Mūrs Maikls

Vecīt; kas notiek ar manu valsti?

MAIKLS MŪRS

VECĪT; KAS NOTIEK AR MANU VALSTI?

.

"Nežēlīgi ironisks… nikns, ārkārtīgi uzjautrinošs."

Irish Times

"Mūrs aicina mosties, viņš sāpīgi iesper pa mūsu garīgās dzīves pēcpusi."

Guardians

"Dzēlīgs, bīstams, bezgala tiešs… Ģeniāls populists; 21. gadsimta pamfletists."

Grāmata veltīta .

Reičelai Korijai [1]

Vai man kādreiz piemitīs viņas drosme? Vai viņa būs mirusi velti?

Ardetai Platei un Karolai Gilbertai [2]

Vai pievienošos viņām cietuma kamerā? Viņas nāktu un sēdētu manējā.

Annai Sparanēzei***

Vienkārša rīcība - un tika izglābta balss.

Vai ir miljoni šādu cilvēku,

Lai izglābtu mūs visus?

SATURA RĀDĪTĀJS

Ievads 9

nodaļa. Septiņi jautājumi Arābijas Džordžam 17

nodala. Voperu mājvieta 54

nodaļa. Nafta: viss ir labs, kas labi beidzas 96

nodaļa. Fui Savienotajām Valstīm 105

nodaļa. Kā apturēt terorismu? Neesi vairs terorists! 126

nodaļa. Jēzus V. Kristus 135

nodaļa. Horācijam Algeram jāmirst 141

nodaļa. Urā! Man samazināja nodokļus! 159

nodaļa. Liberāla paradīze 165

nodaļa. Kā runāt ar konservatīvo svaini 181

nodaļa. Atbrīvošanās no Buša un citi pavasara

tīrīšanas darbiņi 197

Piezīmes un atsauces 211

Pateicības 235

Par autoru 238

..

IEVADS

Kā man patīk klausīties, kad cilvēki stāsta par to, kur viņi bijuši un ko darījuši 11. septembra rītā! It īpaši mani aizkustina to cilvēku stāsti, kuriem liktenis vai laime torīt ļāva palikt dzīviem.

Esmu runājis ar puisi, kas iepriekšējā dienā bija atbraucis mājās pēc aizvadīta medusmēneša. 10. septembra vakarā jaunā sieviņa nolēma mājās pagatavot burito. Tas iznāca briesmīgs - garšas ziņā atgādināja naftalīnu. Taču mīlestībā tādām lietām nav nozīmes, svarīga ir labā griba, nevis rezultāts. Puisis sieviņai pateica, ka burito ir ļoti garšīgs - vai viņa nevarētu pagatavot vēl vienu?

Nākamajā rītā, 2001. gada 11. septembrī, puisis atradās tramvajā un brauca no mājām Bruklinā uz darbu. Viņa ofiss atradās vienā no Pasaules Tirdzniecības centra augstākajiem stāviem. Tramvajs traucās Manhetenas virzienā, bet burito bija "nolēmis" iet savu ceļu. Puisim kļuva ļoti, ļoti slikti, un viņš izkāpa no tramvaja vienu pieturu pirms Pasaules Tirdzniecības centra. Viņš skrēja pa ielām un izmisīgi meklēja tualeti. Tā ir Ņujorka, nekādu tualešu nav. Uz Parka avēnijas un Brodvejas stūra viņš pietaisīja bikses.

Drausmīgs kauns! Tomēr, juzdamies jau nedaudz labāk, puisis apturēja taksometru un piedāvāja šoferim 100 dolāru, lai viņu aizved mājās: deviņi dolāri par ceļu, 91 dolārs - kā pirmā iemaksa, lai šoferis varētu nopirkt jaunu mašīnu.

Mājās puisis ieskrēja dušā, pārģērbās un bija gatavs otrreiz doties uz darbu, bet tad ieslēdza televizoru un redzēja, kā lidmašīna ietriecas tieši tajā stāvā, kur atradās viņa darbavieta. Tur viņš arī būtu bijis, ja mīļā sieviņa nebūtu pagatavojusi burvīgo, perfekto, neticami gardo… Puisis sāka raudāt.

Arī man ir stāsts par 11. septembri, bet tas nav tik dramatisks. Es gulēju. Atrados Kalifornijā. Pusseptiņos no rīta zvanīja telefons. Mana sievasmāte satraukti vēstīja: "Ņujorkai uzbrūk!" Nebiju vēl īsti pamodies un gribēju atcirst: "Pastāsti kaut ko tādu, ko nezinu, - un patlaban, cienītā, ir pusseptiņi no rīta!"

"Ņujorkā notiek karš," sauca sievasmāte. Tas nelikās loģiski, lai gan Ņujorkā vienmēr šķiet, ka notiek karš. "Ieslēdz televizoru," viņa mudināja. Es ieslēdzu televizoru, pamodināju sievu, un mēs ekrānā ieraudzījām abus torņus. Tie dega. Centāmies piezvanīt meitai uz Ņujorku - neizdevās, mēģinājām piezvanīt draudzenei Džoannai, jo viņas darbavieta atrodas tuvu Pasaules Tirdzniecības centram, bet arī tas neizdevās. Mēs sēdējām gultā un lūkojāmies televizora ekrānā, neticēdami savām acīm. Tikai piecos pēcpusdienā beidzot piecēlāmies no gultas, jo uzzinājām, ka meita un Džoanna ir sveikas un veselas.

Tomēr bezgala nelaimīgs liktenis bija producentam, ar kuru vēl pavisam nesen bijām strādājuši kopīgu darbu. Viņu sauca Bils Vīmss. Kad televīzijā sāka rādīt to cilvēku sarakstu, kuri bija atradušies lidmašīnās, tajā ieraudzījām arī Bila vārdu. Pēdējo reizi viņu satiku bēru namā, kur mēs filmējām sižetu par tabakas produktu industriju, zirgojāmies un jokojāmies. Mēs - divi veči ar pavisam drūmu humora izjūtu - tobrīd jutāmies kā debesīs, kaut arī bijām kopā ar bēru nama darbiniekiem. Pēc trim mēnešiem Bils bija beigts, un, kā mēdz teikt, "dzīve neatgriezeniski pārmainījās".

Vai tiešām? Kādā ziņā tā pārmainījās? Vai kopš traģiskās dienas ir pagājis pietiekami ilgs laiks, lai mēs varētu uzdot šo jautājumu un spētu sameklēt sakarīgu atbildi? Dzīve katrā ziņā pārvērtās Bila sievai un septiņus gadus vecajai meitai. Tas bija noziegums - mazai meitenei atņemt tēti. Dzīve mainījās to trīs tūkstošu cilvēku ģimenēs, kuri tika noslepkavoti. Bojāgājušo tuviniekiem skumjas nekad nezudīs. Viņiem saka, ka "laiks dzīvot tālāk". Kādā veidā? Agrāk vai vēlāk mēs katrs zaudējam kādu tuvinieku. Mēs zinām, ka dzīve turpinās, bet, vienalga, nevaram atbrīvoties no sāpēm sirdī. Mums jāatrod veids, kā sadzīvot ar šīm sāpēm un neļaut tām valdīt pār sevi un tiem, kas palikuši dzīvi.

Mēs atrodam spēku pārciest personiskās traģēdijas, nākamajā rītā un katru rītu pēc tam pieceļamies un bērniem gatavojam brokastis, tad mazgājam veļu, dodamies samaksāt rēķinus un…

Arī attālajā Vašingtonā dzīve ir mainījusies. Prezidents, kuru mēs būtībā nemaz neesam ievēlējuši, cenšas izmantot mūsu sēras un bailes, ka "tas" varētu notikt atkal. Cilvēkus, kas 11. septembri gāja bojā, viņš izmanto par aizsegu, lai pilnībā mainītu mūsu - amerikāņu - dzīvesveidu. Vai viņiem bija jāiet bojā, lai Džordžs Bušs visu valsti varētu pārvērst par Teksasu? Kopš 11. septembra esam piedalījušies jau divos karos, un ir visai ticami, ka notiks vēl trešais un ceturtais karš. Ja tā turpināsies, tad mēs nekādā ziņā nebūsim parādījuši cieņu tiem trim tūkstošiem cilvēku, kuri gāja bojā. Zinu, ka Bils Vīmss nenomira tāpēc, lai viņa nāvi varētu izmantot par iemeslu nevainīgu cilvēku bombardēšanai citās pasaules malās. Ja viņa nāvei un dzīvei no šī brīža piešķiram lielāku nozīmi, mums ir svarīgi būt pārliecinātiem, ka neviens cits vairs neies bojā šajā nenormālajā un vardarbīgajā pasaulē, kas nepārprotami traucas tādā virzienā, kurš mums, amerikāņiem, pašiem nepatīk.

Laikam jau man laimējies vismaz tajā ziņā, ka varu uzrakstīt šos vārdus, kurus tu patlaban lasi. Tas nav tikai tāpēc, ka man ir iespēja dzīvot pašā lieliskākajā valstī visā plašajā pasaulē, bet arī tāpēc, ka laikā pēc 11. septembra mans bijušais izdevējs - apgāds Regan Books (kompānijas HarperCollins filiāle; HarperCollins ir News Corp filiāle, savukārt News Corp pieder telekanāls Fox News, bet tas viss kopā ir Ruperta Mērdoka [3] īpašums) darīja visu iespējamo, lai iznīcinātu manu autora karjeru jau pašā sākumā.

Grāmatas "Stulbie baltie vīrieši" pirmie 50 tūkstoši eksemplāru bija gatavi dienu pirms 11. septembra, bet traģēdijas dienā furgoni, kam vajadzēja izdevumu vest uz veikaliem visā Amerikā, nekur neaizbrauca. Izdevējs grāmatu nelaida pārdošanā veselus piecus garus mēnešus - ne tāpēc, ka vēlējās demonstrēt labu gaumi un cieņu pret bojāgājušajiem (to es vēl varētu saprast), bet tāpēc, ka gribēja cenzēt mani un to, ko vēlējos pateikt. Izdevējs lika man pārrakstīt pusi grāmatas un svītrot vairākus teikumus par mūsu vadoni Bušu, jo tie viņam likās aizvainojoši.

Es atteicos mainīt kaut vienu vārdiņu. Palikām katrs savās pozīcijās. Bet neilgi pēc tam kāda bibliotekāre Ņūdžersijas štatā klausījās radio un dzirdēja mani stāstām par Mērdoka apgādu, no kura pa telefonu biju saņēmis ziņu, ka manas spītības dēļ tam nākšoties grāmatu iznīcināt - pārstrādāt tos 50 tūkstošus eksemplāru, uz kuriem kādā Pensilvānijas noliktavā jau krājās putekļi. Turklāt man turpmāk nebūšot nekādu izredžu un lielu cerību uz karjeru grāmatu rakstīšanā, jo visi izdevēji uzzināšot, ka esmu "problēma" - pilnīgs kretīns, kas nesaprot, kā pareizi "spēlēt".

Bibliotekāri sauca Anna Sparanēze. Es nepazinu šo sievieti, bet viņa citām bibliotekārēm aizsūtīja elektronisko pastu ar vēsti, ka mana grāmata tiek aizliegta. Vēstule zibenīgi apceļoja internetu, un bibliotekāres vairāku dienu garumā bombardēja izdevēju Regan Books ar vēstulēm. Man piezvanīja Mērdoka policija un nikni vaicāja:

"Ko, velns parāvis, tu esi pateicis bibliotekārēm?"

"Kā, lūdzu? Es nevienu bibliotekāri nepazīstu."

"Pazīsti gan! Tu viņām izstāstīji, ko mēs darām ar tavu grāmatu, un tagad… bibliotekāres mums sūta naidīgas vēstules!"

"Cik interesanti!" es atbildēju. "Laikam bibliotekāres ir kāda teroristu grupa, ar kuru nemaz nav vērts ķēpāties."

News Corp padevās, acīmredzot baidoties, ka tūlīt uz ielas parādīsies satracinātu bibliotekāru pūlis, kas ielenks HarperCollins namu un atsacīsies doties projām, ja mana grāmata netiks atbrīvota no ieslodzījuma noliktavā, vai arī Mērdoks pats tiks uzlikts uz moku rata (es personiski būtu bijis apmierināts arī tad, ja Bilam O'Rei- lijam būtu likts nedēļu uz galvas nēsāt apakšbikses). News Corp grāmatu izplatīja dažās grāmatnīcās, nebija nekādas reklāmas, nekādas kritikas, man piedāvāja necilu autora tūri uz trim vietām - uz Arlingtonu, Denveru un kādu pilsētu Ņūdžersijā. Citiem vārdiem sakot, grāmata tika nosūtīta uz nāves kameru, un tai bija paredzēts ātrs un nesāpīgs gals. Cik žēl, ka tu mums neklausīji, mēs gribējām tev palīdzēt, teica viens no Mērdoka rokaspuišiem. Valsts atbalsta Džordžu Bušu, un tu rīkojies negodīgi, atteikdamies pārrakstīt grāmatu un nevēlēdamies atzīt, ka laikā kopš 11. septembra prezidents darījis visu nepieciešamo. Tu nesaproti Amerikas tautu, tāpēc cietīs tava grāmata.

Laikam gan es nesapratu Amerikas tautu, jo pirmajās pāris stundās pēc tam, kad grāmata bija laista klajā, tā nokļuva pirmajā vietā visvairāk pārdoto grāmatu sarakstā interneta grāmatnīcā Amazon. Pēc piecām dienām tā tika atkārtoti izdota jau devīto reizi. Tagad tā publicēta jau vairāk nekā piecdesmit reižu.

Valstī, kur valda brīvības gars, pats trakākais, ko kāds var izdarīt, ir cilvēkiem pateikt, ka viņi nedrīkst kaut ko lasīt. Mani sadzirdēja. Mana grāmata Amerikas Savienotajās Valstīs kļuva par visvairāk pārdoto darbu no izdevumiem, kas nepieder pie daiļliteratūras. Ko gan tas vēstī par šo lielisko valsti? Tauta nav iebiedējama, tie, kuri ir pie varas, nevar tautu mīdīt kājām. Amerikāņi pietiekami bieži, šķiet, nezina neko par to, kas notiek viņu dzīvē, varbūt pavada pārāk daudz laika, domājot, kādas krāsas vāciņš jānopērk mobilajam telefonam, taču, kad notiek kaut kas nepieņemams, viņi ceļas kājās un ir gatavi cīnīties par to, kas ir pareizi.

Lūk, tagad esmu sarakstījis jaunu grāmatu, un izdevējs šoreiz ir AOLTIMEWARNER un… Warner Books. Laikam neko neesmu iemācījies. Taču ziņas ir labas - tai laikā, kad rakstīju šo grāmatu, firma AOL centās atbrīvoties no Warner Books\ Kāpēc gan mediju kompānija vēlējās atbrīvoties no izdevēja? Ko AOL dieviem netīkamu izdarīja Warner Books? Manuprāt, ja AOL vēlas atteikties no Warner Books puišiem, tad AOL ir pavisam laba kompānija. Jāpiebilst, ka šajā sarežģītajā tīklā ir arī cita kompānija ar nosaukumu Warner - tā ir kinostudija Warner Bros. Pieturēs, kas izplatīja manu pirmo filmu "Rodžers un es". Tur pret mani izturējās jauki un godīgi un nekad nedraudēja, ka filma tiks iznīcināta.

Izskaidrojums ir pavisam vienkāršs un loģisks. Sešām mediju kompānijām mūsu valstī pieder pilnīgi viss. Tie ir monopoli, kas valsts nākotnes vārdā ir jāsalauž. Demokrātiskā sabiedrībā ziņu un informācijas brīvo plūsmu nedrīkst atstāt dažu bagātu vīriešu rokās.

Tomēr man jāatzīst, ka šoreiz šie bagātie vīrieši mani atbalsta simtprocentīgi, tūkstošprocentīgi - nekad viņi nav teikuši, ka esmu "problēma".

Tiesa, es jau neesmu tas, par kuru viņiem vajadzētu satraukties.

Vajag satraukties par bibliotekārēm.

Un par tevi.

Maikls Mūrs Kaut kur debesīs virs Grenlandes 2003. gada 15. augustā

1. NODAĻA. SEPTIŅI JAUTĀJUMI ARĀBIJAS DŽORDŽAM

Sākumā likās, ka Pasaules Tirdzniecības centra Ziemeļu tornī nejauši ietriekusies maza lidmašīna. Tas notika 2001. gada 11. septembrī pulksten 8.46 no rīta. Informācija par notikušo izplatījās pa visu Ameriku, taču neviens nepārtrauca savu tobrīd darāmo. Jā, tas bija ļoti neparasts notikums, tomēr vairākums ļaužu turpināja doties uz darbu vai skolu vai arī atkal aizmiga. [4]

Pēc septiņpadsmit minūtēm uzzinājām, ka Pasaules Tirdzniecības centrā ietriekusies jau otra lidmašīna. Valsts kolektīvā domāšana momentā mainījās, un visiem prātā bija tikai viena doma: "Tā nav nejaušība!"

Visā valstī ļaudis ieslēdza televizorus. Nekas tamlīdzīgs pirms tam nebija piedzīvots. Tavām smadzenēm bija jādomā par notikumu, kam nebija precedenta, domas drudžaini rosījās, lai izprastu, ko tas nozīmē, it īpaši - tieši tev un tavai drošībai. Nebija svarīgi, vai tu atrodies uz kādas mājas jumta Ņujorkā vai arī skaties CNN reportāžu no savām mājām Kanzasā.

Tu biji apjucis, paralizēts televīzijas vai radio priekšā. Tad tu piezvanīji visiem, ko pazīsti. Kopumā 290 miljoni amerikāņu zvanīja cits citam un uzdeva vienu un to pašu jautājumu: "Velns parāvis, kas te notiek??!!"

Tas bija pirmais no daudziem jautājumiem par 11. septembra traģēdiju. Neesmu nekāds liels sazvērestības teoriju atbalstītājs, izņemot gadījumus, kad tās tiešām ir patiesas vai arī ir saistītas ar zobārstiem. Man radies iespaids, ka visi zobārsti kaut kādā brīdī ir sapulcējušies un nolēmuši - naudu vislabāk var pelnīt, ja katru reizi, kad cilvēks ierodas pie zobārsta, viņa zobiem vispirms veic rentgena uzņēmumus un tad tīra kanālus. Visā zvēru valstībā nav neviena cita zīdītājdzlvnieka, kuram kaut kas tāds būtu jāpacieš.

Mani jautājumi 11. septembra kontekstā nav par to, kā teroristi spēja izvairīties no mūsu aizsardzības sistēmām, kā viņi mēnešiem ilgi varēja dzīvot mūsu valstī un neviens viņus neatklāja, kā tas nācās, ka visi Bulgārijas iedzīvotāji, kas strādāja Pasaules Tirdzniecības centrā, tika informēti, ka todien darbā nav jāierodas, vai kāpēc abi torņi tik vienkārši sabruka, ja jau tika celti tā, lai spētu izturēt zemestrīci, cunami un bumbu, kas sprāgst pagrabā.*

Tie bija jautājumi, uz kuriem it kā bija jāsniedz atbilde īpašai komisijai, kas izmeklēja 11. septembra notikumus. Prezidents Bušs un Republikāņu partijas pārstāvji Kongresā pat nevēlējās, lai šāda komisija tiktu nodibiņāta.2 Vēlāk viņi negribīgi tam piekrita, bet pēc tam centās darīt visu iespējamo, lai komisija nespētu veikt savu darbu. Komisija pieprasīja pierādījumus, Buša administrācija tādus nesniedza.3

Interesanti - kāpēc Buša ļaudis negribēja uzzināt patiesību? No kā viņi baidījās? Varbūt no tā, ka Amerikas iedzīvotāji varētu uzzināt, ka valdība visu salaida grīstē, ka tā nepietiekami interesējās par terorisma draudiem, augstprātīgi ignorēja aizejošās Klintona administrācijas brīdinājumus par Osamu bin Ladenu vienkārši tāpēc, ka ienīda Klintonu (SEKSS! SLIKTS CILVĒKS!). [5]

Amerikāņi daudz ko var piedot. Kad japāņi bumboja Pērlhārboru, tauta nevainoja toreizējo prezidentu Franklinu Rūzveltu. Kad notika fiasko Kubā, neviens nevainoja Džonu Kenediju. Joprojām viņiem vienalga, ka Bils Klintons lika nogalināt 47 cilvēkus. [6] Tagad valsts drošības struktūra nonākusi līdz sabrukumam. Kāpēc Džordžs Bušs par to nerunā? Kāpēc viņš neļauj konstatēt patiesību?

Varbūt tāpēc, ka Džordžam ar draugiem ir daudz vairāk, ko slēpt, nekā tikai tas, kāpēc viņi 11. septembra rītā pietiekami ātri nesūtīja cīņā militārās lidmašīnas. Iespējams, ka tauta nemaz nevēlas uzzināt visu patiesību, jo patiesība, iespējams, vedīs pa ceļu, kuru mēs nemaz nevēlamies iet, - pa ceļu, kura beigās nāksies piedzīvot lielas skumjas, jo tagad ir kļuvis zināms pārāk daudz par tiem, kuri vada šo valsti.

Esmu demokrātiskas valsts pilsonis, man ir veselīga skepse, kāda šādam pilsonim ir nepieciešama, taču arī es 2001. gada rudenī domāju tāpat kā lielākā daļa amerikāņu: Osama ir vainīgs. Ja kāds viņam palīdzēja, tad šis cilvēks jāatrod un jāsoda. Cerēju, ka tieši tā Bušs ari dara.

Tad pienāca 2001. gada novembris. Vēlu vakarā es biju gultā, pusaizmidzis lasīju žurnālu The New Yorker un piepeši ieraudzīju rindkopu materiālā, ko bija rakstījusi žurnāliste Džeina Maiere. Es to izlasīju vēlreiz, jo nespēju ticēt tam, kas tur bija rakstīts:

"Pastāv uzskats, ka uzbrukuma brīdī Amerikas Savienotajās Valstīs atradās apmēram divi duči bin Ladena ģimenes locekļu, vairākums mācījās universitātē vai vidusskolā. Laikraksts The New York Times ziņo, ka šos ļaudis ļoti ātri kopā sasaukusi Sa- ūda Arābijas vēstniecība, jo tur diplomāti baidījušies, ka viņi varētu kļūt par amerikāņu atriebības upuriem. Saūda Arābijas pārstāvis informē, ka bin Ladena ģimenes locekļi ar FIB atļauju tikuši iesēdināti privātā lidmašīnā, viņi lidojuši no Los- andželosas uz Orlando, pēc tam uz Vašingtonu un tad uz Bostonu. Brīdī, kad Federālā aviācijas pārvalde atļāvusi aizjūras lidojumus, lidmašīna aizlidojusi uz Eiropu. Acīmredzot Saūda Arābijas vēstniekam princim Bandāram bin Sultanam nebija īpaši jāpiepūlas, lai pārliecinātu ASV valdības pārstāvjus par

to, ka bin Ladena ģimenē nevar būt cilvēki, kam par notikušo ir kaut kas sakāms." [7]

Kā gan es biju šo materiālu palaidis garām? Piecēlos un sāku rakņāties pa New York Times eksemplāriem. Tur atradu šādu virsrakstu: "Baidoties no uzbrukuma, bin Ladena radi aizbēga no ASV". Pirmajā rindkopā bija rakstīts:

"Pirmajās dienās pēc teroristu uzbrukuma Ņujorkā un Vašingtonā Saūda Arābija pārraudzīja steidzamu divdesmit četru Osamas bin Ladena ģimenes locekļu evakuāciju no Amerikas Savienotajām Valstīm." [8]

Citiem vārdiem sakot, ar FIB atļauju un Saūda Arābijas valdības palīdzību - un par spīti tam, ka 15 no 19 lidmašīnu nolaupītājiem bija Saūda Arābijas pilsoņi, - galvenā aizdomās turētā radiniekiem ne tikai ļāva mierīgi aizbraukt no valsts, bet viņi to izdarīja ar mūsu valdības palīdzību! Laikrakstā The London Times bija ziņots, ka "tik liela Saūda Arābijas pilsoņu skaita aizbraukšana satrauca ASV izmeklētājus, jo viņi baidījās, ka atsevišķos gadījumos pilsoņu rīcībā varētu būt informācija par uzbrukumu. FIB aģenti uzstājīgi pārbaudīja pases - arī karaliskās ģimenes locekļu pases."

Vai tas bija viss, ko FIB spēja izdarīt? Pārbaudīt pases, uzdot pāris jautājumu ("Vai somas sakravājāt pats? Vai kopš somu sakravāšanas jūs tās visu laiku esat redzējis?")? Šie iespējamie liecinieki saņēma skūpstu uz vaiga, un tad viņi aizbrauca. Džeina Maiere žurnālā The New Yorker rakstīja:

"Kad jautāju vadošam ASV drošības sistēmas pārstāvim par to, vai kādam bija ienācis prātā aizturēt šīs ģimenes locekļus, viņš atbildēja, ka to sauc par ķīlnieku sagrābšanu. Mēs tā nedarot."

Ūja! Vai šis cilvēks runāja nopietni? Vai es to biju izlasījis pareizi? Kāpēc par to nebija ziņojis neviens cits? Kas vēl bija noticis, par ko neviens mums nebija izstāstījis? Varbūt kāds stāstīja, bet mēs nepievērsām uzmanību. Vai Amerika - un pat visa pārējā pasaule - nevēlas uzzināt pilnu patiesību?

Paņēmu lielu bloknotu un sāku pierakstīt jautājumus par visu to, ko varēja saskaitīt šādi vai tādi, bet nekāds labs rezultāts nesanāca. Man nekad nav veicies ar matemātiku, man likās, ka vajadzīgs, piemēram, Hārvarda Biznesa skolas absolvents, kas man varētu palīdzēt to visu izdomāt un izanalizēt. [9]

Klau, Džordž, vai esi gatavs man mazliet.piepalīdzēt? Tā kā vairumā gadījumu šie jautājumi skar arī tevi, tu droši vien esi pats labākais palīgs, kādu varētu vēlēties. Palīdzi man (un valstij) izprast visu to, ko esmu konstatējis.

Vēlos tev, mister Buš, uzdot septiņus jautājumus. Vai būsi tik laipns un uz tiem atbildēsi? Es šos jautājumus tev uzdodu to trīs tūkstošu cilvēku vārdā, kuri tajā septembra dienā gāja bojā, es tos uzdodu visas amerikāņu tautas vārdā. Zinu, ka arī tu jūti tās pašas skumjas, kuras jūtam mēs, visi pārējie, un es gribu cerēt, ka tu (vai arī tev pazīstami cilvēki, kas, iespējams, nejauši veicināja šo traģēdiju) nebūsi atturīgs, ja runa ir par patiesību. Mūsu mērķis nav atriebība, mēs vienkārši vēlamies zināt, kas toreiz notika un ko var darīt, lai sodītu slepkavas, ko var darīt, lai turpmāk pasargātu mūsu valsti no šāda veida uzbrukumiem. Zinu, ka to pašu vēlies arī tu, tāpēc, lūdzu, šie septiņi jautājumi.

Pirmais jautājums. Vai ir taisnība, ka bin Ladena ģimenei ar tavu ģimeni pēdējo 25 gadu laikā ik pa brīdim bijušas biznesa attiecības?

Mister Buš, tas bija 1977. gadā, kad tētiņš tev pateica, ka pienācis laiks atrast īstu nodarbošanos. Viņš izveidoja tavu pirmo naftas kompāniju, un tu to nosauci Arbusto (tā spāņu valodā sauc krūmu). [10] pēc gada tu saņēmi finansējumu no cilvēka, ko sauc Džeimss Bāts. [11] jūs jau sen bijāt draugi - kopš tā laika, kad tu savas dienas (vismaz tās dienas, kad ieradies darbā10) vadīji Teksasas štata Nacionālajā gvardē." Bātu darbā pieņēma Salems bin Ladens, tātad Osamas brālis. Tavs uzdevums bija meklēt Teksasā projektus, kuros bin Ladenu ģimene varētu ieguldīt naudu. Firmā Arbusto Bāta kungs ieguldīja apmēram 50 tūkstošus dolāru, pretī viņš saņēma tiesības uz pieciem procentiem no firmas īpašumiem. [12]

Vai viņš darbojās bin Ladenu ģimenes labā?

Amerikāņi, visticamāk, būs pārsteigti, uzzinot, ka gan tu, gan arī tavs tēvs bin Ladenu ģimeni pazīst jau sen. Kādas īsti ir šīs attiecības, mister Buš? Vai jūs esat personīgi draugi vai arī biznesa kolēģi, kas šad un tad satiekas? Salems bin Ladens pirmo reizi Teksasu apmeklēja 1973. gadā. Viņš nopirka zemi, uzcēla sev māju un San- antonio pilsētas lidostā izveidoja firmu Bin Ladena aviācija. [13] *

Bin Ladeni ir viena no Saūda Arābijas bagātākajām ģimenēm. Tai pieder milzu celtniecības firma, var teikt, ka bin Ladeni principā uzbūvēja Saūda Arābiju, sākot ar ceļiem un spēkstacijām un beidzot ar debesskrāpjiem un valdības celtnēm. Viņi uzbūvēja tos lidmašīnu skrejceļus, kurus Amerika izmantoja tad, kad tavs tētis cīnījās Irākā, un viņi samaksāja par svētvietu remontu Mekā un Medinā. [14] Viņiem pieder miljardiem un miljardiem dolāru, viņi investējuši naudu visā pasaulē - arī Amerikas Savienotajās Valstīs. Ģimenei ir plaši biznesa darījumi ar tādām firmām kā Citigroup, General Electric, Merrill Lynch, Goldman Sachs un energoresursu giganta Bechtel meitas firmu Fre- mont Group. Žurnālā The New Yorker ziņots, ka bin Ladenu ģimenei pieder daļas firmā Microsoft, kā arī lidmašīnu un ieroču ražošanas gigantā Boeing. [15] Tavai alma mater - Hārvardai - ģimene ziedojusi vairāk nekā divus miljonus dolāru. Vēl 300 tūkstoši dolāru ziedoti Tufts universitātei, desmitiem tūkstošus dolāru ģimene ziedojusi Tuvo Austrumu Politikas padomei - tā ir nevalstiska organizācija, ko vada kādreizējais ASV vēstnieks Saūda Arābijā Čārlzs Frīmens. [16] bin Ladeniem pieder ne tikai īpašumi Teksasā, bet arī nekustamie īpašumi Floridā un Masačūsetsā.17 Citiem vārdiem sakot, tā ir ģimene, kas dziļi jo dziļi iebāzusi roku mūsu kabatā.

Diemžēl, mister Buš, - un tu to labi zini - Salems bin Ladens 1988. gadā gāja bojā aviokatastrofā (viņa tēvs Muhameds gāja bojā aviokatastrofā 1967. gadā).18 Salema brāļi - viņu pavisam ir kādi 50, viņu vidū arī Osama - turpināja vadīt ģimenes uzņēmumus un investīcijas.

Neilgi pēc tam, kad tavs tētiņš pameta Balto namu, viņš kļuva par konsultantu uzņēmumā Carlyle Group. Tur viņam maksāja ļoti labu algu. Viens no investoriem šajā uzņēmumā bija neviens cits kā bin Ladenu ģimene. Kopumā ģimene uzņēmumā investēja ne mazāk kā divus miljonus dolāru.19

Līdz pat 1994. gadam tu pats vadīji kompāniju CaterAir, tā savukārt piederēja uzņēmumam Carlyle Group. Tajā pašā gadā, kad pameti CaterAir (drīz vien firma bankrotēja), tu kļuvi par Teksasas gubernatoru, un ļoti drīz tu pārraudzīji to, kā Teksasas Universitāte (tā ir valsts iestāde) firmā Carlyle Group investēja 10 miljonus dolāru.20 Arī bin Ladenu ģimene 1994. gadā investēja naudu minētajā firmā. [17]

Firma Carlyle Group nodarbojas ar daudzko, taču tā ir viena no vadošajām aizsardzības jomā. Firma pati neražo ieročus. Ta uzpērk citus aizsardzības sistēmas uzņēmumus, kam radušās problēmas, nodrošina to ienesīgumu un tad tos pārdod, tā nopelnot milzīgus līdzekļus.

Kas vada firmu Carlyle Group? Tie ir ļaudis, kas kādreiz bijuši ļoti nozīmīgi valdības pārstāvji, viņu vidū Franks Karluči, kas Ronalda Reigana administrācijā bija aizsardzības sekretārs, kā arī Džeimss Beikers, kas tava tētiņa administrācijā bija valsts sekretārs, un arī kādreizējais Lielbritānijas premjerministrs Džons Meidžors. [18] Firmas vadītājs ir Karluči, viņš ir arī Tuvo Austrumu Politikas padomes valdes loceklis. Kāds cits šīs organizācijas valdes loceklis pārstāv bin Ladenu ģimenes biznesu. [19]

Pēc 11. septembra notikumiem materiāli par šo dīvaino sakritību parādījās gan laikrakstā The Washington Post, gan ari The Wall Street Journal. Kāda bija tava pirmā reakcija, mister Buš? Tu centies situāciju ignorēt, acīmredzot cerēji, ka žurnālistiem attiecīgais jautājums apniks. Tavs tēvs un viņa draugi firmā Carlyle Group nenosodīja bin Ladenu ģimenes investīcijas. Tavi viedokļa skaidrotāji kļuva ļoti aktīvi. Viņi mums teica, ka visi bin Ladeni nav vienā maisā bāžami, ģimene no Osamas atteikusies, ģimenei ar Osamu nav pilnīgi nekādu sakaru, viņi nosoda to, ko Osama izdarījis. Tie, lūk, ir labie bin Ladeni.

Un tad parādījās videomateriāli. Visi redzējām, kā vairāki no šiem "labajiem" bin Ladeniem apmeklē Osamas dēla kāzas - tās notika tikai sešarpus mēnešus pirms 11. septembra, tajās piedalījās Osamas māte, māsa un divi brāļi. [20] Žurnālā The New Yorker ziņots, ka ģimene ne tikai nav pārtraukusi kontaktus ar Osamu, bet arī joprojām viņu finansē tieši tāpat, kā tas noticis pēdējo gadu laikā. Centrālajai izlūkošanas pārvaldei nebija nekāds noslēpums, ka

Osamam bin Ladenam ir pieejama ģimenes bagātība, valda uzskats, ka viņam pašam pieder kādi 30 miljoni dolāru.25 Gan ģimene, gan arī citi cilvēki Saūda Arābijā nodrošināja ievērojamu finansējumu Osamam un viņa grupai Ai Qaeda. [21]

Mister Buš, vairāku nedēļu laikā pēc tam, kad notika uzbrukums Ņujorkā un Pentagonā, tavs tēvs un viņa draugi kompānijā Carlyle Group atteicās samazināt atbalstu bin Ladenu ģimenes impērijai.

Divus mēnešus pēc uzbrukuma arvien vairāk ļaužu apšaubīja to, cik pareiza ir Bušu ģimenes čupošanās ar bin Ladeniem. Beidzot tavu tēvu un firmu Carlyle Group piespieda atdot bin Ladeniem viņu miljonus un pieprasīt viņu izbraukšanu no Amerikas Savienotajām Valstīm, kur viņi bija dzīvojuši, būdami investori. [22]

Kāpēc šis process prasīja tik daudz laika?

Situāciju vēl drūmāku padarīja tas, ka galu galā izrādījās - viens no bin Ladena brāļiem, vārdā Šafiks, apmeklējis Carlyle Group biznesa konferenci tieši 11. septembrī. Konference notika Vašingtonā. Iepriekšējā dienā tajā pašā konferencē tavs tēvs kopā ar Šafiku aprunājās ar visiem pārējiem Carlyle Group bosiem, kas kādreiz bija strādājuši valdībā. [23]

Mister Buš, kas te notiek?

Mediji tevi nav īpaši traucējuši, lai gan tur visi zina, ka tas, ko esmu te rakstījis, - tā ir pilnīga patiesība. Ja kas, es visu informāciju esmu ieguvis no tiem pašiem plašsaziņas līdzekļiem, kuros šie ļaudis strādā. Šķiet, viņi baidās uzdot vienkāršu jautājumu: KAS TE NOTIEK?

Varbūt, mister Buš, tu nesaproti, cik ārkārtīgi dīvaina ir mediju klusēšana, ja runa ir par Bušu ģimenes un bin Ladenu ģimenes savstarpējām saitēm. Ļauj izveidot analoģiju. Padomāsim par to, kā mediji vai Kongress būtu reaģējuši, ja līdzīga situācija būtu veidojusies

Klintona laikā. Vai vari iedomāties, kas būtu noticis pēc teroristu uzbrukuma namam Oklahomasitijā, ja presē būtu bijis rakstīts, ka Klintona ģimenei bijušas finanšu saites ar Timotija Makvī ģimeni? Ko, tavuprāt, tava Republikāņu partija un mediji būtu iesākuši ar šāda veida informāciju? Vai nedomā, ka būtu uzdoti vismaz daži jautājumi. KAS TUR NOTIKA? Esi taču godīgs cilvēks, tu lieliski apzinies atbildi. Tiktu uzdoti ne tikai daži jautājumi. Klintonam tiktu nodīrāta āda, viņa līķi izmestu izgāztuvē.

Kas te notiek, mister Buš? Mums ir tiesības to uzzināt.

Otrais jautājums. Kādas ir "īpašās attiecības" starp Bušu ģimeni un karalisko ģimeni Saūda Arābijā?

Buša kungs, bin Ladenu ģimene nav vienīgie Saūda Arābijas iedzīvotāji, ar kuriem tev un ģimenei ir īpašas attiecības. Šķiet, visa karaliskā ģimene tev ir kaut ko parādā. Varbūt tieši pretēji - tu esi viņiem kaut ko parādā?

Saūda Arābija Amerikas Savienotajām Valstīm piegādā vairāk naftas nekā jebkura cita valsts pasaulē, tai, cik zināms, pieder visplašākās naftas rezerves. Kad 1990. gadā Sadāms Huseins iebruka Kuveitā, tieši kaimiņvalsts Saūda Arābija jutās ļoti apdraudēta, un to izglāba tavs tēvs Džordžs Bušs pirmais. Saūda Arābijā neviens to nav aizmirsis. 2003. gada martā žurnālā The New Yorker bija rakstīts, ka atsevišķi karaliskās ģimenes locekļi uzskata tavu ģimeni par attāliem radiem. Saūda Arābijas vēstnieka Amerikas Savienotajās Valstīs prinča Bandara sieva Haifa reiz teica, ka tava māte un tēvs, mister Buš, "ir tikpat kā mana māte un tēvs. Zinu, ja man kādreiz kaut ko ievajadzētos, es varētu parunāt ar viņiem." [24] Savukārt Roberts Baers, kas laikā no 1967. gada līdz pat 1997. gadam strādāja Centrālās izlūkošanas pārvaldes Operāciju direktorātā, sarakstījis grāmatu "Guļot ar nelabo". Tajā viņš konstatē, ka tavs tētiņš izmanto īpašu vārdu, kad runā par Saūda Arābijas princi, - "Bandars Bušs" [25] .

Šīs attiecības veidotas daudzu gadu garumā. Tu to lieliski apzinies, taču ar amerikāņiem nekad par to neesi runājis. Tavs tēvs ir strādājis CIR viņš bijis gan viceprezidents, gan prezidents. Viņš iemācījās, ka Saūda Arābijai vienmēr var uzticēt netīros darbus, kad pēc tiem rodas nepieciešamība. Kad Baltā nama asistentam Olive- ram Nortam ievajadzējās naudu, lai viņš varētu iepirkt ieročus un tos pārdot Irānai, tieši Saūda Arābija slepeni piegādāja 30 miljonus dolāru skaidrā naudā. [26] Kad CIP bija vajadzīga nauda, lai 1985. gadā iznīcinātu Itālijas Komunistisko partiju un finansētu tās pretiniekus vēlēšanās, labie draugi Saūda Arābijā nekurnēja, kad kādā itāliešu bankā noguldīja nepieciešamos 10 miljonus dolāru. [27] Tas viss notika tad, kad tavs tēvs bija viceprezidents un bieži vien ielūdza Saūda Arābijas vēstnieku pusdienās. [28]

Tas nav nekāds pārsteigums, ka Saūda Arābijas vēstnieks ir vienīgais diplomāts Vašingtonā, kam Valsts departaments piešķir pašam savus drošībniekus, un par to visu samaksā nodokļu maksātāji Amerikas Savienotajās Valstīs. Roberts Baers ziņo, ka princis Bandars ziedojis vienu miljonu dolāru prezidenta Džordža Buša bibliotēkai un muzejam Teksasā, kā arī vienu miljonu dolāru Barbaras Bušas vadītajai cīņai pret analfabētismu. [29]

Pēc Klintona uzvaras 1992. gada vēlēšanās saites tomēr nekļuva vājākas. Tēva pārstāvētā Carlyle Group turpināja pārdot ieročus Saūda Arābijai. Pagājušā gadsimta 90. gados minētā valsts par ieročiem izdeva vairāk nekā 170 miljardus dolāru, un Carlyle Group bija iesaistīta šajā uzņēmējdarbībā. [30] Tavs tētiņš bieži ir ticies ar Saūda Arābijas karaliskās ģimenes pārstāvjiem, vismaz divreiz viņš viesojies Saūda Arābijā un uzturējies karaliskās ģimenes pilīs. Toreiz viņš pārstāvēja Carlyle Group intereses. [31] Princis Bandars ieguldījis naudu firmā Carlyle Group, [32] un viņš piedalījās tavas mātes 75. dzimšanas dienas svinībās Kenebunkportā. [33] tas gan ir bijušas ļoti auglīgas attiecības!

Kad 2000. gada rudens nogalē sākās visas lielās nepatikšanas ar balsojuma rezultātiem Floridā, tavs labais draugs princis Bandars atkal nāca palīgā, viņš ģimenei piedāvāja savu atbalstu. Kopā ar tavu tētiņu viņš devās uz fazānu medībām Lielbritānijā, lai nebūtu jādomā par visu lielo haosu. Savukārt karaliskās ģimenes jurists - starp citu, arī tavs jurists - Džeimss Beikers devās uz Floridu un komandēja cīņu ap balsošanas biļeteniem. (Vēlāk Beikera kompānija pārstāvēja to Saūda Arābijas karaliskās ģimenes locekļu intereses, pret kuriem 11. septembra upuru ģimenes vērsa apsūdzības.) [34]

Nevēlos būt negodīgs, mister Buš, man jāatzīst, ka Saūda Arābijas dāsnumu bauda ne jau tava ģimene vien. Nē, liela daļa ASV tautsaimniecības ir uzbūvēta uz Saūda Arābijas līdzekļu pamata. Mūsu akciju tirgū minētās valsts pārstāvji ieguldījuši triljonu dolāru, vēl triljons dolāru atrodas mūsu valsts bankās. [35] ja reiz pienāktu diena, kad Saūda Arābija nolemtu visu naudu izņemt no bankām un akciju tirgus, mūsu tautsaimniecībā iesaistītās firmas un finanšu institūcijas sabruktu vienā mirklī. Tā būtu nepieredzēta apjoma ekonomiska krīze. Šie draudi katru dienu krājas pār mūsu galvām, bet par to neviens nekad nevēlas runāt. Vēl jāpiebilst, ka mums katru dienu no Saūda Arābijas vajag 1,5 miljonus barelu naftas [36] un šī nafta varētu piepeši pazust, ja vien kādam karaliskās ģimenes loceklim tas iešautos prātā. Acīmredzami no Saūda Arābijas karaliskās ģimenes atkarīgs esi ne tikai tu, bet mēs visi. Saki, Džordž, - vai tas kalpo mūsu valsts drošības interesēm, mūsu iekšzemes drošības sistēmai? Kā interesēm tas kalpo? Vai tavējām? Varbūt tās ir pa- puča intereses?

Tas viss katrā ziņā nav mūsu interesēs.

Lūk, ko es nesaprotu: kāpēc tu kopā ar tēvu nolēmi veidot saiknes ar valsti, kuru vairums cilvēktiesību aizstāvēšanas organizāciju uzskata par vienu no sliktākajām un brutālākajām diktatūrām visā pasaulē? Vai zini, ko 2003. gadā par Saūda Arābiju rakstīja organizācija Amnesty International? Lūk, ko tā rakstīja:

"Groteski cilvēktiesību pārkāpumi turpinājās, tos pasliktināja valdības politika cīņā pret terorismu pēc 2001. gada 11. septembrī notikušā uzbrukuma Amerikas Savienotajās Valstīs. Saūda Arābijā krimināltiesību sistēma ir ārkārtīgi slepena, tas veicināja pārkāpumu turpināšanos. Saūda Arābijā aizliegtas politiskās partijas, arodbiedrības un neatkarīgas cilvēktiesību organizācijas. Simtiem aizdomās turētu reliģijas aktīvistu un valsts kritiķu Saūda Arābija arestējusi, nekas nav zināms par to cilvēku juridisko statusu, kuri aiz restēm pavadījuši jau daudzus gadus. Sievietēm joprojām jācieš nopietna diskriminācija. Nepārtraukti vērojama cilvēku mocīšana un slikta izturēšanās pret tiem." [37]

2000. gadā 125 cilvēkiem publiski tika nocirsta galva, nereti tas notika Riādas pilsētā. [38]

2002. gada aprīlī tu tikies ar Saūda Arābijas kroņprinci un laimīgi mums visiem pastāstīji, ka jūsu starpā "veidojas stipras personiskas saites", piebilstot, ka jūs abi esat "daudz laika pavadījuši divatā". [39] ko tu tur darīji, Džordž? Vai mēģināji mūs visus nomierināt? Vai varbūt tu vienkārši gribēji palielīties, ka draudzējies ar valdniekiem, kas cilvēktiesības pārkāpj tikpat intensīvi, kā to dara Talibans. Kāpēc šis dubultais standarts?

Trešais jautājums. Kas 11. septembrī uzbruka Amerikas Savienotajām Valstīm? Vai tas bija cilvēks, kas dzīvo alā Afganistānā un ārstējas ar dialīzes palīdzību? Varbūt tie bija tavi draugi Saūda Arābijā?

Piedod, mister Buš, bet kaut kas te nerīmējas. Tu esi panācis to, ka mēs visi kā papagaiļi atkārtojam domu, ka par 2001. gada 11. septembrī notikušo uzbrukumu Amerikas Savienotajās Valstīs atbildīgs ir Osama bin Ladens. Arī es to apgalvoju. Taču tad nācās dzirdēt visnotaļ dīvainu informāciju par Osamas bin Ladena nierēm.

Izrādās, ka jau gadiem ir zināms par Osamas veselības problēmām. Tā, piemēram, 2000. gadā aģentūra The Associated Press ziņoja: ".. kāds Rietumu izlūkošanas speciālists informēja, ka [Osama] cieš no nieru un aknu slimības. Bin Ladena nieres vairs nedarbojas vispār un "aknas drīz vien nedarbosies", apgalvoja šis speciālists. Viņš teica, ka bin Ladena atbalstītāji izmisīgi meklē nieru dialīzes aparātu sava slimā vadoņa vajadzībām." [40]

Pēc 11. septembra informācija par bin Ladena slimību kļuva arvien plašāk un plašāk zināma. Kādu vakaru es kanālā MSNBC skatījos Kriša Metjūsa vadīto raidījumu, kurā uzstājās eksperts jautājumā par Talibanu. Viņš teica: "Šķiet, ka Osmam bin Ladenam nepieciešama dialīze, jo viņam ir problēmas ar nierēm, tāpēc viņam jāatrodas tur, kur šī dialīze ir pieejama. Šis nav cilvēks, kas var īpaši daudz ceļot." [41]

Vai eksperts lietoja vārdu "dialīze"? Briesmīgākais monstrs visā pasaulē, ļaunākais cilvēks uz mūsu planētas - un viņš bez palīdzības nevar pat pačurāt? Nezinu, bet gadījumā, ja man kāds pasaka, ka man jājūt lielas bailes no paša ļaunākā cilvēka pasaulē, tad es, mazākais, pieprasu, lai šī ļaundara organisma funkcijas darbotos vairāk nekā simtprocentīgi. Viņam jābūt stipram, atbaidošam un visuresošam. Viņam vajadzīgas divas funkcionējošas nieres. Kā lai es atbalstu visu šo iekšzemes drošības politiku, ja vadošais ļaundaris kaut kur guļ uz galda un ir pieslēgts pie aparāta?

