIENVIDSLĀVIJA

9. NODAĻA. VIENS LIELS, LAIMĪGS CIETUMS

10. Nodaļa. DEMOKRĀTISKĀ PARTIJA - MIRUSI PA CEĻAM UZ SLIMNĪCU

11. NODAĻA. TAUTAS LŪGŠANA

EPILOGS

PIEZĪMES PAR TEKSTU UN IZMANTOTĀ LITERATŪRA

PATEICĪBAS

PAR AUTORU