Piepeši vairs nezinu, kam uzticēties. Sāku uzdot arī citus jautājumus. Vecis sēž kaut kādā alā Afganistānā un ir pieslēgts dialīzes mašīnai. Kā gan viņš varēja pārraudzīt un vadīt 19 teroristu aktivitātes divu gadu garumā Amerikas Savienotajās Valstīs? Kā viņš varēja tik perfekti izplānot četru lidmašīnu nolaupīšanu? Kā viņš garantēja, ka trīs no šīm lidmašīnām precīzi trāpīs mērķī? Kā Osama to paveica? Es pats nezinu, kā pasargāt datoru no sabrukšanas katru reizi, kad uzrakstu vārdu gingivitis (smaganu iekaisums). Es mobilajā telefonā nevaru atrast signālu, kas mani savienos ar kaimiņu pilsētu. Taču man jātic, ka 11. septembra notikumus vadīja viens vienīgs cilvēks, sēdēdams mazā aliņā 10 tūkstošu kilometru attālumā no Ņujorkas un Vašingtonas? Ko viņš darīja, kad mēs uzsākām Afganistānas bombardēšanu? Vai viņš skrēja no alas uz alu, būdams pievienots dialīzes mašīnai? Varbūt katrā trešajā Afganistānas alā atrodas dialīzes aparāts? Jā, pareizi! Afganistāna - tā gan ir ļoti moderna valsts. Tajā ir vismaz 15 jūdzes sliežu ceļa, un tajā noteikti ir arī liels skaits dialīzes aparātu.

Ar to es, protams, negribu teikt, ka Osama nav ļoti ļauns cilvēks, neapgalvoju, ka viņš nebija iesaistīts minētajos uzbrukumos. Tomēr gribas domāt, ka vismaz daži žurnālisti vēlētos uzdot pāris ļoti loģisku jautājumu. Piemēram, kā Osama to visu varēja paveikt, ja viņam āda kļūst zaļa un viņš dzīvo valstī, kur nav kopēšanas aparātu, Federal Express pasta sistēmas un bankomātu? Kā viņš noorganizēja, komunicēja, kontrolēja un pārraudzīja šo vērienīgo uzbrukumu? Varbūt viņam bija divas burciņas un gabaliņš striķa?

Un tomēr, mister Buš, tu vēlies, lai mēs visi tev ticam uz vārda. Pirmajā dienā pēc uzbrukumiem mēs lasījām to pašu, ko joprojām lasām divus gadus pēc tam: "Teroristi uzbrūk Amerikas Savienotajām Valstīm." Teroristi. Jau labu laiciņu šis vārds mani neliek mierā, tāpēc ļauj, Džordž, tev uzdot šādu jautājumu: "Ja 15 no 19 lidmašīnas nolaupītājiem būtu bijuši Ziemeļkorejas pilsoņi un viņi būtu nogalinājuši trīs tūkstošus cilvēku, vai tu nedomā, ka nākamajā dienā avīzē būtu rakstīts: "ZIEMEĻKOREJA UZBRŪK AMERIKAS SAVIENOTAJĀM VALSTĪM"?"

Protams, būtu. Ja tie būtu bijuši 15 Irānas, LIbijas vai Kubas pilsoņi, avīzēs būtu bijis rakstīts: "IRĀNA (vai LĪBIJA, vai KUBA) UZBRŪK AMERIKAS SAVIENOTAJĀM VALSTĪM!"

Savukārt 11. septembra gadījumā - vai esi redzējis kaut vienu virsrakstu avīzē, vai esi dzirdējis kaut vienu ziņu izlaidumu radio vai televīzijā, vai kaut viens tevis ieceltais valsts darbinieks ir kaut reizi izspļāvis vārdus, ka Saūda Arābija uzbruka Amerikas Savienotajām Valstīm?

Nē, tu to neesi dzirdējis, un mums ir vien jāuzdod šāds jautājums: VELNS PARĀVIS, KĀPĒC NE? Kongress veica pats savu izmeklēšanu par 11. septembra notikumiem, un tu, mister Buš, neļāvi publicēt 28 lappuses, kurās bija rakstīts par Saūda Arābijas pilsoņu lomu minētajā uzbrukumā. Ko lai domājam par to, ka tu absolūti atsakies ņemt vērā to vienu valsti, kurā, cik varam spriest, uzauga tie "teroristi", kuri nogalināja mūsu līdzpilsoņus?

Gribētu piedāvāt mazliet citu versiju. Varbūt 11. septembri notika nevis "teroristu", bet gan militārs uzbrukums Amerikas Savienotajām Valstīm? Vai varbūt runa bija par 19 ļoti labi apmācītiem zaldātiem - pašiem labākajiem zaldātiem? Vai tie bija cilvēki, kas bez apdomāšanās dara to, ko viņiem liek darīt virsnieki? Veselu divu gadu garumā šie ļaudis dzīvoja Amerikas Savienotajās Valstīs, neviens viņus nepamanīja. Te runa ir par ļoti disciplinētiem cilvēkiem; tā ir zaldāta, nevis satracināta terorista disciplīna.

Džordž, cik zināms, arī tu kādreiz biji pilots. Cik sarežģīti tas ir - lidot 800 kilometrus stundā un trāpīt pa piecstāvu namu? Pentagonam ir tikai pieci stāvi. Ja piloti, lidojot ar ātrumu 800 kilometri stundā, būtu kļūdījušies par mata tiesu, lidmašīna būtu nonākusi Potomakas upē. Kur cilvēks iemācās tik precīzi vadīt milzīgu lidmašīnu? Tas nenotiek, spēlējot videospēles vai apmeklējot kaut kādu tur sūda lidošanas skolu Arizonas štatā. To iemācās tie cilvēki, kas dienē gaisa spēkos. Kaut kādas valsts gaisa spēkos.

Varbūt tie bija Saūda Arābijas gaisa spēki?

Apsvērsim varbūtību, ka tie nebija satracināti teroristi, ka tie bija militāri piloti, kas parakstījās uz pašnāvniecisku procesu. Varbūt viņi rīkojās Saūda Arābijas valdības vārdā. Varbūt notikumu pamatā bija neapmierināti valsts karaliskās ģimenes locekļi. Roberts Baers savā grāmatā raksta, ka tādu netrūkst. Viņš ziņo, ka gan karaliskajā ģimenē, gan arī tās pārvaldītajā valstī ir neticami nemierīga situācija. Ļaudis nav mierā ar to, kā tiek pārvaldīta viņu valsts. Karalis 1995. gadā pārcieta insultu, viņš pēc tam nav bijis valdītājs. Viņa brāļi un daudzie dēli asi konkurē cits ar citu, lai iegūtu ietekmi. Ir arī tādi, kas vēlas atteikties no jebkāda veida saiknēm ar Rietumiem. Vēl citi vēlas, lai Saūda Arābija kļūtu par fundamentālistu pārvaldītu teokrātiju. [42] Tāds galu galā bija Osamas bin Ladena sākotnējais mērķis. Viņa pirmais arguments nebija par Amerikas Savienotajām Valstīm, tas bija par to, kā tiek pārvaldīta Saūda Arābija. Osama uzskatīja, ka to dara musulmaņi, bet ne pareizie musulmaņi. Karaliskajā ģimenē ir tūkstošiem prinču. Novērotāji uzskata, ka pilsoņu karš ir neizbēgams, iespējams, tā būs tautas revolūcija. Valsts var nocirst galvu daudziem pilsoņiem, taču ar laiku pārējie pilsoņi pazaudēs galvu un noorganizēs kārtīgu apvērsumu. Par to domā ļoti daudzi Saūda Arābijas iedzīvotāji, un karaliskā ģimene spiesta ievilkties dziļāk sevī.

Politoloģijas žurnālā Foreign Affairs 1999. gadā parādījās raksts, kurā visnotaļ skaidri bija paskaidrots, kāpēc tā notiek: "Tāpat kā Pakistāna, arī Saūda Arābija vislabprātāk atstās bin Ladenu Afganistānā. Ja viņš tiktu arestēts un nokļūtu Amerikas Savienoto Valstu tiesas priekšā, tas būtu ārkārtīgi apkaunojoši, jo tiktu atklātas viņa saites ar tiem karaliskās ģimenes locekļiem, kuriem viņš simpatizē, kā arī ar izlūkdienestiem abās valstīs." [43]

Līdz ar to - vai ir iespējams, ka uzbrukumu 11. septembrī noorganizēja Saūda Arābijas karaliskās ģimenes locekļi? Vai pilotus apmācīja Saūda Arābijas speciālisti? Vienu gan mēs zinām. Gandrīz visi uzbrucēji bija Saūda Arābijas pilsoņi, ne mazums viņu Amerikas Savienotajās Valstīs varēja ierasties likumīgi tāpēc, ka mūsu Valsts departaments un Saūda Arābijas valdība noslēdza darījumu, kas ļauj Saūda Arābijas pilsoņiem ātri iegūt vīzas bez ierastās pieprasījumu pārbaudīšanas. [44]

Mister Buš, kāpēc Saūda Arābijas iedzīvotājiem mūsu valsts izklāj sarkano paklāju? Jā, viņu nafta mums ir vajadzīga. Un - jā - tāpat arī visi iepriekšējie prezidenti viņus skūpstīja un ap viņiem laizījās.

Taču kāpēc tu esi novērsis centienus dziļāk pārbaudīt saiknes ar Saūda Arābiju? Kāpēc neesi paziņojis, ka "Saūda Arābija uzbruka Amerikas Savienotajām Valstīm"?

Mister Buš, vai te ir kāds sakars ar to, ka tavai ģimenei ir tuvas un personiskas attiecības ar Saūda Arābijas karalisko ģimeni? Gribētos domāt, ka tā nevar būt, bet, lūdzu, kāds ir tavs paskaidrojums? Vai tiešām tu domā, ka uzbrukumu no alas vadīja nenormāls cilvēks, turklāt cilvēks, kas pieslēgts dialīzes aparātam? Un vēl - ja nu izrādījās, ka tu šo nenormālo cilvēku nekur nevari atrast, kāpēc mēģināji mūs pārliecināt, ka Sadamam Huseinam bijusi kaut kāda darīšana ar 11. septembra notikumiem, ka tur bijusi iesaistīta arī organizācija Al Qaeda? To tu apgalvoji arī pēc tam, kad tavi izlūkošanas dienesti tev konkrēti pateica, ka tā nav.

Kāpēc tu tik aktīvi aizsargā Saūda Arābijas ļaudis, kad patiesībā tavs uzdevums ir aizsargāt mūs?

Ceturtais jautājums. Kāpēc laikā pēc 11. septembra tu ļāvi privātai lidmašīnai pārlidot visu Ameriku, savākt bin Ladenu ģimenes locekļus un pēc tam izvest viņus no valsts? Kāpēc nenotika FIB izmeklēšana?

Mister Buš, negribu apgalvot, ka te ir runa par personiskas dabas jautājumu, taču fakts ir tāds, ka 2001. gada 11. septembra rītā es biju Losandželosā. Ar lielām grūtībām es iznomāju automobili un tad trīs tūkstošus kilometru nobraucu mašīnā, lai nokļūtu mājās. Tas bija tāpēc, ka pirmajās dienās pēc uzbrukuma Amerikas Savienotajās Valstīs bija aizliegts aviotransports.

Tomēr bin Ladenu ģimenes locekļiem bija atļauts lidot privātās lidmašīnās, lidot šurpu turpu pa visu Ameriku, lai viņi varētu sagatavoties ASV pamešanai. Varbūt tu to vari man paskaidrot?

Tu pieļāvi situāciju, ka Saūda Arābijas valdības pārraudzītas reaktīvās lidmašīnas pārvietojās Amerikas gaisa telpā, savāca 24 bin Ladenu ģimenes locekļus un aiztransportēja viņus uz kādu "slepenu satikšanās vietu Teksasā". No turienes viņi lidoja uz Vašingtonu, pēc tam uz Bostonu. 18. septembrī viņus aiztransportēja uz Parīzi, kur ASV likuma vara nesniedzas. Nenotika nekāda nopratināšana, lai gan FIB viņiem uzdeva pāris jautājumu un lūdza parādīt pasi, pirms viņi drīkstēja izlidot no valsts. [45] Man bija iespēja parunāt ar kādu FIB aģentu, viņš man pateica, ka aģentūra bijusi "ārkārtīgi nikna" par to, ka tai neļāva nodrošināt bin Ladenu ģimenes locekļu palikšanu Amerikas Savienotajās Valstīs, lai būtu iespējama īsta izmeklēšana, tāda, kādu policisti parasti veic tad, kad nepieciešams notvert slepkavu. Visbiežāk policisti labprāt aprunājas ar aizdomās turētās personas ģimenes locekļiem, lai uzzinātu, ko viņi zina, ar ko viņi ir pazīstami un kā viņi varētu palīdzēt aizdomās turētā notveršanā.

Šoreiz netika ievērota ne kripatiņa no šīs ierastās procedūras.

Tas ir absolūti neticami. Amerikā tobrīd atradās divi duči bin Ladena ģimenes locekļu, mister Buš, un viss, ko tu vari pateikt, ir tas, ka tu biji norūpējies par "viņu drošību"? Vai tad nevarētu būt, ka no šiem 24 bin Ladeniem kaut viens kaut ko zināja? Varbūt kaut vienu no viņiem varētu "pārliecināt", ka būtu labāk, ja viņš palīdzētu Osamas notveršanā?

Ai nē, ai nē. Tūkstošiem cilvēku 11. septembrī bija lidostās, no kurām viņi nedrīkstēja nekur aizlidot, bet gadījumā, ja cilvēks varēja pierādīt, ka lielākais masu slepkava visā ASV vēsturē ir tuvs viņa radinieks, tu viņam nodrošināji bezmaksas lidojumu uz lielisko Parīzi!

Jā, protams, bin Ladenu ģimene jau sen ar tevi sadarbojas biznesa lietās. Kāpēc gan nepalīdzēt seniem ģimenes draugiem, ja viņiem tas vajadzīgs? Ļauj atgriezties pie analoģijas ar Bilu Klintonu. Pāris stundu pēc sprādziena Oklahomasitijā Bils Klintons varbūt varēja sākt raizēties par Makvī ģimenes "drošību" Ņujorkā, viņš varēja noorganizēt iespēju viņiem visiem pamest Amerikas Savienotās Valstis. Ko gan tādā gadījumā būtu teicis tu? Ko būtu teikuši republikāņi? Aptašķīta zilā kleita droši vien tad vairs nebūtu bijusi galvenā prioritāte republikāņu sarīkotajās raganu medībās, vai ne tā?

Ņemot vērā visu to, kas notika pēc 11. septembra, - kur tu atradi laiku, lai pat sāktu domāt par to, ka jāaizsargā ļaudis ar uzvārdu bin Ladens? Cik pārsteidzoša ir tava spēja darīt vairākas lietas vienlaicīgi!

Turklāt nepietika ar to, ka bin Ladeni lidoja ASV gaisa telpā (bin Ladenu aviolīnija?). Laikraksts The Tampa Tribune ziņo, ka ASV valdība palīdzējusi vēl dažiem Saūda Arābijas pilsoņiem. Cik var spriest, bija arī cita lidmašīna - tā bija firmas Lear būvēta reaktīvā lidmašīna, kas parasti atrodas privātā angārā, kurš pieder ieroču sistēmu firmai Raytheon (tā ziedo daudz naudas Republikāņu partijai). Šoreiz 13. septembrī, kad neviens cits nedrīkstēja lidot, šai lidmašīnai tika dota atļauja lidot uz Leksingtonas pilsētu Kentuki štatā, lai daži Saūda Arābijas karaliskās ģimenes locekļi varētu apmeklēt citus šīs ģimenes locekļus, kas tobrīd Leksingtonā aplūkoja sacīkšu zirgus. Divi miesassargi no amerikāņu futbola komandas Tampa Bay Buccaneers piedalījās šajā procesā, un pēc tam viņi pastāstīja laikrakstam The Tampa Tribune, kā tad, kad lidmašīna bija atgriezusies Tampā, pilots teicis, ka viņam vēl jālido uz Luiziānas štatu. [46]

Kāpēc, mister Buš, tu ļāvi tam visam notikt?

Visā valstī ļaudis pēc 11. septembra bija nobijušies, viņi pūlējās darīt to, kas bija darāms nākamajās dienās pēc uzbrukuma. Un tomēr bin Ladenu ģimenes locekļi un Saūda Arābijas karaliskās ģimenes locekļi tajā pašā laikā lidinājās pa debesīm.

Domāju, mēs visi efem pelnījuši paskaidrojumu.

Piektais jautājums. Kāpēc tu aizsargā iespējamo teroristu tiesības, kas paredzētas Konstitūcijas 2. grozījumā?

Mister Buš, nākamajās dienās pēc 11. septembra notikumiem valdība aizturēja 186 "aizdomās turamos", un FIB sāka pētīt, vai šie ļaudis laikā pirms 11. septembra bija nopirkuši šautenes. Amerikā šo informāciju iespējams iegūt vienā mirklī, jo darbojas tā sauktā Breidija sistēma.* FIB atklāja, ka divi no aizdomās turētajiem tiešām bija nopirkuši ieročus. [47]

Kad to uzzināja Tieslietu departamenta vadītājs Džons Aškrofts, viņš momentā pārtrauca šo izmeklēšanu un pateica FIB, ka Breidija sistēmu nedrīkst izmantot šādai izmeklēšanai, to lieto tikai tad, kad kāds nopērk šauteni. Ta nav lietojama, tā paziņoja valsts galvenais prokurors, lai iegūtu informāciju par pilsoņiem, kas likumīgi nēsā šaujamieroci. [48]

Tātad Aškrofts FIB neļāva pārbaudīt to, vai aizturētās personas (iespējams, šie cilvēki bija sadarbojušies ar lidmašīnu nolaupītājiem) 90 dienu laikā pirms liktenīgā rīta bija pirkuši šaujamieročus. Kāpēc? Tāpēc, ka tava valdība, mister Buš, bija atteikusies no pilnīgi visām šiem cilvēkiem paredzētajām konstitucionālajām tiesībām, taču vienu no tām jūs tomēr izvēlējāties uzturēt - tās ir ASV Konstitūcijas 2. grozījumā paredzētās svētās tiesības turēt ieroci, valdībai par to nezinot.

Mister Buš, vai vispār mēs tevi varam uztvert nopietni? Vai tava valdība ir tik traka šauteņu aizstāve, tik dziļi Nacionālās šaujamieroču asociācijas kabatā, ka brīdī, kad runa ir par AR ŠAUJAMIEROČIEM SAISTĪTAJĀM TIESĪBĀM, tu piepeši kļūsti par lielāko konstitucionālo tiesību un pilsonisko brīvību aizstāvētāju visā mūsu valsts vēsturē, par spīti tam, ka par daudzo arestēto arābu izcelsmes amerikāņu konstitucionālajām un cilvēka tiesībām neesi domājis ne mirkli (tie ir cilvēki, ko tu esi arestējis, aizturējis un tramdījis jau divu gadu garumā)?

Vai tu maz saproti, ka brīdī, kad amerikāņi uzzinās, ka tu esi pasargājis iespējamus teroristus un traucējis leģitīmu policijas izmeklēšanu, viņi paņems rokās šaujamieročus vai vismaz vēlēšanu biļetenu un liks tev, Dikam un mācītājam Džonam mukt, ko kājas nes?

Laikam gan tam visam nevajadzētu nevienu pārsteigt, ja atceramies, ar ko Džons Aškrofts nodarbojās 2001. gada vasarā. Ta vietā, lai pasargātu valsti pret tādiem notikumiem kā uzbrukums 2001. gada septembrī, valsts galvenais prokurors darīja visu iespējamo, lai izjauktu valstisko sistēmu, ar kuras palīdzību policija momentā var noskaidrot aizdomās turētas personas kriminālvēsturi. Aškrofts lepni paziņoja, ka valdībai nevajag datu bāzi, kurā uzskaitīts katrs cilvēks, kam pieder šaujamierocis. Viņš aicināja likumu labot tā, lai šādi dati tiktu saglabāti tikai 24 stundas pēc tam, kad ierocis nopirkts! [49]

ASV Senāts (un amerikāņu tauta) par to, ka Aškrofts licis pārtraukt izmeklēšanu, vai teroristiem piederēja šaujamieroči, nezināja līdz pat 2001. gada decembrim, kad Aškrofts pats to ļoti lepni pastāstīja senāta Likumdošanas komitejai. Viņš uzbruka visiem, kas uzdrīkstējās apšaubīt viņa lēmumu ievērot lidmašīnas nolaupītāju tiesības šaujamieroču jomā. Viņš komitejai pastāstīja, ka tie, kuri kritizē viņa rīcību, "ieliek ieročus Amerikas ienaidnieku rokās. Tiem, kuri vēlas mieru mīlošus cilvēkus baidīt ar mītiskajiem jēdzieniem par "pazaudētām brīvībām", es saku šādus vārdus: "Jūsu rīcība tikai un vienīgi palīdz teroristiem.""

Taču - kurš tad īstenībā palīdz teroristiem, mister Buš? Vai tas ir galvenais prokurors, kurš neļauj FIB veikt savu darbu? Vai tas ir galvenais prokurors, kurš neļauj policijai kārtīgi izpētīt to, ko teroristi darīja pirms uzbrukuma, tostarp noskaidrot, vai viņi gadījumā nebija nopirkuši ieročus?

Tajā pašā Senāta komitejas sēdē Aškrofts demonstrēja grāmatu, par kuru viņš apgalvoja, ka tajā esot AL Qaeda apmācību instrukcijas. "Šajās vadlīnijās," brīdināja Aškrofts, "Al Qaeda teroristi mācās, kā izmantot amerikāņu brīvību kā ieroci pret mums."

Šajā ziņā viņam bija taisnība. Acīmredzot Al Qaeda patiešām priecājas par vienu no Amerikas brīvības veidiem - to, kas saistās ar Konstitūcijas 2. grozījumu.

Citā Al Qaeda brošūrā, ko policija atrada teroristu mītnēs Afganistānā, Amerikas Savienotās Valstis tiek slavētas. Acīmredzot Aškrofts nesaprot skaisto ironiju, kas saskatāma šajā apstāklī. Lūk, kas pateikts Al Qaeda instrukcijās.

• Pasaulē ir arī tādas valstis - un sevišķi jārunā par Amerikas Savienotajām Valstīm kur apmācība ieroču izmantošanā ir plaši pieejama ari vienkāršiem cilvēkiem. Centies pievienoties kādam šaušanas klubam, ja vien tas iespējams, katrā ziņā bieži vingrinies šaušanā. Amerikā ir daudz šādu apmācību kursu, daži ilgst vienu dienu, citi - divas nedēļas vai pat vairāk.

Lietderīgi iemācīties šaušanu no slēptuves, vispārēju šaušanu un šauteņu izmantošanu citā veidā. Lietderīgi mācīties par pistolēm, bet tikai pēc tam, kad esi iemācījies visu par bisēm.

Dažās valstīs - arī atsevišķos ASV štatos un Dienvidāfrikā - cilvēkiem drīkst piederēt dažāda veida ieroči. Ja dzīvo šādā valstī, nopērc sev uzbrukuma šauteni, vēlams, AK-47 vai kādu tās paveidu. Iemācies, kā to lietot, un vingrinies tur, kur tas ir atļauts.

Cieni tās valsts likumus, kurā tu dzīvo, necenties nopirkt nelikumīgus ieročus. Iemācies, kā lietot daudzus un dažādus ieročus likumīgi, - nevajag pavadīt daudzus gadus cietumā tikai tāpēc, ka esi pircis vai pārdevis nelikumīgus šaujamieročus. Uzzini visu, ko vari uzzināt. Pārējo atstāj līdz tam brīdim, kad būs sācies svētais karš.

Citiem vārdiem sakot, mister Buš, Al Qaeda acīmredzot vēlas izmantot vienu no mūsu "brīvībām" - tās ir tiesības nēsāt ieroci.

Vai, kā man patīk tas, kā tu esi savācis kopā simtiem cilvēku. Viņi noķerti uz ielas bez jebkāda brīdinājuma. Viņi iemesti cietumā, viņiem nav tiesību sazināties ar juristu vai ģimeni. Lielākoties viņi tiek deportēti tikai tāpēc vien, ka pret viņiem celta apsūdzība imigrācijas jomā. Konstitūcijas 4. grozījumā aizliegta nelikumīga cilvēku aizturēšana. Savukārt 6. grozījumā teikts, ka cilvēkiem ir tiesības tikt tiesātiem zvērinātas tiesas klātbūtnē, ka viņiem ir tiesības uz savu juristu. Turklāt 1. grozījumā teikts, ka visiem ir tiesības paust viedokli, pulcēties, nepiekrist valdībai un nodarboties ar savu reliģiju. To visu tu aizmirsti, Džordž, tu uzskati, ka tev ir tiesības tā darīt. Taču, ja runa ir par it kā 2. grozījumā paredzētajām tiesībām privātīpašumā turēt AK-47 triecienšauteni, nu, tad gan ne - TĀDAS tiesības ir visiem, un tu aizstāvēsi šīs viņu tiesības arī pēc tam, kad viņi ietriekušies augstceltnē un nogalinājuši daudzus cilvēkus.

Kad mēs par to uzzinājām, tava pirmā reakcija bija doma, ka tauta to nepareizi sapratīs, jo tu labi zini, ka lielākā daļa amerikāņu vēlas stingrākus noteikumus par šaujamieročiem. Tāpēc uz skatuves parādījās dāma no Tieslietu departamenta, viņa paskaidroja, ka "vecākie Tieslietu departamenta pārstāvji" nonākuši pie šī lēmuma pēc tam, kad detalizēti bija izpētījuši "likumu". Šo pārstāvju vidū bija arī Vīets Dins, viņš ir galvenā prokurora vietnieks politikas jautājumos. Kas Dinām bija sakāms par to, ka Aškrofts neļāva pārbaudīt teroristu vēsturi? Laikrakstā The New York Times ziņots, ka "Dina kungs nolēma, ka nebūtu pareizi izdarīt šāda veida pārbaudes, jo tas pārkāptu šo ārzemnieku tiesības uz privāto dzīvi" (uzsvars mans).

Jā. Ja jau ir runa par šautenēm, tad arī ārzemnieku tiesības ir svarīgas.

Tomēr 2002. gada jūlijā mēs visi uzzinājām patiesību, un Valsts revīzijas birojs laida klajā informāciju par to, ko Tieslietu departaments patiesībā bija nospriedis par šo jautājumu. Tas ir ziņojums, ko Džons Aškrofts šķietami nevienam neļāva redzēt. Kas tur bija pateikts? Tieslietu departamenta juridiskie padomdevēji noteica, ka (vai klausies, mister Buš?) nav nekas slikts, ja informāciju par šauteņu iegādi izmanto, lai pārbaudītu, vai cilvēks, kas turēts aizdomās par terorismu, kādreiz ir pircis šauteni. Vai izlasīji šo tekstu, mister Buš? Uzrakstīšu to vēlreiz, lietošu lielākus burtus, lai tu to vari izlasīt pavisam lēnām:

Nav nekas slikts, ja informāciju par šaujamieroču iegādi izmanto, lai pārbaudītu, vai cilvēks, kas turēts aizdomās par terorismu, kādreiz ir pircis ieroci.

Nav nekas slikts. Vai.dieniņ! Kurš tad cits, izņemot tevi un Džonu Aškroftu, varētu domāt, ka izpētīt, vai teroristi pērk šaujamieročus, ir noziegums. (Valsts revīzijas birojs paziņoja arī to, ka 97 procentos gadījumu, kad ierocis nopirkts nelikumīgi un atļauja to nopirkt atsaukta tikai pēc tam, kad konstatēts, ka pirkums bijis nelikumīgs, nebūtu iespējams šo faktu atklāt, ja dokumenti par šautenes nopirkšanu būtu bijuši iznīcināti 24 stundu, nevis 90 dienu laikā.)

Tavi pārstāvji runā par "mītiskajiem jēdzieniem par pazaudētām brīvībām"? Pamēģini tādus pekstiņus pastāstīt vīriešiem un sievietēm, kas nonāca cietumā nevis tāpēc, ka viņi ir teroristi, bet tāpēc, ka viņi ir musulmaņi. Pastāsti man, kāpēc tu uzskati, ka tev ir tiesības bibliotēkā uzzināt, kādas grāmatas terorists ir lasījis, bet nav tiesību uzzināt, kāda šautene viņam pieder.

Mister Buš, kurš tad īsti palīdz teroristiem viņu darbībā? [50]

Sestais jautājums. Vai zini, ka tajā laikā, kad biji Teksasas gubernators, Talibana pārstāvji viesojās Teksasā un tikās ar taviem draugiem naftas un gāzes industrijā?

Mister Buš, nezinu, kas man lika kādā jaukā vakarā meklēt konkrētus vārdus telekompānijas BBC interneta lappusē, taču ierakstīju vārdiņu "Taliban" (Lielbritānijā raksta - "Taleban") un vārdiņu "Texas", un, lūk, ko es atradu. 1997. gada decembri BBC ziņoja, ka "Talibans viesojas Teksasā, lai runātu par cauruļvadu".

Kā tu labi zini, Talibanu uzlūdza apmeklēt Teksasu tad, kad tu biji šī štata gubernators. BBC vēstī, ka Talibana pārstāvji tikās ar milzīgo naftas un enerģētikas firmu Unocal, jo Unocal vēlējās būvēt dabasgāzes cauruļvadu, kas sāktos Turkmēnijā, turpinātos Talibana kontrolētajā Afganistānā un tad nonāktu Pakistānā. [51]

Mister Buš, par ko te ir runa?

Londonas laikraksta The Telegraph interneta versijā teikts, ka tavi draugi naftas kompānijā "izklāja sarkano tepiķi", lai daži no pasaules pazīstamākajiem slepkavām un barbariem varētu baudīt īsti patīkamu Teksasas viesmīlību.

Vispirms Talibana pārstāvji pāris dienu pavadīja Teksasas pilsētā Šugerlendā, kur baudīja visu, ko var piedāvāt teksasiešu pārspīlētā izpratne par labu dzīvi. Brutālie suņabērni gulēja pieczvaigžņu viesnīcā. Viņi apmeklēja gan zoodārzu, gan ari NASA kosmosa centru. [52]

"Hjūstona, mums ir problēma."* Tie noteikti nav vārdi, kas tev bija prātā, kaut arī Talibans tajā laikā bija, iespējams, pats ļaunākais fundamentālistu režīms visā pasaulē. Ja būtu noticis pretējais un tu būtu ciemojies Kabulā, tu būtu izklaidējies citādi. Tu būtu skatījies, kā pakar sievietes, kas nav apklājušas ķermeni no galvas līdz kājām. Tas tik būtu tusiņš

Pēc viesošanās Teksasā Talibana diktatori apmeklēja Vašingtonu, kur viņi tikās ar Kārlu Inderfurtu - valsts sekretāra vietnieku jautājumos par Dienvidāziju. Tad viņi viesojās Omahā, kur Nebras- kas Universitāte izveidoja īpašu apmācību programmu, pēc kuras jauni Afganistānas iedzīvotāji mācījās, kā būvēt cauruļvadus. Par to visu maksāja tavi draudziņi firmā Unocal. 1998. gada maijā divi Talibana pārstāvji (šoreiz viņus sponsorēja prezidenta Klintona Valsts departaments) vēlreiz ieradās Amerikā, šo to paskatījās, tostarp Bedlendas valsts parku, Indiāņu vadoņa Trakā Zirga memoriālu, vietu, kurā piedzima bijušais ASV prezidents Džeralds Fords, kā arī Rašmora kalnu. [53]

Cik neticams bija šis viesmīlības piemērs! Cik lieliski mēs demonstrējām amerikāņu labo gribu, mūsu lielās un dāsnās sirdis. Drīzāk gan mēs demonstrējām to, cik ļoti mīlam naudu un lētus energoresursus. Vai zini - ja tiek maksāta pareizā cena, mēs ļaujam ikvienam veidot ar mums kontaktus.

Mister Buš, tu zini, ka bijušajās PSRS republikās, kas atrodas austrumos no Kaspijas jūras, meklējama dabasgāze un nafta, kuras vērtība ir simtiem un simtiem miljardi dolāru. Visi cenšas tikt klāt šiem resursiem, ASV valdība ar vislielāko prieku viņiem palīdzējusi. Pat prezidents Klintons ļoti atbalstīja Unocal plānus par cauruļvadu. [54]

Nelaime bija tā, ka mums bija jātiek pie laupījuma, pirms to pašu paveikusi Krievija. Bija jāatrod arī veids, kā uzbūvēt naftas vadu, kas nešķērsos Irānu, kura ir mūsu ienaidnieks.

Unocal ienāca prātā, ka vadu varētu būvēt Afganistānā, tikmēr firma Enron strādāja pie cita plāna - gāzi no Turkmēnijas varētu sūknēt pa vadu, kas atrodas zem Kaspijas jūras, tad tas nonāktu Turcijā. Amerikas valdība, tici vai netici, samaksāja par pētījumu, ko Enron veica, lai noskaidrotu, vai tas ir iespējams. [55] enron darbojās arī Uzbekistānā, kur firma centās sarunāt iespēju attīstīt dabasgāzes laukus tās teritorijā. 1996. gada beigās Unocal apsvēra iespēju arī Uzbekistānai iesaistīties cauruļvada darījumā, kas saistījās ar Afganistānu un Pakistānu. [56]

Tajā brīdī, mister Buš, ari tu nolēmi iesaistīties šajā procesā. Tu personiski tikies ar Uzbekistānas vēstnieku, lai atbalstītu Enron plānus. Firmas Enron priekšsēdētājs Kens Leijs pirms šīs tikšanās tev uzrakstīja vēstuli, un tā beidzās ar skaistiem vārdiem:

"Zinu, ka Jums un vēstniekam Safajevam būs ražīga tikšanās, kuras rezultātā veidosies draudzība starp Teksasu un Uzbekistānu. Cieņā - Jūsu Kens." [57]

Mister Buš, kādu lomu tu īsti spēlēji tad, kad Unocal runāja ar Talibanu? Man gribas ticēt, ka tu zināji, ka citas valsts vadītāji apmeklēja tavu štatu un tikās ar cilvēkiem, kas ziedoja naudu ari tavai priekšvēlēšanu kampaņai. Tu apgalvo, ka tev nepatīk brutāli diktatori. Kāpēc tad brutāli diktatori tika uzņemti tik viesmīlīgi tavā štatā?

Būsim nu godīgi - tu nebiji vienīgais, kas palīdzēja tiem, kuri vēlējās labi nopelnīt, izmantojot to, ko uzskata par pēdējām līdz šim neizmantotajām pasaules naftas un gāzes rezervēm. Tāpat rīkojās arī Klintona Baltais nams, Henrijs Kisindžers un bijušais valsts sekretārs Aleksandrs Haigs - viņi visi bija ar mieru nākt palīgā. [58]

Neaizmirsīsim, protams, arī Diku Čeiniju. Čeinijs toreiz bija milzīgās naftas kompānijas Halliburton izpilddirektors. Viņa kompānija būvēja cietumus Gvantanamo līča teritorijā, viņš ignorēja milzīgus cilvēktiesību pārkāpumus tikai tādēļ, ka tīkoja pēc biznesa ar Birmu, viņa kompānijai bija darījumi ar Lībiju, Irānu un arī ar Sadāma Huseina Irāku (Halliburton nesaskatīja nekādas problēmas ar šāda veida darījumiem ari pagājušā gadsimta 90. gados). Halliburton būvējusi un turpina būvēt arī naftas un gāzes vadus. [59] 1998. gadā tavs nākamais līdzprezidents Diks Čeinijs par situāciju minētajā pasaules malā teica: "Nevaru iedomāties citu gadījumu, kad kāds reģions tik piepeši kļuvis tikpat stratēģiski svarīgs, kā tas ir gadījumā ar Kaspijas jūru. Šķiet, ka šīs izdevības parādījās vienas dienas laikā." Tajā pašā gadā viņš apmeklēja pētniecības institūtu Cato Institute un atklāja informāciju par Halliburton: "Apmēram 70-75 procenti mūsu biznesa saistās ar enerģētiku, mēs sniedzam pakalpojumus tādiem klientiem kā Unocal, Exxon, Shell, Chevron un daudzām citām lielām naftas kompānijām visā pasaulē. Rezultātā mums nereti nākas darīt darbu ļoti sarežģītās vietās. Dievs Tas Kungs naftu un gāzi neizvietoja tikai tur, kur ir demokrātiski ievēlēts režīms, kam ir draudzīgas attiecības ar Amerikas Savienotajām Valstīm. Reizēm mums jādarbojas ari tādās vietās, kur cilvēks, labi pārdomājis, droši vien nemaz nedotos. Mēs dodamies turp, kur ir bizness." [60]

O jā. Afganistānā varēja taisīt biznesu. Pēc tam kad no turienes tika izraidīta Padomju Savienība (to darīja Amerikas atbalstīti kaujinieki, kas bija līdzīgi Osamam bin Ladenam), Amerikas Savienotās Valstis ātri vien aizmirsa visu par Afganistānu un ļāva tur veidoties absolūtam haosam. [61] Valstī sākās pilsoņu karš. Kad pagājušā gadsimta 90. gadu vidū varu pārņēma Talibans, Vašingtona bija ļoti priecīga.

Sākumā tika uzskatīts, ka Talibans izveidos tādu pašu valdīšanas modeli, kādu Amerika atbalstīja Saūda Arābijā, - nopietnu tautas apspiešanu, kuras laikā Rietumiem tiek piedāvāts viss, kas tiem vajadzīgs. Tadā gadījumā tā būtu valsts, ar kuru var veidot kontaktus. Drīz vien mēs visi atklājām, ka Talibana aktīvisti ir slepkavas, un amerikāņu politiskie līderi pakāpeniski atkāpās no viņu atbalstīšanas. [62]

To pašu gan nevar teikt par naftas kompānijām. Unocal palika turpat uz vietas un ar Talibanu centās sarunāt darījumu par naftas vadu. Šajā procesā piedalījās arī firma Delta Oil, kas pieder

Saūda Arābijai. To vada cilvēks vārdā Mohameds Husens al-Amudi, iespējams, ka viņam ir saites ar Osamu bin Ladenu. [63] Acīmredzot nedz vienu, nedz otru pusi netraucēja apstāklis, ka Osama bin Ladens dzīvoja Afganistānā, turklāt ar Talibana svētību. Viņš tur bija ieradies 1996. gadā, proti, tajā pašā gadā, kad viņš paziņoja par "svēto karu" pret Amerikas Savienotajām Valstīm. [64]

Talibana svētā kara kontekstā bija paredzēts nogalināt visus amerikāņus, taču tavus tuvos draugus firmā Enron, Džordž, šis apstāklis ne mirkli nekavēja. Kens Leijs un viņa kolēģi plānoja sūknēt dabasgāzi no Kaspijas jūras visu ceļu līdz Vidusjūrai, un viņi aktīvi nodarbojās arī ar citu reketu. Indijā ir tāda pilsēta Dabhola, un tur Enron būvēja milzīgu enerģētikas ražotni, kurā tika izmantota dabasgāze. Tāpat kā viss pārējais, ar ko nodarbojās Enron (arī tava priekšvēlēšanu kampaņa), šī procesa pamatā bija drausmīga krāpniecība. [65] kurš gan labāk varētu piesmiet nabaga Indijas iedzīvotājus kā tā pati firma, kura piesmēja savus darbiniekus un klientus Amerikas Savienotajās Valstīs?

Taču mani, Džordž, šajā gadījumā interesē kas cits. Vai tā ir tikai sagadīšanās, ka firmas Enron un Unocal abas darbojās vienā un tajā pašā pasaules stūrī - viena būvēja enerģētikas ražotni, kas izmanto dabasgāzi, un otra būvēja dabasgāzes cauruļvadu? Vai tur varbūt notika kaut kas tāds, par ko mēs nezinām?

Klausies, Džordž, pastāstīšu, kā man tas viss izskatās. Ja kļūdos, lūdzu, pasaki, taču man šķiet, ka Unocal Talibanam iedeva kukuli, lai cauruļvadu varētu būvēt Afganistānā un pēc tam Pakistānā. Tad bija paredzēts cauruļvadu pagarināt līdz pat Indijas pilsētai Deli. Enron tajā pašā laikā plānoja būvēt cauruļvadu no Dabholas līdz Deli, kur tas savienotos ar Turkmenistānas cauruļvadu, un Unocal un Enron tādējādi tiktu savestas kopā. [66] Unocal bija arī alternatīvs plāns. Cauruļvada gals varētu būt pie Arābu jūras Pakistānā, no turienes gāzi varētu eksportēt. [67] Enron Dabholas ražotne būtu sasniedzama ar tankkuģiem.

Taču tad Osama bin Ladens uzspridzināja divas ASV vēstniecības Āfrikā. Ar to pietika, lai prezidents Klintons nolemtu, ka viņš ar Afganistānu vairs nevēlas iesaistīties nekādās darīšanās. Viņa atbilde bin Ladenam bija šāda: Sudānā tika bombardēta fabrika, kurā ražoja aspirīnu, un Afganistānā - pamesta Al Qaeda apmācību nometne. [68]

Droši vien ir kas tāds, ko tu iemācījies kopā ar visiem biznesa studentiem: ja reiz tava valsts bombardē to valsti, kurā tu mēģini taisīt biznesu, par biznesu visumā vari aizmirst. Divas dienas pēc bombardēšanas Unocal atsauca sadarbību ar Talibanu cauruļvada būvēšanas jomā, pēc trim mēnešiem firma Afganistānu pameta pavisam. [69] Talibans piepeši zaudēja miljardiem dolāru. Ta nauda bija izmisīgi vajadzīga, lai stutētu Talibana režīmu un pasargātu Osamu bin Ladenu.

Es gan droši nezinu, mister Buš, bet man liekas, ka Talibans bija visnotaļ noskaities par to, ka Unocal un amerikāņi atteicās no tik ļoti ienesīga darījuma. Vienu gan zinu par tiem trakajiem Talibana aktīvistiem - pāridarījumu viņi nekad neaizmirst.

Tomēr taviem draugiem firmās Enron, Unocal un Halliburton, mister Buš, viens gan bija pavisam skaidrs: Talibans un Osama bin Ladens ar diviem teroristu uzbrukumiem bija kārtīgi salaiduši dēlī biznesa lietas, un Klintons bija tas, kurš darījumam pateica galīgo "nē". Kamēr Talibans pārvaldīs Afganistānu un slēps Osamu, nekāds cauruļvads netiks būvēts. Kāds varētu būt risinājums?

Nu, piemēram… jauns prezidents nenāktu par sliktu.

Lieta tāda, ka Klintons nekad mūžā neļautu firmām Unocal, Halliburton un Enron izvērst biznesu ar teroristiem.

Tāpēc Enron kļuva par vienu no galvenajiem ziedotājiem, kad tu uzsāki savu priekšvēlēšanu kampaņu, lai tiktu vaļā no Klintona un Gora. Tu lūdzi Čeiniju atrast tev viceprezidentu, un galu galā viņš atrada sevi pašu. [70] Tad viņš atrada veselu baru tava tētiņa draugu, ari tiem viņš paredzēja vadošu lomu kampaņā. Tu tam visam piekriti. Un tad Augstākā tiesa tevi iecēla par ASV prezidentu.

Un tad…

Tu jaunajā amatā nebiji pavadījis pat vienu mēnesi, kad Talibans sāka klauvēt pie tavām durtiņām. Talibana aktīvisti tomēr vēlējās nopelnīt daudzos miljardus un uzbūvēt cauruļvadu. Ceinijs izveidoja slepeno enerģētikas darba grupu, un pēc sešām dienām laikraksts The London Times paziņoja, ka Talibans tavai valdībai piedāvājis jaunu darījumu. Talibans piespiedīs Osamu bin Ladenu pamest Afganistānu. Šo domu - vēstīja laikraksts - Talibans bija darījis zināmu arī tev. [71] Visi meklēja sadarbību, un sanāca tā, ka tavā valdībā strādāja arī Zalmajs Kalilzāds, kādreizējais firmas Unocal konsultants. Ka- lilzāds nu bija Kondolīzas Raisas vadītās Valsts drošības padomes loceklis, un Teksasā viņš kādreiz bija piedalījies vakariņās, kurās piedalījās arī Talibana un Unocal pārstāvji. [72] 1996. gada oktobrī Kalilzāds žurnālam Time paziņoja, ka Talibans "neeksportē revolūciju, tas nav naidīgs pret Amerikas Savienotajām Valstīm" [73] .

Lai vēl vairāk veicinātu savu popularitāti, Talibans sāka piedalīties Amerikas izsludinātajā "karā pret narkotikām". No Afganistānas tajā brīdī nāca 75 procenti pasaules magoņu ražas (magones lieto heroīna ražošanā), un tu to varēji uzskatīt par ļoti labu vēsti. Talibans aizliedza magoņu audzēšanu. Valstī ieradās starptautiska delegācija, tā paziņoja, ka Afganistānā magoņu vairs neesot. Tu nekavējoties daudz pārcietušajai valstij piešķīri 43 miljonus dolāru, tā saucās "humānā palīdzība". Naudu bija paredzēts sadalīt starptautiskām organizācijām. Tāda veida palīdzību mūsu valdība gandrīz vienmēr aizliegusi izplatīt tādās valstīs kā Kuba u.c. Taču nu izrādījās, ka ar Talibanu viss ir kārtībā. [74]

Tas jau nekas, ka Talibana rīcībā joprojām bija milzīgi heroīna krājumi un tos turpināja pārdot. Ja cilvēkam izdodas kontrolēt kādas pieprasītas vielas piegādi un tad attiecīgās vielas pieejamība tiek radikāli samazināta… Nu, Džordž, tu esi cilvēks, kam biznesā nekādi neveicās, bet pat tu noteikti saproti, kas tādā gadījumā notiek. Cenas pieaug un pieaug, un pieaug. Žurnālā Foreign Policy in Focus ziņots, ka viens kilograms heroīna, kas kādreiz maksāja 44 dolārus, tagad maksā 700 dolārus. Ja heroīnu izplata Talibans, tad tā ļaunajā, brīvību nīstošajā kabatā attiecīgie līdzekļi ieplūst kā tīra peļņa. [75]

Tavas administrācijas pārstāvji 2001. gada vasarā vai nu tikās ar Talibanu, vai ari sazinājās ar to, tā ziņo vairāki informācijas avoti. Kas tur bija pateikts, mister Buš? Vai tika pārrunāta iespēja, ka viņi varētu tev izdot bin Ladenu? Vai draudēji, ka sāksi lietot ieročus? Vai runāji ar viņiem par cauruļvadu? Kāds kādreizējais CIP darbinieks laikrakstā The Washington Post teica, ka tu esi sagandējis jebkuru iespēju aizturēt Osamu bin Ladenu un nogādāt viņu amerikāņu rokās. Vai tā ir? [76] lai arī kāda būtu patiesība, fakts ir tāds, ka dažas dienas pirms 11. septembra notikumiem pārrunas vēl turpinājās. Nebūs nekāda cauruļvada. Talibans vairs nepelnīja lielu naudu, un

kompānijas, kas tevi bija atbalstījušas, zaudēja tos miljonus, kurus bija iegrūdušas ienesīgā cauruļvada plānošanā. Kas notiks tālāk?

Uz šo jautājumu mēs visi protam atbildēt. Divas lidmašīnas ietriecās Pasaules Tirdzniecības centrā, vēl viena ietriecās Pentagonā. Ceturtā lidmašīna ietriecās zemē Pensilvānijas štatā. Tu nolēmi, ka mūsu brīvība jāpasargā, un tad tu mums atņēmi brīvību. Tad mēs iebrukām Afganistānā. Talibans un tā draudziņi no Al Qaeda bija spiesti bēgt. Uzbrukt bija daudz vienkāršāk nekā censties šos cilvēkus notvert. Lielākoties viņi aizbēga.

Un - jā, mēs Afganistānu tad atdevām firmai Unocal. Jaunais ASV vēstnieks Afganistānā? Tas ir Unocal konsultants un Nacionālās drošības padomes biedrs Zalmajs Kalilzāds. Jaunais, amerikāņu ieceltais Afganistānas vadītājs? Tas ir Hamids Karzajs, viņš kādreiz strādāja firmā Unocal.*2

Turkmenistāna, Afganistāna un Pakistāna 2001. gada 27. decembrī parakstīja līgumu par cauruļvadu. [77] Ar laiku no Kaspijas jūras reģiona plūdīs gāze un visi tavi draudziņi būs ļoti laimīgi.

Te kaut kas stipri smird, mister Buš. Ta nevar būt dabasgāze. Tai nav nekādas smaržas.

Septītais jautājums. Kā īsti saprast to, kas bija redzams tavā sejā, kad kādā skolas klasītē Floridā 11. septembra rītā tavs biroja vadītājs tev pateica, ka "Amerikai uzbrūk"?

10. septembra pēcpusdienā tu ieradies Floridā. Sarasotas pilsētā tu apmeties elegantā atpūtas bāzē. Tu paēdi vakariņas kopā ar brāli Džebu un tad devies pie miera. [78]

Nākamajā rītā tu parikšoji pa vietējo golfa laukumu un tad devies uz Bukera pamatskolu, lai bērniņiem palasītu priekšā kādu grāmatu. Tu no atpūtas bāzes aizgāji kaut kad laikā starp 8.30 un 8.40 no rīta, tātad vismaz 10 līdz 20 minūtes pēc tam, kad Federālā aviācijas administrācija zināja, ka ir nolaupītas vairākas lidmašīnas un šīs lidmašīnas vēl lido. Tev neviens to nepastāstīja. [79]

Tu ieradies skolā pēc tam, kad pirmā lidmašīna jau bija ietriekusies Pasaules Tirdzniecības centra Ziemeļu tornī. Pēc trim mēnešiem tu biji Orlando un kādam trešās klases skolēnam "tautas sapulcē" pateici: "Es sēdēju netālu no klases un gaidīju brīdi, kad tur ieiešu, un es redzēju, kā lidmašīna ietriecas tornī. Acīmredzot bija ieslēgts televizors. Es pats kādreiz lidoju, un es teicu - vai, cik tas ir drausmīgs pilots. Es teicu - acīmredzot tas ir drausmīgs negadījums. Bet tad mani aizveda projām, man nebija daudz laika par to domāt." [80] tu to pašu teici pēc mēneša - šoreiz tā bija "tautas sapulce" Kali- fornijā. [81] nelaime ar visu stāstīto ir tāda, ka tu neredzēji to, kā pirmā lidmašīna ietriecas tornī, tiešraidē to neredzēja it neviens. Ierakstu, kurā bija redzama ietriekšanās, televīzijā demonstrēja tikai nākamajā dienā. [82] tas nekas, džordž. Tajā rītā mēs visi bijām apjukuši.

Klasē tu iegāji apmēram pulksten deviņos. [83] Otra lidmašīna Dienvidu tornī ietriecās apmēram pulksten 9.03 no rīta. [84] Pagāja pāris minūtes. Tu sēdēji klasītē, bērniņi tev kaut ko lasīja priekšā. Istabā ienāca tavs biroja vadītājs Endrū Kārds. Viņš tev kaut ko iečukstēja ausī. Šķiet, ka viņš pāstāstīja par otru lidmašīnu un to, ka tagad mums "uzbrūk". [85]

Tajā brīdī tava seja it kā pārvilkās ar glazūru, nevarētu teikt, ka izteiksme bija pavisam tukša, bet šķita, ka esi daļēji paralizēts. Nekādu emociju. Un tad… tu paliki turpat sēžot. Nākamo septiņu minūšu laikā tu nedarīji pilnīgi neko. Tas bija dīvaini, un tas ir ļoti mīksti teikts. Tas bija šaušalīgi. Tu sēdēji maza bērna krēslā un klausījies, kā bērni lasa. Pagāja piecas sešas minūtes, tu mierīgi sēdēji un klausījies. [86] Nelikās, ka esi norūpējies, tu neizgāji no telpas, tavi padomdevēji un drošības aģenti nelika tev no turienes aiziet.

Džordž, ko tu tajā brīdī domāji? KAS īsti notika tavās smadzenēs? Kā izprast tavu skatienu? Esmu tev uzdevis daudz jautājumu, bet šajā gadījumā es patiešām nevaru saprast, kāda varētu būt atbilde.

Varbūt tu domāji par to, ka laikam bija jāpievērš nopietnāka uzmanība CIP ziņojumam, ko biji saņēmis pirms mēneša? Tajā tev tika pastāstīts, ka Al Qaeda plāno uzbrukumu Amerikas Savienotajās Valstīs, ka, iespējams, tiks izmantotas lidmašīnas. Arī pirms tam aģenti bija ziņojuši, ka Al Qaeda vēlas uzbrukt Pentagonam. [87] vai tajā brīdī tu pie sevis domāji: "Nu paldies Dievam, ka viņi vismaz neietriecās Pentagonā!"

Varbūt tu vienkārši biji pārbijies? Ja tā, tad tas nekas, mēs visi bijām nobijušies. Nekādas vainas. Izņemot to apstākli, ka tu it kā skaities valsts bruņoto spēku virspavēlnieks, un tas nozīmē, ka uzbrukuma laikā tev jākļūst par vadoni, tu nedrīksti vienkārši sēdēt kā sālsstabs.

Varbūt tu domāji kaut ko citu: "Es nemaz negribēju būt prezidents. Darbs bija paredzēts Džebam. Viņš bija izvēlētais! Kāpēc es? Tētiņ, kāpēc es?" Vecīt, mēs tevi saprotam, mēs nemēģinām tev uzvelt vainu. Tu izskatījies kā pazudis kucēns, kas to vien grib kā doties mājās. Tas vairs nebija tāds tusiņš, par kādu tu biji uzskatījis ASV prezidentūru. Tu vairs nebiji izpilddirektors prezidents, tagad tev bija jākļūst par kareivi prezidentu. Mēs visi zinām, kas notika pēdējā reizē, kad tevi kāds palūdza uzvilkt uniformu un darīt paredzēto darbu.

Un tomēr… Varbūt, varbūt tu sēdēji klasītē un domāji par saviem draugiem Saūda Arābijā - gan par karalisko ģimeni, gan par bin Ladeniem. Tu labi zināji, ka tie ir ļaudis, kas, ļoti iespējams, nav īpaši labi draugi. Vai tiks uzdoti jautājumi? Vai kāds šaubīsies? Vai Demokrātu partijas pārstāvji uzdrīkstēsies izmeklēt tavas ģimenes saites ar šiem ļaudīm? (Nē, par to tu varēji neraizēties, tas noteikti nevarēja notikt!) Vai kādreiz mēs visi uzzināsim patiesību?

Pēc stundas tu jau atradies lidmašīnā, bet nelidoji uz Vašingtonu, lai vadītu valsts aizsardzību un nomierinātu nobijušos pilsoņus. Tu nelidoji arī uz Makdilla gaisa spēku bāzi Tampā, kas ir netālu no vietas, kur tu atradies. Tajā atrodas armijas centrālais štābs. [88] Nē, tu muki. Vispirms uz Luiziānas štatu, tad pāri pusei valsts, tad uz Nebrasku, kur tu paslēpies pazemē. [89] vai dieniņ, cik ļoti tas mūs visus pārējos pārliecināja. Nedēļām ilgi pēc tam tavi ļaudis izplatīja nepatieso pasaciņu par to, ka Al Qaeda plānoja uzbrukt tieši tev, tāpēc tevi vajadzēja pasargāt.

Problēma ar šo versiju ir ļoti vienkārša. Jebkurš muļķis zina vienu - ja par ieroci tiek lietota nolaupīta lidmašīna, tad pati pēdējā vieta, kur tu vēlies atrasties, ir gaisa spēku Air Force One lidmašīnā.

Varbūt ar laiku mēs uzzināsim, kas īsti tajā dienā ar tevi notika. Man patlaban liekas, k^tie bija peļu mēsli, un tāpat domā miljoniem citu cilvēku. Laikam pēcpusdienas beigās arī tu to saprati - saprati, ka laiks doties atpakaļ uz Balto namu, kur tu varēsi izskatīties kā prezidents. [90] No tā brīža, kad uz Baltā nama dienvidu mauriņa nolaidās tavs helikopters, neviens vairs nedrīkstēja apšaubīt tavu "prezidentūru".

Divus vakarus pēc tam - tā ziņo Elsa Volša žurnālā The New Yorker - tu Baltajā namā izgāji uz t. s. Trumena balkona un aizkūpināji cigāru. Pēdējās 48 stundas bija briesmīgas, tev bija jāatpūšas. Tas bija ļoti privāts brīdis, uz balkona atradās vēl tikai viena persona, tas bija tuvs draugs. Viņš ieradās Baltajā namā, jūs abi apkampāties. Tad tu viņu izvedi uz balkona un piedāvāji viņam kokteili. Viņš to pieņēma. Jūs abi aizkūpinājāt cigārus un blenzāt uz Vašingtona pieminekli, kas atrodas tālākajā parka galā. Tu savam draugam teici: "Ja mēs nevarēsim panākt sadarbību [runa bija par Al Qaeda cilvēkiem, kas, iespējams, bija iesaistīti uzbrukumā], tad atdosim viņus tev." Tas bija piedāvājums, par kuru draugs noteikti ļoti priecājās. Tas nebija neviens cits kā tavs tuvais draugs "Bandars Bušs" - princis no Saūda Arābijas. [91]

Ņujorkā un Vašingtonā gaisā vēl lidoja pelni un dūmi, un Saūda Arābijas prinča cigāra dūmi izplūda Vašingtonas siltajā gaisā. Tu, Džordž Buš, viņam sēdēji blakus.

Tādi ir septiņi jautājumi, ko es uzdotu tev, mister Buš. Uzskatu, ka tev uz tiem ir pienākums atbildēt. Gāja bojā trīs tūkstoši - gan viņi, gan viņu sērojošie tuvinieki to ir pelnījuši. Mūsu valstī ir miljoniem iedzīvotāju, agrāk vai vēlāk viņi gribēs uzzināt patiesību. Tad viņi pieprasīs vienu no divām iespējām - vai nu atzīsties, vai arī aizvācies.

2.NODAĻA.  VOPERU MĀJVIETA-

Kas ir paši briesmīgākie meli, kādus var paust ASV prezidents?

"Man ar šo sievieti, ar Levinskas jaunkundzi, nebija seksuāla rakstura attiecību."

Varbūt cits variants?

"Viņa rīcība ir masu iznīcināšanas ieroči, paši nāvējošākie ieroči visā pasaulē. Viņš tiešā veidā apdraud Savienotās Valstis, mūsu pilsoņus, mūsu draugus un sabiedrotos."

Vienā gadījumā melošana noveda pie implčmenta procedūras pret prezidentu. Otrā gadījumā melošana melotājam nodrošināja to karu, kuru viņš vēlējās. Turklāt viņa draugiem tas ļāva nodarboties ar izvērstu uzņēmējdarbību, savukārt pašam prezidentam nākamajās vēlēšanās, visticamāk, nodrošinās lielu uzvaru.

Protams, politiķi arī citreiz ir melojuši. Tie bijuši lieli meli, mazi meli, meli, kuru rezultātā tika bojāts mūsu valsts tēls pasaules acīs. "Neesmu noziedznieks." Ričards Niksons meloja, un viņam bija jāaiziet no amata. "Nolasi man no lūpām šādu tekstu: jaunu nodokļu nebūs." Runa ir ne tik daudz par melošanu, kā par pārkāptu solījumu, bet, vienalga, pirmajam Bušam tas nozīmēja prezidentūras zaudēšanu. "Kečups ir dārzenis." Būtībā arī toreiz netika melots, bet

* Angļu valodā nodaļas nosaukums ir "Home of the Whopper". Ar vārdu whopper apzīmē gan saltus melus, gan kaut ko milzīgu, gan arī hamburgeru, ko pārdod ātrās ēdināšanas iestādē Burger King.

tas bija lielisks piemērs, kādā nenormālā veidā prezidenta Reigana administrācija izprata apkārtējo pasauli. Savienoto Valstu prezidenti ir melojuši par Vjetnamu, par Koreju, par indiāņiem, par domu, ka visi cilvēki ir vienlīdzīgi (toreiz prezidentiem piederēja vergi). Simtiem gadu - neskaitāmi meli. Pieķerts melošanā, prezidents zaudē seju, viņu soda, viņš zaudē vēlēšanās. Nu, tā reizēm notiek.

Varbūt iemesls, kāpēc Bušs joprojām dzīvo Baltajā namā, ir tas, ka viņš ir pierādījis veca sakāmvārda patiesumu - atkārto melus atkal un atkal, dari tā pietiekami bieži, un agri vai vēlu tie pārtop par patiesību.

Meli, kas noveda pie mūsu piedalīšanās Irākas karā, ātri vien tika atklāti. Buša administrācija nostājās izdzīvošanas pozīcijās, un aizsardzības manevrs bija tikai viens - atkārtosim šos melus atkal un atkal, un atkal. Ar laiku amerikāņiem tas tā apniks, ka viņi sāks mums ticēt.

Fakts tomēr ir viens un neapšaubāms: pats sliktākais melošanas piemērs ir tāds, kas liek mātēm un tēviem tā nobīties, ka viņi sūta savus bērnus karā, kurš nav nepieciešams, tāpēc, ka nekādu draudu patiesībā nav! Vai drīkst melot un valsts pilsoņiem teikt, ka viņu dzīvība ir briesmās, tikai tāpēc, ka tu vēlies nokārtot personiskos rēķinus ("Viņš mēģināja nogalināt manu tētiņu!"), vēlies, lai bagātie draugi kļūtu vēl bagātāki? Ja pasaulē patiešām valdītu taisnība, tad šādu melu paudējs ātri vien nonāktu īpašā cietuma kamerā, kas radīta tieši šāda veida melotājiem.

Džordžs Bušs Balto namu padarījis par Melu namu, viņš melo atkal un atkal, jo par visu varu vēlas turpināt netīro karu, kādu pats uzsācis. Viņam izdevies.

Man voperi garšo. Tie ir cepti uz uguns, tie ir sulīgi, tajos ir daudz sīpolu, lapu salātu un citu nezināmu sastāvdaļu. Voperi ir milzīgi, lielāki nekā Makdonalda Big Mac. Nav jālūdz lielāka porcija, jo vopers jau tā ir ļoti, ļoti liels. Taču es zinu, ka voperi kaitē manai veselībai, tāpēc esmu no tiem atteicies.

Arī Džordžam Bušam patīk voperi, un viņa voperi ir MASĪVI - tādi, kādi ir piemēroti Teksasai. Tos sagatavo vesela grupa cilvēku, un tad Bušs tos uzliek uz galda. Amerikāņi tos aprij viens divi. Viens vopers, tad vēl viens. Tie ir lieli, sulīgi voperi. Cik viegli tos var apēst un sagremot! Jo vairāk cilvēki ēd, jo vairāk viņi grib ēst.

Jo vairāk viņi ēd, jo vairāk viņi domā tāpat kā misters Bušs. Viņi tic visam tam, ko prezidents stāsta, jo prezidenta voperi ir tik neatvairāmi garšīgi.

Bušs piedāvā visādu veidu, dažāda lieluma un konfigurācijas vo- perus. Iemetīsim aci ēdienkartē, ko piedāvā mūsu valsts galvenais voperu pavārs. Sauksim tās par "Irākas kara pusdienām".

Pirmais - oriģinālais vopers: "Irākas rīcībā ir kodolieroči."

Kā vislabāk nobaidīt tautu? Pastāsti tautai, ka kaut kur pasaulē ir traks cilvēks, kura rīcībā vai nu ir, vai drīz būs kodolieroči, tie būs kodolieroči, kurus trakais cilvēks vērsīs pret tevil

Džordžs Bušs jau no paša sākuma veidoja pamatus procesam, kam vajadzēja mūs drausmīgi nobaidīt. 2002. gada septembrī viņš uzrunāja Apvienoto Nāciju Organizāciju un pat nepasmīnēja, kad apgalvoja, ka "Sadāms Huseins ir pretojies visiem mūsu centieniem, viņš turpina attīstīt masu iznīcināšanas ieročus. Pirmā reize, kad būsim pilnīgi pārliecināti par to, ka viņa rīcībā ir kodolieroči, būs tad, kad, pasarg Dievs^viņš kādu no tiem liks lietā."

Jau tā paša gada 7. oktobrī Bušs bija Sinsinati pilsētā, un tur viņš ļaudīm teica: "Ja režīmam Irākā izdosies ražot, nopirkt vai nozagt bagātināta urāna daudzumu - softbola bumbas lieluma gabalu [92] -, tad nepilna gada laikā tā rīcībā varētu būt kodolierocis. Skaidrs, ka risks ir ievērojams, mēs nevaram gaidīt, līdz tiks iegūti galīgie pierādījumi, - kūpošā pistole varētu parādīties kodolieroča eksplozijas radīta mākoņa variantā."

Amerikāņi sākumā nebija īpaši priecīgi par domu, ka varētu sākt karu pret Irāku. Kā viņus pārliecināt? Pasaki vārdus "kodolsprādziena mākonis", un viss. Paskaties, kā mainās aptauju dati!

Bušs ne vien apgalvoja, ka Irāka Āfrikā iepirkusi urānu, viņš arī paziņoja, ka minētā valsts "centās iepirkt ļoti izturīgas alumīnija caurules un citu tehniku, kas vajadzīga gāzes centrifūgai. To savukārt lieto, lai bagātinātu urānu kodolieroču vajadzībām."

Vai, cik atbaidoši! Iedomājies, cik daudz atbaidošāk būtu, ja izrādītos, ka prezidentam bijusi taisnība. Džozefs Vilsons ir amerikāņu diplomāts ar vairāk nekā divdesmit gadu pieredzi. Viņš dienējis arī Āfrikā un Irākā. 2002. gadā viņu nosūtīja uz Nigēru, CIP viņam lika izpētīt kaut ko tādu, ko bija apgalvojusi Lielbritānijas valdība, proti, ka Irāka tur centusies iepirkt "dzeltenās kūkas urānu". Viņš konstatēja, ka apgalvojumi nav patiesi. Vēlāk Vilsons teica:

"Mana pieredze ar Buša administrāciju pēdējos mēnešos, pirms sākās karš, gandrīz nenovēršami liek secināt, ka dati par Irākas kodolieroču programmu tika izkropļoti, lai pārmērīgi uzsvērtu attiecīgos draudus. [CIP] mani lūdza aizbraukt uz Nigēru un pārbaudīt situāciju. Marta sākumā atgriezos Vašingtonā un iesniedzu detalizētu ziņojumu. Amerikas Savienoto Valstu valdības arhīvos jābūt vismaz četriem dokumentiem, kuros aprakstīts mans darbs."

(2003. gada jūlijā Vilsonam bija arī kas cits sakāms: "Būtība te ir tāda, ka administrācija nepareizi interpretēja faktus, kas saistījās ar iemesliem, kādēļ doties karā. ladā gadījumā jājautā - par ko vēl citu šī administrācija melo?")

Buša administrācija Vilsona ziņojumu vienkārši ignorēja un turpināja melot. Laikrakstā The New York Times bija ziņots, ka pēc tam, kad administrācija turpināja melot, kāds valdības pārstāvis teicis: "Cilvēki saviebās, viņi gudroja, kāpēc mēs atkārtojam šīs muļķības."

Dokumenti no Nigēras bija viltoti, un tas ir maigi teikts. Ārlietu ministrs, kas Nigēras vārdā "parakstīja" vienu no dokumentiem, patiesībā vairs nepiedalījās valdības darbā. Britu un amerikāņu meļi, kas izdomāja šo pasaciņu, nezināja, ka minētais cilvēks ārlietu ministra darbu bija pametis pirms vairāk nekā desmit gadiem.

Arī alumīnija cauruļu "atklāšana" izrādījās fikcija. 2003. gada 27. janvārī, vienu dienu pirms tam, kad Bušs teica savu ikgadējo runu "Stāvoklis mūsu valstī", Starptautiskās kodolenerģijas aģentūras vadītājs Mohameds Elbaradejs ANO Drošības padomei ziņoja, ka divu mēnešu laikā Irākā nav konstatēti nekādi pierādījumi, ka tur, kur Irāka kādreiz nodarbojusies ar kodolenerģiju, būtu notikusi kāda aizliegta darbība. Elbaradejs piebilda, ka alumīnija caurules "centrifūgu ražošanā nevarētu izmantot bez modifikācijām".

Laikrakstā The Washington Post, žurnālā Newsweek un citur tika ziņots, ka britu un amerikāņu izlūkdienestu pārstāvji jau sen apšaubījuši iespēju caurules izmantot kodolieroču ražošanā. ANO inspektori teica, ka viņu rīcībā ir pierādījumi par to, ka Irāka caurules vēlas izmantot mazu raķešu, nevis kodolieroču ražošanā. Turklāt irākieši šo tehniku nepirka slepeni - pasūtījumu var atrast internetā.

Tomēr 2003. gada 28. janvārī Bušs neļāva faktiem ietekmēt uzskatus. Runa "Stāvoklis mūsu valstī" bija ļoti asa, to skatījās 62 miljoni amerikāņu. "Sadāms Huseins nesen Āfrikā centās iepirkt ievērojamus daudzumus urāna," tā paziņoja prezidents. "Iedomājieties tos 19 lidmašīnu nolaupītājus, ja viņu rīcībā būtu citi ieroči un citi plāni, ja šoreiz viņus būtu apbruņojis Sadāms Huseins. Viens trauciņš, viena burciņa, viena kaste, kas tiek nelikumīgi ievesta šajā valstī, varētu radīt tādas šausmas, kādas nekad neesam pazinuši. Darīsim visu, kas ir mūsu spēkos, lai pārliecinātos, ka šī diena nekad nepienāks."

Līdzprezidents Diks Čeinijs 16. martā uzstājās televīzijas raidījumā Meet the Press un tautai pastāstīja, ka Huseins "pilnībā veltī uzmanību kodolieroču iegādei. Mūsuprāt, viņš jau tagad ir atjaunojis kodolieročus."

Pēc trim dienām mēs jau karojām.

* * *

Kritika par to, cik lielā mērā valdība bija paļāvusies uz meliem par Irākas kodolieroču iespējām, 2003. gada pavasari un vasarā bija sakarsusi tik tālu, ka pat prezidents Bušs to vairs nevarēja ignorēt. Daudzos jautājumus viņš vairs nespēja apturēt, vienkārši parādot dusmīgu ģīmi. Vispirms viņš centās visu vainu uzvelt CIP direktoram Džordžam Tenetam. Jūlijā Tenetam lika paziņot: "Pirms prezidents teica runu "Stāvoklis mūsu valstī", informāciju apstiprināja CIP Esmu atbildīgs par apstiprināšanas procesu manā aģentūrā. Prezidentam nebija ne mazākā iemesla neticēt, ka tekstā viss bija kārtībā. Tos sešpadsmit vārdus (par urānu no Āfrikas) nevajadzēja iekļaut tekstā, kas bija domāts prezidentam." Tomēr oktobrī atklātībā parādījās dokumenti, kuros bija redzams, ka Teneta vadītā CIP tomēr bija pateikusi Baltajam namam, ka kļūdainā informācija nebūtu izplatāma. Baltais nams sākotnēji ņēma vērā šo padomu, taču pēc tam valdība to atkārtoti ignorēja. Sevišķi redzams tas bija runā "Stāvoklis mūsu valstī".

Nākamais grēkāzis bija Kondolīzas Raisas vietnieks Stīvens Hed- lijs, kas apgalvoja, ka tieši viņš apstiprinājis runas tekstu. Šis apgalvojums likās tik ļoti mazticams, ka 30. jūlijā Bušs piedalījās preses konferencē (tā viņš īpaši bieži nedarīja) un atzina, ka pats ir atbildīgs par visu, ko pasaka. Vai tiešām Amerikas prezidentam būtu jānonāk pie šādas atzīšanās? Ja tā, tad mums visiem jāpārdomā, vai šis ir cilvēks, kam var uzticēt veselas valsts vadīšanu. Varbūt viņam savi voperi būtu jāpārdod hamburgeru ēstuvē Burger King.

Otrais vopers - šoreiz ar sieru: "Irākas rīcībā ir ķīmiskie un bioloģiskie ieroči."

Džordžs Bušs 2002. gada 7. oktobri bija Sinsinati, un tur viņš publikai piedāvāja svaigi ceptu voperu: "Ļaudis jautā, cik nopietnas ir šīs briesmas, kas attiecas uz Ameriku un uz visu pasauli. Fakts ir tāds, ka briesmas jau tagad ir ievērojamas un tās nepārtraukti pieaug. Ja zinām, ka Sadāma Huseina rīcībā ir bīstami ieroči, - un to mēs arī zinām vai tad būtu loģiski pasaulei pagaidīt un pret viņu uzstāties tikai tad, kad viņš jau ir spēcīgāks, kad viņa rīcībā ir vēl bīstamāki ieroči?" Pēc pāris mēnešiem Bušs savam voperam uzlika sieru: "Mūsu rīcībā ir informācijas avoti, tajos teikts, ka Sadāms Huseins nesen atļāva savu bruņoto spēku komandieriem izmantot ķīmiskos ieročus. Tieši tie ir ieroči, par kuriem diktators apgalvo, ka viņa rīcībā tādu neesot."

Ak, šis sūdabrālis Sadāms! Kurš gan pēc šādiem apgalvojumiem nevēlētos viņam uz galvas uzmest bumbu? Un tad valsts sekretārs Kolins Pauels pateica kaut ko vēl šokējošāku. Viņš mums pastāstīja, ka irākieši ne vien veido ķīmiskus ieročus, viņi tos veido uz riteņiem!

"Mūsu rīcībā ir ļoti bieza mape ar izlūkdienestu ziņojumiem par bioloģiskiem ieročiem Irākā, un viens no traucējošākajiem elementiem šajā informācijā ir tas, ka Irākas rīcībā ir portatīva tehnika bioloģisko ieroču elementu ražošanai." Ta Pauels apgalvoja, kad uzstājās ANO. "Mēs zinām, ka Irākas rīcībā ir vismaz septiņas portatīvas bioloģisko vielu fabrikas."

Ja jau valsts sekretāra teiktais bija tik konkrēts un specifisks, tad acīmredzot tam bija jābūt taisnībai'.

"Raķešu brigāde ārpus Bagdādes izplatīja raķešu metējus un galviņas, kurās ir bioloģiskie ieroči. [..] Lielākoties šie metēji un galviņas paslēptas vietās, kur aug daudz palmu. Tehnika tiek aizvesta uz citu vietu reizi nedēļā vai četrās nedēļās, lai neviens to nepamanītu. Mēs paliekam pie uzskata, ka Irākas rīcībā šobrīd ir no 100 līdz 500 tonnām ķīmisko ieroču aģentu. Ar to pietiek, lai piepildītu 16 tūkstošus kaujas raķešu."

Tomēr tad, kad ASV bruņotie spēki iebruka Irākā, viņi neatrada nevienu pārvadājamu laboratoriju. Galu galā Irākā ir ļoti daudz palmu, un kas var vainot armiju, ja zem tām neviens neko neatrod? Neatrada arī ķīmiskos vai bioloģiskos ieročus, lai gan 2003. gada 30. martā aizsardzības sekretārs Donalds Ramsfelds raidījumā This Week teica: "Zinām, kur tie atrodas. Tie atrodas netālu no Tikritas un Bagdādes, mazliet uz austrumiem, rietumiem, dienvidiem un ziemeļiem." Nu, paldies! Tas nu gan bija ļoti saprotams skaidrojums! Nu gan mēs tos ieročus atradīsim! Sirsnīgs paldies, trakais cilvēk!

Tad pienāca 2003. gada 5. jūnijs un Džordžs Bušs deklarēja: "Nesen mēs atradām divas pārvadājamas bioloģisko ieroču fabrikas, kurās bija iespējams ražot bioloģiskos aģentus. Šis cilvēks daudzu gadu desmitu laikā slēpa masu iznīcināšanas ieročus. Viņš zināja, ka inspektori tos meklē."

Šī pēdējā vopera dzīves ilgums bija tikai viena diena. Lielbritānijas valdība veica oficiālu izmeklēšanu par "diviem treileriem", kas tika atrasti Irākas ziemeļos. Inspektori secināja, ka "tās nav pārvadājamas baciļu kara laboratorijas, kā to apgalvojuši Tonijs Blērs un Džordžs Bušs. Tajās tika ražots ūdeņradis, to izmantoja artilērijas balonu uzpildīšanai. Tieši tā arī irākieši atkārtoti bija paskaidrojuši."

Ak tā. Tanki, ar kuru palīdzību tiek piepūsti baloni. Masu balonu ieroči! Amerikāņu komandieriem Irākā šis fakts radīja grūti iedomājamas neērtības. Ģenerālleitnants Džeimss Konvejs, pirmās desantspēka ekspedīcijas vienības komandieris Irākā, teica: "Man tas nāca kā pārsteigums toreiz, man joprojām ir pārsteigums tas, ka neesam atklājuši ieročus, kā jūs teicāt, atsevišķās vietās, kur tiem bija jābūt. Ticiet man, tas nav tāpēc, ka mēs nebūtu centīgi. Esam apmeklējuši gandrīz katru munīcijas piegādes punktu starp robežu ar Kuveitu un Bagdādi. Tur vienkārši nekā nav."

Irākā nekad nav bijis nekādu ķīmisko un bioloģisko ieroču, ja neskaita tos, kurus mēs Sadāmam uzdāvinājām pagājušā gadsimta 80. gados. Tie bija ieroči, ko viņš izmantoja, lai slaktētu kurdus. Bija ari ieroči, ko viņš izmantoja, lai slaktētu irāņus. Tas notika pēc tam, kad mēs viņam uzdāvinājām satelīta attēlus, lai viņš zinātu, kur atrodas Irānas karaspēka vienības. Mēs zinājām, kāpēc viņš gribēja iegūt šādus attēlus. Nepilnu gadu pēc tam, kad ANO paziņoja, ka pret irāņiem izmantota gāze, mēs ar Sadāma Huseina valdību atjaunojām pilnas diplomātiskās attiecības.

Šis vopers mazliet jāpaceļ no bulciņas, un tikai tad var redzēt: jā, šī cilvēka rīcībā kādreiz tik tiešām bijuši masu iznīcināšanas ieroči. Par to viņš varēja pateikt paldies Amerikas Savienotajām Valstīm un mūsu sabiedrotajiem. Lūk, kas teikts ASV Senāta ziņojumā par ķimikālijām, ko mūsu valdība amerikāņu uzņēmumiem ļāva pārdot Sadāmam Huseinam laikā no 1985. gada līdz 1990. gadam. Senāta ziņojums publicēts 1994. gadā.

Bacillus Anthracis. Sibīrijas mēris parasti nogalina pacientu, kas organismā uzņēmis tā sporas. Pēkšņi cilvēks cieš no drudža, ir grūti elpot, sāp krūtis. Ar laiku saindējas asinis, un liels procents pacientu nomirst. Ja asinssaindēšanās attīstījusies tālāk, antibiotikas var vairs nepalīdzēt - droši vien tāpēc, ka organismā ekso- toksīni paliek arī tad, kad baktērijas gājušas bojā.

Clostridium Botulinum. Baktērija, kas rada vemšanu, aizcietējumu, slāpes, vārgumu, galvassāpes, drudzi, reiboni, neskaidru redzi, acu zīlīšu paplašināšanos un rīšanas muskuļu paralīzi. Slimnieki bieži nomirst.

Histoplasma Capsulatum. Rada slimību, kas atgādina tuberkulozi. Var veidoties plaušu karsonis, uzpampst aknas un liesa, pacients var ciest no anēmijas vai no gripas simptomiem. Rodas nopietna ādas slimība, parādās sāpīgas un sarkanas pūtītes, visbiežāk uz apakšstilbiem. Ja infekcija tiek aktivēta no jauna, tā visbiežāk kaitē plaušām, smadzenēm, mugurkaula audiem, sirdij, vēderplēvei un virsnieru dziedzerim.

Brucella Melitensis. Baktērija, kas rada nopietnu nogurumu, ēstgribas zudumu, stipru svīšanu arī tad, kad pacients atpūšas, sāpes locītavās un muskuļos, bezmiegu, sliktu dūšu un organisma galveno orgānu bojāšanos.

Clostridium Perfringens. Ārkārtīgi indīga baktērija, tā rada gāzes gangrēnu. Baktērija rada indi, kas ietekmē muskuļus, nogalina šūnas un veido audus, kuros var attīstīties pati baktērija. Ar laiku inde un baktērijas nonāk asinīs un izraisa sistēmisku slimību.

Irākas Kodolenerģijas komisijai vēl tika nosūtīta labi pazīstamā Escherichia coli (Ј. coli), kā arī ģenētiski materiāli un cilvēka un baktēriju DNS.

Senāta ziņojumā bija konstatēts, ka "nav dokumentu" par to, kādus bioloģiskos aģentus ASV uzņēmumi pārdevuši irākiešiem pirms 1985. gada: "Eksportētie bioloģiskie materiāli netika pavājināti, tie spēja sevi atražot." Pirmās divas no minētajām baktērijām - Bacillus Anthracis un Clostridium Botulinum - bija Irākas bioloģisko ieroču ražošanas programmas pamatā. To visu padarīja iespējamu lieliskās Amerikas Savienotās Valstis.

Žurnālists Viljams Blūms žurnālā The Progressive rakstīja: "Senāta ziņojumā vēl bija teikts, ka ASV eksportā uz Irāku bija ari ķīmisko ieroču elementu sastāvdaļas un plāni par to, kā izveidot ķīmisko un bioloģisko ieroču ražošanas līnijas, kā arī tehnika, ar kuru var piepildīt ķīmiskās raķešu galviņas. Pagājušā gadsimta 80. gados Amerika Irākai nosūtīja vēl daudzus citus bioloģiskos materiālus, ko varētu izmantot arī bioloģiskajos ieročos. Tas viss tika atzīmēts minētajā ASV Senāta ziņojumā, to visu reģistrēja ari Slimību kontroles centrs."

To visu izdarīja amerikāņu uzņēmumi, un to visu uz Irāku nosūtīja ar ASV valdības atļauju. Tas notika Reigana un Buša, vecākā, laikā. Šajā procesā piedalījās American Type Culture Collection, Alcolac International, Matrix-Churchill Corp., Sullaire Corp., Pure Aire, Gorman- Rupp un citi uzņēmumi.

Amerikāņu kompānijas uz Irāku nosūtīja ari "divējādās lietošanas" tehniku: spēcīgus datorus, lāzerus un citu tehnoloģiju, kas vajadzīga, lai ražotu kodolieročus un to komponentus. 2003. gadā žurnālā L. A. Weekly bija ziņots, ka Senāta un valdības dokumentos minēti ari šādi uzņēmumi.

Hewlett-Packard. Šī firma sadarbojās ar Irāku laikā no 1985. gada līdz 1990. gadam, tā piegādāja datorus tai Irākas valdības vienībai, kura strādāja pie "netīro raķešu" un kodolieroču programmas.

Tāpat HP nosūtīja datorus valdības aģentūrām, kas pārraudzīja kodolieroču un ķīmisko ieroču programmas. Hewlett-Packard pārdeva arī radara komponentus un kodēšanas tehniku.

AT&T. 2000. gadā AT&T tika samaksāts par cita uzņēmuma tehnikas optimizāciju. Uzņēmums saucās Huawei, un 2000. un 2001. gadā Irākas valdība šai firmai maksāja lielu naudu par to, ka tā pilnveidoja valsts gaisa aizsardzības sistēmas.

Bechtel. Laikā no 1988. gada līdz 1990. gadam šī firma piedalījās milzīga naftas ķīmijas uzņēmuma celšanā Irākā. Bechtel sadarbojās ar irākiešu firmu, kam bija plaši zināmas saites ar Irākas bruņotajiem spēkiem.

Caterpillar. Firma palīdzēja Irākai kodolprogrammas pilnveidošanā pagājušā gadsimta 80. gados. Ko Caterpillar piedāvāja? Traktorus, kas bija 10 miljonus dolāru vērti.

DuPont. 1989. gadā firma Irākai pārdeva īpaši pārstrādātu eļļu, ko varēja izmantot kodolprogrammā, par 30 tūkstošiem ASV dolāru.

Kodak. 1989. gadā šī firma pārdeva tehniku, ko Irāka izmantoja savā raķešu programmā, par 172 tūkstošiem ASV dolāru.

Hughes Helicopter. 1983. gadā Irāka no šīs firmas saņēma 60 helikopteru un tos tūlīt pārkārtoja, lai varētu izmantot militārām vajadzībām.

Laikā no 1985. gada līdz 1990. gadam ASV Tirdzniecības departaments ļāva Irākai pārdot divējādās lietošanas tehnoloģiju 1,5 miljardu dolāru vērtībā, sākot ar ķīmiskiem un bioloģiskiem komponentiem un beidzot ar datoriem un ar tehniku, ko var izmantot ieroču, to skaitā arī kodolieroču sistēmās. Tajā pašā laikposmā Irāka no Amerikas saņēma ari lidmašīnas, helikopterus un to detaļas par 308 miljoniem ASV dolāru.

Tomēr Amerika darīja daudz, daudz vairāk. Ta Sadāmam Husei- nam ne tikai sniedza palīdzību ķīmisko, bioloģisko un kodolieroču ražošanā. Reigana un Buša laikā Baltais nams darīja visu iespējamo, lai Irākas diktators varētu kļūt vēl stiprāks.

Augsti stāvošas personas Amerikas Bruņotajos spēkos laikrakstam The New York Times 2002. gada augustā atklāja daudz ko par to, kā Amerika bija palīdzējusi Irākai. "Puiši" Vašingtonā uzskatīja, ka tas būtu vienkārši lieliski, ja viņi Irākai sniegtu izlūkdienestu sarūpēto informāciju, ja palīdzētu Bagdādei izplānot karu pret irāņiem. Tajā brīdī viņi lieliski zināja, ka Irāka karā ar Irānu jau bija izmantojusi ķīmiskos ieročus un turpinās to darīt.

Saprotiet, ASV valdība bija nolēmusi, ka Irāka nedrīkst zaudēt karā ar Irānu, jādara viss "likumīgais", lai nodrošinātu trakā Sadāma Huseina uzvaru. Reigans pat parakstīja valsts drošības direktīvu, kurā tika apstiprināts šis solījums.

Direktīvu - jāpiebilst - sarakstīja Hauards Teičers, toreiz viņš bija Reigana Valsts drošības padomes loceklis. 1995. gadā ar zvērestu viņš atklāja vēl šo to par Amerikas iesaisti Irākas un Irānas karā:

"CIP direktors Keisijs personīgi vadīja procesu, kas nodrošināja Irāku ar pietiekamu daudzumu ieroču, munīcijas un transporta līdzekļu, lai uzvarētu karā ar Irānu. Atbilstoši tai [Valsts drošības direktīvai] Amerikas Savienotās Valstis aktīvi atbalstīja Irākas cīņu, nodrošinot ar miljardiem dolāru aizdevumu un ASV militārā izlūkdienesta informāciju un padomu, kā arī rūpīgi pārbaudot ieročus, ko Irākai pārdeva citas - trešās valstis, lai pārliecinātos, ka Irākas rīcībā ir visi nepieciešamie ieroči." «

īpaši interesanta bija viena no šīm "trešajām valstīm". Iedomājieties, kāds šoks bija brīdī, kad mēs uzzinājām, ka labie un despotiskie draugi Saūda Arābijā "nejauši" irākiešiem nosūtījuši 300 ASV ražotas MK-84 bumbas, katru 2000 mārciņas smagu. Lielākoties gan Reigana dresētāji pārliecinājās, ka ieročus var nosūtīt caur citām valstīm tā, lai pat gailis pakaļ nedziedātu.

Runa nebija tikai par prezidenta dresētājiem. Reigans un Bušs nolēma piedalīties arī personīgi. Teičera liecībā bija pateikts vēl, lūk, kas:

"1986. gadā prezidents Reigans Sadāmam Huseinam nosūtīja slepenu vēsti, liekot Irākai aktīvāk piedalīties gaisa karā un Irānas bombardēšanā. Šo vēsti irākiešiem paziņoja viceprezidents Bušs. Vispirms viņš to darīja zināmu Ēģiptes prezidentam Mubarakam, bet Mubaraks - Sadāmam Huseinam."

Arī pēc tam, kad Sadāms izmantoja masu iznīcināšanas ieročus, lai slepkavotu savas valsts iedzīvotājus (Bušs un draudziņi tagad par to ir tik ļoti sašutuši, lai gan sašutums nāk ar 15 gadu nokavēšanos), Reigana administrācija nelikās traucēta. ASV Kongress centās Hu- seina valstij uzlikt sankcijas, bet ko darīja Baltais nams? Tas šo domu apturēja. Kāpēc? Atslepenotos Valsts departamenta dokumentos redzams, ka Baltais nams raizējās par iespēju, ka ekonomiskas sankcijas varētu kaitēt amerikāņu kompāniju izredzēm tad, kad pēc Irānas un Irākas kara pabeigšanas būs vajadzīga "pamatīga pēckara rekonstrukcija".

Masu iznīcināšanas ieroči? O jā, kādreiz Sadāmam Huseinam tādi bija. To mēs varējām uzzināt, vienkārši aplūkojot rēķinus un saskaitot peļņu, kas ieripoja Reigana un Buša atbalstītāju bankas kontos.

Trešais vopers - šoreiz ar speķi: "Irāka ir saistīta ar Osamu bin Ladenu un ar Al Oaedal"

Nepietika ar to vien, ka Sadāma Huseina rīcībā bija kodolbumba, nervu gāze un pudelē glabāts mēris. Nu izrādījās, ka Sadāms Huseins draudzējas ar visu teroristu "ciltstēvu", ar pašu Osamu bin Ladenu! Esmu pārliecināts, ka arī tu, lasītāj, domāji gluži to pašu, ko es, kad mēs to uzzinājām: "Vai situācija var kļūt vēl sliktāka? Kad mēs tiksim vaļā no šī Sadāma?"

Dažu stundu laikā pēc 11. septembra uzbrukuma ASV aizsardzības sekretārs Donalds Ramsfelds jau bija nolēmis, kas ir vainīgs. Viņš vismaz bija izlēmis, ko vēlas sodīt. Telekompānija CBS ziņoja, ka Ramsfelds meklē visu iespējamo informāciju par uzbrukumu. Kolēģiem viņš lika "meklēt iespējami daudz informācijas, savākt to masveidā, vienalga, vai tajā kaut kas ir vai nav saistīts ar uzbrukumu". Viņa rīcībā tajā brīdī jau bija izlūkdienesta informācija, kurā bija norādīta saikne ar Osamu (Ramsfelds viņu vienmēr sauca "Usama"). Aizsardzības sekretāram ar to vien nepietika, jo viņam prātā bija citi mērķi. Viņš vēlējās iegūt tādu informāciju, "ar kuru pietiktu, lai uzbruktu ari S. H. [Sadāmam Huseinam], ne vien U. B. L. [93] ".

Es saku - K.P.M.K.! [94]

Osama, tu saki - Usama, un Ramsfelds pasaka maģisko vārdiņu "Sadāms". Tūlīt pat arī visi pārējie saka to pašu vārdiņu. Atvaļinātais ģenerālis Veslijs Klārks reiz teica, ka 11. septembrī un vairākas nedēļas pēc tam viņam zvanījuši "domāšanas tanku" pārstāvji un arī Baltā nama pārstāvji. Klārks toreiz uzstājās CNN kā eksperts, un visi zvanītāji viņu lūdza "saistīt" 11. septembri un Sadāmu Huseinu. Klārks pateica, ka viņš tā izdarīs, ja kāds sniegs pierādījumus. Nevienam to nebija.

Bušs un viņa kolēģi 2002. gada rudenī, tātad laikā pirms kara, nepārtraukti atkārtoja šo apgalvojumu, bet viņi nekad neminēja neko konkrētu (to, ko mēs, pārējie, sauktu par "faktiem"). Sacītais bija pavisam vienkāršs, to visi varēja atcerēties. Bušs braukāja pa visu Ameriku, uzstājās Republikāņu partijas kandidātu manifestācijās un piepildīja amerikāņu prātus ar nepatiesu domu par saiknēm starp Sadāmu un Osamu. Lūk, meli, kādus prezidents pauda tikai vienas nedēļas laikā.

2002. g. 28. oktobrī Alamogordo pilsētā Ņūmeksikas štatā: "Šis cilvēks [Huseins] ir cilvēks, kas necieš Ameriku. Šis ir cilvēks, kam bijuši kontakti ar Al Qaeda."

2002. g. 28. oktobrī Denveras pilsētā Kolorādo štatā: "Tas ir apdraudējums Amerikai, un tas ir apdraudējums mūsu draugiem. Viņš ir vēl lielāks apdraudējums tagad, kad esam uzzinājuši, ka viņš jau atkal ļoti vēlas izstrādāt kodolieroci. Viņam ir saites ar Al Qaeda."

2002. g. 31. oktobrī Aberdīnas pilsētā Dienviddakotas štatā: "Šis ir cilvēks, kas necieš to, ko mēs pārstāvam. Viņam, tāpat kā Al Qaeda, nepatīk tas, ka mēs mīlam brīvību. To, lūk, viņš nevar paciest. Tas ir cilvēks, kam bijuši kontakti ar šiem neskaidrajiem teroristu tīkliem."

2002. g. 1. novembrī Portsmutas pilsētā Ņūhempšīras štatā: "Tada ir šī cilvēka daba. Mēs zinām, ka viņam ir saites ar Al Qaeda."

2002. g. 2. novembrī Tampas pilsētā Floridas štatā: "Mēs zinām, ka viņam bijuši kontakti ar Al Qaeda."

2002. g. 3. novembrī Sentpolas pilsētā Minesotas štatā: "Tas ir cilvēks, kam bijuši kontakti ar Al Qaeda. Tas ir cilvēks, kas mūs apdraud ļoti nopietni un daudzos veidos, bet padomājiet tikai par vienu no šiem veidiem: viņš ir tāds puisis, kam nekas nepatiktu labāk kā teroristu apmācīšana un apbruņošana tā, lai tie varētu uzbrukt viņa lielākajam ienaidniekam, bet neatstātu pirkstu nospiedumus. Šis vecis apdraud visu pasauli."

2002. g. 4. novembri Sentluisas pilsētā Misūri štatā: "Šis ir cilvēks, kas ienīst Ameriku un mūsu uzskatus. Šis ir cilvēks, kas ienīst dažus no mūsu tuvākajiem sabiedrotajiem. Šis ir cilvēks, kam bijuši kontakti ar Al Qaeda."

2002. g. 4. novembrī Bentonvilas pilsētā Ārkanzasas štatā: "Lūk, cilvēks, par kuru mums jādomā. Tas ir cilvēks, kas ienīst Ameriku, viņš ienīst mūsu draugus, viņš nespēj paciest mūsu uzskatus. Viņam bijuši kontakti ar Al Qaeda."

2002. g. 4. novembrī Dalasas pilsētā Teksasas štatā: "Tas ir cilvēks, kas nevar paciest Ameriku, viņš necieš mūsu pārliecību, viņš necieš mūsu tuvākos draugus un sabiedrotos. Tas ir cilvēks, kam ir saites ar Al Qaeda."

Gadījumā, ja kāds šo domu bija palaidis garām, Bušs to atkārtoja runā "Stāvoklis mūsu valstī" 2003. gada 28. janvārī: "Liecības no izlūkdienestiem, no slepenām komunikācijām un no arestētām personām apstiprina, ka Sadāms Huseins palīdz teroristiem, viņš pasargā tos, un to vidū ir arī Al Qaeda dalībnieki." Tā apgalvoja Bušs.

Tūlīt pēc minētās runas telekompānija CBS veica aptauju, kurā konstatēts, ka atbalsts ASV uzbrukumam Irākā bija pieaudzis.

Pēc nedēļas, 5. februārī, Buša apgalvojumus atkārtoja valsts sekretārs Kolins Pauels, uzstādamies ANO Drošības padomē. Garas prezentācijas laikā Pauels vispirms apgalvoja, ka Irāka atkārtoti nav pakļāvusies ieroču inspektoru prasībām, bet tad viņš sāka runāt par saikni starp Sadāmu un Osamu: "Vēlos pievērst jūsu uzmanību faktam, ka pastāv, iespējams, daudz ļaunākas saites starp Irāku un Al Qaeda tīklu, tās ir saites, kas apvieno klasiskas terorisma organizācijas un modernus slepkavības paņēmienus."

Tomēr Buša valdības "pierādījumi" jau tobrīd sāka smirdēt kā bojāta gaļa. Februāra pirmajā nedēļā raidorganizācija BBC no Lielbritānijas izlūkdienestiem saņēma ziņojumu, kurā bija teikts, ka saišu starp Sadāmu un Osamu nav. Šie ļaundari centās veidot draudzību, bet, gluži tāpat kā televīzijas raidījumos, kuros divi cilvēki viens otru satiek pirmo reizi, abi kungi viens otru vienkārši ienīda. Ziņojumā bija teikts, ka bin Ladena "nolūki ideoloģiskā nozīmē konfliktē ar mūsdienu Irāku".

Bušs un viņa komanda apgalvoja ari to, ka Al Qaeda pieder fabrika Irākas ziemeļos, kurā tiek ražota inde un sprāgstvielas, un ka Sadāms piesedz šīs fabrikas darbību. Ta ir teritorija, kuru kontrolēja kurdi un virs kuras jau kopš pagājušā gadsimta 90. gadu sākuma debesīs patrulēja amerikāņu un britu kara lidmašīnas. Sadāms Irākas ziemeļiem netika klāt, bet mēs gan tur rīkojāmies. Iestāde, par kuru Bušs runāja, patiesībā piederēja kareivīgai fundamentālistu grupai Ansar al Isalam, tās vadonis jau bija pateicis, ka Sadāms Huseins ir "ienaidnieks". Liela grupa žurnālistu no daudzām pasaules valstīm apmeklēja nometni un ātri vien konstatēja, ka nekādus ieročus tur neviens neražo.

Bet tas nebija svarīgi. Prezidents to bija pateicis, tāpēc acīmredzot tā bija taisnība. Vopers nostrādāja tik labi, ka laikā pirms kara Irākā sabiedriskās domas aptaujās bija redzams, ka turpat vai puse amerikāņu uzskatīja, ka Sadāmam Huseinam bijušas saites ar Osamu bin Ladenu. Vēl pirms Buša runas "Stāvoklis mūsu valstī" 2003. gadā, vēl pirms tam, kad Pauels Apvienoto Nāciju Organizācijai pastāstīja par "pierādījumiem" par Sadāmu un Osamu, mediju firma Knight-Ridder veica aptauju, kurā konstatēts, ka puse atbildētāju nepamatoti uzskata, kā'vismaz viens, ja ne vairāki 11. septembra uzbrucēji bijuši Irākas pilsoņi. Nebija pat nepieciešams Bušam tā kaut ko apgalvot.

Buša administrācijai izdevās izplatīt vienus no briesmīgākajiem meliem visā pasaules vēsturē: amerikāņu prātos tika sajaukts Sadāms ar Osamu. Ja jau tauta sākusi ticēt, ka arī Sadāms ir piedalījies gandrīz trīs tūkstošu cilvēku noslepkavošanā uz amerikāņu zemes, - nu, arī tad, ja būs izrādījies, ka apgalvojums par masu iznīcināšanas ieročiem bijis kārtīgs vopers, tomēr, vienalga, tauta būs gatava pacelt karogus un sūtīt zaldātus uz Irāku.

Šis, bez šaubām, ir vopers, ar kuru saistās vēl viena problēma blakus tam apstāklim, ka tie ir ciniski un rūpīgi pārdomāti meli. Fakts ir tāds, ka Osama bin Ladens Sadāmu Huseinu uzskata par bezdievi. Huseina grēks ir tāds, ka viņa vadītā Irāka bija laicīga, nevis reliģiska valsts, tā nebija musulmaņu valsts, kuras vadībā ir fanātiski musulmaņu garīdznieki. Sadāma laikā Bagdādē bija baznīcas, mošejas un pat viena sinagoga. Huseins apspieda un nogalināja tūkstošiem un tūkstošiem šiītu musulmaņu tikai tāpēc, ka tie apdraudēja viņa sekulāro valdību.

Galvenais iemesls, kāpēc Sadāms un Osama nav labi draugi un kāpēc Bušu ģimenei Sadāms vairs nepatīk, ir viens un tas pats, proti - Kuveitas okupācija. Bušu ģimene un tās draugi bija noskaitušies tāpēc, ka Sadāms apdraudēja mūsu naftas resursu drošību Persijas līcī. Osama bija nikns tāpēc, ka invāzijas rezultātā Saūda Arābijā ieradās ASV karaspēks. Saūda Arābijā ir arī musulmaņu svētās pilsētas. Lūk, kāpēc bin Ladens uz mums ir noskaities, un tas viss ir Sadāma dēļ!

Sadāms un Osama ir nikni ienaidnieki, no savstarpējā naida viņi nespētu atteikties pat tad, ja tas nozīmētu kopīgu cīņu pret ASV. Atteikšanās no kopīgas iespējas iznīcināt lielo sātanu Bušu? Tas nu gan ir MILZĪGS ienaids.

Ceturtais vopers - ar skābiem gurķiem un sīpoliem: "Sadāms Huseins ir ļaunākais cilvēks pasaulē!"

Labi. Viņš ir slikts cilvēks. Viņš patiesi ir slikts cilvēks. Kurdus viņš noindēja ar gāzi, irāņus nogalināja ar gāzi, šiītus mocīja, sun- nītus mocīja, ļāva tautai mirt badā un ciest briesmīgu trūkumu, kamēr pats iekasēja naudu un savās pilīs nodrošināja visu, kas vien varēja likties vēlams (pat trakajiem - saviem pieaugušajiem dēliem iegādājās zoodārzu).

Tas viss ir groteski, pasaulei ir visas tiesības nolādēt Sadāmu Huseinu un atbalstīt jebkurus irākiešu tautas centienus atbrīvoties no viņa.

Taču Amerikas Savienotās Valstis ne brīdi nepievērsa ne mazāko uzmanību tam, kā diktators Sadāms izturējās pret saviem iedzīvotājiem. Amerika nekad par tādām lietām neraizējas. Mums patīk diktatori. Viņi mums palīdz dabūt to, ko vēlamies, un lieliski nodrošina to, ka viņu valstis kļūst par pakalpiņiem, kas klanās mūsu globālo uzņēmējdarbības interešu priekšā.

Mūsējā vēsture ir gara un lepna, mēs nereti esam atbalstījuši nenormālus diktatorus un viņu režīmus, ja vien tas mums palīdzējis pārvaldīt visu pasauli. Jau esam pieminējuši labos draugus no Saūda Arābijas, esam runājuši par Sadāmu, taču ir arī citas vietas, kurās mēs lepni esam darbojušies.

Kambodža. Amerikas Savienotās Valstis pagājušā gadsimta 60. gados slepeni paplašināja karu Vjetnamā tā, lai tas notiktu ari Kambodžā. Valsts tika gandrīz pilnīgi iznīcināta, un tad amerikāņi mierīgi noraudzījās, kā varu pārņēma Pols Pots un viņa Khmer Rouge organizācija. Pols Pots bija traks, bet Amerika viņu atbalstīja tikai tāpēc, ka viņš apgalvoja, ka ir pretinieks Vjetnamas komunistiem, kas nupat varenajiem amerikāņiem bija uzdāvinājuši totālu sakāvi. Pols Pots pārņēma varu un nogalināja miljoniem Kambodžas iedzīvotāju.

Kongo/Zaira. CIP ātri izveidoja attiecības ar Mobutu Ses-Seku, un tā sākās baisas vardarbības gadi, kas turpinās joprojām. Patriss Lumumba bija nacionālists, un amerikāņus tas baidīja. ASV palīdzēja Mobutu pārņemt varu, Amerika pārraudzīja atentātu, kura rezultātā Lumumba gāja bojā, un amerikāņi tad palīdzēja apspiest tautas sacelšanos. Mobutu kļuva par diktatoru. Politiskas aktivitātes tika aizliegtas, ļaudis tika nogalināti. Mobutu valdīja savā valstī līdz pat 1990. gadam, viņu nepārtraukti atbalstīja Amerikas Savienotās Valstis (un, jā, arī tie draņķīgie franči). ASV valdības lāva Mobutu izraisīt krīzes arī kaimiņvalstīs Āfrikā.

Brazīlija. Brazīlieši par savu prezidentu izraudzījās Zuanu Go- lartu; viņš bija mazliet kreiss, viņš nekādā gadījumā nebija tas, kuru Vašingtona vēlējās redzēt Dienvidamerikas lielākajā valstī. Golarts apliecināja atbalstu Amerikas Savienotajām Valstīm tad, kad notika raķešu krīze Kubā, taču viņa dienas bija skaitītas. Amerikas Savienotajām Valstīm draudzīgs diktators patīk labāk nekā demokrātiska valsts. Vašingtona Brazīlijai uzspieda apvērsumu, tā rezultātā valstī nākamos 15 gadus valdīja terors, cilvēku mocīšana un slepkavības.

Indonēzija. Šī valsts Āzijas dienvidaustrumos ir tuva Amerikas sabiedrotā, arī tajā ir represīva valdība. Indonēzija ir tā valsts pasaulē, kurā dzīvo vislielākais skaits musulmaņu. 1965. gadā notika apvērsums pret demokrātiski ievēlētu prezidentu. Apvērsumu veicināja ASV valdība, tā kārtējo reizi atdeva varu militārai diktatūrai. Ģenerālis Suharto ar dzelzs roku kontrolēja valdību, kas pastāvēja nākamos 30 gadus. Pēc Suharto nonākšanas pie varas dzīvību zaudēja apmēram pusmiljons Indonēzijas iedzīvotāju, bet tāpēc vien Amerikas Savienotās Valstis neatteicās no atbalsta

tad, kad Indonēzija nelikumīgi okupēja Austrumtimoru. Toreiz gāja bojā vēl kādi 200 tūkstoši iedzīvotāju.

Var, protams, minēt vēl daudz, daudz vairāk piemēru, sākot ar diktatoriem, ko mēs atbalstījām, un beidzot ar demokrātiskām valdībām, kurās mēs radījām haosu vai no kurām atbrīvojāmies pavisam (Gvatemala un Irāna 50. gados un Čīle 70. gados - arī tur redzams, cik ļoti mēs, amerikāņi, mīlam brīvību, jo mēs visos trijos gadījumos tur palīdzējām ieinteresētajām aprindām izdarīt apvērsumu pret valsts galvu, ko bija izvēlējušies viņa valsts pilsoņi).

Mūsdienās Amerikas mīļākā diktatūra ir Ķīna. Tur valda ļaudis, kas ļoti ierobežo mediju darbību, internetu, strādnieku tiesības, reliģijas brīvību un jebko, kas atgādina brīvu domāšanu. Ķīnā ir juridiska sistēma, kas pilnībā ignorē likuma varu un ir neticami korumpēta. Līdz ar to tā ir lieliska valsts, kurā amerikāņiem izvērsties ar uzņēmējdarbību. Ķīnā, piemēram, ir vairāk nekā 800 Ketitucky Fried Chicken restorānu. [95] Tur ir kādi 400 Makdonaldi un 100 Pizza Hut picas restorāni. Firmai Kodak drīz vien piederēs monopols foto- filmiņu pārdošanā.

Nav jau tā, ka daudzās firmas, kas darbojas Ķīnā, preces pārdod tikai ķīniešiem. Amerikas un Ķīnas tirdzniecības bilance nav sabalansēta - tā ir 103 miljardus dolāru Ķīnai par labu, nekad pasaules vēsturē divu valstu tirdzniecībā nav pieredzēts tik liels deficīts. Mēs importējam sešreiz vairāk preču nekā eksportējam. Firma Wal-Mart viena pati pērk ķīniešu eksportpreces 12 miljardu dolāru vērtībā, un tas nozīmē, ka jau šī firma ir viens no lielākajiem Ķīnas tirdzniecības partneriem. Aiz tās atrodas gan Krievija, gan Lielbritānija.

Ķīnā darbaspēks ir gan lēts, gan valsts pārvaldīts, tā ir situācija, ko labprāt izmanto arī daudzi citi uzņēmumi, sākot ar General Motors un beidzot ar Boeing. Vispār - novelc bikses, paskaties, kas rakstīts uz etiķetes. Atskrūvē televizora kasti. Varbūt novelc bikses, kamēr skrūvē televizoru. Ķīna no eksporta pelna milzīgi daudz naudas, savukārt amerikāņu kompānijas tur sev nodrošina ļoti lielu peļņu. Tajā pašā laikā Amerikas tautsaimniecībā ir smagas problēmas. Ko teikt par ķīniešiem? Viņi to vien gaida, ka Ķīnas pārvietojamie slepkavības aparāti viņus sagrābs un nogalinās.

"Atbrīvot tautu no represīva režīma" - ja tādi ir kritēriji, lai iebruktu citā valstī, tad, vai dieniņ, tūlīt pat jānodrošina obligātais militārais dienests katram vīrietim un katrai sievietei, kam ir pāri par astoņpadsmit gadiem, jo mums būs ārkārtīgi daudz darba. Esam jau iebrukuši Irākā, lai "atbrīvotu irākiešus". Kāpēc neturpināt citās valstīs, kurās mēs situāciju sen jau esam salaiduši dēlī? Varbūt atgriezīsimies Afganistānā un tad tālāk dosimies uz Mjanmu, Peru, Kolumbiju, Sjerraleoni. Ar laiku nonāksim vietā, kurā vismaz valsts nosaukums izklausās jauks, - Ziloņkaula krastā jeb Kotdivuārā.

Pirms kara Irākā, kad tauta tika piemuļķota ar nebeidzamu vo- peru gūzmu, doma par "Irākas tautas atbrīvošanu" vienmēr tika pievienota kā sekundāra piedeva. Nekad tas nebija galvenais paskaidrojums, kāpēc mums uz līdzenas vietas jādodas karot. Kāpēc? Tie, kuri lemj par mūsu karošanu, acīmredzot neko daudz neraizējas par ļaužu atbrīvošanu no represīva režīma. Ja viņi par to domātu, tad mums nāktos sadot pa bieti vai pusei pasaules. Nē, runa ir par "mūsu drošību" un - viņiem tas ir vēl svarīgāk - par "mūsu interesēm". Mēs visi zinām, ka "mūsu interesēs" ir tikai mūsu labā dzīve, par citiem mēs nedomājam. Mēs nedalāmies savā bagātībā, vienalga, vai runa ir par naudu vai par ideoloģiju. Mēs sargājam sevi, mēs vairojam savu bagātību. To var viegli ieraudzīt jebkurā valsts jomā - programmā "no valsts pabalsta uz darbu", lēta darbaspēka izmantošanā, mūsu nebeidzamajā mīlestībā pret diktatoriem, atteikumā dzēst parādus trešās pasaules valstīm. Tautas atbrīvošana - tas jau izklausās gana jauki, bet vai tāpēc vērts mirt? Nu nē. Tas noteikti nav ne kapeikas vērts, ja runa ir par mūsu naudu. Lēta degviela, lēts apģērbs, lēti televizori? Jā, tieši to mums vajag visvairāk.

Pauls Volfovics ir profesionāls kara kūrējs un Buša padomdevējs, taču pat viņš jutās spiests atzīt patiesību, kad viņu 2003. gadā intervēja žurnāls Vanity Fair. Lūk, ko viņš atzinis (teksts ņemts no Aizsardzības departamenta stenogrammas):

"Gribu pateikt patiesību. Mēs nolēmām, ka jautājums, par kuru visi varēs vienoties, ir jautājums par masu iznīcināšanas ieročiem. Iemesls tam lielā mērā saistās ar ASV valdības birokrātiju. [..] Vienmēr pastāvējuši trīs galvenie rūpju cēloņi. Pirmais ir masu iznīcināšanas ieroči, otrs - atbalsts terorismam, un trešais ir noziedzīgais veids, kā Irākas valsts izturas pret saviem pilsoņiem. Laikam gan jāatzīst, ka ir arī ceturtais cēlonis - tas ir svarīgāks par iepriekš minētajiem. Tās ir saiknes starp pirmajiem diviem cēloņiem. Kas attiecas uz trešo cēloni, kā jau teicu - tas ir iemesls, lai palīdzētu irākiešiem, bet tas nav iemesls, kāpēc būtu jāapdraud amerikāņu jauniešu dzīvība, katrā gadījumā ne tik lielos apmēros, kādos mēs to izdarījām."

Dzīves apdraudējums nebija tā vērts? Tad kāpēc mēs tā rīkojāmies?

Tiesa, Volfovics bija aizmirsis par oficiālo scenāriju. Nekādi masu iznīcināšanas ieroči netika atrasti, tajās Irākas daļās, kuras kontrolēja Sadāms Huseins, nekad neieradās neviens cilvēks no Al Qaeda. Nebija pierādāms apgalvojums, ka Sadāms apdraud Amerikas drošību, un tad Buša valdība un tās klēpja sunīši medijos ātri pārkārtoja voperu kārtību. "Nē, saprotiet - mūsu mērķis nebija atrast kodolieročus, mēs tur ieradāmies, lai atbrīvotu Irākas tautul Hm, jā… nu tāpēc mēs bombardējām Irāku un turp nosūtījām 150 tūkstošus kareivju."

Reizēm ātrās ēdināšanas restorānā personāls sajauc tavu voperu ar kāda cita klienta voperu, vai ne? Tad jālemj, vai mierīgi apēst šo atšķirīgo voperu vai arī doties atpakaļ pie letes un saņemt to, kas bija pasūtīts.

Kad kļuva skaidrs, ka sākotnējie kara "pamatojumi" balstījušies uz meliem, jaunais vopers ļāva Demokrātu partijas pārstāvjiem un liberālajiem amerikāņiem, kas atbalstīja karu Irākā, atrast jaunu aizbildinājumu. Kā viņi varēja būt tik stulbi, kā viņi varēja noticēt Buša apgalvojumiem par masu iznīcināšanas ieročiem un par saikni ar 11. septembra notikumiem? "Nebijām mēs stulbi, nē - paskaties, cik daudz masu kapu esam atraduši. Tāpēc mēs atbalstījām karu - mēs vēlējāmies pārtraukt brutālās represijas!" Tāds ir Demokrātu partijas kaujas sauciens.

Jā, jā. Atkārto šo domu vēl divas reizes, paklikšķini ar papēžiem, pasaki sev, ka nav citas tādas vietas kā mājas, kā mājas, kā mājas. [96] Tieši to mēs arī piedāvājām irākiešiem - mazu mūsmāju gabaliņu.

Amerikāņu dzīves stils, demokrātija. Tāpēc mēs tur esam. Un to mēs viņiem piedāvājam.

Nesen televīzijā noskatījos interviju ar irākiešu sievieti, kas atbalsta amerikāņus un skolā māca angļu valodu. Viņa teica - kopš amerikāņu invāzijas situācija kļuvusi tik briesmīga, ka viņa reizēm pat vēloties, kaut Sadāms atkal būtu Irākas valdnieks. Šķiet, viņa ne tuvu nav vienīgā, kas tā domā. Divi gadu desmiti, kuru laikā jāpārcieš brutāla diktatūra, un tad 90 dienas pēc tam, kad ierodas amerikāņi, tauta sapņo par Sadāma atgriešanos. Cik slikti mēs tur vispār esam uzvedušies?

Liekas, ka satrakoti garīdznieki ir aizpildījuši vakuumu, ko atstāja Sadāms. Irākā pienācis laiks visiem pateikt: "Lūk, jaunais boss. Tas ir tāds pats kā iepriekšējais boss." Buša valdība atkārtoti atlikusi valsts grožu atdošanu atbrīvotās irākiešu tautas rokās. Kāpēc?

Tas ir tāpēc, ka Bušs labi zina - ja Irākā šodien notiktu vēlēšanas, tauta demokrātiski nobalsotu, ka demokrātija jāpārtrauc. Ta valsti atdotu kādam fundametālistam ar putām uz lūpām. Sievietes jau tagad riskē ar dzīvību, ja neapklāj visu augumu. Ja kāds pārdod alkoholu vai demonstrē filmas, viņam draud nāvessods. Urā! Brīvība! Demokrātija! Atbrīvošana!

Kā man gribas zināt, kuru tautu mēs atbrīvosim nākamreiz!

Piektais vopers - ar frī kartupeļiem (un amerikāņu sieru): "Franči nav mūsu pusē, iespējams, viņi ir mūsu ienaidnieki!"

Ja tu, cilvēks, nepārtraukti un nekontrolēti melo, tad ir viena no vairākām iespējām. Reizēm tu stāsti tik daudz melu, ka aizmirsti, kurus melus patlaban stāsti un kuri tev būtu jāstāsta. Kam tu to stāsti? Varbūt tu viņam to jau pastāstīji? Varbūt pirms tam tu to pastāstīji mazliet atšķirīgi? Tad tev jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu konsekvenci stāstītajā. Tad visi, kas nav piedalījušies nepārtrauktajā melošanā, jāpārliecina, ka tiek stāstīta taisnība. Ar laiku tu tik ļoti apjūc, ka vienīgais atlikušais variants būs… uzvelt vainu kādam citam.

Uz skatuves parādās Francija.

Ja vajadzīgs grēkāzis, ja kādam pārnestā nozīmē vajadzīgs pēriens, tad neviena valsts pasaulē nav piemērotāka par Franciju. Buša gudrinieki izvēlējās Franciju, sāka apgalvot, ka tur pastāv "viltīgu ze- biekstu ass". Tas viss tika darīts, lai novērstu amerikāņu uzmanību, lai viņi neredzētu īstās žurkas, kas darbojas Vašingtonā. Francijā valdība nolēma nesteigties ar atbalstu karam Irākā. Franči centās pārliecināt amerikāņus, ka ieroču inspektoriem jāļauj veikt savus uzdevumus. Francijas ārlietu ministrs Dominiks de Villipēns kara sākumā uzstājās Apvienoto Nāciju Organizācijā un pateica nopietnus vārdus:

"Nekļūdieties, izvēle tiešām saistās ar divām vīzijām par pasaules kārtību. Ir tie, kuri izvēlas izmantot ieročus; viņi uzskata, ka sarežģījumus pasaulē var novērst ar ātru un preventīvu rīcību. Mēs savukārt piedāvājam pārliecinātu rīcību ilgākā laika posmā. Lai panāktu drošību, jāņem vērā visas problēmas dimensijas, ieskaitot daudzās krīzes un to dažādās šķautnes, arī kultūru un reliģiju. Starptautiskajās attiecībās nav iespējams veidot ilgstošus sakarus, ja nenotiek dialogs, ja otra puse netiek cienīta, ja netiek saprasta jautājuma steidzamības būtība, ja netiek ievēroti principi. Tas it īpaši attiecas uz demokrātiskām valstīm, tām jārāda piemērs. Ja mēs to visu ignorējam, tad riskējam ar pārpratumiem, situācijas radikalizēšanu un nepārtraukti pieaugošu vardarbību. Jo vairāk tā ir Tuvajos Austrumos, kur pastāv seni strīdi un konflikti. Tieši stabilitātei šajā reģionā jābūt mūsu galvenajam mērķim."

Pirmā Persijas līča kara laikā Amerikas Savienotās Valstis veiksmīgi izveidoja spēcīgu sabiedroto koalīciju. Kad notika kara otrā versija, valstis lielākoties nebija vairs tik ļoti gatavas atbalstīt karu. Bušs un viņa gudrie diplomāti spēja izveidot tikai "rīcībai gatavo koalīciju", kurā iesaistījās 49 valstis; tā nebija īpaši plaša, tā nebija īpaši biedējoša. Lielākoties tajā ir valstis (Tonga, Azerbaidžāņa, Palau), kuras Apvienoto Nāciju Organizācijas volejbola spēļu laikā komandās vienmēr tiek iesaistītas pēdējās un kuras NEKAD netiek aicinātas uz skolas izlaiduma ballīti. Pat to izmisušie brālēni nav gatavi tās uzaicināt. Tās ir nožēlojami pateicīgas par jebkuru uzaicinājumu (sk. sesto voperu).

Varētu domāt - ja tiešām būtu iemesls ticēt, ka Sadāms Huseins veido milzīgu masu iznīcināšanas ieroču arsenālu, ja tiešām viņš iebruktu citā valstī, tad ievērojami lielāks skaits valstu piedalītos nenormālā cilvēka apturēšanā. Tas īpaši sakāms par tām valstīm, kuras atrodas tuvu Irākai.

Frančiem opozīcija pret šo karu dārgi maksāja. Nekādā gadījumā lēmums nepaklausīt Amerikas Savienotajām Valstīm nepaliks bez sekām. Vismaz neviena valsts nedrīkst klaji pavēstīt, ka amerikāņi ir melojuši, it īpaši - ja amerikāņi patiešām ir melojuši. Bušs, viņa politikas autori, viņa runas vīri un sievas - visi sāka uzbrukt frančiem.

Kolins Pauels ir miermīlīgs diplomāts, bet televīzijā viņš apgalvoja, ka "tā bija ļoti grūta situācija, kad otrreiz balsojām par rezolūciju; mēs neuzskatījām, ka Francija ir pret mums izpalīdzīga". Pauelam tika jautāts, vai Francijai nāksies ciest par to, ka tā neatbalstīja Amerikas pozīciju kara jautājumā. Valsts sekretārs mierīgi atbildēja ar vienu vārdu: "Jā."

Donalda Ramsfelda pieeja bija citāda - aizvainojošāka. Jautāts par Eiropas uzskatiem par karu, viņš apgalvoja: "Jūs domājat, ka Eiropa… tā ir Vācija un Francija. Es tā nedomāju. Manuprāt, tā ir vecā Eiropa." (Acīmredzot Ramsfeldam labpatikas par Eiropu (viņš pats to sauc - jaunā Eiropa) runāt kā par kontinentu, kurā atrodas tikai būtiskās koalīcijas dalībvalstis, piemēram, Albānija, Igaunija, Ungārija, Latvija un Slovākija.)

Telekanālā NBC žurnālists Toms Brokavs Bušam jautāja par Francijas prezidentu Žaku Širaku. Bušs: "Nedomāju, ka viņš drīz ciemosies manā rančo." (Širaks noteikti bija izmisis par to, ka viņam nebūs iespējams viesoties Teksasas štata mazpilsētā Kroufordā.)

Tomēr visbargāko sodu nodrošināja nezināms darbinieks Baltajā namā: viņš apsūdzēja senatoru Džonu Keriju (Demokrātu partijas pārstāvis, kas kandidēja uz prezidenta amatu un bija Vjetnamas kara laikā apbalvots) par to, ka senators izskatoties "kā francūzis".

Kongresmenis Džims Sekstons (Republikāņu partijas pārstāvis no Ņūdžersijas) uzrakstīja likumprojektu, kurā paredzēts aizliegums - Francijas kompānijas nedrīkstēs saņemt ASV finansējumu, lai piedalītos Irākas rekonstrukcijā. Kolēģe Džinija Brauna-Vaita (Republikāņu partijas pārstāve no Floridas) izdomāja vēl labāku veidu, kā parādīt frančiem, kāda ir situācija. Viņa uzrakstīja likumprojektu par to, ka Otrā pasaules kara laikā bojā gājušo un Francijā apglabāto

ASV karavīru mirstīgās atliekas pārvedamas atpakaļ uz Ameriku. "Mūsu varoņu mirstīgās atliekas apglabājamas patriotiskā zemē," tā paskaidroja Kongresa locekle. "Viņi nedrīkst atdusēties valstī, kas mums uzgriezusi muguru."

Kāda nevalstiska organizācija, kas cīnās pret nodokļiem, televīzijā demonstrēja reklāmu, kurā runa bija par diviem senatoriem no Republikāņu partijas, kam nelikās pieņemami prezidenta Buša plāni par nodokļu samazināšanu. Reklāmā senatori bija redzami, stāvot blakus plīvojošam Francijas karogam. Teksts bija šāds: "Prezidents Bušs drosmīgi vadīja brīvības spēkus, bet atsevišķi tā sauktie sabiedrotie, piemēram, Francija, centās procesu traucēt. Savukārt Amerikā prezidents Bušs drosmīgi ieteicis nodokļu samazinājumus, kas palīdzēs jaunu darba vietu radīšanā un tautsaimniecības izaugsmes veicināšanā. Taču atsevišķi tā sauktie republikāņi .. cenšas procesu traucēt."

Telekanālā Fox komentētājs Šons Hanitijs skatītājiem teica: "Ja šovasar būtu plānojis atpūtu Francijā, es to būtu atcēlis. Ļaujiet pastāstīt, kāpēc. Brīdī, kad mūsu valstij bija vajadzīga palīdzība, Žaks Širaks centās mūs sagraut, viņš to darīja, savtīgu iemeslu vadīts, un viņa divkosību patlaban es nespēju piedot. Atvainojiet, bet es gribētu pateikt visiem amerikāņiem - nebrauciet uz Franciju, labāk apmeklējiet Lielbritāniju."

Nepagāja īpaši ilgs laiks, un amerikāņi bija pilnīgi gatavi pieņemt šos franču voperus. Francijā ražots vīns tika izliets ielās. Kādā restorānā Ņūdžersijā vīns tika izliets tualetes podā. Ļaudis boikotēja franču restorānus. Atpūtnieku skaits, kas apmeklēja Franciju, saruka par 30 procentiem. ASV Kongresa ēdnīcā frī kartupeļi vairs nesaucās French fries, tie tagad bija Freedom (brīvības) fries. Kongresa ēdnīca gan nebija pirmā, kas mainīja kartupeļu nosaukumu. Pirmais to izdarīja kāds restorāna īpašnieks Ziemeļkarolīnas štatā; viņš savukārt atcerējās centienus Otrā pasaules kara laikā vārdu Sauerkraut (no vācu valodas - skābēti kāposti) aizstāt ar "brīvības kāposti". Restorāni visā Amerikā sekoja šim piemēram. Restorāna Fuddruckers vadības grupas prezidents teica, ka "ikviens klients, kas ienāk Fruddruckers restorānā, pieiet pie letes un pasaka: "Man, lūdzu, brīvības frī!" - parāda patiesu atbalstu tiem, kuri sargā mūsu nozīmīgākos brīvības elementus, to vidū brīvību arī no bailēm".

(Nemaz nerunāsim par brīvību no faktiem - tas, ko Amerikā sauc French fries, īstenībā tika izgudrots Beļģijā.)

Pirms 200 un vairāk gadiem Patriks Henrijs amerikāņu revolūcijas laikā iedvesmoja tautu ar saucienu: "Brīvību vai nāvi!" Mūsdienās viņš patriotismu varētu demonstrēt, tikai citādi nosaucot to, ko pasūta ātrās ēdināšanas restorānā.

Kalifornijā ir ķīmiskās tīrītavas, ko sauc French Cleaners. Tās pieder cilvēkam no Libānas, bet, vienalga, uz vienas tīrītavas sienas kāds uzšņāpa tekstu pret frančiem, savukārt cita French Cleaners celtne tika nodedzināta līdz pamatiem. Sofitel viesnīca Ņujorkā pieder frančiem, tomēr ļoti ātri Francijas karogs viesnīcas priekšā tika aizstāts ar Amerikas karogu. Internetā darbojas www.fromage.com , tas izplata franču sieru. Kompānija saņēma simtiem uzbrūkošu e-pasta sūtījumu.

Lasvegasā notika pasākums, kurā bruņumašīna ar divām mašīnpistolēm un 76 milimetru šauteni tika izmantota, lai iznīcinātu jogurtu un maizi no Francijas, franču vīna pudeles, Perrier firmas minerālūdens pudeles, Grey Goose firmas vodku, Širaka fotogrāfijas, grāmatas par Parīzi un - pats jautrākais - fotokopijas, kurās redzams Francijas karogs. Sinepju ražotājfirma French's Mustard pieder britiem, tie nekavējoties izplatīja paziņojumu, kurā paskaidroja, ka "vienīgais, kas French's Mustard sinepēs ir francisks, ir to nosaukums"!

Pirmo reizi daudzu gadu laikā tās ASV izglītības programmas, kuras nodrošina skolēnu apmaiņu starp ASV un Franciju, nespēja atrast pietiekami daudz ģimeņu Amerikā, kas būtu gatavas uzņemt pie sevis skolēnus no Francijas.

Viens francūzis tomēr izmuka no šī niknuma, viņš Baltajā namā gatavo konditorejas izstrādājumus. Jā, viņš ir francūzis, bet viņam uzticēta prezidenta maltīšu sagatavošana. Jā, Amerika mierīgi var ņirgāties par ilgstošu sadarbību, tā var izliet ļoti daudz dārga vīna, taču Džordžam Bušam tomēr vajadzīga pain au chocolat (šokolādes bulciņa), jo tā viņam dod spēku - "brīvības spēku".

Protams, jāatzīst, ka uzbrukt Francijai - tas nav nekas sarežģīts. Tās pilsoņi pārāk bieži pret mums izturējušies "nepieklājīgi", turklāt Francija, cik var spriest, vienmēr ir kapitulējusi despotu priekšā. Otrā pasaules kara laikā daudzi Francijas pilsoņi varonīgi cīnījās pret vāciešiem, daudzi gāja bojā, taču pati Francija atšķirībā, piemēram, no Krievijas nolēma necīnīties līdz pēdējam spēku izsīkumam. Nē, franči nolēma sadarboties ar vāciešiem, it īpaši tad, kad pienāca brīdis savākt visus ebrejus un komunistus un nosūtīt uz nāves nometnēm.

Vēsturē ir arī pietiekami daudz piemēru par to, ka franči vienkārši nesaprot, kas ir kas. Piemēram, Mažino līnija — pirms Otrā pasaules kara Francija pie robežas ar Vāciju uzbūvēja garu rindu bunkuru, lai pasargātu frančus no uzbrūkošajiem vāciešiem. Vienīgā problēma bija tāda, ka bunkuru durvis bija nepareizajā līnijas pusē. Vācieši iebruka Francijā un pārrāva Mažino līniju ātrāk, nekā varētu pateikt: "Viesmīl, man, lūdzu, vēl vienu porciju smirdīga siera!"

Runa, protams, ir arī vienkārši par greizsirdību. Amerikāņi lielākoties zina, ka vidējais francūzis ir kosmopolīts, viņš ir inteliģentāks par vidējo amerikāni, izlasījis daudz vairāk grāmatu. Mums nepatīk atzīt, ka franči izgudroja kino, automobili, stetoskopu, Braila rakstu neredzīgajiem, fotografēšanu, kā arī (pats būtiskākais izgudrojums) Etch-a-Sketch [97] . Francijā radās apgaismības laikmets, savukārt apgaismības laikmetā lielākoties tika radītas visas idejas un principi, kas ir Amerikas Savienoto Valstu pamatā. Mums nācās noraudzīties, kā frančiem jāstrādā tikai 35 stundas nedēļā, katram francūzim pienākas ne mazāk kā četras nedēļas apmaksāta atvaļinājuma. Mums neatliek nekas cits kā nicīgi pateikt, ka Francijā ir pārāk spēcīgas arodbiedrības, tās nepārtraukti jaucas valsts dzīvē.

Citiem vārdiem sakot, labāku valsti par Franciju grūti iedomāties, ja nepieciešams par kaut ko kasīties. Cik tas bija jautri! Ja tev pieder kabeļtelevīzijas kompānija, kāpēc izdot kaudzi naudas, pētot, vai Irākai tiešām pieder masu iznīcināšanas ieroči? Daudz vienkāršāk taču ir izveidot sižetu par to, ka franči ir briesmīgi draņķi.

Kad melu tīkls sāka jukt, cilvēki atgriezās pie pārdomām par to, kas mums tika stāstīts par frančiem un ko Francija mums nodarījusi.

Izrādās, ka pamatotāk būtu domāt par to, kā Francija mums ir palīdzējusi.

Amerikāņi visbiežāk nevar atcerēties, kura komanda pērn guva uzvaru futbola čempionātā, nemaz nerunājot par to, kā tika dibinātas

Amerikas Savienotās Valstis. Visi zinām stāstu par "tējas tusiņu" [98] , zinām par Pola Revīra pusnakts jājienu [99] .

Toties mums patīk aizmirst, ka neatkarības karā mēs gandrīz noteikti būtu zaudējuši, ja mums nebūtu palīdzējuši franči. Ja kas, tad mums nepatīk atcerēties, ka Pola Revīra tēvs bija… francūzis un viņa uzvārds bija Rivoire. īstenībā amerikāņu kolonistus pamatīgi saniknoja karš starp Franciju un Lielbritāniju, kurā tika izcīnītas tiesības uz Kanādu. Kolonistiem bija jāmaksā lieli nodokļi par pastmarkām un tēju, lai Lielbritānijas karalis varētu samaksāt par karu, kurā kolonijas nemaz nepiedalījās. Kad kolonisti kļuva tik nikni, ka bija gatavi atšķelties no Lielbritānijas impērijas, tad lieliski apzinājās, ka vieniem pašiem viņiem tas nekad neizdosies. Viņi pievērsās Francijai, un franči ar vislielāko prieku bija gatavi piedalīties Lielbritānijas apkaunošanā. Francija mums sūtīja zaldātus, kuģus, 90 procentus izmantotā šaujampulvera, kā arī desmitiem miljonu dolāru.

Karš beidzās Jorktaunas pilsētā, kur Lielbritānijas karaspēks padevās. Viņu karavadoņus pieņēma Džordžs Vašingtons, orķestris spēlēja dziesmu "Pasaule pagriezusies kājām gaisā". Taču īstenībā Lielbritānija padevās nevis amerikāņiem, bet gan frančiem. Francijas jūras flote bija ielenkusi Lielbritānijas spēkus, un kara pēdējā dienā kolonistu bruņotajos spēkos franču bija daudz vairāk nekā amerikāņu.

Francija gandrīz vienmēr bijusi ASV pati labākā draudzene. Gandrīz trešā daļa Francijas ārvalstu investīciju ieguldītas Amerikā. Francija ir ASV piektais lielākais investors, franči dod darbu 650 tūkstošiem ASV iedzīvotāju. Starptautisko cilvēka tiesību deklarāciju sagatavoja komiteja, kuras priekšsēdētāji bija Eleonora Rūz- velta [100] un Renē Kasins no Francijas. Francijai un Amerikai ir netīra kopīga vēsture ne tikai Vjetnamā, bet arī Irākā, jo tur reiz atradās firma, ko sauca Irākas Petrolejas kompānija. Ta piederēja milzīgiem naftas gigantiem no ASV, Lielbritānijas, Nīderlandes un Francijas, un tā ekspluatēja Irākas naftas resursus.

Un tomēr tad, kad sākās procesi Irākā, amerikāņi pret frančiem vērsa visdažādākās apsūdzības par nodevību. Tika apgalvots, ka franči pretojas karam tikai tāpēc, ka viņi vēlas no Sadāma Huseina Irākas gūt ekonomisku labumu. Nē, patiesībā tie bija amerikāņi, kuri pelnīja visvairāk naudas. 2001. gadā ASV bija Irākas galvenā ārējās tirdzniecības partnervalsts, 40 procentus savas naftas irākieši pārdeva tieši amerikāņiem. Šī tirgošanās ar Irākas diktatoru bija sešus miljardus dolāru vērta. Savukārt Francija 2001. gadā saņēma tikai 8 procentus Irākas eksporta. Telekanāls Fox darīja visu iespējamo, lai pierādītu, ka starp Širaku un Sadāmu Huseinu pastāv ciešas saites. Atkal un atkal telekanāla ziņās rādīja vecas bildes, kurās abi vīrieši redzami kopā. Telekanālam nebija svarīgi, ka bildes uzņemtas pagājušā gadsimta 70. gados. Sadāms reiz saņēma goda atslēgu no Detroitas pilsētas Amerikas Savienotajās Valstīs. To gan telekanāls nerādīja. Pagājušā gadsimta 80. gadu sākumā Donalds Ramsfelds viesojās pie Sadāma Huseina Bagdādē un kopā ar diktatoru pārrunāja Irākas un Irānas kara gaitu. Ramsfelds vienā brīdī apkampa Huseinu, bet acīmredzot Fox neuzskatīja, ka šie attēli būtu rādāmi atkārtoti. Fox uzskatīja, ka tie nebūtu rādāmi vispār. Nē, vienreiz tomēr ieraksts tika demonstrēts televīzijā, to izdarīja Opra Vinfrija [101] . Kad viņa demonstrēja kadrus, kuros Ramsfelds mīļi draudzējas ar Sadāmu, publika dzirdami noelsās. Vidējais amerikānis bija pārsteigts un šokēts, uzzinot, ka velns ir mūsu velns. Paldies, Opra!

Cik viegli esam piemirsuši, ka dienu pēc 11. septembra notikumiem tieši franči bija tie, kuri ANO Drošības padomē vadīja debates, nosodot uzbrukumus un pieprasot taisnību tiem, kuri kļuva par upuriem. Žaks Širaks bija pirmais ārvalstu līderis, kas pēc uzbrukumiem ieradās Amerikā un sniedza atbalstu un līdzjūtību.

Patiesa draudzība veidojas tad, kad draugs jūt, ka viņš tomēr drīkst tevi brīdināt, kad tu gatavojies visu salaist grīstē. Mums katram būtu vajadzīgs tāds draugs. Tieši tāds draugs mums bija Francija, bet tad mēs savam labākajam draugam uzčurājām uz kājām. Mēs ēdām voperu, bet brīvība tikmēr cepās.

Sestais vopers - ar salātiem: "Tās nav tikai Amerikas Savienotās Valstis, kuras dodas uz Irāku, runa ir par labprātīgu valstu koalīciju!"

Šis vopers man patīk vislabāk, jo katru reizi, kad par to iedomājos, nevaru nesmieties.

Bušs gribēja pārliecināties, ka brīdī, kad notika Irākas okupācija, tā atgādinās kaut ko pavisam jauku un starptautisku. Tie taču neesam tikai mēs, kuri tā domājam par Sadāmu Huseinu, tā apgalvoja Bušs: "Pasaulē ir daudz valstu, kurās ļaudīm pietiek pārliecības un spēka, lai ieņemtu pozīcijas tad, kad tiek apdraudēts miers. Tiek veidota plaša koalīcija, kas atbalstīs pasaules taisnīgās prasības. Apvienoto Nāciju Drošības padome nav rīkojusies samērīgi ar tās atbildību, tāpēc mēs rīkosimies."

Tas vienmēr ir jauki, ja voperu var dalīt ar draugiem, un, jo vairāk draugu, jo labāk. Tad visi kļūst par upuriem. Nebūs tā, ka vienai valstij būs jāskatās, kā iet bojā tās dēli un meitas. Nevienā valstī pilsoņiem nebūs jāuzņemas visa milzīgā nasta, nebūs jāmaksā tie dolāru miljardi, kuri vajadzīgi karam un pēc tam Irākas rekonstrukcijai. Nevienā valstī ļaudis nevēlas novest līdz bankrotam savas pilsētas un pavalstis, neviena nevēlas piedzīvot milzīgu parādu tikai tāpēc, lai viens draņķa diktators tiktu novākts. Tāpēc radīsim koalīciju, lai tā kopā varētu uzņemties atbildību. Cik ļoti skaista ideja!

Nelaime bija tikai viena: pasaulē gandrīz neviena valsts nevēlējās piedalīties šajā "labprātīgo valstu koalīcijā". Zem Buša trakuma parakstījās raiba jo raiba pavisam dīvainu valstu grupiņa. Aplūkosim šo sarakstu. Pati pirmā ir…

Afganistāna.

Un tur arī apstāsimies. Afganistāna? Ko varētu piedāvāt Afganistāna? Zirgus? Desmit bomjus un vienu akmeni? Vai Afganistānai pašai nav savu problēmu? Varbūt afgāņi varēja atvēlēt vienu vai divus militāros vadoņus, lai viņi izpalīdz Irākā? Es palūdzu ASV Valsts departamentu, lai man atsūta dokumentus par to, kā Afganistāna izpalīdzējusi karā, un līdz šim brīdim man nekas nav atsūtīts.

Nākamā valsts "labprātīgo valstu koalīcijā" ir vēl viena "liela, stipra" valsts, tā ir Albānija. Vai tā ir tā pati Albānija, kurā ļaudis lielākoties nodarbojas ar piemājas lauksaimniecību, kur uz 30 cilvēkiem ir tikai viens telefons? Dodamies tālāk.

Austrālija. Ta ir īsta valsts, tikai būtu jākonstatē, ka laikā pirms kara 70 procenti Austrālijas iedzīvotāju tam pretojās. Kā Austrālija nonāca Buša sarakstā? Bušs Austrālijas premjerministram Džonam Hauardam piedāvāja brīvās tirdzniecības līgumu. Ja viena valsts negrib piebiedroties otrai, tad vienmēr var izmantot kukuļdošanu.

Austrālijas kaimiņvalsts Jaunzēlande atteicās no dalības koalīcijā, un (kāds pārsteigums!) tai neatradās vieta pie galda tad, kad tika runāts par tirdzniecību.

Atgriežamies pie "labprātīgajām" valstīm: Azerbaidžāņa (mēs drīz pievāksim Azerbaidžānas naftas laukus, valstij nebija nekādas izvēles), Bulgārija (ja tavā pusē stāv Bulgārija, tad kā gan vari zaudēt? Turklāt nu es varu vārdu "Bulgārija" vienā grāmatā rakstīt divreiz!), Kolumbija (atpūšoties no kara Kolumbijā, kurā mēs piedalāmies), Čehija (ak vai - nevajadzēja, mēs jau tāpat būtu čehus uzņēmuši NATO!), Dānija (tas pēc idejas diskvalificē Dāniju kā Skandināvijas valsti - tur, manuprāt, dāņi nekad nav iederējušies, pēdējais laiks par Skandināvijas valsti atzīt Somiju, kurai tajā ir likumīga vieta!), Salvadora (ne velti mēs to okupējām), Eritreja (kur, ellē, atrodas Eritreja?), Igaunija (skaties, Francija, - ar mums tomēr daži nacistu līdzskrējēji sadarbojas), Etiopija (paši labākie palīgi noteikti būs badā mirstošie bērniņi), Gruzija, Ungārija, Itālija (tā ir otra īstā valsts, tur 69 procenti iedzīvotāju neatbalsta karu), Japāna (to nu gan es neticu - vai japāņu tauta, kurā 70 procentu iedzīvotāju neatbalsta karu, zina, ka arī viņu valsts ir sarakstā?), Dienvidkoreja, Latvija (vēl viens bars nacistu līdzskrējēju), Lietuva (vēl vairāk līdz- skrējēju!), Maķedonija, Nīderlande (varbūt tur ļaudis pārrijušies likumīgās narkotikas!), Nikaragva, Filipīnas (iespējams, tur ļaudis darītu labāku darbu, ja sameklētu tos Al Qaeda darboņus, kuri tur dzīvo), Polija (vai tur neviens neklausījās, kad pāvests teica, ka karš nav pieļaujams?), Palau…

Palau?

Palau ir salu grupa Klusā okeāna ziemeļos, tur dzīvo 20 tūkstoši pilsoņu. Ar to nepietiek, lai piepildītu kaut vienu lielu sporta stadionu. Kā konstatējis laikraksts The Washington Post, Palau ir valsts, kam ir gards tapiokas pudiņš un sulīgi kokosrieksti, taču diemžēl nav savu zaldātu. Tas gan, protams, neierobežo iespējas piedalīties "labprātīgo valstu koalīcijā". Tajā piedalās arī citas valstis, kurām nav armijas, - Islande, Kostarika, Māršala Salas, Zālamana salas, Mikronēzija. Amerika negaida, ka šīs valstis sūtīs savus dēlus uz Irāku, lai viņi tur ietu bojā. Tas ir mūsu pašu uzdevums. Mēs vēlamies, lai šīs valstis labprātīgi piesakās to darīt.

Vai, es laikam kļūdījos. Polija piedāvāja 200 zaldātus! Paldies par šo labprātīgo lēmumu!

Ari Marokai pietrūka militāro resursu, taču valsts piedāvāja divus tūkstošus mērkaķu, kas varētu meklēt un uzspridzināt mīnas Irākā. Tomēr Maroka to neizdarīja. Klausies, ja tu nepiedāvā mums mērkaķus, tad tu nevari piedalīties labprātīgo valstu koalīcijā. Labprātīgo valstu koalīcijā nav vajadzīgi mērkaķi, jo to vada augstāk attīstīts pērtiķveidīgs radījums.

Piedodiet, aizmirsos. Vēl jāmin Rumānija, Slovākija, Spānija (tur tikai 13 procenti pilsoņu atbalsta karu - un tikai tādā gadījumā, ja karu atbalsta arī ANO), kā arī… Pagaidiet, pagaidiet - ari Turcija! Amerika vēlējās Turcijā izvietot savu karaspēku, tā piedāvāja 26 miljardus dolāru. Turku politiķi pateica - nē. Varbūt viņi izlasīja aptaujas, kurās bija redzams, ka 95 procenti turku pretojas Irākas okupācijai.

Rindas galā ir Lielbritānija (mūsu pats, pats, PATS labākais draugs visā, visā pasaulē!) un Uzbekistāna. Lielbritānijā tikai deviņi procenti vēlētāju atbalstīja karu Irākā, ja karā iesaistītos tikai ASV un Lielbritānija. Jautāti, vai Bušs vai Huseins ir "lielākais drauds mieram pasaulē", 45 procenti britu teica - Bušs un 45 procenti - Huseins. Kāpēc gan Tonijs Blērs [102] gribētu iesaistīties šajā procesā? Ko Bušs viņam solīja?

Lūk, labprātīgo valstu koalīcija, tā pārstāv apmēram 20 procentus pasaules iedzīvotāju. Arī tas ir nepareizs cipars, jo vairums koalīcijas dalībvalstu pilsoņu pretojās karam. Tas nozīmē, ka tā ir "piespiesto valstu koalīcija". Precīzāk sakot, tā ir "piespiesto, kukuļoto un nobaidīto valstu koalīcija".

Statistikas labad pieminēsim ari tās daudzās valstis, kuras nekādi nevēlējās piedalīties šajā fiasko, tā bija "negribošo valstu koalīcija":

Alžīrija, Argentīna, Austrija, Beļģija, Brazīlija, Kanāda, Čīle, Ķīna, Kuba, Ēģipte, Somija, Francija, Vācija, Grieķija, Indija, Indonēzija,

Irāna, Īrija, Izraēla, Jordānija, Meksika, Jaunzēlande, Nigērija, Norvēģija, Pakistāna, Krievija, Dienvidāfrika, Zviedrija, Šveice, SIrija, Taizeme, Apvienotie Arābu Emirāti, Venecuēla, Vjetnama, Jemena, Zambija, Zimbabve… un vēl 103 valstis.

Kam gan šis valstis vajadzīgas? Stulbās vistiņas! Zaudētājas valstis! Zebiekstes!

Septītais - bērniem domātais vopers: "Mēs darām visu iespējamo, lai civiliedzīvotāji neietu bojā."

Pagājušā gadsimta 90. gados Amerikā mēs uzzinājām ļoti daudz par to, kā karot un panākt minimālu bojā gājušo amerikāņu skaitu. Tas tā notiek, ja Baltajā namā saimnieko liberāls cilvēks. Klintons slēdza karabāzes, samazināja zaldātu skaitu un tā vietā veltīja līdzekļus pētījumiem, kā vislabāk var atrasties vienā vietā un bombardēt kādu citu vietu, kas ir tālu, tālu projām. Tādā gadījumā nav nekādu problēmu. Kad Bils bija pabeidzis šo darbu, Amerikas Savienoto Valstu armija bija slaida, nikna un ar ļoti labām tehnoloģijām.

No visiem Klintona apstiprinātajiem aizsardzības projektiem man daži patīk labāk nekā citi, un viens no tiem ir process, kas risinās Kolorādo štata pilsētā Litltonā (netālu no Kolumbainas vidusskolas [103] ).

Tur atrodas firma Lockheed Martin - pasaules lielākā ieroču ražošanas firma. Lockheed Martin ražo raķetes, ar kuru palīdzību kosmosā izvietoja tos satelītus, ar kuriem vadīja bombardēšanu Bagdādē. Kad Bušs otrā Irākas kara laikā nolēma pārvērst drupās Irākas galvaspilsētu (tajā ir pieci miljoni iedzīvotāju), tas nebūtu varējis notikt bez šīm Lockheed raķetēm. Bombardēšana nu ir precīzi kontrolējama, tas ir pavisam jauns posms kara vēsturē. Bumbas tagad var nomest ar pāris centimetru precizitāti, to visu var koordinēt no ASV armijas štāba Floridā. Tos pašus satelītus mēs izmantojām tad, kad pēc 11. septembra tika bombardēta Afganistāna. Šajos divos gadījumos, tā apgalvo daži eksperti, gāja bojā deviņi tūkstoši civiliedzīvotāju.

Tas ir trīs reizes lielāks skaits nekā 11. septembra uzbrukumos bojā gājušo civiliedzīvotāju skaits. Tas ir par 8985 civiliedzīvotājiem vairāk, nekā gāja bojā Kolumbainas vidusskolā.

ASV Aizsardzības departaments lielās ar to, cik precīza tagad ir bombardēšana, tiek apgalvots, ka mūsdienās vairs bombardē tikai militārus objektus, civiliedzīvotājiem vairs nav jāmirst.

To kāds varētu pastāstīt Razekam al-Kazem al-Khafaji. Viena uzbrukuma laikā gāja bojā viņa sieva, seši bērni, tēvs, māte un divi brāļi.

Kad reportieri viņu atrada stāvam drupu kaudzē pie tuvinieku sašķaidītajām mirstīgajām atliekām, Razeks novaidējās: "Dievs, nodrošini mūsu atriebību Amerikai!" Ak, šis nepateicīgais cilvēks!

Varam padomāt par zēnu, kas zaudēja vecākus un abas rokas tad, kad mājā trāpīja raķete. Puisis raudāja un lūdza reportierus, lai viņi palīdz atrast norautās rokas.

Parunāsim par māti, kas neapturami raudāja un tad zaudēja samaņu, kad no vēl dūmojošas bedres, kur bija sprāgusi raķete, vispirms izcēla jaunas sievietes torsu un tad arī viņas norauto galvu. Ta bija raudošās sievietes meita. Bedri izrāva četras ASV raidītās bumbas. Tur atradās kāds restorāns, kurā, kā amerikāņi uzskatīja, varbūt atradās Sadāms. Nē, tā vietā bumbas iznīcināja trīs mājas, nogalināja 14 cilvēkus, to skaitā septiņus bērnus un minētās sievietes meitu.

Vai ļaudis Irākā ir pateicīgi par to, ka viņu ģimenes locekļiem tiek norautas ķermeņa daļas, lai amerikāņi varētu justies droši no Sadāma Huseina un viņa nekur neatrodamajiem masu iznīcināšanas ieročiem? Kāpēc gan viņi ģībst un pinkšķ?

Viens gan ir skaidrs. Otro reizi kopš 11. septembra Amerikā valdības pārstāvji kasīja pakausi nesaprašanā, ka jau atkal galvenais ļaundaris no viņiem bija izmucis.

Amerikāņi nogalināja Irākas civiliedzīvotājus, bet šo nabagu saskaitīšanu viņi uzticēja citiem. Britu un amerikāņu pētnieku grupa Londonā paziņoja, ka kara laikā bojā gājušo civiliedzīvotāju skaits varētu būt starp 6806 un 7797. Tā ir milzīga nejaušība, ja runa ir par "precīzi vadāmiem" ieročiem. Protams, Aizsardzības ministrijā neviens negrib runāt par "vispirms sameklē, tad iznīcini" metodēm, par brīžiem, kad dzīvojamā mājā trāpa tā sauktā "kasešu bumba" [104] .

Katra kasešu bumba sver 1000 mārciņu, katrā ir 200 līdz 300 "mazo bumbiņu". Uzsprāgstot tās plašā diapazonā izplata simtiem fragmentu, viena bumba var noklāt teritoriju, kas ir vairāku futbola laukumu lielumā. Mazās bumbiņas bērniem var atgādināt rotaļlietas. Aizsardzības ministrija informē, ka 5-20 procenti šo bumbiņu neuzsprāgst, iekams vienu no tām nepaceļ nevainīgs bērns.

"Gaisa grābšļi", kas strādā organizācijā Human Rights Watch (Cilvēktiesību monitori), uzskata, ka ir "neprāts" izmantot "kasešu bumbas" pilsētās, kur tās nekļūst mazāk bīstamas daudzu gadu garumā, taču tas nenozīmē, ka mēs īpaši rūpētos par bojāgājušiem civiliedzīvotājiem. Mēs gribam būt pārliecināti par to, ka mūsu plašsa- ziņas līdzekļi neņirgāsies par nabaga irākiešiem, mums vakariņu laikā televīzijā neviens nerādīs beigtu bērnu ar norautām rokām. Ja iegūti kadri, kuros redzami Sadāma dēli Udajs un Kusajs pēc tam, kad viņi nošauti, tad tos var rādīt pāris reižu vai simt reižu, bet vairāk gan ne.

Bušs paziņoja, ka karš beidzies. Taču pirms tam ir gājuši bojā tik daudzi amerikāņu karavīri, ka dzīvi palikušie saprotamā kārtā kļuvuši visnotaļ nervozi. Viņiem katrs civiliedzīvotājs var sākt izskatīties pēc slepkavas. Tāpēc mūsu karavīri nošauj nevainīgus irākiešus. ASV karavīri nogalināja desmit sievietes un bērnus, kad mikroautobuss neapstājās pie pārbaudes punkta. Acīmredzot irākieši domāja, ka ņem vērā amerikāņu pašu izsniegtās instrukcijas - braukt pārbaudes punkta virzienā. Vai, atvainojiet! Ta teica ģenerālis Ričards Maierss.

Šāda vide nekad neuzlabosies. Mēs esam okupanti, un viņi nesaprot, kad Bagdādē atkal varētu parādīties elektrība.

Astotais vopers - bez majonēzes: "Mēs tur atrodamies tādēļ, ka vēlamies pasargāt Irākas naftas laukus."

Tā ir taisnība.

Devītais vopers - ar sieru un kolu: "Amerikāņu plašsaziņas līdzekļi tev stāstījuši patiesību par Irāku."

Ja gribi pārdot lielu čupu voperu, tad nepieciešama kārtīga reklāmas kampaņa. Uzņēmumi par mārketinga pakalpojumiem maksā lielu naudu, bet Bušam nebija jāizdod pat grasis, kad tā sauktie "liberālie mediji" apvienojās ar Baltā nama filiāli telekanālā Fox, lai izstrādātu ārkārtīgi glaunu propagandas kampaņu par karu. No tās nebija iespējams izvairīties.

Tā bija lieliska kampaņa. Pat veģetārieši neminstinoties rija vo- perus. Cauru diennakti telekanālos tika spēlēta patriotiska mūzika, kas atgādina kara maršu. Nožēlojamajos televīzijas ziņu raidījumos ar ASV karoga attēliem vienā laidā rādīja, kā braši zaldāti dotas karā un viņu tuvinieki raud. Mēs skatījāmies, kā varonīgas amerikāņu meitenes izglābj uzdrīkstošies amerikāņu puiši. Mēs skatījāmies, kā "gudrās bumbas" veic savu ārkārtīgi gudro iznīcināšanu. Redzējām, kā pateicīgie irākieši nogāž Sadāma Huseina statuju. Redzējām, kā vienota Amerika stāv kopā ar mūsu Pārliecināto un Apņēmības Pilno Līderi.

Mums bija arī iespēja skatīties televīzijas tiešraides no Irākas tuksneša smiltīm. Tur strādāja reportieri, kas bija "iebetonēti" armijas darbībā, un viņiem (vismaz tā mums tika apgalvots) bija visas tiesības darīt savu darbu bez pārmērīgas ASV Aizsardzības departamenta iejaukšanās. Ķāds bija rezultāts? Televīzijā mēs redzējām ļoti daudz stāstu par to, cik grūti klājas mūsu bruņotajiem spēkiem, tika analizētas atsevišķu militārpersonu problēmas. Tikpat kā neko mēs neredzējām no tā, kāpēc šie jaunie cilvēki vispār tika nosūtīti uz vietu, kur pret viņiem vērš uzbrukumu. Vēl mazāk mums tika stāstīts par to, kas notiek ar irākiešiem.

Iespējams, tu ignorēji televīzijas ziņas Amerikā, tu skatījies BBC vai CBC, vai Le Journal no Francijas (tam ir subtitri angļu valodā, tā ir ērtība amerikāņiem, kas ir pārāk slinki un slikti izglītoti, lai iemācītos citu valodu). Tu drīz vien nonāci pie slēdziena, ka visi upuri tomēr bijuši tā vērti.

Kāpēc īsti mēs uzsākām karu pret Irāku? Mēs visi bijām aprijuši tik daudz voperu, ka sabiedriskās domas aptaujās bija redzams - puse amerikāņu kļūdaini uzskatīja, ka 11. septembra lidmašīnās bijuši arī irākieši. Gandrīz puse ticēja, ka Amerikas Savienotās Valstis Irākā atradušas masu iznīcināšanas ieročus, lai gan patiesībā nekas tamlīdzīgs nebija atrasts. Ceturtā daļa aptaujāto uzskatīja, ka Sadāms uzbrucis "koalīcijas" karaspēkam ar ķīmiskiem vai bioloģiskiem ieročiem. Arī tā nebija taisnība.

Varu saprast, kāpēc cilvēki bija tik ļoti apjukuši. Televīzijā bija turpat vai neiespējami dzirdēt to cilvēku viedokli, kuri apšaubīja vai nepieņēma Buša valdības motivāciju par to, kāpēc steidzami nepieciešams karš.

Mediju pētniecības grupa FAIR trīs nedēļas sešos ASV televīzijas tīklos un ziņu kanālos skatījās vakara ziņas. Grupa pētījumu sāka 2003. gada 20. martā, tātad vienu dienu pēc tam, kad ASV uzsāka Irākas bombardēšanu. Pētnieki interesējās par tiem vairāk nekā 1600 informācijas avotiem, kuri parādījās materiālos par Irāku. Kādas ir šo cilvēku saites? Kādi ir viņu uzskati? Rezultāti nebija pārsteidzoši.

Tie, kuri atbalstīja karu, televīzijā parādījās 25 reizes biežāk nekā tie, kuri tam pretojās.

Militārpersonas rādīja divreiz biežāk nekā civilistus.

Trīs nedēļu laikā tikai četri procenti visu informācijas avotu bija saistīti ar universitātēm, "domāšanas tankiem" vai nevalstiskām organizācijām.

Tika intervētas 840 personas, kas tajā brīdī bija vai kādreiz pagātnē bija bijušas valdības vai bruņoto spēku pārstāves, bet tikai četri no šiem cilvēkiem bija kara pretinieki.

Tajos retajos gadījumos, kad televīzijā rādīja cilvēkus, kas protestēja pret karu, visbiežāk viņiem ļāva pateikt ne vairāk kā vienu teikumu. Parasti tie bija cilvēki, kas intervēti uz ielas, netika pateikts, kas tie tādi. Nevienā no pētītajiem telekanāliem nenotika nopietna intervija ar kādu, kas ir kara pretinieks.

Bija tādi žurnālisti, kas godīgi atzinās, ka viņiem pārsteidzošā kārtā trūkst objektivitātes. Grupa FAIR citēja telekompānijas CBS galveno ziņu diktoru Denu Rāteru, kas uzstājās intervētāja Lerija Kinga programmā telekanālā CNN: "Klausies, esmu amerikānis. Nekad neesmu centies kādam iestāstīt, ka esmu kaut kāds inter- nacionālists. Ja mana valsts karo, tad es vēlos, lai mana valsts gūst uzvaru neatkarīgi no tā, kā definējam vārdu "uzvara". Negribu teikt - un tā arī nesaku -, ka tādā gadījumā ziņas ir bez aizspriedumiem. Šajā gadījumā man ir savi aizspriedumi."

Trīs nedēļu laikā grupa FAIR konstatēja tikai vienu gadījumu, kad Dena Rātera vakara ziņu raidījumā kādam ļāva izteikties pret karu. Vai zināt, kas tas bija? Tas biju… es pats. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā es runāju par "beletristikas karu", ko vada mūsu "beletristikas prezidents".

Kad telekanālā Fox News kāds skatītājs nopēla komentētāju Nīlu Kavuto, Viņš atbilēja: "Nav nekādu problēmu, ja es nostājos vienā pusē. Varbūt, jūsuprāt, nav atšķirības starp valdību, kas apspiež cilvēkus, un valdību, kas tā nedara, bet es tādu atšķirību redzu."

Telekanāls MSNBC savu patriotismu demonstrēja ar displeju, ko sauca "Amerikas brašākie", - pie dēļa bija piestiprinātas to militārpersonu fotogrāfijas, kuras piedalās karā. Tas bija atsūtījuši militārpersonu draugi un ģimenes locekļi. Braians Viljamss telekompānijās NBC un MSNBC par irākiešu civiliedzīvotāju nogalināšanu teica: "Kādreiz pret civiliedzīvotājiem konkrēti tika vērsts militārs uzbrukums. Drēzdenes un Tokijas bombardēšana Otrā pasaules kara laikā bija domāta, lai nogalinātu civiliedzīvotājus un terorizētu tos, kuri palikuši dzīvi. Šoreiz redzam tieši pretējo situāciju."

(Nesen ASV armija parakstīja 470 miljonus dolāru vērtu līgumu ar Microsoft, kam kopā ar NBC pieder telekanāls MSNBC. Savukārt NBC pieder firmai General Electric - tā ir viena no Amerikas lielākajām ieroču ražotājfirmām. GE būvē militāru lidaparātu motorus, šie līgumi ir daudzus miljardus dolāru vērti. Tomēr FAIR pētījumā konstatēts, ka telekanālā NBC bija redzams lielāks skaits negatīvu viedokļu par karu - par vienu procentu vairāk nekā citos Amerikas televīzijas tīklos.)

Amerikas televīzijas stacijās un avīzēs par karu Irākā bija redzamas un lasāmas arī cita veida muļķības. Tā, piemēram, 2003. gada 26. aprīlī telekanālā ABC tika paziņots, ka "ASV bruņotie spēki atraduši ieroču noliktavu 130 jūdzes uz ziemeļrietumiem no Bagdādes, kur pirmās pārbaudes liecina par ķimikāliju klātbūtni. Atrastas 14 mucas, kurās katrā var būt 55 galoni [105] šķidruma, atrasts vismaz ducis raķešu, atrastas 150 gāzmaskas."

Izrādījās, ka norādītajā vietā nekādu ķīmisko ieroču nav, ka informācija bijusi pilnīgi nepatiesa. ABC gan nelaboja savu kļūdu, tā neatsauca paziņoto informāciju.

Laikraksts The New York Times palīdzēja uzsākt stāstu par masu iznīcināšanas ieročiem. 2002. gada 8. septembri laikrakstā bija materiāls "ASV: Huseins intensīvāk meklē kodolbumbas detaļas":

"Vairāk nekā 10 gadus pēc tam, kad Sadāms Huseins piekrita atteikties no masu iznīcināšanas ieročiem, Irāka meklē visā pasaulē kodolieročus un materiālus, no kuriem var ražot kodolbumbas, tā šodien paziņoja Buša valdības pārstāvji. Pēdējo 14 mēnešu laikā Irāka atkārtoti centusies nopirkt tūkstošiem īpaši veidotu alumīnija cauruļu. ASV uzskata, ka tās domātas centrifūgām, ar kurām var bagātināt urānu."

Ta nebija taisnība.

Savukārt laikrakstā The Washington Post varējām lasīt aizkustinošu stāstu par Džesiku Linču - jauno ierindnieci, kas tika ievainota kaujas laikā Irākas tuksnesī un pēc tam tika izglābta no kādas irākiešu slimnīcas:

""Pirmās šķiras ierindniece Džesika Linča otrdien tika izglābta no slimnīcas Irākā. Viņa nikni cīnījās un nošāva vairākus ienaidnieka zaldātus. Linčai ir 19 gadu, viņa ir piegādes klerks. Viņa turpināja šaut arī tad, kad pati vairākkārt bija sašauta, viņa redzēja, kā citi zaldāti viņas vienībā 23. martā iet bojā," tā stāstīja kāds valdības pārstāvis. "Viņa cīnījās līdz nāvei," teica šis pārstāvis. "Viņa negribēja, lai viņu sagūsta dzīvu.""

Laikrakstā The New York Times par varonīgo Džesikas Linčas izglābšanu sniegtas dramatiskas detaļas:

"Kara flotes īpašu uzdevumu vienība, to sauca Roņi, izglāba ierindnieci Linču, lai gan, ieejot slimnīcā un iznākot no tās, pret viņiem tika vērsta uguns. Laikā kopš Otrā pasaules kara Linča [bija] pirmā ASV gūstekne, kuru izglāba no ienaidnieka rokām, tā bija pirmā reize, kad tika glābta sieviete."

Ne jau tūlīt, bet ar laiku stāsts kļuva ievērojami sarežģītāks. Tas pats The New York Times pēc diviem mēnešiem tā arī atzina:

"Šķiet, brašā, jaunā ierindniece necīnījās kā Rembo tad, kad viņas vienībai negaidīti uzbruka irākieši. Iespējams, ka minētajā kaujā neviens viņu nesašāva, neviens nesadūra. Iespējams, ka kauja notika, iespējams ari, ka tā nenotika. Patlaban šķiet ticami, ka Irākas slimnīcā neviens pret Džesiku Linču neizturējās slikti. Viņas varonīgie glābēji nebija spiesti cīnīties slimnīcas gaiteņos, iespējams, ka slimnīcas personāls to vien gaidīja kā Džesiku Linču atdot amerikāņiem."

Mēs tagad zinām, ka Irākas slimnīcā Linču aprūpēja ļoti uzmanīgi, turklāt viņas ievainojumi nebija saistīti ne ar kādu kauju. Vakaros kāda irākiešu medmāsa dziedāja šūpuļdziesmas, lai Džesika varētu aizmigt, Džesikai tika nodrošināta papildu sulas un cepumiņu deva. Slimnīcas personāls jau iepriekš bija centies jauno sievieti atdot amerikāņiem. Kad tika gaidīta amerikāņu ierašanās, irākiešu bruņotie spēki atstāja visu slimnīcas teritoriju.

Linča atgriezās Amerikā, un, kamēr viņa joprojām atkopās slimnīcā, telekompānijas cita pēc citas centās, kā prazdamas, lai iegūtu ekskluzīvas tiesības uz ierindnieces stāstu. Firma CBS piedāvāja darījumu komplektu - grāmata, koncerti, kino! Tas saistītos ar firmām CBS News, CBS Entertainment, MTV un Simon&Schuster. Tās visas pieder milzu Viacom, Corp.

Nezinu, kur galu galā tiks pastāstīta patiesība par to, kas notika ar Džesiku Linču, bet mani māc aizdomas, ka tas būs raidījumā "Palicis dzīvs", nevis raidījumā "īstā pasaule". Man viņas žēl. Ta ir jauna sieviete, kas brīvprātīgi pieteicās un pati apdraudēja savu dzīvību, lai aizsargātu Amerikas Savienotās Valstis. Lūk, kas ar viņu notiek, - viņa nonāk zaldātu ēstuvē, kas pilna ar voperiem.

Desmitais - trīskāršais vopers, milzu vopers: "Mēs nemelojām. Mēs arī tagad nemelojam, lai apslēptu iepriekšējo melošanu."

Plašsaziņas līdzekļos strādāja arī viens otrs cilvēks, kas meklēja patiesību un atklāja Buša valdības melus. Bušs centās atrast kādu (vienalga kādu), ko varētu vainot par visiem meliem. Amerikāņu vairākums skaidri pateica, ka, viņuprāt, netiek atklāta patiesība par to, kas notiek Irākā. Ja reiz tas viss bija noticis, Bušs ar kompanjoniem nolēma, ka laiks krīzei pielikt punktu.

Lūk, ko viņi izdarīja: viņi savus voperus pataisīja pat vēl lielākus!

Ta ir stratēģija, ko sauc "Neatkāpies!". Ja tu melo un tevi pieķer, tad noliedz, ka esi melojis. Vienalga, kas notiek tālāk, - noliedz, ka esi melojis.

Komiķis Ričards Praiors 1982. gadā šo principu izklāstīja albumā Live on the Sunset Strip [106] . Praiors ieteica, kā rīkoties vīrietim, ko sieva pieķērusi gultā ar citu sievieti. Viņš sacīja, ka tas jānoliedz arī tad, ja sieva stāv guļamistabā un labi redz, ka vīrs ir pliks un gultā kopā ar citu sievieti. "Noliedz, ka nodarbojies ar seksu," teica Praiors. "Noliedz, ka gultā ir cita sieviete. Un tad pasaki: "Vai tu ticēsi man vai savām melīgajām acīm?""

Vienu no pirmajiem voperiem par voperiem (tas ir vopers kvadrātā) pasniedza Kolins Pauels 2002. gada februāri: "Kolēģi, šodien es teikšu tikai to, ko apliecina informācijas avoti, ticami avoti. Runa nav par apgalvojumiem. Mēs jums atklāsim faktus un secinājumus, kuru pamatā ir nozīmīga informācija."

Dažas dienas pirms tam Pauels gluži tā nedomāja. Valsts sekretārs piedalījās sapulcē, kurā CIP pārstāvji pārrunāja liecības pret Sadāmu Huseinu. Pauels meta papīrus gaisā un paziņoja: "Es šos dokumentus nelasīšu. Tie ir pilnīgi mēsli."

Pauelam bija labs iemesls neticēt "nozīmīgajai informācijai". Viņam sniegtā informācija lielākoties nāca no interneta. Viens no informācijas avotiem bija kāda universitātes studenta sacerējums, kura pamatā bija 12 gadus veci dokumenti. Atsevišķos gadījumos CIP ziņojums bija vienkāršs plaģiāts, neviens pat nebija izlabojis iespiedkļūdas. Un tomēr Pauels paziņoja, ka šie voperi esot "ticami".

Tad bija kārta Baltā nama preses pārstāvim Ari Fleišeram pastāstīt savu versiju par notiekošo: "Prezidenta teiktā pamatā bija apgalvojums par "dzelteno kūku" [urānu] no Nigērijas. Informācija par "dzelteno kūku" izrādījās nepatiesa, un tas raksturo prezidenta plašāko paziņojumu."

Kā, lūdzu?

Ļausim paskaidrot galvenajam voperu meistaram Džordžam Bu- šam: "Manuprāt, informācija, ko es saņemu, ir ļoti laba. Manu runu pamatā bijusi laba informācija. Šodien, tāpat kā tad, kad es teicu šīs runas, esmu pārliecināts, ka Sadāms Huseins izstrādāja masu iznīcināšanas ieroču programmu."

A. Fleišers: "Prezidents vairs tā nedomā. Godīgi sakot, uzskatu, ka lielākā daļa ļaužu mūsu valstī tā nedomā."

Viņa valstī varbūt, bet manējā gan ne. Aizsardzības sekretārs Donalds Ramsfelds uzstājās raidījumā Meet the Press un ātri vien uzcepa vēl dažus voperus: "Izrādās, ka prezidenta teiktais tehniski bija taisnība. Taču kopumā - vai mēs uzskatām, ka viņu rīcībā bija ķīmiskie un bioloģiskie ieroči, ka viņi strādāja pie kodolieroču programmas? Atbilde ir - jā, es tā uzskatu."

Tad Ramsfelds turpināja: "Tieši pirms tam es sacīju to, ko prezidents bija teicis, un arī tūlīt pēc tam rīkojos tāpat. Es vienkārši atkārtoju to, ko bija teicis prezidents."

Vai tu to visu saprati? Iespējams, ka tava galva tūlīt lidos. Ļausim Kondolīzai Raisai to visu paskaidrot. Intervijā ar žurnālistu Volfu Bliceru telekanālā CNN viņa pateica šādus vārdus: "Klausieties, Volf, vispirms es gribētu teikt - tie būs tikai kādi sešpadsmit vārdi. Runa ir par milzīgi pārspīlētu jautājumu. Tagad, kad atrodamies Irākā, mēs intervējam zinātniekus, pārbaudām dokumentus. Mēs, piemēram, konstatējam, ka viņš lika kādam dārzā aprakt centrifūgu detaļas."

Šis vopers bija tik ļoti sapuvis, ka Blicers tam pievērsa uzmanību, un Raisa bija spiesta atzīt, ka viņas "informācija" ir 12 gadus veca: "Tas bija pirms pirmā kara Persijas līcī. Tas bija 1991. gadā."

Tajā pašā dienā Raisa uzstājās arī raidījumā Face the Nation, un tur viņa apgalvoja: ".. savā runā "Stāvoklis mūsu valstī" prezidents stāstīja taisnību. Mēs izmantojam daudz datu. Mēs tos iedodam runas rakstītājiem. Viņi sagatavo runu, un tad mēs paļaujamies uz apstiprinājumu. Ņemiet, lūdzu, vērā, ka prezidents runā teica "Āfrikā". Tas nav nekas konkrēts. Tas izsaka, ka viņš meklēja, bet nenozīmē, ka viņš saņēma vai ieguva. Viņš meklēja. Tiek citēts dokuments no Lielbritānijas."

Un tā tālāk un tālāk, un tālāk - vopers pēc vopera. Tik daudz voperu - cilvēkam var samesties slikta dūša.

Kādreizējais prezidenta Ričarda Niksona palīgs Džons Dīns tolaik redzēja pasaules klases melošanu, bet šie voperi lika pat viņam atzīt: "Svarīgi atcerēties, ka tajā brīdī, kad Ričards Niksons atteicās no amata, ASV Kongress gatavojās apstiprināt impīčmenta procesu pret viņu, jo viņš bija nepareizi izmantojis CIP un FIB." Kāpēc šoreiz visu voperu rezultātā nav nekādu seku? Kāpēc Džordžs Bušs joprojām sēž Baltajā namā? Kāpēc Kongresā neviens neraksta impīčmenta rezolūciju?

Cik voperu vēl būs jāapēd, pirms Kongress jutīsies paēdis?

3 NODAĻA. NAFTA: VISS IR LABS, KAS LABI BEIDZAS

Vakarnakt es redzēju sapni, nē - vairākus sapņus. Vienā es jāju uz kamieļa muguras un viņam virsū ziedu kausēto sieru. Citā sapnī redzēju lielisko golfa spēlētāju Fredu Kaplzu. Viņš sēdēja iepirkumu ratiņos un skaļi lasīja fragmentu no "Bhagavadgītas" [107] . es stūmu ratiņus, mēs atradāmies Target firmas veikalā Kalifornijas pilsētā Modesto. Jā, saprotu - man vajadzīga psihiatra palīdzība.

Tā bija viena no tāmlhaktīm, kuru laikā tu, cilvēks, esi pārāk aktīvi tusējies. Kad galva trāpa pa spilvenu, smadzenēs rodas kaut kas līdzīgs ātrgaitas televīzijas raidījumam, tas notiek zemapziņā, to nevar izslēgt. Es kopā ar draugiem un radiniekiem biju bijis krogā un priecājies par to, ka nogalināti Udajs un Kusajs Huseini. Nekad nedrīkstam aizmirst, cik svarīgi ir sanākt kopā ar tuviniekiem tad, kad valdība izrādās spējīga nošaut Cilvēkus, Kas Mums Nepatīk. Mēs visi dzērām tekilu, krogā visi sauca: "Udaj, Udaj, Udaj!" Es personīgi izdzēru pārāk daudz tekilas - pat man pārāk daudz. Tik aktīvi nebiju tusējies kopš tā brīža, kad Teksasā tika izpildīts nāvessods garīgi slimam cilvēkam.

Tas gan nav būtiski. Atgriežamies pie galvenā sapņa. Tas bija tik īsts, ka man likās - piepeši esmu nonācis Dikensa stāstā par Skrūdžu. Pēkšņi es redzēju savu paša nākotni. Tas bija 2054. gads, es svinēju simto dzimšanas dienu. Jāsaka, es izskatījos tīri labi, ja ņem vērā to, ka man bija veseli simt gadi. Iespējams, es kādu brīdi pirms tam biju sācis ēst veselīgāku pārtiku, varbūt pasaulē bija aptrūcies firmas "Ben & Jerry's" saldējuma.

Sapņa laikā mani apciemoja mazmazmeita Anna Koultere-Mūra. Nezinu, kāpēc viņu tā sauc, man bija bail to pavaicāt. * Viņa stāstīja, ka 6. klasē viņai jāraksta domraksts, un vēlējās man uzdot pāris jautājumu. Mūsu rīcībā nebija spuldžu, viņai nebija datora, un viņa dzēra ūdeni, kas nebija nācis no pudeles. Lūk, ko mēs viens otram stāstījām.

ANNA KOULTERE-MŪRA: Sveicināts, vecvectētiņ! Es tev atnesu sveci. Mums uz mēneša kartītes pamata nez kāpēc iedeva vienu papildu sveci. Man likās, ka citādi mums nebūs intervijai pietiekami daudz gaismas.

MAIKLS MŪRS: Paldies, Annij. Klausies, ja tu man vēl atstātu to zīmuli, ar kuru raksti, tad es vēlāk to varētu sadedzināt, lai man būtu siltāk.

A.: Piedod, vecvectētiņ, bet tada gadījuma man visu gadu nebūs nekā, ar ko rakstīt. Vai tad, kad tu biji jauns, nebija citu instrumentu, ar kuriem varēja rakstīt?

M.: O jā. Mums bija rakstāmspalvas un datori. Bija tādi mazi aparātiņi, kuros varēja ierunāt tekstu, un tad tas parādījās rakstītā variantā.

A.: Kas notika?

M.: Mīlulīt, tā visa ražošanā bija nepieciešama plastmasa.

A.: Plastmasa, jā! Vai tajos laikos visiem bija pieejama plastmasa?

M.: Tā bija maģiska viela, bet to ražoja no naftas.

A.: Sapratu. Kopš pietrūka naftas, mums visiem jāraksta ar zīmuļiem.

M.: Tieši tā. Vai dieniņ, mums visiem gan naftas stipri trūkst, vai ne?

A.: Vai tad, kad tu biji jauns, cilvēki tiešām bija tik stulbi, ka domāja - naftas nekad nepietrūks? Varbūt viņi vienkārši nedomāja par mums?

M.: Protams, domāja, bet tajā laikā valdībās visi svēti zvērēja, ka naftas pietiks. Mums gribējās viņiem ticēt uz vārda, jo klājās taču tik labi.

A.: Kad bija skaidrs, ka naftas drīz vairs nebūs, - ko jūs tad darījāt?

M.: Centāmies kontrolēt tās pasaules malas, kurās atradās nafta un dabasgāze. Bija vairāki kari. Agrīnie kari notika Kuveitā un Irākā, mūsu valsts vadoņiem bija jāizdomā aizbildinājumi, kāpēc mēs karojam: "šim vecim bija slikti ieroči", "šie labie ļaudis mums ir jāatbrīvo". Mums ļoti patika vārds "atbrīvošana".

Tomēr kara īstais iemesls nekad nav bijis kāds no šiem apgalvojumiem, vienmēr tā bija nafta. Tajos laikos mēs vienkārši nepratām runāt skaidru valodu.

Agrīnajos karos mūsu bruņotajos spēkos negāja bojā daudz cilvēku, taču to karu dēļ mums pietika naftas vēl tikai dažus gadus.

A.: Es dzirdēju, ka tad, kad tu piedzimi, gandrīz visu ražoja no naftas, jo pasaulē šīs vielas bija tik daudz. Man stāstīja, ka lielākoties šīs lietas izmantoja vienreiz un tad izmeta miskastē. Pirms pāris gadiem mamma un tētis saņēma valsts atļauju parakņāties pa izgāztuvi. Mamma teica, ka tur viņi atraduši lieliskus priekšmetus. Tur bijuši plastmasas maisiņi, kas nemaz nebija satrūdējuši, tajos bijuši dažādi plastmasas priekšmeti. Jūs gan bijāt gudri, saglabājot šīs lieliskās mantiņas plastmasas maisiņos.

M.: Paldies, meitiņ, bet tā bija nejaušība. Jā, mēs pilnīgi visu ražojām no naftas, ko pārveidojām plastmasā. Mēbeļu popējums, maisiņi pārtikas precēm, mantas, pudeles, drēbes, zāles - pat bērna autiņus mēs ražojām no naftas. To preču saraksts, kuras ražotas no naftas vai tās produktiem, ir bezgalīgs - aspirīns, fotoaparāti, golfa bumbiņas, automobiļu akumulatori, tepiķi, mēslojums, acenes, šampūns, līme, datori, kosmētika, veļas ziepes, telefoni, pārtikas konservanti, futbola bumbas, kukaiņu inde, koferi, nagu laka, tualetes podu vāki, zeķbikses, zobu pasta, spilveni, mīkstās kontaktlēcas, riepas, rakstāmspalvas, kompaktdiski, krosenes… Gandrīz viss kaut kādā veidā bija saistīts ar naftu. Mēs bijām kā narkomāni. Mēs padzērāmies no plastmasas pudeles un tad pudeli iesviedām miskastē. Mēs sadedzinājām četrus litrus naftas, lai aizbrauktu uz veikalu un nopirktu četrus litrus piena. Ari piens bija pildīts plastmasas pudelēs. Ziemassvētkos tava vecmāmiņa vienmēr lielākoties saņēma dāvanas, kas ražotas no plastmasas. Tas atradās zem mākslīgas eglītes, ari tā bija ražota no plastmasas, bet izskatījās kā īsta. Jā, arī atkritumus mēs ietinām plastmasā, pirms tos izmetām.

A.: Kā ļaudīm radās doma, ka naftu vajag dedzināt? Kā gan varējāt dedzināt kaut ko tādu, kā bija visai maz? Vai tajos laikos ļaudis dedzināja ari briljantus?

M.: Nē, briljantus gan neviens nededzināja. Briljantus cilvēki uzskatīja par īstām vērtībām. Tāpat cilvēki domāja arī par naftu, bet šajā ziņā visiem bija pilnīgi vienalga. Mēs no naftas ražojām degvielu, mēs lietojām aizdedzes sveci un mierīgā garā dedzinājām tik daudz naftas, cik vien spējām izmantot.

A.: Bet vai ir taisnība, ka tas, ko tu sauc par degvielu, piesārņoja gaisu tad, kad to dedzināja? Kā bija tajos laikos? Vai varēja elpot? Vai tas nelika saprast, ka nedrīkst dedzināt to, kas ražots no naftas? Varbūt daba tā mēģināja cilvēkiem pateikt - "Mani nededziniet!"?

M.: Ai, tā smaka, tā smaka! Jā, Dabas māte tik tiešām mums teica, ka kaut kas nav kārtībā. Ko mēs toreiz domājām? Ko mēs pielūdzam?

A.: Kā, lūdzu?

M.: Nav svarīgi.

A.: Taču tā bijusi īsta inde. Mūsdienās mūsu rīcībā ir elpošanas stacijas, bet toreiz nekā tāda nebija.

M.: Cilvēki mierīgi ieelpoja un izelpoja. Miljoniem cilvēku cieta lielas sāpes, daudzi nomira. Neviens negribēja atzīt, ka naftas un citu enerģētikas produktu dedzināšana rada elpošanas grūtības, ārsti stāstīja, ka mēs ciešot no astmas vai no alerģijām. Tava paaudze zina, ka braukt automobili - tas ir iespējams tikai muzejā. Taču tajos laikos cilvēki katru dienu brauca 40, 50, 60 kilometrus, lai nonāktu darbā. Tas nozīmēja, ka stundām ilgi viņi bija ieslodzīti mašīnā, viņi to ienīda, un bieži viņi bija ļoti sliktā garastāvoklī.

A.: Citiem vārdiem sakot, jūs sadedzinājāt visu dārgo naftu un visu laiku sevi par to ienīdāt? Cik dīvaini.

M.: Es neteicu, ka mēs sevi ienīdām. Mēs ienīdām lielo braukāšanu, bet ļaudis visumā uzskatīja, ka ir vērts to darīt. Viņi negribēja mitināties pilsētās, kurās dzīvoja daudz dažādu cilvēku.

A.: Vienu gan es nesaprotu. Tas viss bija ļoti jautri, jūs braucāt mašīnā, jūs izmantojāt visu iespējamo naftu. Kāpēc jūs neparedzējāt kādas citas degvielas izmantošanu? Tad jautrība varētu turpināties.

M.: Amerikāņi bija cilvēki, kas vienmēr izvēlējās vienu veidu, kā kaut ko izdarīt, un nekad negribēja mainīties.

A.: Kas ir amerikānis?

M.: Par to labāk nerunāsim.

A.: Man skolotāja stāstīja, ka tavas valsts vadoņi kādreiz uzskatījuši, ka "ūdeņraža elementus" varēs izmantot, lai aizstātu benzīnu, bet nekas tamlīdzīgs netika izdarīts. Tas bija nenormāli! Katrs bērns zina, ka ir grūti atrast ūdeņradi. Ūdenī tā, protams, ir ļoti daudz, bet nebūt nav viegli atšķelt ūdeņradi no skābekļa. Tieši šīs prasmes jums pietrūka, vai ne?

M.: Jā, Annij, mēs visi rijām prozaku un skatījāmies kabeļtelevīziju, un tāpēc mēs ticējām visam tam, ko stāstīja mūsu vadoņi. Mēs ticējām, kad viņi paziņoja, ka "ūdeņradis ir Jēzus atgriešanās uz pasaules - bezgalīga, nepiesārņojoša viela, kas drīz vien aizstās naftu"! Mēs izdevām miljardus, lai bruņotie spēki varētu nodrošināt bezgalīgus naftas daudzumus. Izdevām tik daudz naudas, ka skolās kvalitāte kritās un kritās un ļaudis kļuva dumjāki un dumjāki. Neviens nesaprata, ka ūdeņradis nav degviela. Ar laiku pat universitātes studenti nezināja, ko nozīmē savienojums H,0.

Drīz vien situācija kļuva pagalam slikta. Pietrūka naftas, ūdeņraža nebija, ar mašīnu nekur nevarēja braukt, un ļaudis kļuva ļoti nikni. Tad cilvēki sāka iet bojā.

A.: Jā, esmu lasījusi, ka tad pietrūka ēdamā.

M.: Toreiz likās, ka tā ir laba doma - izmantot naftu, lai audzētu pārtikas produktus. Mūsdienās šķiet dīvaini, ka neviens toreiz nesaprata, ka tik intensīva pārtikas ražošana nav ilgtspējīga. Tā droši vien bija briesmīgākā kļūda, kādu mēs pieļāvām. Mākslīgais mēslojums, kukaiņu inde, traktori, lauksaimniecības tehnika - tas viss bija atkarīgs no izrakteņiem. Kad sāka pietrūkt naftas, pārtikas cena pieauga tikpat ātri, kā pieauga izrakteņu cena. Trūcīgie mira bada nāvē. Kad cilvēki saprata, kas notiek, viņi uzbruka veikaliem un noliktavām, un arī bagātie nevarēja garantēt savu izdzīvošanu.

Kad cilvēki sāka mirt, viņi vairs negāja darbā. Ļaudis nevarēja apsildīt mājvietu un pirkt elektrību. Eksperti informēja, ka naftas ieguve sasniegs augstāko iespējamo līmeni 2015. gadā, bet visi par viņiem ņirgājās. Tomēr viņiem bija taisnība. Degvielas cenas pieauga un pieauga, bet bijām nokavējuši iespēju - nevarējām vairs atrast citu veidu, kā iegūt enerģiju. Katastrofa bija sākusies.

A.: Vecvectētiņ, kāpēc tev ir iepirkumu ratiņi un tajos ir golfa spēlētājs?

M.: Piedod, tas ir no cita sapņa. Fred, tu vecais pakaļa, vācies projām no šejienes!

A.: Esmu izstrādājusi teoriju par to, kas toreiz notika. Esmu dzirdējusi apgalvojumu, ka tavā paaudzē visi mīlēja sauli, viņi nepārtraukti sauļojās, viņi gulēja pludmalē. Manuprāt, tieši tāpēc jūs izmantojāt visu lēto eļļu. Ta jūs varējāt uzsildīt pasauli, ziema pazuda, un visi varēja kārtīgi nosauļoties un izskatīties lieliski.

M.: Nē, patiesībā saule mūs baidīja līdz neprātam. Mēs lielākoties strādājām celtnēs, kurās logi bija pilnīgi noslēgti, mums bija aparāti, kas filtrēja un tīrīja gaisu un ūdeni. Kad izgājām ārpus telpām, mēs uzlikām saules krēmu un saulesbrilles, mums bija cepures, lai aizsargātu galvu. Mēs ienīdām sauli, bet vēl vairāk mēs ienīdām aukstumu. Visi sāka pārcelties uz tiem štatiem, kuros ir silts un karsts laiks. Viņiem bija kondicionētas mājas, viņi strādāja kondicionētās celtnēs un braukāja kondicionētos automobiļos. Tas, protams, nozīmēja vēl plašāku degvielas izmantošanu, pasaule kļuva vēl karstāka, ļaudis arvien vairāk izmantoja kondicionēšanu.

A.: Kāpēc gan bija vajadzīgi kodolieroči, ja mierīgi visus varēja nogalināt ar naftas bumbām? Kad kodolieroču vietā uzbūvēja kodolspēkstacijas, vai neviens nezināja, ka reiz kāda no tām varētu uzsprāgt un visus apdedzināt?

M.: Pirms simt gadiem mums tika stāstīts, ka kodolspēkstacijas ražotā elektrība būs "tik lēta, ka cenu pat nevarēs noteikt". Tā nu gluži gan nebija. Otrs prezidents Bušs… Nē, vai tas nebija trešais prezidents Bušs? Nē, laikam otrs, bet noteikti ne ceturtais. Katrā ziņā viens no tiem draņķīgajiem Bušiem nolēma, ka jāpaplašina kodolspēkstaciju būvēšana. Tad kāds neapmierināts kodolspēkstacijas darbinieks pielādēja pus- smago ar mēslojumu un veļas ziepēm un ietriecās pašā kodol- spēkstacijā. Tika iznīcināta vesela pilsēta. No šīs programmas valdība ātri vien atteicās.

A.: Tētis man stāstīja, ka pasaulē kādreiz dzīvojuši seši miljardi cilvēku. Man bail pat domāt, cik daudzi cilvēki nomiruši no bada un aukstuma. Skolā man stāstīja, ka tagad pasaulē dzīvo apmēram pusmiljards cilvēku. Man šķiet, tas ir liels skaits, bet baidos, ka izmiršana turpinās. Ko tu domā?

M.: Neraizējies, izmiršana ir beigusies. Tev nekas nedraud. Turpini izrakt plastmasu no izgāztuves, un viss būs kārtībā.

A.: Kāpēc tu nenomiri, vecvectētiņ?

M.: Mēs ar vecvecmāmiņu atradāmies ārpus Amerikas, kad sākās izmiršana. Mēs bijām Lielajā Naftas Reģionā, un mums laimējās - mēs atradām alu, kurā bija daudz ēdamā, tur bija mobilie telefoni un kaste no piegādes firmas FedEx. Nekad nebūtu domājis, ka var tik ilgi dzīvot alā un neviens tevi neatrod. Mums tas izdevās tāpat kā tam, kurš alā dzīvoja pirms mums. Vienīgā dīvainība bija tā, ka alā bija arī nieru dialīzes aparāts. Visu laiku es domāju - nē, tas taču nevar būt…

A.: Tētis teica, ka viņš gribētu, lai tu un vecvecmāmiņa nāktu dzīvot pie mums, tad mums visiem būtu siltāk. Esmu nikna uz tevi par to, ka tava paaudze izmantoja visu naftu un mums neatstāja pat pāris litru, tomēr būtu jaukāk, ja mēs visi paslēptos zem segas tad, kad temperatūra nokrīt zem nulles. Reizēm mēs nevaram iestāstīt kaimiņiem, ka arī viņiem vajag nākt zem mūsu segas. Reiz bija tik auksts, ka mēs gulējām kopā ar dzīvniekiem, un tad bija silti, bet smaka bija tāda, ka man bija grūti aizmigt. Mamma teica, ka reizēm tava paaudze iekārtojusi apsildīšanas iekārtas ari ārpus telpām, lai visi varētu atrasties ārā bez jakas un dzert kokteiļus. Vai jūs ar vecvecmāmiņu varbūt nāksiet dzīvot kopā ar mums?

M.: Jā, tas būtu lieliski, bet baidos, ka mūsu vecumā arī mēs stipri smirdam.

A.: Mamma stāstīja, ka tu kādreiz biji slavens, tu bļaustījies par vienu no tiem naftas kariem. Esmu redzējusi vecu fotogrāfiju, tu tur stāvi ar atvērtu muti un uz kaut ko rādi - ar diviem pirkstiem! Kāpēc tu biji tik dusmīgs? Varbūt tas bija par naftu?

M.: Zini, vecvecmāmiņa man neļauj par šo lietu stāstīt, kamēr viņa vēl ir dzīva. Viņa tovakar kārtīgi uzpucējās, un viņa bija tik ļoti skaista. Klausies, meitenīt, atdod man to fotogrāfiju. Es jau iztēlojos cilvēku šņākšanu un svilpšanu.

\

A.: Lūdzu, vecvectētiņ, te būs fotogrāfija. Liels paldies. Vai gribi vēl kaut ko pastāstīt? Svece gandrīz pilnīgi izdegusi.

M.: Zini, kad par to kārtīgi padomāju, tad saprotu, ka desmit gadi starp 2005. un 2015. gadu bija ļoti nozīmīgs laiks mūsu sugai uz šīs planētas. Mēs centāmies citus brīdināt par to, kas notiks, kad naftas vairs nebūs, bet retais mūsos klausījās. Bija arī labi cilvēki, viņi rūpējās cits par citu, par saviem bērniem un par mūsu planētu. Mēs cīnījāmies, bet nepietiekami. Alkatīgie un savtīgie cīnījās vēl aktīvāk. Cik varēja spriest, viņi gribēja iznīcināt mūsu sugu, un viņiem tas gandrīz izdevās. Es atvainojos. Mēs visi atvainojamies. Varbūt tava paaudze izdarīs kaut ko labāku.

Sāku justies kā mācītājs, kā muļķīgs mācītājs. Tajā brīdī es pamodos, biju nosvīdis, murmināju kaut ko par drēbēm, kas nav laikā izņemtas no ķīmiskās tīrītavas. Uzslējos gultā sēdus un tikai tad sapratu, ka tas bijis sapnis. Nekas tik muļķīgs nekad nenotiks. Un tad es atkal apgūlos, un zem elektriskās segas man bija labi un silti, un jauki, un man galvā dejoja sapņi par mīksto sieru…

4. NODAĻA. FUI SAVIENOTAJĀM VALSTĪM

Nekādu terorisma draudu nav.

Nomierinies. Atpūties. Klausies loti uzmanīgi. Atkārto šādus vārdus:

nekādu terorisma draudu nav.

Nekādu terorisma draudu nav.

NEKĀDU… TERORISMA… DRAUDU… NAV!

Vai tagad jūties labāk? Ne īpaši? Jā, es saprotu, tas nenāk viegli. Vai nav pārsteidzoši, cik ātri mēs tikām pārliecināti, ka visa valsts un visa pasaule ir teroristu pārpilna? Traki cilvēki ar ļaunu misiju bizo pa pasauli un cenšas iznīcināt katru amerikāņu bezdievi.

Protams, neko labu nepanāca tas, ka mūsu acu priekšā tika nonāvēti trīs tūkstoši cilvēku. Tas lika pat ciniskākajam amerikānim pārliecināties par to, ka pasaulē ir cilvēki, kam mēs nepatīkam, kas būtu laimīgi, ja pasaulē mūsu būtu mazāk.

Kāpēc viņi mūs ienīst? Pāris dienu pēc 11. septembra mūsu līderis to skaidri saprata: "Viņi vēlas, lai mēs vairs nelidojam, viņi vēlas, lai mēs vairs neiepērkamies. Taču šī varenā valsts nekad ne- nobīsies no ļaundariem."

Ja apgalvoju, ka nav terorisma draudu, tas nenozīmē, ka nav teroristu, ka teroristisku incidentu nav un arī nākotnē nebūs. Jā, pasaulē IR teroristi, viņi IR rīkojušies ļoti ļauni un traģiskā kārtā arī ne pārāk tālā nākotnē TURPINĀS veikt terora aktus. Par to esmu pārliecināts.

Taču tikai tāpēc, ka pasaulē dzīvo daži teroristi, mēs visi nebūt nedzīvojam kaut kādā pārspīlēti bīstamā situācijā. Kad runā kāds terorists, viņš apgalvo, ka pārstāv miljoniem cilvēku visā pasaulē un viņi nekur nepazudīs. Čeinijs to ir nosaucis par "jauno normālo stāvokli", par situāciju, kas "amerikāņu dzīvē kļūs par kaut ko paliekošu". Tieši tāda ir arī teroristu cerība.

Mums tiek stāstīts par "karu pret teroru". Kā īsti var veikt karu pret apzīmējumu? Karos iesaistītas valstis, reliģijas, tautas. Mēs nekarojam pret apzīmējumiem, pret problēmām. Kādreiz Amerikā bija "karš pret narkotikām" un "karš pret nabadzību". Šajos un visos citos līdzīgos gadījumos process ir neveiksmīgs.

Mūsu vadoņi vēlas, lai mēs šo procesu uzskatām par partizānu karu, kurā tūkstošiem ārvalstu teroristu un zaldātu paslēpušies mūsu valstī. Tā nebūt nav, un pienācis laiks padomāt par īstenību. Amerikāņi ļoti reti kļūst par starptautiskā terorisma upuriem, un pavisam reti šādi uzbrukumi notiek Amerikas Savienotajās Valstīs.

Nebija ne prātā, ka 2000. gadā Amerikas Savienotajās Valstīs kāds iedzīvotājs tiks nogalināts teroristu uzbrukumā. Arī 2002. gadā NEBIJA pat mazākās iespējas. 2003. gadā no terora akta Amerikas Savienotajās Valstīs bojS gājis nav neviens. Arī traģiskajā 2001. gadā iespēja, ka amerikānis ies bojā terora aktā, bija 1:100 000.

Amerikānim 2001. gadā iespējamais nāves iemesls drīzāk bija gripa (1:4500), pašnāvība (1:9200), slepkavība (1:14 000) vai autoavārija (1:6500). Neviens neuztraucas tad, kad cilvēks bīstamajā mašīnā dodas uz veikalu vai no klepojoša pusaudža nopērk kūciņu, kas vairo holesterīna daudzumu asinīs. Pašnāvību skaits vien nozīmē, ka amerikānis pats sevi apdraud daudz vairāk nekā kaut kāds terorists. Minētā iemesla dēļ iet bojā daudz vairāk cilvēku nekā terorisma incidentā, taču neviens nepieņēma jaunus likumus, neviena valsts netika bombardēta, katru mēnesi netika izdoti dolāru miljardi neparedzētām vajadzībām, amerikāņiem nekas nebija jādzird par "oranžā koda brīdinājumu". Zemessardzes vienībām nekur nebija jādodas, CNN nerādīja nepārtrauktu tekstu par minētajām problēmām tā, lai mūs visus iedzītu panikā. Amerikāņi bija vienaldzīgi, viņi noliedza problēmas esamību. Pašā labākajā gadījumā amerikāņi atzina, ka šādas traģēdijas mēdz notikt.

Tomēr gadās arī tā, ka vienā mirklī iet bojā daudz cilvēku, ka process ne tikai ir ārkārtīgi zvērīgs, bet to pārraida televīzijā. Minētā statistika neko nevar darīt, lai pārvarētu šausmas, ko piedzīvojām 11. septembrī, mūsu automātisko reakciju pret šīm šausmām. Mēs nolēmām, ka visi esam apdraudēti, ka jebkurš no mums jebkurā vietā šajā valstī varētu iet bojā kopā ar citiem. Tā ir masu psihoze, tai pakļaujos es, tai pakļaujies tu, tai pakļaujas arī armijas ģenerāļi, kas tagad ir iemācījušies raudāt.

Jā, arī es šai psihozei pakļaujos. Viena no manām mājām ir Ņujorkā, un katru dienu, kad esmu Ņujorkā, es domāju, vai tik šī nebūs tā diena, kad process turpināsies. Ja aiz loga atskan skaļš blīkšķis, es saraujos. Ja redzu zemu lidojošu lidaparātu, kļūstu aizdomīgs. Kad pats lidoju, kārtīgi nopētu visus, kas man sēž tuvumā. Man somā ir ierocis. Tas ir likumīgs ierocis. Man somā ir beisbola bumbiņa. Man to uzdāvināja Ņujorkas mērs Rūdolfs Džuliani, kad filmēju raidījumu TV Nācija. Uz bumbas parakstījušies visi beisbola komandas New York Yankees spēlētāji. Manuprāt, ja kāds sūdabrālis centīsies ielauzties lidmašīnas kabīnē, es varēšu bumbu mest pietiekami ātri, lai viņam trāpītu. Vispār bumbu var arī ietīt zeķē - zeķi vajag kārtīgi iešūpot, un - bāc! - cilvēkam tiek kārtīgi sadots pa snuķi. Es varētu paņemt kurpju šņores un kādu sūdabrāli nožņaugt. Katrā gadījumā es neesmu tas, kurš padosies bez cīņas.

Lūk, arī es esmu samaitāts. Es pazinu vienu no cilvēkiem, kas gāja bojā 11. septembrī, viņš lidoja vienā no lidmašīnām. Tāpēc laikam esmu samaitāts.

Kā gan tas notika? Es taču esmu pacifists, mieramika. Man ir bail tāpat kā visiem. Racionālas bailes ļauj mums izdzīvot, tās ir būtiskas. Ja cilvēks jūt īstas briesmas un reaģē pareizā veidā, - tas ir instinkts, kas daudzu gadu tūkstošu gaitā mūsu sugai ļoti palīdzējis.

Taču iracionālas bailes pašas var mūs nogalināt. Mūsu izdzīvošanas instinkts kaut kur pazūd. Naktī mēs dzirdam troksnīti un ķeram šauteni. Tad mēs nošaujam sievu, kas devās uz tualeti. Mēs negribam dzīvot blakus cilvēkam ar citu ādas krāsu. Mūsu "vadonis" mums iestāsta, ka ir "terorisma draudi", un mēs esam gatavi atteikties no pilsoniskām tiesībām, kas pastāvējušas jau vairāk nekā 200 gadus.

Bailes ir pamatinstinkts, ar tām var ļoti vienkārši manipulēt. Bailes ir mūsu labākais draugs un niknākais ienaidnieks vienlaikus. Ja bailes tiek lietotas kā ierocis pret mums, tās var iznicināt daudz no tā, kā dēļ mums patīk dzīvot Amerikas Savienotajās Valstīs.

Buša valdība un viss, ko tās pārstāvji stāstījuši intervijās, liecina, ka teroristi ir visur! Šķiet, katru dienu nāk jauns brīdinājums, jauns signāls, jauns drauds!

Sargies no rotaļu lidmašīnām, kas pilnas ar sprāgstvielām. FIB Likuma aizsardzības biļetenā bija rakstiņš, kurā pastāstīts par to, kā FIB aģenti tika galā ar "teroristisku draudu" un ar "neparasto ieroci", kas tika izmantots. Ieroci sauca "Satīna gāze". Kādam lidaparātu modeļu būvētājam tika atņemts mazs trauciņš, īpašā bruņoto spēku lidmašīnā šis trauciņš tik aizvests citur, to pavadīja bīstamo vielu speciālisti. Neilgi pēc tam modeļu entuziasts atzina, ka viņš ir mazliet "pajokojis" - pats uz tukša trauciņa uzrakstījis vārdus "Satīna gāze". Tomēr valdība lika mums visiem būt modriem, jo ir iespējams, ka lidmašīnas modeli varētu izmantot, lai uzspridzinātu kādu ēku. 2003. gada jūlijā kabeļtelevīzijā bija redzami eksperti, kas mūs brīdināja par šīm briesmām.

Iespējams, netālu no vilcienu sliedēm uzturas cilvēki, kas tīko vilcienu nolaist no sliedēm! Likuma aizsardzības iestādes visā Amerikā saņēma instrukcijas no FIB - iespējams, ka 2002. gada oktobrī notiks uzbrukums transporta sistēmām, it īpaši vilcieniem. "Izlūkdienesta" personāls paziņoja, ka atrastas Al Qaeda rīcībā esošās fotogrāfijas, kurās redzamas lokomotīves un sliedes. (Ļoti ceru, ka teroristi nebūs pamanījuši spēļu vilgieniņu manā pagrabā.)

Uzmanīgi - ir tāda lieta kā "kurpju bumba". FIB konstatēja, ka šajā bumbā tiek izmantota sprāgstviela TATP, ko patlaban lidostās vēl nevar automātiski konstatēt. Sprāgstvielu eksperti stāsta, ka šo vielu var pagatavot jebkurš cilvēks, kas universitātē studējis ķīmiju. Arī es esmu redzējis kādu, kas aizdedzina savas kurpes. Tas notika grupas ELO koncerta laikā Flintas pilsētā 1978. gadā. Viens no skatītājiem bija par daudz iemetis un apvēma pats savas kurpes. Blakus viņam bija kāds, kas aizdedzināja sērkociņu un to uzmeta uz apvemtajām kurpēm. Vēmekļos bija daudz alkohola, un rezultātā bija patiešām lielisks uguns šovs!

Pārliecinieties, ka pie degvielas uzpildes stacijām neatrodas aizdomīgas personas! Tiesa, aizdomīgas personas visai bieži uzturas netālu no

degvielas uzpildes stacijām, bet Oklahomas štatā kāds modrs DUS darbinieks piezvanīja policijai, kad ieraudzīja divus mikroautobusus un vienu furgonu. Pāris minūšu laikā ieradās policija un FIB, šautenēm rokās viņi ielenca… rokmūzikas grupu Godspeed You\ Pēc kārtīgas nopratināšanas daudzu stundu garumā grupas pārstāvis Efraims Menuks laikrakstam Seattle Weekly pateica: "Mums laimējās - mēs neesam nekas cits kā jauki, balti puiši no Kanādas." Iespējams, ka Al Qaeda var vainot meža ugunsgrēku izraisīšanā Amerikas rietumos! Laikrakstā The Arizona Republic ziņots, ka FIB visām likuma aizsardzības iestādēm nosūtījis vēstuli ar apgalvojumu, ka Al Qaeda plāno dedzināt mežus Kolorādo, Montanas, Jūtas un Vaiomingas štatā. "Reiz cilvēki sapratīs, ka šie ugunsgrēki ir teroristu uzsākti, viņi spiedīs ASV valdību mainīt politiku," tā bija teikts minētajā vēstulē.

Teroristi pārdod viltotus Sony mūzikas aparātus, Nike kedas un Calvin Klein džinsus! Pirms kāda laika kāds Al Qaeda atbalstītājs no Du- bajas uz Dublinu nosūtīja viltotas smaržas, šampūnu un vīriešu smaržas. Iedomājieties, kādu postu var radīt ar viltotām smaržām! Kongresā deputāti vairs nerunā tikai par "viltotām precēm", viņi tagad runā arī par "viltotām zālēm". Kanādā medikamenti ir daudz lētāki nekā Amerikā. Cik izdevīgi tas ir - pārtraukt amerikāņu iespēju iegādāties lētākus medikamentus, paziņojot, ka, iespējams, teroristi tos ir sabojājuši.

Sevišķi uzmanieties no Al Qaeda aģentiem, kas ar lodlampu centīsies pārgriezt Bruklinas tilta 2 1 736 metāla stieples! FIB pieķēra kādu furgona šoferi, kas tik tiešām bija pētījis Bruklinas tiltu un skaitījis, cik tur ir šo metāla stiepļu. Speciālisti informē, ka ar lodlampas palīdzību tās visas varētu pārgriezt… nedēļas laikā. Būsim modri!

Paziņo policijai katru reizi, kad ieraugi kaut kādu pulverīti! Kāda sieviete Ņūorleānas pilsētā saņēma aploksni, kurā bija kaut kāds pūderis. Viņa piezvanīja policijai, ugunsdzēsējiem un pastam. Drīz pie viņas mājās ieradās policisti un FIB aģenti. Izrādījās, ka aploksnē bija… veļas ziepes, kas sievietei tika nosūtītas reklāmas nolūkos. Tas, protams, nenozīmē, ka pasaulē nav teroristu (lai gan patiesībā policija domā, ka tad, kad 2001. gadā tika izplatītas aploksnes ar Sibīrijas mēra pulveri, to izdarīja kāds amerikānis,

kas daudz ko zinaja par Amerikas valdības apstiprinātajiem projektiem).

Vai dieniņ, tie gan ir ļoti aizņemti teroristi. Lidmašīnu modeļi! Satīna gāze! Meža ugunsgrēks! Lauvas un tīģeri, un lāči! [108] Kaut kāds spoks man uzbrūk! MŪKAM VISI PROM!

Šī falšā atbaidīšanas spēle pati par sevi ir ārkārtīgi dīvaina, bet vēl dīvaināk ir, ka mēs visi esam gatavi tajā piedalīties. Vai veselā saprāta nevienam vairs galvā nav? Ta refleksa smadzenēs, kurš liek izkliegt vārdu muļķības!! katru reizi, kad tiek pateikts kaut kas tāds, kas acīmredzot ir pilnīgs nonsenss. Tas notiek tad, kad baiļu radars vairs nedarbojas. Cilvēks kļūst tik apjucis, ka vairs nespēj atšķirt patieso no nepatiesā.

Kāpēc mūsu valdība spērusi tik platus un absurdus soļus, lai mūs visus pārliecinātu, ka dzīvība ir briesmās? Tie ir ļaudis, kas drudžaini cer, ka viņi spēs kontrolēt visu pasauli un vispirms mūs pašus. Reiz tas būs nodrošināts, mēs visi atbalstīsim viņu centienus pārvaldīt visu pārējo pasauli. Vai tas neizklausās pavisam traki? Vai neatgādina kinoscenāriju? Nē, Amerika laikā kopš 11. septembra dzīvojusi zem baiļu mākoņa, un Bušs, Čeinijs, Aškrofts, Volstrīta un Fortune 500 [109] uzskata, ka nu ir klāt viņu mirklis. To viņiem uz paplātes pasniedzis patš liktenis, to pasnieguši teroristi. Minētās personas vēlas demonstrēt ASV spēku jebkuram cilvēkam pasaulē, kurš uzdrīkstas apšaubīt mūsu varenumu. Kura ir pati svarīgākā valsts? ES TEICU - KURA IR PATI SVARĪGĀKĀ VALSTS? Jā, pareizi. Atkārto to. Atkārto to skaļi, dari to, lai iepriecinātu Džor- džu un Diku, un Džoniju, un Kondiju: MĒS ESAM PIRMIE! ASV! ASV! ASV!

Šie ļaudis zina, ka īsti amerikāņi nevēlas ķerties citiem pie rīkles, tāpēc šī doma ir glīti jāiepako tajā, kas saucas BAILES. Vajadzīgs liels, nikns ienaidnieks. Kad sabruka Padomju Savienība, Bušs vecākais vienkārši nespēja saprast, kas noticis. Kamēr viņš atjēdzās, Klintons bija uzvarējis vēlēšanās. Labais spārns bija zaudējis varu, taču astoņu gadu laikā labējie varēja domāt par atgriešanos pie varas.

Viņiem palīdzēja ļoti spēcīgs politiskās "domāšanas ierocis" - Projekts jaunam Amerikas gadsimtam (PNAC) [110] . Ta pārstāvji izvirzīja ideju: Amerikas Savienotajām Valstīm jādomā tikai par vienu mērķi - par pasauli, kurā Amerikas Savienotās Valstis ar bruņoto spēku palīdzību valda bez jebkādas pretestības.

Pirmais solis tika sperts 1998. gada 26. janvārī. Atklātā vēstulē prezidentam Klintonam neokonservatīvie aktīvisti Pols Volfovics un Viljamss Kristols, kā arī Donalds Ramsfelds un Ričards Perle brīdināja, ka Irākas savaldīšanas politika ir "bīstami neadekvāta", piebilstot, ka ASV ārpolitikas mērķim jābūt "Sadāma Huseina un viņa režīma gāšanai".

Kad 2000. gadā varu sagrāba Bušs jaunākais, viņš Aizsardzības departamentu nodeva šo radikāli labējo un trako ļaužu kontrolē. Pēc 11. septembra Ramsfelds, Volfovics (viņš kļuva par Ramsfelda vietnieku Aizsardzības departamentā) un kara atbalstītāji uzstāja, ka uzbrukums Irākai jāsāk gandrīz vai tūlīt, lai veicinātu Pastāvīgo Karu Pret Teroru. Tad viņi panāca 400 MILJARDU dolāru liela aizsardzības budžeta apstiprināšanu, tajā bija paredzēti 70 miljardi dolāru jaunu ieroču iepirkšanai.

11. septembris bija labs iegansts, lai Volfovics un viņa labā spārna draudziņi atrastu ienaidnieku, ar ko nobaidīt tautu. Džeimss Vulsijs - viņš Klintona valdības laikā bija CIP direktors - piedalījās šajā procesā, paziņodams, ka jau sācies ceturtais pasaules karš (viņaprāt, trešais pasaules karš bija aukstais karš). Karš pret teroru būs vienpusīgs karš, tā uzskatīja šīs domas autori, tas būs neierobežots. Varbūt tas turpināsies tikpat ilgi kā aukstais karš (50 gadu), varbūt pat ilgāk. Varbūt tas turpināsies bezgalīgi. Ja lasītājs man netic, tad ļaujiet atgādināt, ko teica pats Donalds Ramsfelds: "Nepārprotami tas daudz vairāk atgādinās auksto, nevis karsto karu," - un: "Ja tā padomā, tad aukstais karš turpinājās piecdesmit gadus, plus vai mīnus. Nekādu lielu cīņu nebija. Runa bija par nepārtrauktu spiedienu. Manuprāt, tas varētu būt piemērotāks veids, kā domāt par to, ko mēs darām patlaban."

Karš bez beigām. Iedomājies! Ja cilvēki tam noticēs, tad valdība varēs darīt vienalga ko, ka tik to var pasniegt kā tautas pasargāšanu. Šī ir Buša versija par seno mafijas "jumta funkcijas" procesu. Kāds - neteiksim, kas - ir gatavs tev uzbrukt. To izdarījis Osama, to izdarījis Sadāms, to varētu izdarīt trakie ājatollas, to varētu izdarīt Ziemeļkoreja. Palestīnieti, čau! Mēs pasargāsim tevi, bet atdod visu naudu un visas tiesības. Un turi muti ciet!

Gada laikā - līdz pat 2004. gadā paredzētajām vēlēšanām - Bušs runā tikai un vienīgi par karu. Tas ir karš pret teroru, tas ir karš ar mērķi atbrīvot un atjaunot Irāku. Tas ir karš pret irāņu mācītājiem, pret trakiem cilvēkiem Ziemeļkorejā, kas vēlas izmantot kodolieročus, tas ir karš pret Kolumbijas narkobaroniem, tas ir karš pret ekstrēmismu, pret komunismu Kubā, pret Hamas [111] , pret…

Lai saglabātu šos bezgalīgos karus, Bušam vajadzīgas nebeidzamas bailes. Šīs bailes var nepārtraukti pagarināt tikai tādā gadījumā, ja mums tiek atņemtas būtiskas pilsoniskās tiesības.

Labajam spārnam vajag šo karu, šie kari ir nepieciešami, tie jāturpina pēc iespējas ilgāk tāpēc, ka tie novērš tautas uzmanību no citām lietām. Visiem patīk labs karš (protams, izņemot tos, kuri kara laikā iet bojā). It īpaši tas sakāms par karu, kurā var ātri gūt uzvaru. Mēs esam labie. Viņi ir sliktie. Viņi ir beigti. Uzvara ir mūsu! Kur ir televīzijas kameras? Uzvarošais ASV prezidents nolaižas uz lidmašīnu bāzies kuģa.

Lūk, tā Bušs veido priekšvēlēšanu kampaņu: "Es uzvarēju vienā karā. Es uzvarēju vēl vienā karā. Taču mums priekšā stāv vēl citi kari, un esmu vajadzīgs, lai uzvarētu arī šajos karos!" Mēs dzirdēsim ve- cumveco apgalvojumu: "Nav prāta darbs upes vidū mainīt zirgu."

Draugs mīļais, runa nav par upi, runa ir par cunami, kura rezultātā demokrātija mūsu valstī vienkārši noslīks. Ja ļausim šiem cilvēkiem darboties vēl četru gadu garumā, vai tu tiešām domā, ka šie lielummānijas pārņemtie ļaudis mierīgi atdos varu ievēlētam prezidentam no Demokrātu partijas vai Zaļo partijas? Cik ilgi mēs upurēsim mūsu tiesības, mūsu bērnus, lai šie ļaudis piepildītu kabatas ar naudu, ko var nopelnīt tad, kad tauta ir nobijusies un valsts pastāvīgi karo?

Tevi neviens terorists nenogalinās. Mēs nudien esam piemirsuši, kā lietas aplūkot patiesā gaismā. Šo faktu pret mūsu interesēm izmanto ne jau teroristi, bet gan mūsu valsts vadoņi, viņi cenšas mūs terorizēt.

Kādreiz bija lielisks ASV prezidents, kas pateica, ka vienīgais, no kā mums jābaidās, - tās ir pašas bailes. [112] Viņš iedvesmoja visu tautu. Tagad mums jābaidās vienīgi no Džordža Buša. Esmu pilnīgi pārliecināts, ka Bušam un viņa draudziņiem (it īpaši tas sakāms par Tieslietu departamenta vadītāju Džonu Aškroftu) patlaban ir tikai viens mērķis. Viņi grib mūs visus tā nobaidīt, ka mēs ar lielāko prieku atbalstīsim viņu centienus likumdošanā, atbalstīsim jebkuras tiesības, ko šiem cilvēkiem piešķir Kongress.

Neilgi pēc 11. septembra Bušam izdevās pārliecināt ASV Kongresu, ka nepieciešams tā dēvētais ASV Patriotu likums - USA PATRIOT Act. Likuma nosaukums ir akronīms [113] . Šis likums dod ASV valdībai nepieredzēti plašas iespējas ievākt visāda veida informāciju. Vismazāk te kāds domā par tādām lietām kā cilvēka tiesības un privātā dzīve. Senāts šo likumu apstiprināja ar 98 balsīm "par" un tikai vienu balsi "pret". Demokrātu partijas pārstāvis no Viskonsi- nas štata Rass Feingolds vienīgais todien Senātā patiešām bija patriots. Viņš bija vienīgais, kas nobalsoja pret jauno likumu. Senātā viņš pateica šādus lieliskus vārdus:

"Mūsu valsts vēsturē bijuši arī tādi brīži, kad cilvēka tiesības ierobežo tas, ko tobrīd uzskata par leģitīmiem kara apstākļiem. Mūsu tautas apziņā joprojām šie notikumi atstājuši traipus un rētas. Runa ir par Ārzemnieku un nodevības likumu [114] . Pilsoņu kara laikā tika atņemtas habeas corpus tiesības. [115] Otrā pasaules kara laikā japāņu, vācu un itāļu izcelsmes amerikāņi tika sadzīti koncentrācijas nometnēs. Makartija laikos cilvēki, kas it kā bija komunisma draugi, tika ierakstīti melnajā sarakstā. [116] vjetnamas kara laikā valsts uzraudzīja un nelika mierā protestētājus pret karu, viņu vidū

Mārtiņu Luteru Kingu [117] . Šie mūsu vēstures elementi nedrīkst kļūt par prelūdiju."

Demokrātu partijas vadoņi palīdzēja republikāņiem, viņi centās nodrošināt vienbalsīgu atbalstu likumam Patriot Act. Viņi darīja visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka Feingolds dzied no tās pašas dziesmu lapas, taču viņš palika pie sava (un tā Senāta debašu laikā bija spiests klausīties, kā viņu bar Senāta Demokrātu partijas frakcijas vadītājs Toms Dašls). Feingolds: "Nezinu, vai [kļūt par disidentu] ir vai nav bīstami, godīgi sakot, man tas ir pilnīgi vienalga. Ja sliktākais notikums visā manā mūžā būtu izslēgšana no Senāta tāpēc, ka es balsoju "nē", tad es būtu visnotaļ laimīgs cilvēks. Nerr>iet tomēr vērā, par to te ir runa."

Patriotu likums? Nekā tamlīdzīga, likums nav patriotisks. Amerikāņiem tas būtu jāuztver ar tikpat lielu nepatiku kā Meiti Kampf [118] . Likuma nosaukums ir viltīgs, tā mērķis ir apslēpt smaku, kas ir vēl briesmīgāka par Floridas purvu dvaku.

Vēlies pats izlasīt šo likumu? Uz priekšu, bet tikai tādā gadījumā, ja tavā rīcībā ir vairākas dienas laika un liels bars juristu. Šis nav parasts likums. Visbiežāk likumos ir pateikts, ka "tu drīksti darīt tā" vai "tu nedrīksti darīt tā". Savukārt likumā Patriot Act lielākoties tiek laboti citi likumi. Veselās 342 lappusēs principā nekas nav pateikts par to, kādi ir likuma mērķi. Tā vietā lasītājam tiek norādīti simtiem citu likumu, kas ieviesti pēdējo simt gadu laikā. Lai izlasītu Patriot Act, jāatrod visi pārējie pagājušajā gadsimtā ieviestie likumi. Tikai tad sapratīsi, kuri veco likumu panti tiek mainīti šajā likuma redakcijā. Lūk, kas rakstīts likuma Patriot Act 220. daļā.

220. daļa: Valstiska izmeklēšana, lai gūtu elektroniskus pierādījumus

(a) VISPĀR - ASV likumdošanas kodeksa 18. sējuma 121. nodaļa tiek labota šādi:

(1) 2703. daļā tiek izņemti vārdi "atbilstoši federālajiem kriminālā procesa noteikumiem" visur, kur tie parādās, un tā vietā rakstīts "atbilstoši procedūrām, kas aprakstītas federālajos kriminālā procesa noteikumos un ko apraksta tiesa, kurai ir jurisdikcija pār noziegumu, kas tiek izmeklēts", un

2711. daļā -

rindkopā (1) tiek izņemts vārds "un";

rindkopā (2) tiek izņemts punkts un tā vietā rakstīts "; un"; un

beigās tiek ierakstīti šādi vārdi:

jēdziens "tiesa ar kompetentu juridsdikciju" nozīmē to, kas par to pateikts 3127. daļā, tajā skaitā attiecībā uz jebkuru definīcijai atbilstošu federālu tiesu bez ģeogrāfiska rakstura ierobežojumiem";

(b) ATBILSTOŠS LABOJUMS - ASV likumdošanas kodeksa 18. sējuma 2703.(d) daļā tiek izņemti vārdi "aprakstīts 3127.(2) (A) daļā".

Nu, lūk, - vai to visu saprati?

* * *

Tieši tāpēc tajos brīžos, kad kāds cenšas apstrīdēt likuma autorus, Tieslietu departamenta pārstāvji aicina tautu "izlasīt to, kas likumā ir rakstīts", apgalvojot, ka tādā gadījumā viss būs saprotams. Taču tas ir pavisam neiespējami.

Senāts šo likumu apstiprināja 11. oktobrī, tikai mēnesi pēc 11. septembra notikumiem. Senāta versija pilsonisko tiesību atbalstītājiem bija vēl pretīgāka par Pārstāvju palātā apsvērto versiju, par kuru bija paredzēts balsot nākamajā dienā.

Buša valdība nepriecājās par to, ka Pārstāvju palāta savā likuma variantā tomēr paredzēja pilsonisko tiesību pasargāšanu. Kopā ar Pārstāvju palātas priekšsēdētāju Buša pārstāvji vēlā nakts stundā darīja visu iespējamo, lai no likuma izņemtu pilsonisko tiesību aizsardzību, ko bija paredzējušas Pārstāvju palātas dažādās komitejas. Darbs tika pabeigts gandrīz četros naktī. Pēc pāris stundām deputāti ieradās Kapitolijā un bija pārliecināti, ka viņi balso par to pašu likuma variantu, kurš tika prezentēts iepriekšējā dienā. Tā vietā viņi visi nobalsoja par likuma variantu, no kura iepriekšējā naktī Tieslietu departamenta vadītājs Džons Aškrofts bija izņēmis visāda veida aizsardzību. Amerikas Pilsonisko brīvību ūnijas pārstāvji paziņoja, ka tikai retais Kongresa deputāts esot izlasījis likuma galīgo variantu. Iespējams, Kongress nekad pirms tam nebija rīkojies tik bezatbildīgi.

Lūk, kas paredzēts šajā likumā. Tava valdība tagad drīkst "pārtvert" tavas e-pasta vēstules - tu taču domāji, ka tās ir privātas, vai ne? Ja tādā vīzē turpināsies, tad no pareizrakstības pārbaudītāja datorā varēsi izdzēst vārdiņu "KONFIDENCIĀLI". Valdība drīkst pārbaudīt tavus bankas dokumentus un izglītības dokumentus, tai atļauts uzzināt, kuras bibliotēkas grāmatas tu (vai tavs deviņus gadus vecais bērns) šogad esi lasījis. Valdība drīkst uzzināt, cik bieži tu bibliotēkā pieslēdzies internetam. Tā drīkst uzzināt, ko esi pircis. Vai domā, ka es pārspīlēju? Nākamreiz, kad stāvēsi rindā pie ārsta vai bankā, izlasi, kas rakstīts attiecīgās iestādes noteikumos par personas datu aizsardzību. Tas būs dziļi juridisks teksts, bet būtībā tajā būs pateikts, ka tavas pilsoniskās tiesības neko nenozīmē, jo nu mums ir Lielā brāļa likums Patriot Act.

Un vēl. Likumā ir paredzēts process, ko sauc "IELAVIES UN PALŪRI". Valsts likuma aizsardzības pārstāvji drīkst ielavīties tavā mājā, pārbaudīt, kas tev pieder… un tev pat nepateikt, ka viņi tur ir bijuši!

Amerikas pamattiesībās viens no galvenajiem jautājumiem saistās ar ASV Konstitūcijas 4. labojumu. Mēs katrs baudām savu privāto un personisko dzīvi, mēs priecājamies par to, ka mūsu valstī tiek veicināta brīva ideju izplatīšanās. PRIVĀTĀS TIESĪBAS ir šī procesa pamats. Amerikas Savienoto Valstu Konstitūcijā ir teikts, ka tavu māju drīkst pārmeklēt tikai tādā gadījumā, ja tiesa ir izsniegusi attiecīgo atļauju un pastāv ievērojamas aizdomas par to, ka tu esi nodarbojies ar kaut ko nelikumīgu. Taču tagad Aškrofts ir izdomājis kaut ko citu - viņš vēlas iebrukt mūsu mājās. Aškrofta likums neatbilst patriotismam. Mana vēstures skolotāja 7. klasē, māsa Mērija Reimonda, kā arī mūsu valsts dibinātāji (it sevišķi Tomass Džefersons) man nekad nepiedos, ja neatgādināšu par šādu lietu: tajā pašā brīdī, kad tu valdniekam ļauj iespraukties tavā dzīvē un pārkāpt tavas robežas, vari pilnīgi aizmirst par domu, ka tu dzīvo brīvā sabiedrībā.

Kādreiz likuma sargiem bija jādodas uz tiesu un jāiesniedz pierādījumi, turpretī tagad Aškrofta aģenti atļauju saņem slepeni un no slepenas tiesas, kas izveidota 1978. gadā. Federālie aģenti var ierasties šajā tiesā, paziņot, ka lieta "saistās ar izlūkdienesta darbu", un tad slepenās tiesas tiesneši automātiski izsniedz atļauju. Laikrakstos ziņots, ka 2002. gadā tika izsniegtas vairāk nekā 170 "steidzamas" atļaujas. Iepriekšējos 23 gados tiesa šādas atļaujas bija izsniegusi tikai 47 gadījumos. Šīs "steidzamās" atļaujas nav nekas cits kā papīra gabals, ko parakstījis Aškrofts., un tas FIB aģentiem ļauj 72 stundas noklausīties telefona sarunas un veikt izmeklēšanu bez jebkādas juridiskas pārbaudes minētajā tiesā.

Likumā Patriot Act ir arī cits slepenības aspekts, proti, bibliotēkas nedrīkst bilst ne vārda par to, ka FIB aģenti ir pārbaudījuši tavu bibliotēkas grāmatu izmantošanu. Pļāpas šajā gadījumā var iemest cietumā. Iespējams, bibliotēkām būtu ieteicams izvietot labi redzamu izkārtni: "Šonedēļ neviens FIB aģents te nespiegoja." Tajās nedēļās, kad izkārtne pazūd, visi zinās, ka noticis kaut kas slikts. Neviens īsti nepārbauda to, ko dara Bušs, Čeinijs, Aškrofts un visi pārējie. Viņi mierīgi var bojāt mūsu ierasto dzīvesveidu.

Likumā Patriot Act teikts, ka Tieslietu departamenta vadītājs var pieprasīt un saņemt jebkāda veida informāciju no jebkuras personas. Vajadzīga tikai "valstiskās drošības vēstule". Aškrofta birojs šāda veida vēstules rakstījis tik aktīvi, ka neviens nezina, cik daudz to ir izsūtīts. To nezina pat Pārstāvju palātas Juridiskā komisija. Tās dalībnieki to vēlējās uzzināt, bet Aškrofts neatbildēja, viņš apgalvoja, ka viņam ir tiesības minēto informāciju neatklāt. Ja aģenta rīcībā ir "valstiskās drošības vēstule", tad viņam tā jāparāda, un tad momentā aģents saņems visus biznesa, izglītības, interneta, patērētāja un citus personiska rakstura datus. Nekas aģentam nebūs jāpierāda par to, ka, iespējams, notiek noziegums. Nebūs pat jāsaka, ka runa ir par ārvalstu izlūkdienesta prasībām. Mūsdienās FIB var apsekot pilnīgi jebkuru cilvēku, un Aškrofts atsakās atklāt, kuri no mums tad tiek apsekoti. Kongresam šajā lietā nav nekādas teikšanas.

Arī ar to vēl viss nav pateikts. Patlaban Amerikas Savienotajās Valstīs pastāv slepena ieslodzījumu sistēma, kuras dēļ greizsirdīga varētu būt katra banānu republika. FIB ir "intervējis" kādus piecus tūkstošus jauniešu, lielākoties tie ir studenti. "Intervija" notikusi tikai tāpēc, ka šie jaunie cilvēki, iespējams, nav ASV pilsoņi, vai arī tāpēc, ka viņiem ir ģimenes saites Tuvajos Austrumos. Arestētas vēl 1200 personas, šie ļaudis ieslodzīti slepenā vietā un uz nenoteiktu laiku. Kāpēc? Lielākoties tāpēc, ka viņi pārkāpuši migrācijas likumu kādā maznozīmīgā veidā, kam vēl pirms pāris gadiem neviens nebūtu pievērsis nekādu uzmanību. No visiem cilvēkiem, ko aizturējis Imigrācijas un naturalizācijas dienests, 11 procenti cietumā pavadīja vairāk nekā sešus mēnešus, pirms viņus atbrīvoja vai deportēja. Apmēram puse cietumā nosēdēja ilgāk nekā trīs mēnešus.

Paša Tieslietu departamenta ģenerālinspektors ir asi kritizējis notiekošo. Viņš apmeklēja cietumu Nuj°rkā un konstatēja, ka tur ieslodzītajiem "jārēķinās ar fizisku un mutisku vardarbību" un "nepiemēroti bargu" ieslodzījuma politiku. Katru dienu 23 stundas cietumniekiem jāpavada savā kamerā. Kamerās augu diennakti spīd spuldzes. Nav atļauti nekādi sakari ar ārpasauli. Pārmērīgi tiek izmantoti roku dzelži, kāju dzelži un smagas ķēdes. Ziņojumā arī FIB izpelnījies kritiku par to, ka "gandrīz nemaz nav centies noteikt atšķirības" starp imigrantiem, kas, iespējams, bijuši saistīti ar terorismu, un lielo imigrantu vairākumu, kam nekādu sakaru ar terorismu nav bijis. Daudzu novērošanai bija gadījuma raksturs.

Tā nav amerikāņiem piemērota rīcība - apcietināt lielu grupu cilvēku tad, kad nav ne mazākā pamata uzskatīt, ka viņi ir bīstami.

Vēl sliktāk - atsevišķos gadījumos notikušas slepenas sēdes par cietumnieku deportāciju. Drīz vien pēc 11. septembra uzbrukumiem migrācijas tiesas visā Amerikā uzsāka slepenus tiesas procesus, un tiesas pārstāvjiem bija aizliegts pat apstiprināt, ka process ir noticis.

Varbūt tu kā jau kārtīgs amerikānis uzskati, ka tevi Buša terorisms neapdraud. Nerēķinies ar to. Buša valdība nekad nav ļāvusi likumam traucēt mērķu sasniegšanu. Bušs apgalvo, ka viņam kā bruņoto spēku virspavēlniekam automātiski ir tiesības jebkuru cilvēku pasludināt par karojošu ienaidnieku un ka šīm tiesībām nav nekāda sakara ar Amerikas Savienoto Valstu likumiem. Bušs var šos cilvēkus ieslodzīt, var mest projām cietuma atslēgu. Cik interesanta pieeja! Bušs pārkāpj starptautiskās tiesības un visu, par ko iestājas mūsu valsts. Karojošs ienaidnieks, izrādās, ir persona, kam nav ne mazāko juridisko tiesību.

Likums Patriot Act un jēdziens "karojošais ienaidnieks" - tie ir tikai daži rādītāji par to, ko Bušs mums visiem ir paredzējis.

Aizsardzības ministrija izstrādāja programmu, ko sauc "Totāla informācijas uztvere". Dažas personas iebilda pret atbaidošo vārdu "totāla", un programmas nosaukums tika mīkstināts. Tagad to sauc "Teroristu informācijas uztvere". Programmu pirmais vadīja admirālis Džons Poindeksters, tas pats, kurš bija iesaistīts ieroču skandālā. Programmas pamatā bija Attīstītu aizsardzības pētniecības projektu aģentūra (DARPA), tā spēj pārbaudīt katru darījumu, kurā iesaistīti simtiem miljoni amerikāņu. "Uzrādi to cilvēku uzvārdus, kuri šonedēļ veikalā CompUSA nopirka optisko datora peli," - to var pieprasīt jebkurš admirālis. Būtībā tas nozīmē, ka valdība katram ASV iedzīvotājam var uzdot uzbāzīgu un nepiemērotu jautājumu par viņa dzīvi. Taču jautājums netiek uzdots viņa klātbūtnē. Nē, tas ir slepens process. Valdība aplūko tādus datus par tevi, par kuriem tu pirms tam neko nezināji. Tev nav iespējas atbildēt uz jautājumiem par sevi, tu nedrīksti paskaidrot, kāpēc notika kļūdas, nedrīksti paskaidrot, kādos apstākļos veidojās informācija, kas par tevi ir savākta.

Poindeksters un DARPA izdomāja arī kaut ko citu - to sauc "Politikas analizēšanas tirgus", un valdība plānoja to izvietot internetā. Poindeksters laikam uzskatīja, ka patēriņa priekšmetu tirgus tik ļoti bija palīdzējis Buša draudziņiem firmā Enron, ka tirgus mehānismu varētu izmantot arī terorisma paredzēšanai. Cilvēki varētu investēt hipotētiskos līgumos par iespējamiem notikumiem - "notiks atentāts pret Jasiru Arafatu", "tiks gāzts Jordānijas karalis Abdula". Šāda veida līgumi varētu attiekties uz Ēģiptes, Irānas, Izraēlas, Jordānijas, Saūda Arābijas, Sīrijas un Turcijas ekonomisko veselību, pilsonisko stabilitāti un militārām saistībām. Tas visas ir valstis, kas iekļaujas naftas tirgū. Taču Poindekstera ideja nomira aptuveni vienu dienu pēc tam, kad viņš to atrādīja ASV Senātam. Senatori Vaidens un Dorgans noraidīja tos astoņus miljonus dolāru, kurus Aizsardzības ministrija bija pieprasījusi šī hipotētiskā tirgus radīšanai. "Izdomāti tirgi, kas saistās ar ārkārtīgi pretīgām izredzēm, - tas nu gan nav loģisks solis, ko vajadzētu spert cīņā pret terorismu, ja tas saistās ar nodokļu maksātāju naudu," tā paziņoja Vaidens. Plāns bija tik strīdīgs, ka Poindeksters tika atbrīvots no amata.

Amerika nekad nav atteikusies no principa, ka valdība nedrīkst nodarboties ar savu pilsoņu izspiegošanu, ja vien nav pamatota iemesla domāt, ka noticis kaut kas nelikumīgs. Arī tādā gadījumā spiegošana var notikt tikai tad, ja to atļauj tiesnesis. Ja mums uzdod likumīgus jautājumus, Konstitūcija paredz iespēju atteikties no jebkuras atbildes. Tādās programmās kā "Totāla informācijas uztvere" šīs tiesības neko nenozīmē.

Teroristi nemēdz aiz sevis atstāt elektroniskas vai rakstītas pēdas. Viņi par visu maksā skaidrā naudā, viņi slēpjas. Savukārt tu un es - mēs atstājam visdažādākās pēdas ar savām kredītkartēm, mobilajiem telefoniem, veselības vēsturi, interneta paradumiem u. tml. Kurš kuru uzrauga?

Lūk, te ir runa par politisku partiju, kas nepārtraukti dusmojas par federālo valdību un tās daudzajiem birokrātijas līmeņiem, un

tagad šī pati partija ir radījusi jaunu birokrātijas līmeni.

* [119] *

Neaizmirsīsim arī par tiem cilvēkiem, kuri atrodas kaut kādā teroristiskās elles priekštelpā, - tie ir cilvēki, kas ieslodzīti Guan- tanamo līča cietumā. Piepeši Amerika sapriecājās par to, ka tai kaimiņos ir Kuba. Vai varētu atrast labāku vietu, kur iespundēt visus jaunatklātos ļaundarus? Cietumā sēž 680 personas, to skaitā arī trīs bērni vecumā no 13 līdz 16 gadiem. Viņu ieslodzījums ir bez gala un malas. Nav uzrādīta apsūdzība, nav noteikts sods, nav nekādu juristu, nav nekā. Vai tad ir brīnums, ka Guantanamo līča cietumā zināmi 28 gadījumi, kad cietumnieks centies izdarīt pašnāvību?

Mēs konkrēti zinām par 34 gadījumiem, kad FIB nepamatoti izmantoja Patriotu likuma noteikumus, un vismaz 966 personas oficiāli ir sūdzējušās par līdzīgiem pārkāpumiem. Tie ir ļaudis, kas dara savu darbu, cenšoties iekļauties mūsu it kā brīvajā un atklātajā sabiedrībā. Lūk, piemēri.

• Džons Klārks ir Ontārio* Koalīcijas pret nabadzību (OCAP) pārstāvis, viņš devās uz konferenci Mičiganas Universitātē, kad viņu aizturēja robežas dienesta pārstāvji. No Detroitas robežpunktā ieradās Valsts departamenta pārstāvis, un Klārks tika nopratināts par dalību protestos pret globalizāciju. Viņam pat tika jautāts, kur atrodas Osama bin Ladens. Klārkam tika uzrādīta mapīte, kurā bija informācija par OCAP, arī tā Čikāgas iedzīvotāja uzvārds, pie kura Klārks kādreiz bija ciemojies, un brošūriņas par citiem gadījumiem, kad Klārks bija uzstājies Amerikas Savienotajās Valstīs.

Anisa Kodere - Amerikas pilsone ar ģimenes vēsturi Libānā - ieradās tiesā, jo nebija nomaksājusi soda naudu par automobiļa atstāšanu nepareizā vietā. Tiesnesis viņai vaicāja, vai viņa ir "teroriste".

2002. gada maijā Losandželosas lidostā tika aizturēti seši žurnālisti no Francijas. Viņi tika nopratināti un pārmeklēti, viņus atbrīvoja tikai nākamajā dienā, un arī tad viņus deportēja no Amerikas. Kurp viņi bija devušies? Uz videospēļu izstādi.

Kādā Vērmontas štata vidusskolā policija pusdivos naktī iegāja skolotāja Toma Trīsa klasē un nofotografēja plakātu, kas bija piestiprināts pie sienas. Tajā bija redzams prezidents Bušs ar aizlīmētu muti. Zem bildes bija uzraksts: "Izmanto līmlenti labai vajadzībai - aizlīmē savu muti!" Trīsam pēc tam vairs neļāva mācīt mūslaiku vēsturi.

Ziemeļkarolīnā Slepenā dienesta aģenti ieradās pie universitātes studentes A. J. Braunas. Viņa tika nopratināta par "pretameri- kāniskiem materiāliem", kas it kā viņai piederot. Brauna neļāva aģentiem ienākt dzīvoklī, bet uzrādīja to, ko viņi, viņasprāt, meklējamas bija plakāts, kurā bija redzams Bušs un vairāki nolinčoto līķi. "Mēs esam atkarīgi no katra tava vārda" - tā bija rakstīts zem attēla.

Zaļās partijas aktīvists Dags Stubergs devās no Ziemeļkarolīnas uz Prāgu, viņu aizturēja un nopratināja. Pēc tam viņam tika pateikts, ka Zaļo partijas pārstāvji tajā dienā nedrīkst lidot. Pratinātāji uzrādīja Tieslietu departamenta dokumentu, kurā bija teikts, ka Zaļo partijas dalībnieki, visticamāk, ir teroristi. Slepenais dienests Stu- bergu nofotografēja, un tad viņam bija jādodas mājās.

Noticis arī daudzkas cits, kas, iespējams, nav saistīts ar federālo valdību, bet tomēr pasaka šo to ļoti bīstamu par to, kas notiek mūsu sabiedrībā. Lūk, divi piemēri.

Televīzijas kompānija CBS padzina no darba dokumentālās filmas "Hitlers: Ļaunuma izaugsme" producentu pēc tam, kad viņš sāka

salidzinat notikumus Amerika ar to, kas notika Vācijā, kad Hitlers pārņēma varu.

• Masačūsetsas štatā 12. klases skolotāja vēlējās demonstrēt manu filmu "Boulings Kolumbainai", bet viņai tas tika aizliegts, jo skolas direktors nolēma, ka filmā ir "pretkara vēsts".

Kā redzams, Buša rīcība saistās ne tikai ar terorismu vien. Radīta vide, kurā cilvēkiem katru dienu jājūtas piesardzīgiem par to, ko viņi saka un dara. Baltā nama preses pārstāvis Ārijs Fleišers brīdināja Buša valdības kritiķus (šajā gadījumā konkrēti komiķi Bilu Maheru): "Uzmanieties, ko jūs darāt, uzmanieties, ko sakāt."

Visvairāk mani nodarbina tas, ka šie krāpnieki 11. septembra notikumus izmanto, lai aizbildinātu visu, ko viņi dara. Vairs nepietiek ar likumiem, kas mūs it kā sargā pret "teroristiem". 11. septembris tagad ir galvenā atbilde, tā ir debesu manna, uz kuru labā spārna aktīvisti vienmēr ir cerējuši. Jauni ieroči? Tādi ir vajadzīgi. Kāpēc? 11. septembris. Atsacīsimies no likumiem par vides piesārņošanu? Jā, noteikti. Kāpēc? 11. septembris. Vēlamies aizliegt abortu? Noteikti. Kāpēc? 11. septembris. Kāds sakars 11. septembrim ar abortu? Tu uzdrīksties izprašņāt savu valdību? Zvanām FIB!

Pasaulei šķiet, ka esam zaudējuši veselo saprātu. Pasaulē ir daudz valstu, kurās terorisms pastāv jau gadiem, reizēm pat gadu desmitiem ilgi. Ko dara šo valstu iedzīvotāji? Viņi netrako tāpēc, ka ir nobijušies. Vācieši nemeklē veidu, kā aizlīmēt loga spraugas, viņi neizvairās no braukšanas tramvajā. Vācieši iemācās, kā sadzīvot ar savu apkārtējo vidi. Reizēm gadās mēsli.

Ko darām mēs, amerikāņi? Mums ir dažāda līmeņa apdraudējums, katram piešķirta sava krāsa. Mēs pārmeklējam 90 gadus vecus cilvēkus, kas sēž ratiņkrēslā. Mēs uzbrūkam mūsu pamattiesībām. Nu gan parādīsim teroristiem, kas ir kas! Atteiksimies no sava dzīvesveida, lai teroristi nevarētu to uzspridzināt. Tas nav loģiski.

Negribu teikt, ka nav nepieciešama pārdomāta uzmanība, lai novērstu tos dažus teroristu uzbrukumus, kuri patiešām mūsu pasaulē notiek.

Varbūt Džordžam Bušam vajadzēja izlasīt tos ziņojumus, kurus viņam sūtīja CIP. Laikrakstā The Washington Post ziņots, ka 2001. gada 6. augustā, tātad tikai dažas nedēļas pirms 11. septembra, Bušs saņēmis plašu ziņojumu, uz kura bija rakstīts "STEIDZAMI". Tajā bija brīdinājums par to, ka Al Qaeda plāno ievērojamu uzbrukumu Savienotajās Valstīs. (Mēs nezinām konkrēti, kas šajā dokumentā ir pateikts, jo Bušs nav ļāvis tā saturu atklāt, kaut arī Kondolīza Raisa atkārtoti ir teikusi, ka ziņojumā nebija nekā specifiska. Ja tā, tad kāpēc dokuments joprojām ir slepens?) Vēl sliktāk ir tas, ka jau 1999. gadā CIP brīdināja, ka Al Qaeda meklē lidmašīnas, ko varētu izmantot kā raķetes un ietriekt valdības ēkās.

Ja Bušam rokā bija dokuments, kas brīdināja, ka uzbrukums var notikt kaut tūlīt, ja viņam bija arī tie ziņojumi, kurus savulaik bija saņēmis prezidents Klintons, tad kāpēc viņš nebrīdināja valsti? Varbūt bija pārāk aizņemts - viņš taču veselu mēnesi atpūtās savā rančo Teksasā. Bušs neizdarīja savu darbu, un iespējams, ka tāpēc 3000 cilvēkiem bija jāiet bojā. Ar to gan pietiktu, lai Bušam nodrošinātu impīčmentu. Melošana par seksu? Klintona laikā, cik man zināms, tā dēļ negāja bojā neviens cilvēks.

Pagājušā gadsimta 90. gadu otrajā pusē Republikāņu partija Federālajam izmeklēšanas birojam neļāva darīt savu darbu - pasargāt ASV pilsoņus. Tā vietā FIB lika pārbaudīt prezidenta seksuālās paražas un prezidenta sievas darījumus nekustamā īpašuma tirgū. Vienubrīd vairāk nekā 200 FIB aģentu nodarbojās ar raganu medībām, kas saistījās ar Klintonu ģimeni. Veseli 200 aģenti. Varbūt tā vietā viņiem labāk būtu bijis parunāt ar lidošanas skolas pārstāvjiem no Teksasas, kuri bija piezvanījuši uz FIB, jo bija norūpējušies par dīvaiņiem, kas vēlējās iemācīties, kā pacelt lidmašīnu no zemes, bet ne - kā to atkal nosēdināt. 200 aģenti, kas varēja pārbaudīt, kāpēc teroristi Amerikā uzturējās tik ļoti ilgi pēc tam, kad viņiem bija beigušās vīzas. 200 aģenti, kas būtu varējuši apmācīt drošības dienesta pārstāvjus Amerikas lidostās.

Divi simti FIB aģentu, kas varēja darīt jebko citu, nevis velti iztērēt laiku tāpēc, ka labā spārna republikāņi bija ļaunprātīgi, tāpēc, ka viņi bija aizrāvušies ar seksu un gribēja sarakstīt 50 miljonus dolāru vērtu pornogrāfisku grāmatu par to, ko prezidents iesāk ar saviem cigāriem.

Daudz runāts par to, ko Bušs būtu varējis izdarīt mēneša laikā pirms uzbrukuma, lai to novērstu, taču neviens nerunā par kaut ko tādu, kas būtu bijis iespējams veselus 14 gadus pirms 11. septembra, - tas gandrīz noteikti būtu novērsis traģēdiju, un mums par to būtu bijusi jāmaksā maza cena, proti, aviobiļete būtu kļuvusi par kādiem 50 centiem dārgāka. 1987. gadā es kādu brīdi strādāju Ralfa Neidera birojā Vašingtonā, un vai zini, ar ko Neidera ļaudis tobrīd nodarbojās? Viņi aicināja valdību noteikt, ka visās lidmašīnās kabīnes durvīm jābūt tādām, kurās neviens nevar ielauzties. Avioin- dustrija skaļi protestēja, tā neizdarīja neko. Ja tā nebūtu bijis, vai tad deviņpadsmit laupītāji tajā dienā būtu spējuši pārņemt kontroli minētajās lidmašīnās? Visnotaļ noteikti varu apgalvot, ka tie trīs tūkstoši cilvēku, kuri 11. septembrī gāja bojā, tagad būtu dzīvi, ja vien Neidera grupa būtu pirms 14 gadiem panākusi savu.

Ja runājam par teroristiem, tad jāatzīst, ka terora akti lielākoties ir vietēja rakstura notikumi, teroristi visbiežāk darbojas savās valstīs. Nedomāsim vairs par to, ka tie, kuri vēlas nodarīt mums pāri, ir ārzemnieki, svešinieki. Tas notiek reti. Mūslaikos par to esam daudzko uzzinājuši. Kad cilvēks tiek nogalināts, visbiežāk viņš ir pazinis savu slepkavu. Bērnu izvaro nevis mītiskais svešinieks garā mētelī, bet gan ģimenes loceklis, kaimiņš vai draudzīgs mācītājs. Tīša dedzināšana pārāk bieži saistās ar ugunsdzēsējiem. Burlaki nereti pirms tam upura mājā kaut ko ir instalējuši vai labojuši. Ņujorkas pilsētas rātsnamā ir ļoti nopietna drošības sistēma, lai pilsētas padomi pasargātu no tādiem uzbrukumiem, kāds notika 11. septembrī. Tika nogalināts padomes deputāts - viņš pats bija ievedis slepkavu rātsnamā, viņš bija ļāvis slepkavam neiet cauri metāla detektoram, policija neko neteica. Tas, ka cilvēki nolaupa lidmašīnas un tās ietriecas zemē, pirms 11. septembra Amerikā bija noticis divreiz, un abos gadījumos to izdarīja attiecīgās aviokompānijas pārstāvis, runa nebija par svešiniekiem. Tikai aviokompāniju pārstāvji pirms 11. septembra bija atbildīgi par masu slepkavību nolaupītā lidmašīnā. (Neapmierinātam aviokompānijas USAir darbiniekam nebija jāiziet cauri drošības sistēmai, un tāpēc viņš 1987. gadā lidmašīnā ienesa šauteni. Lidmašīna nogāzās Kalifornijā. Savukārt 1999. gada 16. novembrī kādas Ēģiptes aviokompānijas darbinieks pārņēma kontroli lidmašīnā un tā iekrita Atlantijas okeānā.)

Nedomāsim par "teroristiem" kā par anonīmiem svešiniekiem maskās. Tas ir būtiski. Daudz ticamāk, ka terorists ir kāds, kuru tu pazīsti, ar kuru tu patlaban dzer alu.

Man vienmēr licies interesanti, ka masu slepkavību 11. septembrī it kā veica cilvēks, kas ir miljonārs. Mēs vienmēr runājam par "teroristiem", "islāma fundamentālistiem" vai "arābiem", taču nekad par Osamu bin Ladenu nepasakām pašu galveno - viņam pieder daudzi miljoni. Avīzē nekad netika rakstīts, ka "trīs tūkstošus cilvēku nogalinājis miljonārs". Ta būtu taisnība, vai ne? Osamam bin Ladenam pieder aktīvi, kuru vērtība ir vismaz 30 miljoni dolāru. Viņš ir miljonārs. Kāpēc tādā gadījumā mēs nedomājam, ka cilvēkus nogalinājis kaut kāds bagāts sūdabrālis? Kāpēc tas nebija iemesls pārbaudīt tos, kuri, iespējams, ir teroristi? "Mīļais Dievs, miljonārs nogalinājis trīs tūkstošus cilvēku. Savācam visus miljonārus! Metam tos visus cietumā! Nekāda apsūdzība, nekāda tiesāšana! Deportēsim miljonārus!"

Mums vajadzīga aizsardzība pret mūsu pašu miljonāriem, pret teroristiem Amerikas uzņēmumos, kuri nozog darbinieku pensijas, iznīcina vidi, lieto neaizstājamus resursus peļņas vārdā, noliedz mūsu tiesības uz veselības aprūpi un cilvēkiem atņem darbu tad, kad grib to darīt. Laikā no 2001. gada līdz 2002. gadam bezpajumtnieku un izsalkušo cilvēku skaits Amerikā pieauga par 19 procentiem - kā to sauc? Vai tas ir vai nav terorisms? Vai tādēļ cilvēki iet vai neiet bojā? Vai te nav runa par apzinātu plānu mocīt trūcīgos cilvēkus - arī tos trūcīgos cilvēkus, kuriem ir darbs, - lai daži bagāti vīrieši varētu kļūt vēl bagātāki?

Mums pašiem ir savi "teroristi", un mums jādomā konkrēti par viņiem, ja vēlamies kādudien atkal dzīvot valstī, kurā tauta ievēlē prezidentu un bagātie zina, ka par saviem grēkiem viņiem ir jāmaksā. Tā ir brīva valsts, droša valsts, mierīga valsts, kas dalās savos labumos ar tiem pasaules iedzīvotājiem, kuriem dzīvē klājies plānāk, tā ir valsts, kas pret katru cilvēku izturas godīgi, kur vienīgais, no kā mums ir jābaidās, ir pašas bailes.

5.NODAĻA. KĀ APTURĒT TERORISMU? NEESI VAIRS TERORISTS!

Sveicināti, ļaudis! Maiks gatavs jums piedāvāt vienkāršas instrukcijas, kā nākotnē novērst teroristu uzbrukumus.

Jā, ļaudis, ar! nākotnē notiks teroristu uzbrukumi. Kā es to zinu? Es to zinu tāpēc, ka katru mīļu dieniņu mums tā tiek teikts.

Jā, es atceros: iepriekšējā nodaļā teicu, ka teroristi mūs neapdraud, bet varbūt man nav taisnība, un tādā gadījumā būsim gatavi.

Esmu šo jautājumu apsvēris ļoti rūpīgi. Es pavadu ļoti daudz laika uz Manhetenas salas [120] , tas ir labs mērķis starptautiskiem ļaundariem, tāpēc šis pētījums man ir nozīmīgs. Kāpēc? Tāpēc, ka vēlos palikt dzīvs. Piedod, ja liekos savtīgs, taču es patlaban gatavoju jaunu filmu, es pērku jaunu mašīnu, esmu nometis 20 kilogramus svara un nevarēšu nomest vēl 20 kilogramus, ja nepalikšu dzīvs.

Buša iekšzemes drošības programma nekādu drošību nepiedāvā. Ja vēlies īstu drošību, tad padomā par pāris idejām, kuru ieviešana noteikti pastiprinātu drošību Amerikā.

1. Notversim Osamu bin Ladenu. Stop! Cik oriģināla ideja, vai ne? Laikam kāds piemirsis, ka tas būtu jāizdara. Vai mums netika pateikts, ka Osama ir 11. septembra notikumu galvenais organizētājs? Vai tas nenozīmē, ka viņš ir masu slepkava? Mums kosmosā ir satelīti, kas spēj nolasīt automašīnas reģistrācijas numuru, - kāpēc tad šis cilvēks

joprojām nav notverts? Kas ir viņa tūrisma aģents? Mana teorija ir šāda: Osama ir atgriezies mājās Saūda Arābijā, jo tur dzīvo tie cilvēki, kuri dod viņam naudu un ārstē viņa nieres. Varbūt viņš ir Ņujorkā. Varbūt viņš ir… tev tieši aiz muguras!!! Mūc, mūc, ko kājas nes!

Tajos gadījumos, kad Amerika izdara apvērsumu pret citas valsts demokrātiski ievēlētu prezidentu, tas būtu jāizdara kārtīgi. Nelieciet to valstu cilvēkiem dzīvot ASV sponsorētā diktatūrā, kā tas notika Čīlē, Indonēzijā un Gva- temalā. Amerika attiecīgos režīmus izveidoja lielākoties tā, lai amerikāņu kompānijas varētu izvarot vietējās tautas. Rezultātā katrā tautā izveidojās nepieklājīgu cilvēku grupiņas, kas vienkārši mūs ienīda. Zinu, zinu - tie nu gan bija pink- šķētāji, taču, vienalga, nereti mēs esam tie, kuriem tāpēc ir jācieš. Labākais veids, kā izplatīt demokrātiju, būtu neatcelt citās valstīs demokrātiski pieņemtos lēmumus.

Mūsu draudzēšanās ar diktatoriem neliek cilvēkiem, kas smok šo diktatoru jūgā, būt pret mums draudzīgiem. Amerikas vēsturē ir daudz gadījumu, kad tā atbalstījusi nepareizos cilvēkus. Tie, kuri izvēlas televīzijas raidījumus, kļūdās retāk nekā mūsu valdība. Sadāms? Saūda Arābijas karaliskā ģimene? Tie ir tikai daži no ļoti daudziem piemēriem. Tie, kuri dzīvo zem šo despotu zābaka, zina, ka mēs esam atbildīgi par to, ka viņiem ir jācieš.

Ja tiek atbalstīts diktators Latīņamerikā, vēlams to darīt bez mūķeņu un arhibīskapu nogalināšanas. Citādi vietējie - un viņi mēdz būt stipri reliģiozi - kļūst nikni, un, iespējams, reizēm viņi vēlas atriebties un nogalināt dažus no mums.

Ja ir padomā nogalināt Kubas prezidentu, noteikti jānopērk pareizā veida sprāgstoši cigāri. Amerika daudzus gadu desmitus atbalstīja korumpētos Fidela Kastro priekštečus un tad, kad pats Kastro nonāca pie varas, nespēja viņu novākt. Amerikai Kubā īpaši neuzticas.

Nebūtu slikti uzzināt, kāpēc simtiem miljonu cilvēku trīs kontinentos, sākot ar Atlantijas okeāna krastā esošo

Maroku un beidzot ar Klusā okeāna apskalotajām Filipīnu salām, ļoti ienīst Izraēlu. Runa te nav par ikdienas antisemītiem, viņus var atrast visos septiņos kontinentos - pat Antarktīdā. Nē, runa ir par uzskatu, ka amerikāņi atbalsta izraēliešus, lai viņi varētu apspiest palestīniešus. Kāpēc gan arābu pasaulē pastāv šāds uzskats? Varbūt tāpēc, ka palestīniešu bērns pacēla acis un ieraudzīja amerikāņu ražotu helikopteru tajā brīdī, kad tas izšāva raķeti, kas trāpīja viņa māsiņas guļamistabā un mazo meitenīti sašķaidīja gabalos? Cik viegli šie ļaudis saskaišas, tas taču ir sīkums. Vai tas ir iemesls, kāpēc citiem vajadzētu dejot ielās tad, kad nogāžas Pasaules Tirdzniecības centrs?

Es zinu, ka gājuši bojā arī daudzi izraēliešu bērni, tur vainīgi bijuši palestīnieši. No tā varētu secināt, ka ikviens izraēlietis vēlas noslaucīt arābus no zemes virsas. Taču caurmēra izraēlietis tā nedomā. Kāpēc? Tāpēc, ka sirdī viņš zina - Izraēlai nav taisnība, viņš zina - ja situācija būtu pretēja, viņš darītu tieši to pašu, ko dara palestīnieši.

Vai zini, kā varētu pārtraukt šo procesu, kurā ļaudis uzspridzina sevi un vēl citus cilvēkus? Iedosim arī palestīniešiem šos Amerikā ražotos helikopterus un raķetes, lai tad viņi paši tiek galā ar izraēliešiem. Dosim četrus miljardus dolāru izraēliešiem un četrus miljardus dolāru palestīniešiem. Tad viņi uzspridzinās cits citu un mūs, pārējos, liks mierā.

7. Pieci procenti pasaules iedzīvotāju (tie esam mēs) izmanto 25 procentus pasaules energoresursu. Pasaules bagātākās valstis, lielākoties Amerikā, Eiropā, kā arī Japāna patērē 80 procentus pasaulē saražoto preču.

Rodas priekšstats, ka tā ir alkatība un situācijai jāmainās. Ja pasaulē nepietiks resursu tāpēc, ka mēs tos visus esam sagrābuši savās rokās, tad citur cilvēki būs neapmierināti. "Hm," viņi domās. "Kāpēc gan man būtu jāpelna tikai viens dolārs dienā, ja pie viņiem ir citādi?" Mēs negribam, lai viņi būtu spiesti dzīvot ar vienu dolāru dienā, mēs noteikti viņiem katru dienu iedotu vēl 50 centus, taču Dievs svētījis tieši Ameriku, un tur mēs neko nevaram darīt.

Piedāvāsim pasaulei padzerties ūdeni. Pasaulē ir 1,3 miljardi cilvēku, kam nav pieejams tīrs ūdens. 1,3 MILJARDI cilvēku. Tas ir ļoti liels skaits izslāpušu ļautiņu. Dodiet viņiem padzerties, velns parāvis! Ja tas ir viss, kas nepieciešams, lai viņi nenāktu šurp un necenstos mani nogalināt, tad tas ir tā vērts.

Ņemot vērā mūsu bagātību un tehnoloģisko attīstību, nav nekāda aizbildinājuma tam, ka pasaulē joprojām ir cilvēki, kas dzīvo netīrībā un nehigiēniskos apstākļos. Kas notiktu, ja mēs apņemtos nākamo piecu gadu laikā nodrošināt, lai katram pasaules iedzīvotājam būtu pieejams tīrs ūdens? Kas notiktu, ja mēs to nodrošinātu? Ko tādā gadījumā pasaule par mums domātu? Vai kāds gribētu mūs nogalināt? Viena glāze tīra ūdens. Varbūt nodrošināsim arī kabeļtelevīziju un elektroniskas ierīcītes, un tad visi mūs mīlēs? Viens gan - pareizais veids, kā to izdarīt, nebūs dot tādām firmām kā Bechtel un Nestie iespēju vispirms nopirkt visu pasaules ūdeni un tad to pārdot citiem. Tā šīs firmas rīkojas jau tagad.

Cilvēkiem jāļauj nopirkt tās preces, kuras viņi paši ražo. Meksikā dzīvo Manuels, viņš palīdzēja uzbūvēt tavu Ford markas automobili, bet pats šo automobili nekad nevarēs atļauties. Manuels, iespējams, ir mazliet nīgrs, kad viņš domā par mums. Salvadorā ir meitene, kas šuj basketbola kreklus NBA līgai; katrs krekls Amerikā maksā 140 dolārus, bet meitene par to saņem 24 centus. Ķīnā ir darbinieki, kas stundā nopelna 12 centus, jo viņi ražo amizantas rotaļlietas Disneja firmai. Bangladešā strādā cilvēki, kas ražo drēbes Gap veikaliem. Tur strādā arī grūtnieces. Priekšnieki viņas nereti iepļaukā, pat iekausta, ja viņas ir kļūdījušās.

Amerika kļuva bagāta tad, kad tās iedzīvotāji nopelnīja pietiekami daudz naudas, lai nopirktu mājas un mašīnas, un mūzikas kastes, ko paši bija ražojuši. Tad viņi jutās laimīgi un apmierināti, viņi nedomāja par revolūciju vai terorismu. Henrijs Fords bija ģēnijs ne tāpēc, ka viņš izgudroja montāžas konveijeru; viņš bija ģēnijs tāpēc, ka ikvienam strādniekam maksāja piecus dolārus dienā, un toreiz tā bija ievērojama summa. Forda automobilis neko daudz nemaksāja, katrs strādnieks sev tādu varēja nopirkt.

Kāpēc amerikāņu kompānijas to visu piemirst, kad darbojas citās valstīs? Viņas iznīks. Ārzemēs strādniekiem tiek maksātas kapeikas, bet mums tiek apgalvots, ka tas ir vienīgais veids, kā panākt, lai amerikāņiem par attiecīgajām precēm nebūtu jāmaksā liela nauda. Patiesībā fabrikas atrodas ārzemēs tāpēc, ka firmas tā pelna daudz lielāku naudu. Nekas nekaitēja arī tad, kad produkcija tika ražota Amerikā. Henrijs Fords un viņa kolēģi bija ļoti bagāti cilvēki. Taču jaunbagātniekam nepietiek ar to, ka viņš ir kļuvis bagāts, viņš vēlas nopelnīt tik daudz naudas, cik tas iespējams ar necilvēcīgiem līdzekļiem. Nekad nepietiek ar to, kas jau ir iegūts. Šī alkatība nozīmē, ka no trešās pasaules nāks arvien vairāk teroristu, kas mūs nogalinās. Liksim bagātniekiem dalīties savā bagātībā ar tiem, kuri ārzemēs ražo viņu produktus. Ta mēs, visi pārējie, varam sev iegūt drošību.

Bērns nekad nedrīkst kļūt par vergu. Ak, šie vecāki. Viņi grib, lai bērniņi iet skolā, nevis strādā kaut kādā ūķī. Tavs bērns dodas uz skolu; viņam pusdienu maisiņā ir līdzpaņemts banāns, savukārt Ekvadorā desmit gadus veci bērni dodas uz banānu plantāciju, kur viņi strādā kopā ar saviem vecākiem. Viņi neko nepelna. Ja kāds par to sūdzas, bērns tiek padzīts no darba un viņa vecākiem jāpadara arī bērna darbs. Kas par to maksā tad, kad bērns kļūst par niknu pieaugušo?

Ja mēs nogalinām civiliedzīvotājus, tad nedrīkstam to saukt par "nevēlamu blakusparādību". Ja viņi nogalina civiliedzīvotājus, to sauc par "terorismu". Savukārt mēs esam uz Irākas nometuši tik daudz bumbu, ka noslepkavoti seši tūkstoši irākiešu. Tad mēs atvainojamies par šo "kļūdu". Osama un Al Qaeda bombardē Pasaules Tirdzniecības centru un Pentagonu, iet bojā trīs tūkstoši, un tas ir terorisms. Kas mums deva tiesības bombardēt Irākas civiliedzīvotājus? Vai viņi mūs kaut kā apdraudēja? Man vienmēr ir licies, ka tev ir tiesības citam cilvēkam atņem dzīvību tikai tad, ja viņš grasās atņemt tavu dzīvību. Varbūt es kaut ko esmu palaidis garām?

Jāatzīst gan, ka nav sarežģīti nogalināt civiliedzīvotājus tad, kad "gudrās bumbas" patiesībā izrādās dumjas. Irākas gadījumā katra desmitā bumba trāpīja ne tur, kur paredzēts, - tika bombardētas mājas, tirgi un ceptuves, nevis pretraķešu sistēmas. Dažos gadījumos šīs "gudrās bumbas" pat nokrita nevis IRĀKĀ, bet gan Irānā, Turcijā un Saūda Arābijā. Hoplā! Lūdzu, piedodiet!

Ja tiek paziņots, ka "DARBS PABEIGTS", tad pārliecināsimies, ka tā patiešām ir. Citādi sanāk tā, ka jāiet bojā vēl daudz lielākam skaitam zaldātu. Prezidenti Kenedijs, Džon- sons un Niksons katrs apgalvoja, ka Vjetnamā komunisti ir sakauti, viņi mūk, viņi ir iznīcināti; allaž "tuneļa galā bija manāma gaisma". Gāja bojā 58 tūkstoši amerikāņu jauniešu un četri miljoni vjetnamiešu, kambodžiešu un laosiešu, un tikai tad mēs nolēmām, ka "darbu pabeigt" nozīmē vākties prom no Vjetnamas. Mēs joprojām neesam atvainojušies par šo slaktiņu. Man šķiet, šo "darbu" pasaules nabadzīgie cilvēki joprojām nav piemirsuši.

Pasaule pilnīgi noteikti būs DAUDZ drošāka, ja mēs iznīcināsim masu iznīcināšanas ieročus, kas joprojām pieder tai valstij, kura nogalinājusi lielāku skaitu cilvēku nekā kopskaitā visas pārējās valstis, kurām pieder kodolieroči. Tieši tā, iznīcināsim paši savus masu iznīcināšanas ieročus tepat Amerikas Savienotajās Valstīs, tad aicināsim Hansu Bliksu [121] pārbaudīt, vai esam to izdarījuši. Iznīcināsim katru kodolieroci, un tikai tad mums būs tiesības Ziemeļkorejai, Indijai, Pakistānai, Izraēlai un visiem pārējiem pateikt, ka VIŅIEM šādi ieroči nav vajadzīgi. Tas būs labs piemērs citiem, mēs ietaupīsim ļoti daudz naudas. Turklāt mūsu rīcībā joprojām būs pietiekami daudz ieroču, lai iznīcinātu jebkuru cilvēku un jebkuru valsti, kas uzvedas nepareizi.

Nekavējoties jāatsakās no Buša politikas par apsteidzošu karu. Bušs un Čeinijs atvēruši šo nenormālo Pandoras

kasti, laiks to aizvērt. Buša uzskats ir tāds, ka ir ētiski nogalināt citus cilvēkus, ja var gadīties, ka viņi varbūt kaut kad nākotnē gribētu mums uzbrukt. Tādā veidā nevar panākt, ka pasaule jutīsies mierīga, ieraugot Amerikas karogu.

Nebūsim kā zaglis, kas saka: "Rokas augšā, šurp ieročus un, jā, šurp arī naftu!" Pievāksim naftu un pārtrauksim muļķīgos apgalvojumus par to, ka mēs kaut kur veidojam demokrātiju. Tas būtu slikti, bet tas būtu lētāk un godīgāk. Vairs nebūtu nepieciešams spridzināt civiliedzīvotājus.

Pārtrauksim iekšzemes teroru, ko sauc par Patriot Act\ Izlasīsim Dž. Orvela grāmatu "1984. gads" un nesauksim lietas tādos vārdos, kas atgādina totalitāru diktatūru. Ja tev nav laika šo grāmatu izlasīt, tad, lūk, pats labākais, kas tajā rakstīts. Piestiprini šo sarakstu pie ledusskapja, lai vēlāk varētu izlasīt.

"Partijai ir divi mērķi - okupēt visu pasauli un reizi par visām reizēm iznīcināt jebkuru iespēju, ka varētu pastāvēt neatkarīga domāšana."

"No viņiem tika sagaidīts tikai viens: tas bija primitīvs patriotisms, pie kura bija iespējams apelēt katru reizi, kad viņiem bija jāakceptē garākas darba stundas un mazāka alga."

"Varēja nodrošināt, ka viņi akceptē pat trakākos realitātes pārkāpumus, jo viņi nekad īsti nesaprata, cik milzīgs bija tas, kas no viņiem tika prasīts, turklāt viņus tik maz interesēja sabiedrībā notiekošais, ka viņi to pat nepamanīja."

"Kapitālistiem piederēja visa pasaule, visi pārējie bija viņu vergi. Viņiem piederēja visa zeme, visi nami, visas fabrikas, visa nauda. Ja kāds nepaklausīja, tad viņu iemeta cietumā vai viņam atņēma darbu tā, lai viņš nomirtu badā. Ja vienkārša persona uzrunāja kapitālistu, tai bija jāpaklanās, jānoņem cepure un jālieto vārdiņi "mans kungs"."

Sāksim bombardēt tos ļaudis, kuriem ir BALTA ādas krāsa. Var izskatīties, ka esam rasisti - mēs uzbrūkam tikai

tām valstīm, kurās dzīvo cilvēki ar tumšu ādas krāsu, kas nav kristieši. Kad Francija un Vācija mūs nokaitināja, mums vajadzēja uzsākt bombardēšanu tur!

18. Pats pēdējais - rādīsim labu piemēru citiem. Vai atceries? Kādreiz bērnībā tev mācīja, ka pret citiem jāizturas tā, kā tu vēlies, lai citi izturētos pret tevi. Ta joprojām ir patiesība. Ja tu pret citu cilvēku izturies jauki, tad gandrīz vienmēr arī viņš izturas jauki pret tevi. Iedomājies, kas notiktu, ja šis interesantais princips būtu mūsu ārpolitikas pamatā. Kas notiktu, ja mūsu valsti visā pasaulē pazītu kā valsti, kura cenšas palīdzēt cilvēkiem, nevis ir pati pirmā, kura nelietīgi izmanto viņu darbu vai viņiem piederošos dabas resursus? Kā tas būtu, ja visi zinātu, ka mūsu valsts dalās savos neticamajos labumos arī tad, ja amerikāņiem būtu jāiztiek bez tām luksusa lietiņām, pie kurām mēs tik ļoti esam pieraduši? Ko tad teiktu pasaules trūcīgie un izmisušie iedzīvotāji? Vai nebūtu mazāk riska, ka mēs kļūsim par terorisma upuriem? Vai pasaule tad nebūtu dzīvošanai labāka vieta? Vai tā nebūtu pareizā rīcība?

Cik daudz cilvēku gatavojas sevi uzspridzināt, lai nogalinātu tevī? Viņu skaits ir neiedomājami mazs. Jā, ir cilvēki, kas gatavi mirt par savu pārliecību, un, iespējams, viņiem kādreiz tas arī izdosies, taču šādi ļaudis meklējami visā pasaulē, tā tas vienmēr bijis. Karam "pret teroru" nebūtu jābūt karam pret Afganistānu, Irāku, Ziemeļkoreju, Sīriju, Irānu vai jebkuru citu valsti, ko mēs ar laiku okupēsim. Karam jābūt pret mūsu pašu tumšajiem impulsiem.

Ieelposim dziļi un atkāpsimies. Kam būtu jānotiek, lai tu kādu nogalinātu? Kam būtu jānotiek, lai tu nogalinātu trīs tūkstošus cilvēku? Četrus miljonus? Tam būtu jābūt kaut kam briesmīgam, kas tavas smadzenes pārvērtis biezputrā. Ja tu labi apzinies, no kā rodas terorists, ja tu saproti, ka mēs esam tie, kuri viņus radām, vai tad nav pilnīgi loģiski tā vairs nedarīt?

Negribu teikt, ka Osamam un pārējiem teroristiem būtu jāļauj netraucēti darboties tālāk. Atgādinu: pats pirmais, ko šajā nodaļā pateicu, bija tas, ka šis sūdabrālis ir jānotver] Taču - kas tiek panākts ar karu, kura rezultātā Al Qaeda locekļi tiek izkaisīti pa visu pasauli?

Ko tas izsaka musulmaņiem, kas dzīvo represīvās valstīs - tajās pašās, kuras mūsu valsts šad un tad ir stutējusi?

Teroristu zemē pienācis pavasaris, mēs apmēslojam veselu reģionu. Vai tā mēs nodrošināsim, ka pasaule ir dzīvošanai droša vieta?

Drošību var panākt tikai tad, ja cilvēkiem mūsu valstī un visā pasaulē vienmēr ir iespēja apmierināt pamatprasības un sapņot par labāku dzīvi. Pats mazākais, ko no mums var prasīt, - pārliecināsimies, ka mēs neesam tie, kuri viņiem atņem šo sapni.

6 NODAĻA. JĒZUS V. KRISTUS

Čau, lasītāj! Tevi uzrunā Dievs.

Ceru, tu piedosi, ja uz bridi pārtraukšu Maikla grāmatu ar vārdiem no Sevis, no Varenā Visa Radītāja. Es taču esmu Dievs Tas Kungs. Kurš uzdrīkstēsies Man kaut ko teikt?

Droši vien pēdējā laikā esi konstatējis, ka pietiekami daudz cilvēku pļāpā par Mani. To es neciešu. Nikns Es kļūstu, un Vecajai Derībai piemērotu garastāvokli Es attīstu tad, kad Manu vārdu nelietīgi velti valkā. Ir viens cilvēks, kas nepārtraukti Manu vārdu nelietīgi velti valkā. Viņš apgalvo, ka esot Mans personiskais vēstnieks. Atceries, lūdzu, - Es redzu un dzirdu visu. Lūk, ko šis cilvēks ir pateicis.

"Es nebūtu gubernators, ja neticētu, ka augstāk par visiem cilvēka plāniem ir dievišķs plāns."

"Manuprāt, Dievs vēlas, lai es kļūtu par prezidentu."

"Mani mierina tas spēks, kuru sajūtu tad, kad zinu, ka, bur

tiski, miljoniem amerikāņu, kurus es nekad nesatikšu, katru dienu mani piemin savās lūgšanās, viņi aicina Visuvareno man palīdzēt. Mana drauga Dzjana Dzemina valstī Ķīnā dzīvo apmēram pusotra miljarda cilvēku, nedomāju, ka viņš varētu ko tādu apgalvot. Mans draugs Vladimirs Putins… Man viņš patīk, bet viņš tā nevar teikt."

Vai vari pat noticēt šim idiotam? Jā, ari Man patīk Putins un Dzjans, kāpēc gan citādi Es radītu tik daudz ķīniešu un krievu?

Atzīšos - reizēm Es kaut ko salaižu dēlī. Ne visi Mani radījumi ir perfekti. Ja runa ir par to radījumu, kuru sauc Džordžs V. Bušs, tad atzīstos, ka tur Es tiešām esmu kļūdījies.

īsti nesaprotu, kā tas notika. Man debesīs ir visnotaļ strikts radīšanas process. Ļoti reti gadās radīt kaut ko tādu, kas ir patiešām nederīgs. Toties, ja reiz Es kaut ko salaižu dēlī, tad tas ir nopietni. Pompeja? Joprojām nezinu, kāpēc tā notika. Es eksperimentēju ar sēru, dioksīdu un kolu bez cukura, un tad piepeši - BUMS! - bija baigs sprādziens. Vismaz tas notikums kalpoja tūrisma attīstībai. Nemaz nerunāsim par Atlantīdu - par to Man joprojām ir kauns. Bangladeša? Centos pareizi apvienot zemi un ūdeni, bet kaut kā kļūdījos, nekas labs nesanāca. Padomā par brīdi, kad tu klāj gultu. Allaž ir viena tāda vieta, kas paliek sakrunkota, lai kā tu censtos nogludināt segu, un tāpēc tu palagu pabāz zem matrača. Tas pats notika Bangladešā. Visa Bangladeša ir zem jūras līmeņa. Jā, tur bieži ir plūdi, bet tie nekad nepauž Manas dusmas.

Jā, Es domāju - būtu bijis labi, ja Es tev būtu iedevis acis arī pakausī. Slikts dizains. Jā, tev taisnība - vienā dienā NAV pietiekami daudz stundu. Es radīju debesis un zemi, un Man vajadzēja zemes asi pagriezt mazliet citādi, lai katru dienu piecas stundas ilgāk būtu gaišs. Tad tu varētu nokārtot visus savus darbiņus un vēl vakarā dārzā cept desiņas. Turklāt - kurš gan nepriecātos, ja katru nakti varētu pagulēt stundu vai divas ilgāk? Arī šo to citu Es darītu citādi. Nebūtu cilvēcei ļāvis radīt mākslīgo zāli. Ar zibens šautru Es iznīcinātu firmu Clear Channel [122] . Es nopērtu Toniju Blēru tā, lai viņam galvā parādītos loģika. Es iznīcinātu visus, kas futbolu grib spēlēt telpās.

Tici Man, pienāks tā diena, kad varēšu visu sākt no jauna (tas būs tad, kad jūs, cilvēki, būsit iznīcinājuši visu pasauli), un tad viss būs kārtībā.

Taču - ko Man iesākt ar šo cilvēku, ar Bušu? Viņš nepārtraukti apgalvo, ka "rīkojas Manā vārdā". Saproti vienu - šis cilvēks nepārstāv nedz Mani, nedz arī jebkuru citu, kas atrodas šeit, debesīs. Es pats protu runāt. Ja esmu noguris, Manā vārdā runā pravieši.

Bija reize, kad uz pasauli aizsūtīju Savu Dēlu, bet radās haoss, kas joprojām nav norimis. Viņam īsti labi neklājās, un, godīgi sakot, Mūsu attiecības joprojām ir mazliet saspīlētas. Viņš Man skaidri pateicis, ka Viņš uz pasauli nekad vairs nedosies, vienalga, kādi ir mani nodomi par Otro Atnākšanu. "Lai šoreiz brauc Gabriēls," tā vienmēr pasaka Dēls, kad Es uzdrošinos par to ieminēties.

Zini, vismazāk Es gribētu pats ceļot uz pasauli un visu nokārtot, jo, tici Man, tas nebūtu nekas skaists. Es Džordžu Bušu nekad nekur neesmu sūtījis. Es viņu nesūtīju novākt Sadāmu. Es viņu nesūtīju cīnīties pret kaut kādu tur ļaunuma asi. Vispār Mans nodoms nebija, ka viņam jākļūst par prezidentu, nekādi nesaprotu, kā viņš tur nokļuva. Vispirms Es uzklausīju visu amerikāņu lūgšanas un nodrošināju, ka viņa tēvs vairs nebūs prezidents. Pēc astoņiem gadiem parādījās dēls. Es atkal uzklausīju jūsu lūgšanas. Gors dabūja vairāk balsu. Es arī nerēķinājos ar to, ka iejauksies kāds Augstāks spēks, kāda Augstāka tiesa. Turklāt pats Velns tobrīd parādījās uz zemes virsas, viņš sevi nosauca par "Katerinu Harisu" [123] . velns prot labi paslēpties. Reizēm viņš pieņem Džima Beikera [124] , citreiz atkal Antonina Skalias [125] veidolu. Viņš ir viltīgs tipiņš.

Sākumā man par šo puisi, Bušu, nekādu baiļu nebija. Dievišķais plāns tika izpildīts, Bušs bija bagāts puisis, kuram patika tusēties. Visumā ir daudz dažādu ļaužu, Es katru dienu radu 200 vai 300 puišu, kas tusējas. Pavasarī Es viņus radu lielākā skaitā. Šie puiši tev ir vajadzīgi tikpat daudz kā čellisti un zinātnieki, ko Es radu. Viņi palīdz nodrošināt, ka tusiņš turpinās. Ļaudis smejas, puiši atrod mūziķus un mazgadīgajiem nopērk kokteiļus. Vēlāk viņiem reizēm nākas kādu nogalināt ceļu satiksmes negadījumā, jo te, debesīs, Man nepārtraukti vajadzīgas jaunas dvēseles. Mazais Džordžs rīkojās atbilstoši plāniem, bet tad viņš sāka piedalīties "Anonīmajos alkoholiķos" un visu salaida grīstē.

Jēziņ, kā Es ienīstu šīs "anonīmās" grupas! Mans vārds tiek piesaukts tāpēc, ka cilvēki vēlas pārtraukt dzeršanu un ēšanu, un piedalīšanos azartspēlēs. Viņi piedalās grupā, un piepeši pasaulē vairs nav neviena grēcinieka. Nē, mīļie, tā nu gan nenotiek. Grēciniekiem jāgrēko un tad jānožēlo savi grēki, un tad viņiem atkal ir jāgrēko, un tikai tā Es varu nodrošināt, ka no viņiem nāk arī kāds labums. Ja reiz viņi negrēko un "atdod" sevi "Augstākam spēkam", tad pārliecība par elli un nāves liesmām, ar kā palīdzību es panāku, ka cilvēki izpilda Manu gribu, - šī pārliecība tādā gadījumā pazūd.

Tā tas notika ar šo jautro puisi. Es pat nepaguvu saorganizēt siseņu uzbrukumu, un piepeši puisim bija savs svētais plāns. Ko gan visu Es darīju, lai viņam būtu riebīga dzīve! Kad viņš piedalījās biznesā, Es nodrošināju, ka viņam nekas neizdosies. Tas biju Es, kurš noteica, ka viņam piederošā beisbola komanda nekam nederēs. Es viņam parādījos sapnī un pateicu priekšā, ka vajag nomainīt spēlētāju Semiju Sosu, un pēc tam Es ļāvu Sosam kļūt par vienu no veiksmīgākajiem spēlētājiem, bet tikai tad, kad viņš vairs nespēlēja Bušam piederošajā komandā.

Man neizdevās Džordžu, jaunāko, iznīcināt. Tad Es ieliku viņa tēti Baltajā namā, biju pārliecināts, ka mazais Džordžs to nevarēs izturēt. Brālis Nils iestiga banku skandālā, brālis Mārvins bija spiests slēpties.

Taču Džordžu tas viss netraucēja, viņš prata tēva amatu izmantot savā labā. Es pat nebiju lāgā atguvies, kad viņš jau bija Teksasas gubernators, viņš izsprieda, kurš cilvēks mirs, kurš paliks dzīvs. TAS IR MANS DARBS!! Varbūt kļūstu vecs un lēnīgs, bet nekas nederēja. Es taču pat panācu, ka viņš zaudēja vēlēšanās!

Un tad piepeši viņš bija visuvarens, viņš valdīja pār visu pasauli. Daudzi cilvēki vairs Man neticēja, viņi nelūdza Dievu, bet gan sāka nolādēt Mani. Esmu jūtīgs, Man sāp. Pie kā Es varu vērsties tad, kad Man kaut kas ir vajadzīgs? Varbūt pie Svētā Gara? Svētais Gars ir pilnīgi nejēdzīgs, Es viņu tāpat nekad neredzu un nezinu, kur viņš šobrīd atrodas.

Ja tu gadījumā Man joprojām kaut mazliet tici, tad, lūk, pāris lietu, par kurām tu vari būt pilnīgi pārliecināts.

1. Es esmu Tas Kungs tavs Dievs, un VIŅŠ ir Džordža, nevis Dieva dēls. Tiklīdz viņš nonāks Manās ķetnās, tā visu pārējo mūžību pavadīs ellē, kur viņš būs spiests kļūt par bagāto elles iemītnieku automobiļu novietotāju.

Es nekad neesmu Bušam licis iebrukt kādā valsti. Tas joprojām ir grēks - nogalināt citu cilvēku, izņemot reizes, kad viņš tev pie rīkles pielicis lielu nazi, tu esi lūdzies un pat izšāvis gaisā, bet tas nav līdzējis. Nogalināt cilvēkus - tas ir Mans darbs, un Man tas ļoti patīk. Jūs visi Mani esat tik tālu noveduši, ka šonakt, iespējams, Es tāpat vien nogalināšu vēl kādus desmit tūkstošus no jums.

Es negribu, ka skolas bērni klasē Mani pielūdz. Tas darāms baznīcā un pirms gulētiešanas, ar to sīčiem arī pietiks. Ja jūs piespiedīsit viņus Mani pielūgt, tad viņi Mani ienīdis. Nedariet to!

Embrijs ir embrijs, auglis ir auglis, un zīdainis ir zīdainis. Tā Es to izveidoju. Par cilvēku tas kļūst tad, kad tas ir zīdainis. Jūs, cilvēki, jau tā esat pietiekami sarežģīti, Man nav vajadzīgs lielāks jūsu skaits, pirms tas kļūst nepieciešams. Ja jau runājam par šīm lietām, tad apliecinu, ka Man tava seksualitāte ir pilnīgi pie kājas, ja vien tavs partneris ir pieaudzis un piekrīt tam, ko vēlies darīt. Tikai nestāsti visiem citiem par to, ko esmu izdarījis, labi?

Ļauj pateikt vēl ko par radīšanu. Ļauj Man pateikt pilnīgi skaidri, ka Es neesmu izdomājis un neatbalstu uzskatu, ka Es pasauli radīju pirms 7000 gadiem. Tās ir pilnīgas muļķības, tāpat kā priekš- vēlēšanas Ņūhempšīras štatā un bezalkoholiskais alus. Es saprotu evolūciju, un neklausies tajos muļķos, kas Manā vārdā cenšas apgalvot ko citu. Kurš, tavuprāt, izgudroja zinātni? Tikai Augstākais spēks varētu radīt kaut ko, kas ir tik sarežģīts un brīnumains.

Sabiedriskās celtnēs nav vajadzīgi pieminekļi, uz kuriem iegravēti desmit baušļi. Ir ari 11. bauslis, Es par to maz esmu runājis. Tas skan šādi: "Ja tev ir reliģiska pārliecība, tad, velns parāvis, paturi to pie sevis!"

Ja runa ir par citām reliģijām, Man jāpasaka divas lietas. Pirmkārt, tu varbūt domā, ka te, debesīs, tevi gaida septiņdesmit divas jaunavas, bet neceri. Pēdējā jaunava debesīs bija Jēzus mamma, un tu viņai netiksi pat tuvumā. Nespridzini sevi, ietaupi dinamītu, jo Manās mājās tev vietas nebūs. Otrkārt, nav nekā tāda kā "Apsolītā zeme". Starp Vidusjūru un Jordāniju Es nometu lielu kaudzi smilšu. Tur NEVIENAM nebija paredzēts dzīvot, kur nu vēl par to cīnīties tik asi, ka rezultātā varētu tikt iznīcināta visa pasaule. Es šo zemi neatdevu izraēliešiem, es to neatdevu Muhamedam. Ja visi

turpinās domāt, ka Es esmu šis zemes pārvaldnieks, tad Es strīdu atrisināšu tā, ka visiem galva kūpēs. Pārtrauciet šo procesu.

8. Pietiek ar šīm "Dievs, svētī Ameriku" muļķībām. Kas liek jums domāt, ka jums pienākas Mana svētība, bet visiem citiem ne? Es tā nedarbojos. Džibuti neviens nekad nesaka: "Dievs, svētī Džibuti." Nekad neviens nav teicis: "Dievs, svētī Botsvānu." Tur cilvēki zina, ka tā nedrīkst. Dievs nesvētī Ameriku, Dievs nesvētī nevienu. Dievs spēlē golfu, Viņam nav laika klausīties šādās patriotiskās muļķībās. Svētiet sevi paši un nelietojiet Manu vārdu tā, lai jūs varētu sevi uzskatīt par labākiem cilvēkiem, nekā ir visi pārējie. Tā nav. Jūs, amerikāņi, vispār esat viena no stulbākajām tautām uz visas planētas. Tu man nepiekriti? Nosauc Meksikas prezidentu! Nu, re. Citur pasaulē cilvēki prot nosaukt savas kaimiņvalsts prezidentu. Dievs svētī Ameriku? Nē, drīzāk jau Dievs [rupjība izdzēsta] Ameriku.

Klausies, nāc Man drusciņ palīgā. Man vajadzēja pārtraukt visu šo trakumu pāris dienu pēc 11. septembra, kad Džordžs V. ieradās Valsts katedrālē un no altāra paziņoja, ka viņam esot misija - "iznīcināt pasaulē visu ļauno". Cilvēki viņam sāka ticēt. Saproti, ļauno nevar iznīcināt, jo ļaunais ir vajadzīgs, lai mēs varētu zināt, kas ir labs. Ja nebūtu ļaunuma, tad nebūtu ari Manis. Ļaunums jums, cilvēkiem, ir vajadzīgs, lai Es jūs varētu pārbaudīt un izaicināt. Jums dota brīva griba, lai paši nolemtu, kas ir labs un kas - ļauns.

Vēlies iznīcināt ļaunumu? Sāc ar to ļaunumu, ko pats esi radījis. Ļaut cilvēkiem dzīvot uz ielas - tas ir ļaunums. Ļaut miljoniem bērnu katru vakaru iet gulēt izsalkušiem - tas ir ļaunums. Stundām ilgi skatīties "realitātes šovus" televīzijā, kad daudz labāk būtu pašam nodarboties ar karstu seksu ar kādu, kuru tu mīli, - tas noteikti ir ļaunums.

Gribi cīnīties pret ļaundari? Iepļaukā pats sevi, turpini tā darīt kādu stundu vai ilgāk. Un tad ej un balso pret velnu, kas dzīvo lielajā Baltajā namā.

Tāds ir tavs uzdevums. Ja tu to neizpildīsi, tad tev klāsies plāni.

Viss. Dievs ir runājis.

Atgriežamies pie Maikla grāmatas.

HORACIJAM ALGERAM JĀMIRST

Varbūt pats veiksmīgākais efekts karam pret teroru bijis tas, ka šis "karš" novērsa mūsu valsts uzmanību no kara, ko uzņēmumi veic pret mums. Divu gadu laikā kopš 11. septembra notikumiem uzņēmumi Amerikā ir uzvedušies tā, it kā tie būtu piedzērušies: miljoni amerikāņu zaudējuši ietaupījumus, nozagtas viņu pensijas, un cerības, ka viņu ģimenes baudīs ērtu un pārtikušu dzīvi, zudušas daļēji vai pavisam. Biznesa bandīti (un viņu sazvērnieki valdībā) ir iznīcinājuši tautsaimniecību, viņi cenšas vainu novelt uz teroristu pleciem, uz Klintona pleciem, uz mūsu pleciem.

Patiesība ir citāda. Mūsu ekonomiskās nākotnes iznīcināšanas pamatā nav nekas cits kā uzņēmējdarbības vadošo pārstāvju alkatība. Draugi mīļie, viņu rīcībā ir liels plāns, katram uzņēmumam ir šāds plāns. Jo drīzāk tu, lasītāj, pārspēsi vēlmi man neticēt, jo drīzāk sapratīsi, ka nav iemesla baidīties, ka šāda pārliecība tevi ierindos to trako cilvēku grupā, kuri vienmēr tic sazvērestības teorijām, jo drīzāk mēs varēsim šos ļaudis apturēt. Viņu mērķis ir kontrolēt mūsu dzīvi tā, lai beigās mēs zvēram uzticību nevis karogam, nevis kaut kādām gaisīgām domām par brīvību un demokrātiju, bet gan tādu firmu kā Citigroup, Exxon, Nike, GE, GM, P&G un Philip Morris diktātam. Šo firmu vadītāji ir tie, kuri nosaka visu, kas patlaban notiek. Balso, protestē, piekrāp Valsts ienākumu dienestu, cik vien

tev tīk, lai viņiem atriebtos, taču vienu saproti ļoti skaidri - tu neko vairs nenoteiksi. Tu to zini, viņi to zina, un ar laiku tas tiks kodificēts uz papīra. Amerikas Korporatīvo Valstu deklarācija:

"Mēs uzskatām, ka ir pašsaprotamas šādas patiesības: vīrieši, sievietes un viņu mazgadīgie bērni radīti vienādi, lai kalpotu Korporācijai, bez jautājumiem piedāvātu savu darbaspēku, bez sūdzībām pieņemtu jebkāda veida atalgojumu un bez pārdomām patērētu Korporācijas radītos produktus. Korporācija savukārt nodrošinās kopējos tautas labumus un valsts aizsardzību, kā arī saņems lielāko daļu nodokļu, ko tauta maksājusi."

Vai tad šis process nav vēl lielāks absurds? Viss notiek mūsu degungalā, tikai mēs neko neesam saoduši. Mūs piespieda norīt dažāda veida spēcīgas "narkotikas", lai mēs klusētu, kamēr šī nelikumīgā izpilddirektoru banda mūs visus izvaro. Viena narkotika ir bailes, otra - Horācijs Algers.

Baiļu narkotika darbojas šādi. Tev nepārtraukti tiek iegalvots, ka slikti, atbaidoši ļaudis tevi nogalinās, līdz ar to tev jāuzticas mums, uzņēmumu vadītājiem, un mēs tevi pasargāsim. Mēs zinām, kā būs labāk, neuzdod nekādus jautājumus, kad mēs vēlamies, lai tu samaksā par mūsu nodokļu samazinājumu, kad mēs nolemjam atsacīties no veselības aprūpes un panākt, ka mājas kļūst daudz dārgākas. Turi muti, ievēro noteikumus, strādā cītīgāk, vai arī mēs tevi padzīsim no darba. Paskaties, vecīt, kāda patlaban Amerikā ir , tautsaimniecība. Domā, ka jaunu darbu atradīsi?

Šie ir atbaidoši mēsli, mēs darām to, ko mums liek darīt. Mēs klusējam savos drūmajos, mazajos birojos, mēs paceļam Amerikas karogu, lai parādītu - jā, priekšnieka kungs, arī mēs ticam tev šajā karā pret teroru.

Otra narkotika ir jaukāka, mums to izraksta jau tad, kad esam bērni. Tā ir pasaciņa, taču pasaciņa, kas var piepildīties. Tas ir Ho- rācija Algera mīts. Algers 19. gadsimta beigās bija viens no populārākajiem autoriem Amerikā. Vienu no viņa agrīnajām grāmatām sauc "Noplukušais Diks". Algera stāstos vienmēr darbojas trūcīgi puiši, kas, būdami cītīgi, pašpārliecināti un gatavi strādāt smagu darbu, spēj kļūt ārkārtīgi veiksmīgi šajā valstī, kurā ir neierobežotas iespējas. Vests bija vienkārša: Amerikā jebkuram var izdoties - un kā vēl izdoties!

Šajā valstī mēs mīlam šo laimīgo mītu par trūcīgo puisi, kas kļuva bagāts. Citur pasaulē ļaudis, kas dzīvo industrializētās demokrātijās, ir priecīgi, ja viņi nopelna pietiekami daudz naudas, lai samaksātu rēķinus un uzaudzinātu bērnus. Reti kurš patiešām vēlas kļūt par pirātu un kļūt milzīgi bagāts. Cilvēks priecājas, ja viņam ir darbs, kur jāstrādā septiņas vai astoņas stundas, un ja pēc tam var doties mājās. Katru gadu tiek apmaksāts četras līdz astoņas nedēļas ilgs atvaļinājums. Cilvēks visumā ir laimīgs. Valdība nodrošina veselības aprūpi, labu un bezmaksas izglītību, kā arī garantētu pensiju, kas ļaus vecumdienās dzīvot bez rūpēm. Cilvēks ir vēl laimīgāks.

Jā, ir arī tādi, kas sapņo par naudas kaudzi, bet lielākoties ļaudis ārpus Amerikas Savienotajām Valstīm dzīvi nedzīvo uz pasaciņu pamata. Viņi dzīvo realitātē: mūsu valstī ir tikai daži bagāti cilvēki un tu neesi viens no viņiem. Pierodi pie tā!

Lieki teikt, ka minētajās valstīs bagātie cilvēki nedara neko tādu, lai izjauktu esošo situāciju. Viņu vidū ir arī alkatīgi sūdabrāļi, taču to darbība tomēr ir ierobežota. Piemēram, ražošanas sektorā izpilddirektori Lielbritānijā pelna 24 reizes lielāku naudu nekā vidējais strādnieks viņu firmā. Tā ir lielākā atšķirība Eiropā. Vācijā izpilddirektori pelna tikai 15 reizes vairāk nekā strādnieki, Zviedrijā attiecība ir 13 : 1. Savukārt Amerikā vidējais izpilddirektors pelna 411 reizes lielāku naudu nekā vidējais strādnieks. Bagāti eiropieši nodokļos maksā līdz pat 65 procentiem savu ienākumu, viņi saprot, ka gadījumā, ja viņi par to sāks čīkstēt, būs jāmaksā vēl vairāk.

Amerikas Savienotajās Valstīs mēs no šiem ļaudīm baidāmies. Mēs negribam kompāniju izpilddirektorus likt cietumā pat tad, kad viņi ir pārkāpuši likumu. Mēs jūtamies laimīgi, ka tiek samazināti viņu nodokļi brīdī, kad tiek paaugstināti mūsu nodokļi.

Kāpēc? Mēs esam lietojuši attiecīgās narkotikas, esam iestāstījuši sev, ka reiz arī mēs, iespējams, būsim bagāti. Negribam darīt neko tādu, kas varētu traucēt mūsu dzīvi tad, kad mēs būsim miljonāri. Amerikas burkāns mums karājas deguna priekšā visa mūža garumā, un mēs ticam, ka teju teju visi būsim bagāti.

Mēs varam tam noticēt tāpēc, ka reizēm tā arī notiek. Cilvēks sāk no nekā un kļūst bagāts. Amerikā patlaban ir lielāks skaits miljonāru nekā jebkad agrāk. Bagātajiem tas nāk tikai par labu, jo katrā pilsētā ir vismaz viens cilvēks, kas var prezentēt sevi kā piemēru

tam, kā nabagais var kļūt par bagāto. Vēsts nav īpaši atturīga: "PASKATIES! MAN IZDEVĀS! TEV ARĪ VAR IZDOTIES!"

Tieši šis kārdinošais mīts bija par iemeslu tam, ka miljoniem amerikāņu pagājušā gadsimta 90. gados investēja naudu akciju tirgū. 80. gados daudzi bija kļuvuši ļoti bagāti, un cilvēki iedomājās, ka tas varētu notikt arī ar viņiem.

Bagātie darīja visu iespējamo, lai veicinātu šo procesu. 1980. gadā tikai 20 procentiem amerikāņu piederēja kaut viena akcija. Vol- strītā notika spēles, kas bija domātas bagātajiem, vidējais Jānītis un Anniņa tajās nepiedalījās. Tas bija saprotami, jo vidējais Jānītis un Anniņa akciju tirgu redzēja ar atvērtām acīm - tas ir riskants. Ja cilvēks cenšas ietaupīt naudu tā, lai bērns varētu mācīties universitātē, riskantas situācijas nav pieņemamas.

Taču pagājušā gadsimta 80. gadu beigās bagātie vairs īsti nezināja, kā nodrošināt tirgus pieaugumu arī turpmāk. Interesanti, vai to izdomāja viens ģēnijs kādā vērtspapīru tirgū vai varbūt tā bija bagāto cilvēku sazvērestība? Taču doma bija pavisam jauna: "Klau, pārliecināsim vidējo šķiru atdot savu naudu mums, un tad mēs būsim vēl bagātāki nekā pirms tam!"

Drīz vien šķita, ka visi mani paziņas piedalās akciju tirgū: viņi ieguldīja naudu akciju fondos un atvēra jaunus akciju kontus. Arodbiedrības visu pensiju naudu drīkstēja ieguldīt akcijās. Plašsaziņas līdzekļos nepārtraukti tika stāstīts par strādniekiem, kas, sasnie- „ guši pensijas vecumu, būs miljonāri. Tas bija kā drudzis, visi kļuva slimi. Neviens nevēlējās tikt aizmirsts. Strādnieki saņēma algu un lika brokerim pirkt vēl akciju. Brokeris. Vai, cik tas bija jauki! Visu nedēļu cilvēks bija strādājis kā mērkaķis briesmīgā un nepateicīgā darbā, bet, vienalga, viņš varēja justies tā, it kā būtu spēris vienu soli tālāk: viņam ir drusku labāka situācija nekā visiem pārējiem, jo viņam ir pašam savs brokeris! Gluži tāpat kā bagātajiem.

Drīz vien strādājošais nevēlējās algu saņemt naudā - dodiet šurp akcijas, ieguldiet naudu manā akciju fondā! Piezvaniet manam brokerim!

Katru vakaru cilvēks rūpīgi aplūkoja avīzē nodrukātās akciju tabulas, fonā skanēja viens no tiem televīzijas kanāliem, kuros nepārtraukti raida finanšu informāciju. Viņš nopirka datorprogrammu, ar kuras palīdzību varēja veidot stratēģiju. Reizēm tirgus vērtība

samazinājās, bet ļoti bieži tā palielinājās, un cilvēks pats sev teica: "Manas akcijas ir kļuvušas par 120 procentiem dārgākas, mana vērtība ir trīskāršojusies!" Ikdiena ir sāpīga, bet tā ir mazāk sāpīga, ja var iztēloties villu, kādu reiz nopirks, vai sporta automobili, ko varētu nopirkt kaut rīt, ja vien vērtība uz papīra tiktu pārvērsta skaidrā naudā. Bet nē, nepārvērtīsim papīrus naudā! Tirgus pieaugs vēl tālāk! Tas ir ilgtermiņa process. Pagaidi mani, vieglā dzīve, es drīz būšu klāt!

Taču tā bija krāpšanās. Tā bija krāpšanās, ko sarīkoja uzņēmumi, kuri ne mirkli nevēlējās tevi ielaist pa durvīm. Firmām bija vajadzīga tava nauda - un tikai tava nauda lai tās varētu attīstīties līdz nākamajam līmenim. Tas ir līmenis, kurā nevienam vairs nav jāstrādā, lai pelnītu iztiku. Straujā tirgus izaugsme pagājušā gadsimta 90. gados nevarēja turpināties bezgalīgi, ar tavas naudas palīdzību firmas mākslīgi uzpūta savu vērtību, lai akcijas kļūtu tik nenormāli dārgas, ka brīdī, kad tās tiktu pārvērstas naudā, to īpašnieks būtu bagāts visu savu atlikušo mūžu, lai kas arī notiktu tautsaimniecībā.

Tā tas arī notika. Vidējais muļķis skatījās finanšu kanālus, kuros viņam nepārtraukti tika stāstīts, ka akcijas jāpērk vēl un vēl, savukārt paši bagātākie cilvēki klusām atteicās no akciju tirgus un kā pašas pirmās pārdeva savu uzņēmumu akcijas. Tajā pašā laikā bagātie akcionāriem un saviem darbiniekiem stāstīja, ka kompānijā jāiegulda vēl vairāk naudas, jo speciālisti paredz vēl lielāku izaugsmi. Tajā pašā laikā kompāniju vadītāji pārdeva akcijas, cik vien ātri spēja to izdarīt.

Žurnālā Forbes 2002. gada septembrī bija lasāms elpu aizraujošs saraksts, kurā minēti noziedznieki, kas kļuva par bandītiem tad, kad kompāniju akciju vērtība laikā no 1999. gada līdz 2002. gadam samazinājās par 75 procentiem un vairāk. Viņi zināja, ka tā notiks, un slepeni pārdeva savas akcijas. Vienkāršie strādnieki un citi tās nopirka. ("Skaties, mīļā, firmas GM akcijas kļuvušas pavisam lētas!") Citi ļaudis palika uzticīgi savām "vērtībām", lai gan to cena visu laiku samazinājās. Tai taču bija jāatkopjas - tā vienmēr bija noticis! "Mums taču visu laiku teica, ka akciju tirgus ir ilgtermiņa process!"

Pats briesmīgākais no ļaundariem bija firma Qwest Communications. Savulaik viena Qwest akcija maksāja gandrīz 40 dolārus. Pēc

trim gadiem akcija bija vērta tikai vienu dolāru. Tajā laikā Qwest direktors Fils Anšutss, bijušais firmas izpilddirektors Džo Načio un citi firmas vadītāji pārdeva akcijas, pirms to vērtība samazinājās pavisam, un kopā nopelnīja 2,26 miljardus dolāru. Man ir darba saistības ar firmu AOL Time Warner, tās vadītāji kabatā iebāza 1,79 miljardus dolāru, Bils Džojs, Eds Zanders un viņu draudziņi firmā Sun Microsystems - 1,03 miljardus dolāru. Čārlzs Švābs no firmas, ko (saprotamā kārtā) sauc Charles Schwab, viens pats saņēma vairāk nekā 350 miljonus dolāru. Šo sarakstu varētu turpināt bezgalīgi.

Šie ļaudis Baltajā namā bija iedabūjuši savu cilvēku - Bušu. Ekonomika bija izstiepta tik tālu, cik vien bija iespējams, un akciju tirgus vienkārši sabruka. Vispirms mums visiem tika stāstīts, ka "tirgus ir ciklisks, neizņemiet savu naudu, ļaudis, tirgus vienmēr atkopjas, tā tas būs arī šoreiz". Vidējais investors ieklausījās šajā nederīgajā padomā un nepārdeva savas akcijas. To tirgus vērtība samazinājās un samazinājās, un samazinājās. Ar laiku tā bija tik zema, ka vien trakais gribētu izņemt savu naudu. Tirgum taču jāatkopjas, nu JĀBŪT zemākajam līmenim.

7.NODAĻA. Ķertā, dullā biznesa pasaulīte

Ja tie izpilddirektori, kuru rīcība ir provocējusi jautājumus par kriminālnoziegumiem, nebūtu biznesmeņi, viņus uzskatītu par sociopātiem, tā apgalvo kāds psihoanalītiķis.

"Ja mēs šos ļaudis analizējam individuāli, tad ļoti iespējams, ka viņi ir sociopā- tiski," teicis Kenets Eisolds, viņš ir Starptautiskās organizāciju psihoanalītiskās pētniecības institūta prezidents. Eisolds runāja par tādiem cilvēkiem kā Kenets Leijs firmā Enron un Deniss Kozlovskis firmā 7yco. Uzrunājot psihiatrus, speciālists teica, ka "tā ir grupa, kas nekad šos cilvēkus neizaicina, un šajā kontekstā viņu neētiskā uzvedība kļūst par normu, viņi nejūt iekšēju konfliktu ar sevi".

Tā kā pagājušā gadsimta 90. gados, kad daudzi amerikāņi akciju tirgū nopelnīja, sistēma bija gatava ignorēt ētikas jautājumus, "esam saņēmuši tādus firmu izpilddirektorus, kādus esam pelnījuši", - tā K. Eisolds.

Bet tad tirgus vērtība samazinājās vēl vairāk un tava nauda bija pazudusi, pazudusi un vēlreiz pazudusi.

Ļaudis akciju tirgū zaudēja vairāk nekā četrus triljonus dolāru. Pensiju un universitāšu fondi ar kopējo vērtību viens triljons dolāru… Arī tie tika zaudēti.

Taču zini, kas nekur nepazuda: tie bija bagātie cilvēki. Viņi joprojām eksistē, viņiem klājas lieliskāk nekā jebkad pirms tam. Viņi nodrošināja pēdējās tūkstošgades lielāko apzagšanos un pa ceļam uz banku Šveicē smējās un smējās. Lielākoties tas, ko viņi izdarīja, bija pavisam likumīgi. Ja viņi šur tur pamasēja likumu, tad tas nekas. Kamēr rakstu, tikai daži no viņiem ir nonākuši cietumos. Visi pārējie laiskojas savās privātajās pludmalēs, kur smiltiņas ir tik skaisti sakoptas.

Lūk, jautājums. Bagātie ir apzaguši tautu, viņi lielākoties strādniekiem ir iznīcinājuši Amerikas sapni. Kāpēc viņi netiek sarauti gabalos? Kāpēc viņi netiek pakārti pie tuvākā staba? Nē, tā vietā Kongress viņiem uzdāvāja lielu, slapju buču - tā bija nodokļu samazināšana. Neviens pat neiepīkstējās. Kā tas var būt?

Manuprāt, tas ir tāpēc, ka mēs joprojām nevaram atteikties no narkotikas, ko sauc par Horācija Algera fantāziju. Vidējais amerikānis ir redzējis visādus pierādījumus tam, ka šī fantāzija ir mīts, taču viņš joprojām vēlas pie tā turēties, jo varbūt, varbūt viņš vai viņa (visbiežāk tas ir viņš) galu galā kļūs bagāts. Neuzbruksim bagātajiem, jo kādudien arī es būšu bagāts.

Draugs mīļais, atver acis uz šo patiesību: tu nekad nebūsi bagāts. Iespēja, ka tomēr būsi, ir apmēram viena no miljona. Tu nekad nebūsi bagāts, visu mūžu tu strādāsi līdz spēku izsīkumam, lai samaksātu par kabeļtelevīziju un bērnam nodrošinātu mūzikas un mākslas stundas it kā bezmaksas publiskajā skolā, kur kādreiz šos priekšmetus piedāvāja par velti.

Situācija tikai pasliktināsies. Tu darbā saņem algu un arī citus labumus, taču tie tiks samazināti līdz nepazīšanai. Aizmirsti par pensiju, aizmirsti par sociālās nodrošināšanas sistēmu, aizmirsti par domu, ka vecumdienās tevi aprūpēs bērni. Viņiem pašiem būs grūti iztikt. Nedodies atvaļinājumā - kad atbrauksi mājās, tavas darbavietas vairs nebūs. No tevis var viegli atteikties, tev nav ne mazāko tiesību. Jā, un starp citu, "kas tā tāda ir - arodbiedrība"?

Zinu, ka daudzi no jums neuzskata, ka viss ir tik traki. Grūti laiki, jā, bet tu jau tāpēc nenogrimsi. Tu būsi viens no tiem, kuri kaut kā izglābjas. Tu neatsacīsies no sapņa par to, ka arī tu kādudien piedalīsies Amerikas kūkas sadalīšanā. Dažs labs uzskata, ka viņam kādudien piederēs visa kūka.

Ieklausies: tev neļaus pat nolaizīt šķīvi. Sistēma ir iekārtota par labu dažiem, un tu neesi viens no šiem dažiem. Nekad neesi bijis, nekad ari nebūsi viens no šiem dažiem. Ta ir tik labi iekārtota sistēma, ka piemuļķo daudzus kārtīgus, loģiski domājošus un čakli strādājošus cilvēkus. Viņi tic, ka sistēma darbojas arī viņiem par labu. Burkāns ir tik tuvu pie deguna, ka to var saost. Sistēma sola, ka to kādudien varēs arī apēst, un patērētāju un nodokļu maksātāju armija laimīgi no visas sirds cīnās par bagāto cilvēku priekšrocībām. Bagātiem var piešķirt miljardus dolāru nodokļu atlaidēs laikā, kad citu cilvēku bērni apmeklē pussabrukušas skolas. Iespējams, ka šie bērni tiek sūtīti uz citām valstīm, lai viņi ietu bojā karā, kura mērķis ir pasargāt bagātajiem piederošo naftu. Jā, tā ir. Strādnieki un patērētāji ir gatavi upurēt savus bērnus, ja tas nozīmē, ka bagātie var joprojām būt resni un laimīgi. Tas ir tāpēc, ka bagātie ir solījuši, ka vieta pie galda kādudien atradīsies arī citiem.

Šī diena nekad nepienāk. Brīdī, kad strādājošais ir iecerējis tur būt, viņš jau dzīvo veco ļaužu mītnē, šķendējas par valdību un niknumu izgāž pār medmāsu, kas negrib neko citu kā iztukšot padubi. Varbūt viņš savas pēdējās dienas būtu varējis pavadīt cilvēcīgākā ' vietā, bet vajadzīgā nauda tika iztērēta tad, kad bija iespējams nopirkt fantastiski lētās AOL Time Warner un WorldCom akcijas. Pārējo naudu izšķērdēja valdība, tā nopirka kosmosa aizsardzības sistēmu, kas tā arī nebija efektīva.

Tu varbūt joprojām turies pie pārliecības, ka ne visi uzņēmumi Amerikā ir slikti, bet tādā gadījumā padomā par trim piemēriem, kuri parāda, ar ko industrijas kapteiņi pēdējā laikā ir nodarbojušies.

Pirmais piemērs. Varbūt zini, ka tavs uzņēmums tavā vārdā ir nopircis dzīvības apdrošināšanas polisi. Tu droši vien domā, ka tas no uzņēmuma puses ir ārkārtīgi laipni. Vai gribi zināt, cik tas īstenībā ir laipni?

Pēdējo divdesmit gadu laikā Disney, Nestie, Procter&Gamble, Dow Chemical, JP Morgan Chase, WalMart un citas firmas ir slepeni pirkušas dzīvības apdrošināšanas polises saviem zema un vidēja līmeņa darbiniekiem, bet kā kompensācijas saņēmēju attiecīgās personas nāves gadījumā šīs firmas norādījušas pašas sevi! Tieši tā - tu nomirsi, bet kompensāciju saņems nevis tava ģimene, bet gan darbavieta. Ja tu iesi bojā negadījuma dēļ darbā, tad vēl jo labāk, jo apdrošināšanas kompānijas lielākoties par jaunu mirušu cilvēku maksā vairāk nekā par vecu. Arī tad, ja tu dzīvo ilgi un nomirsti daudzus gadus pēc tam, kad uzņēmumā vairs nestrādā, kompensāciju, vienalga, saņem uzņēmums. Sērojošie radinieki nesaņem nekādus līdzekļus, lai apmaksātu bēres. Naudu saņem kompānijas vadība. Vienalga, cik ilgi tu dzīvo, kompānija var aizņemties naudu un tavu polisi izmantot kā garantiju. Procentus var atskaitīt no uzņēmuma nodokļiem.

Daudzas kompānijas izveidojušas sistēmu, kas nodrošina, ka līdzekļus var izmantot vasaras mājas celšanai, automobiļu vai māju iegādei vai ceļojumiem uz Kārību jūras salām. Ja tu nomirsti, tad tavs priekšnieks ir ļoti laimīgs, sēžot savā burbuļvannā uz Sv. Bārta salas Kārību jūrā.

Kā Amerikā šo īpašo dzīvības apdrošināšanas veidu sauc tad, kad citi neklausās?

"Beigto lauķu apdrošināšana".

Tieši tā - "beigto lauķu". Tu viņu acīs esi lauķis. Reizēm tava vērtība ir lielāka tad, kad esi beigts, nekā tad, kad esi dzīvs. Reizēm to sauc arī par "beigto apkopēju apdrošināšanu".

Pērn es par to lasīju laikrakstā The Wall Street Journal, un man likās, ka tas ir ļauns joks. Nē, tā bija patiesība, žurnālisti Elena Šulca un Teo Frānsiss piedāvāja izmisīgu informāciju par cilvēkiem, kas bija nomiruši, un viņu ģimenēm, kas būtu varējušas likt lietā to naudu, kuru tās nesaņēma.

Bija cilvēks, kas 29 gadu vecumā nomira nO AIDS, viņam pašam apdrošināšanas nebija. Ģimene neko nesaņēma. Firma CM Holdings, mātes kompānija mūzikas veikalam, kurā cilvēks bija strādājis, saņēma 339 302 dolārus.

Tai pašai firmai piederēja arī polise, kas bija izrakstīta administratīvajai asistentei, kura pelnīja 21 tūkstoti dolāru gadā un nomira no tā sauktās Lū Gēringa slimības. Laikrakstā bija ziņots, ka pirms sievietes nāves viņas jau pieaugušie bērni no firmas bija pieprasījuši piecus tūkstošus dolāru, lai varētu nopirkt ratiņkrēslu un mamma varētu apmeklēt baznīcu. Prasība tika noraidīta. Sieviete nomira 1998. gadā, kompānija iekasēja 180 tūkstošus dolāru.

Atsevišķos gadījumos firmas ir atteikušās no šī procesa, viena tāda firma ir WalMart. Ir štati, kuros "beigto lauķu apdrošināšana" ir aizliegta. Citur par to tiek domāts. Daudzviet mirušo strādnieku radinieki ir iesūdzējuši attiecīgo uzņēmumu tiesā, lai viņi saņemtu kompensāciju no apdrošināšanas polises. Tikmēr diezgan daudzos uzņēmumos šis process turpinās. Vai tas notiek uzņēmumā, kurā tu strādā? Nebūtu slikti to uzzināt, vai ne? Būtu labi zināt, ka tavs līķis varētu nozīmēt jaunu sporta automobili kompānijas priekšsēdētājam.

Joprojām neesi pārliecināts, ka bagātajiem tu esi, tā sakot, pie vienas vietas? Lūk, vēl viens piemērs, cik maz tu nozīmē saviem pārvaldniekiem tad, kad viņi ir nodrošinājuši tavu atbalstu un paklausību. Kongresā patlaban tiek apspriests likumprojekts, kas ļautu kompānijām tavā pensiju fondā ielikt mazāk naudas, ja tu esi darbā ar zilu apkaklīti. Kompānijas saka, ka tāpēc, ka tu strādā briesmīgi netīrajos un nedrošajos apstākļos, kādus tās pašas radījušas, tu līdz pensijai tāpat neizvilksi. Tāpēc kompānijām nav jāplāno tava pensija, jo tu to nekad neizmantosi. Tu būsi beigts tāpēc, ka kompānija nav instalējusi pietiekamu ventilāciju darbavietā. Varbūt tu strādāji tik cītīgi, ka tev būs laimējies, ja piecdesmit astoņu gadu vecumā nekleposi asinis. Kāpēc gan tavā vārdā būtu jāorganizē kaut kāda pensija?

Šis likumprojekts ir vēl jo pretīgāks tāpēc, ka vairākas arodbiedrības - to skaitā tā, kura pārstāv automobiļu ražotnēs strādājošos, - to atbalsta. Arodbiedrība vēlas, lai tādā veidā ietaupīto naudu izmantotu strādājošo darba algu paaugstināšanai. Taču tas nav loģiski. Zilās apkaklītes strādnieki, kas iestājušies arodbiedrībā, dzīvo ilgāk nekā pārējie, jo viņiem jau tagad ir lielākas algas un labāka veselības aprūpe. Cilvēki, kam ir vairāk naudas un pieejama veselības aprūpe, parasti dzīvo ilgāk un viņiem pensiju fondā vajadzīga lielāka, nevis mazāka summa, jo pensionāri viņi būs ilgi.

Trešais piemērs par to, cik viegli ir no tevis atteikties. Te runa ir par mūsu labajiem draudziņiem Buša valdības Vides aizsardzības aģentūrā. Tur top plāns, ko sauc "Veco ļaužu nāves atlaide". Kompānijas, kas piesārņo vidi, sen sūdzas par to, kā valdība izkalkulē gaisa un ūdens saindēšanas kompensāciju, domājot par cilvēka dzīvi. Vides aizsardzības aģentūra vadlīnijas nosaka un soda naudas lielumu lemj daļēji uz šī procesa pamata - tiek saskaitīts, cik daudz cilvēku ies bojā piesārņojuma dēļ. Aģentūra nolēma, ka cilvēka dzīvība ir 3,7 miljonus dolāru "vērta". Lūk - tu tomēr esi vairākus miljonus vērts!

Bizness nebija apmierināts. "Nevar būt, ka visi šie tipini ir četrus miljonus vērti," tā apgalvoja uzņēmumi. Buša laikā Vides aizsardzības aģentūra atrada matemātisku triku. Labi, teica aģentūra. Mēs vēlamies, lai šī situācija jums, biznesmeņiem, maksātu mazāk, lai jums būtu mazāk jācenšas, pašiem satīrot savu piesārņojumu. Mēs teiksim, ka tie, kuriem ir pāri septiņdesmit, nu vairs ir vērti tikai 2,3 miljonus dolāru. Viņu ceļš gandrīz beidzies, viņi neko vairs neražo, tāpēc ir mazāk vērti.

Tieši tajā brīdī parādījās jēdziens "veco ļaužu nāves atlaide". Vecie ļaudis protestēja, un aģentūras direktore Kristija Vitmane apgalvoja, ka šos aprēķinus aģentūras vairs neizmantos. Drīz pēc tam viņa atkāpās no amata.

Visu mūžu esi vergojis, esi strādājis no rīta līdz vakaram, esi atdevis visu, ko varēji, lai kompānija gūtu arvien lielāku peļņu. Tu balsoji par Republikāņu (vai Demokrātu) partijas kandidātiem tieši tā, kā kompānija tev lika darīt. Tagad esi pensionārs, un, lūk, kāda par to ir pateicība. Vecie ļaudis saņem atlaidi ne tikai kino un Makdonaldā, bet arī attiecībā uz visu dzīvi.

Klausies, es labprāt gribētu izsacīties maigi, bet pats maigākais, ko varu pateikt, ir tas, ka sūdabrāļi, kas pārvalda mūsu valsti, ir bars viltīgu, zaglīgu un nesamērīgi pašpārliecinātu pakaļu. Viņi ir jāgāž, tā vietā jāievieš sistēma, ko mēs varētu kontrolēt. Tieši tāda ir demokrātijas doma - kontrole, velns parāvis, pieder tautai! Kas gan ar mums ir noticis? Varbūt kontrole nekad nav mums piederējusi, varbūt šie vārdi vienkārši izklausījās ļoti jauki tad, kad kādā karstā vasaras dienā 1776. gadā Amerika deklarēja savu neatkarību? Ja toreizējo valsts dibinātāju rīcībā būtu bijusi gaisa kondicionēšana un uzņēmumam piederoša lidmašīna, tad viņi nekad nebūtu parakstījušies par tik muļķīgu domu. Taču viņi to izdarīja, un tāds ir viņu darba rezultāts.

Kāpēc uzvarēja sliktie, kāpēc uzvarēja tie, kuri tajos laikos labprāt būtu Anglijas karalim pasūkājuši krāniņu, ja būtu bijusi tāda iespēja? Kad mēs atgūsim mūsu valsti un tās tautsaimniecību? Kad ievēlēsim pārstāvjus, kas izturas godīgi un seko, lai neviens nedabūtu vairāk kā savu godīgi nopelnīto daļu?

Situācija diemžēl ir pavisam bēdīga. Divi draudziņi - Džordžs Bušs (Amerikas Savienoto Valstu izpilddirektors) un Kenets Leijs (firmas Enron, tā bija septītā lielākā firma Amerikā, priekšsēdētājs). Kad Enron sabruka, tā katru gadu nopelnīja nenormālu summu - 100 miljardus dolāru gadā -, lielākoties tirgojoties visā pasaulē ar līgumiem par tādu preci kā nafta, gāze un elektrība. Enerģētikas tirgū valsts regulācijas kļuva mazāk un mazāk nopietnas, tā bija lieliska vide, kurā šī kompānija - visvairāk tā bija pazīstama ar savu agresivitāti - varēja darboties.

Bušs Leiju uzrunāja "Kenij, manu zēn", un viņš nekad nekautrējās demonstrēt, ka abi ir ļoti labi draugi. Firma Enron laikā no 1993. gada Bušam ziedoja 736 800 dolārus. Laikā no 1999. gada līdz 2001. gadam priekšsēdētājs Leijs savam draugam savāca 100 tūkstošus dolāru un personīgi ziedoja 283 tūkstošus dolāru Republikāņu nacionālajai komitejai. Leijs ļāva kandidātam Bušam izmantot firmas Enron privāto lidmašīnu, lai viņš kopā ar ģimeni varētu lidot pa visu valsti un stāstīt, kā vēlas "atjaunot godu Baltajā namā".

Šī draudzība tik tiešām bija divvirzienu process. Bušs 2000. gada aprīlī pārtrauca svarīgu priekšvēlēšanu kampaņas tūri, lai ierastos Hjūstonā un skatītos, kā draugs Leijs beisbola komandas Houston Astros sezonas pirmajā spēlē izmet uz laukuma pirmo bumbu. Kurš gan teicis, ka vīrieši neesot sentimentāli?

Pēc tam kad Bušs kļuva par prezidentu, viņš ielūdza Leiju apmeklēt Vašingtonu un personīgi intervēt tos cilvēkus, kuri vēlējās strādāt Buša administrācijā, it īpaši Enerģētikas departamentā. Tas nekas, ka Enerģētikas departaments ir tas, kurš pārrauga Enron.

Hārvijs Pits, kas toreiz vadīja Vērtspapīru un finanšu komisiju, kādreiz bija jurists firmā Arthur Andersen, savukārt firma Arthur An- dersen nodarbojās ar firmas Enron grāmatvedību. Leijs un komanda no Andersen cītīgi strādāja pie tā, lai grāmatvedības kompānijām nebūtu jāievēro dažādas regulācijas un tās nevarētu tikt sodītas par "dīvainu grāmatvedību". Vēlāk tas kļuva pat būtiski.

Būdams Vašingtonā, Leijs pavadīja ļoti daudz laika kopā ar senu draugu - viceprezidentu Diku Čeiniju. Šie divi veči kopā izveidoja "enerģētikas darba grupu"; tās uzdevums bija izstrādāt jaunu "enerģētikas politiku". Runa bija par politiku, kas ietekmētu gandrīz visas jomas, kurās darbojas Enron. Čeinijs un (vai) viņa palīgi šajā laikā tikās ar vadošo Enron personālu vismaz sešas reizes, bet Čeinijs ir atteicies publicēt informāciju par šīm tikšanās reizēm, tāpēc mēs īsti nezinām, kas tur tika runāts. Tikmēr firmā Enron darbarūķi cītīgi strādāja pie shēmas, kas ļautu enerģētikas krīzi Kalifornijā pavērst tā, lai Enron kabatās iekristu vēl daudzi miljoni dolāru.

Vai tas viss tev kaut ko atgādina? Pēdējā laikā mēs esam tā aizrāvušies ar militārām lietām, ka neatceramies, ka ar Enron bija saistīts viens no lielākajiem uzņēmējdarbības skandāliem visā ASV vēsturē un vainīgs bija viens no "prezidenta" tuvākajiem draugiem. Esmu pārliecināts, ka Bušs katru vakaru pateicas Dievam par "karu pret teroru", par 11. septembri, Afganistānu, Irāku un ļaunuma asi. Šīs lietas panāca to, ka par Enron ziņās vairs nekas netiks stāstīts un vēlētāji par to drīz aizmirsīs. Skandālam būtu vajadzējis izraisīt Buša impīčmentu, viņu vajadzēja padzīt no mūsu Baltā nama, taču diemžēl liktenis nereti ļauj Bušam izvairīties no savas rīcības patiesajām sekām. Kā jau esmu konstatējis citur, Bušam ar likumu nācies saskarties trīs reizes, taču viņš nekad nav pavadījis pat vienu nakti cietumā. Bušam acīmredzot ir "zelta rokas", un tādi cilvēki reti kad šo talantu zaudē.

Es personīgi neaizmirsīšu par Enron, un arī tev nevajadzētu par to aizmirst. Te ir runa ne tikai par sliktu uzvedību uzņēmējdarbībā. Runa ir par konkrētu plānu - iznīcināt mūsu tautsaimniecību un ievēlēt politiskus pakalpiņus, kas ļaus Enron uzbrukt Amerikai no iekšpuses.

Bija laiks, kad situācija firmā Enron bija laba, tā bija ļoti, ļoti laba. Leijs un citi vadošie darbinieki saņēma milzu algas, viņiem bija izdevumu konti un ārkārtīgi lieli papildu labumi no firmas. Tas ļāva viņiem ziedot lielu naudu politiķiem abās partijās, un šie politiķi tad nodrošināja regulējošu vidi, kas visādā nozīmē kalpoja Enron interesēm. Atbildīgas politikas centrs ir paziņojis, ka laikā kopš 1989. gada firma Enron republikāņu un demokrātu kandidātiem ziedojusi gandrīz vai sešus miljonus dolāru, no šīs summas 74 procentus naudas saņēma republikāņi. 2002. gada sākumā, kad Kongresā sākās firmas Enron darbības izmeklēšana, 212 no tiem 248 Pārstāvju palātas un Senāta locekļiem, kuri piedalījās attiecīgās izmeklēšanas komisijas darbā, tieši no Enron vai arī no firmas krāpnieciskajiem grāmatvežiem firmā Arthur Andersen bija saņēmuši ziedojumus.

Arī zemāka līmeņa darbinieki firmā Enron bija pārliecināti, ka nu pienākuši labie laiki. Viņi skatījās, kā pensiju plāns pieaug un pieaug. Nauda pensiju plānā, protams, bija investēta firmas Enron akcijās.

Kompānijas neticamā veiksme nebija ilgstoša, turklāt tā bija krāpnieciska. Enron peļņu veidoja ar ofsoru palīdzību, firmai palīdzēja apšaubāma (un ļoti iespējams - noziedzīga) grāmatvedība. Var tikai minēt, cik pilnīgi mēs kādudien uzzināsim par to, kas notika firmā Enron, jo svarīgi dokumenti tika iznīcināti, lai izmeklētāji tos nevarētu izmantot savām vajadzībām.

Enron bija piramīdas shēma, 2001. gada rudenī tā sabruka. Valsts bija šokā par 11. septembra notikumiem, neviens nepamanīja, ka Enron vadība pārdod akcijas un iznīcina dokumentus.

Tomēr nacionālā krīze nenozīmēja, ka šie ļaudis nevarētu kontaktēties ar draudziņiem Buša administrācijā. Enron vadošais personāls zvanīja Tirdzniecības sekretāram Donam Evansam un toreizējam Valsts kases sekretāram Polam O'Nīlam, meklējot palīdzību brīdī, kad kompānijai draudēja tūlītēja sabrukšana.

Evanss un O'Nīls ir teikuši, ka viņi nedarīja pilnīgi neko, kad uzzināja, ka firma ir krāpnieciska un tūlīt sabruks. Buša administrācija pēc tam ļoti lepojās ar šo faktu, aizrādīdama, ka viens no prezidenta lielākajiem atbalstītājiem neko īpašu no valdības nav saņēmis.

Tieši tā. Valdība lepojās ar to, ka tā nedarīja pilnīgi neko laikā, kad miljoni amerikāņu tika piekrāpti. Tas lielākoties bija iespējams tāpēc, ka Buša administrācija ļāva firmai Enron brīvi rīkoties.

Kad beidzot pienāca laiks uzstāties preses pārstāvju priekšā, Džordžs Bušs centās veidot distanci starp sevi un seno draugu. Viņš pat jautāja, kas tas tāds par Kenu. Katrā ziņā labais draugs vairs nebija patiešām labs draugs, nē, tas bija kaut kāds biznesmenis no Teksasas. "Viņš [draugs Kenijs] atbalstīja Annu Ričardsu tad,

Tas cērt, tas smalcina!

Vai tu esi izpilddirektors, kam drīz varētu rasties vajadzība iznīcināt dokumentus, lai nākamo 10 gadu laikā nebūtu jāmazgājas cietuma dušā? Vēlos tev palīdzēt un ierosinu: ieguldi naudu kādā no šīm industriāla līmeņa dokumentu iznīcināšanas mašīnām un tad vari atvadīties no inkriminējošiem dokumentiem uz visiem laikiem.

Destroyit Crosscut 5009

Aparāts sasmalcina dokumentus un tos ieliek divos konteineros. Katrā no tiem ietilpst vairāk nekā 52 galoni [126] papīra. Aparātam ir slīdlente, un tas var iznīcināt 500 papīra lapas vienlaikus - vienā stundā 7 tūkstošus mārciņu [127] papīra.

Aparāts maksā 26 999 ASV dolārus.

*

Sk. http://www.destroyit-shredders.com

Ameri-Shred Corp AMS 10000

Aparāts sasmalcina 176 pēdas [128] dokumentu minūtē, 10 tūkstošus mārciņu [129] dokumentu stundā un līdz pat 1100 lapām vienlaikus. Tas sasmalcina sintētiku, mikrofilmas, papīra saspraudes, skavas.

Destroyit

Cena - 88 066 ASV dolāri.

Sk. http://machinerunner . com/Industrial-Paper- Shredders-Strip- Cut-2502000-Sheet/Ameri- Shred-Corp-AMS-10000. html.

kad es 1994. gadā kandidēju, lai kļūtu par Teksasas gubernatoru," tā apgalvoja Bušs. (Īstenībā Leijs Buša kampaņai ziedoja gandrīz četras reizes lielāku summu nekā Ričardsas kampaņai.)

Firma Enron oficiāli bankrotēja 2001. gada decembrī, un Volstrītas speciālisti un investori visā valstī bija šokēti.

Tomēr vārdam "bankrots" ir cita nozīme, ja tas attiecas uz Enron vadību, nevis uz mums. Kompānijas bankrota dokumenti rāda, ka 2001. gadā 144 vadošie firmas pārstāvji algā saņēma 310 miljonus dolāru un akcijās - vēl 435 miljonus dolāru. Vidēji katram vadošajam darbiniekam tas nozīmēja vairāk nekā divu miljonu dolāru lielu algu un vēl trīs miljonus dolāru akcijās.

Lielie vīri skaitīja naudu, savukārt tūkstošiem Enron darbinieku zaudēja darbu un lielākoties arī ietaupījumus. Bankrota brīdī firma Enron darbiniekiem piedāvāja trīs ietaupījumu plānus, un 20 tūkstoši darbinieku tajos piedalījās. Sešdesmit procenti šo plānu finansējuma bija veidoti no Enron akcijām. 2000. gada augustā akcija maksāja 90 dolārus; kad vērtība samazinājās līdz centiem, ietaupījumi vairs nebija nekā vērti. Zaudējumi ietaupījumu plānā 401 (k) vien sasniedza vienu miljardu dolāru un vairāk.

Šie smagie zaudējumi ietekmēja ne tikai darbiniekus, bet arī tos daudzos tūkstošus cilvēku, kuriem Enron akcijas piederēja pensiju fondu ietvaros. Laikrakstā The New York Times ziņots, ka viņi zaudējuši vismaz 1,5 miljardus dolāru.

Firmas Enron sabrukums radīja negatīvu efektu visā akciju tirgū, to mēs sajūtam vēl joprojām.

Rakstu 2003. gada vasarā, taču to cilvēku skaits, kuriem izvirzīta apsūdzība par kriminālnoziegumu sakarā ar notikumiem firmā Enron, ir mazāk nekā 25. Pieci atzinuši vainu un gaida sodu. Vēl 15 gaida tiesu.

Pret bijušo priekšsēdētāju Kenu Leiju un izpilddirektoru Džefu Skilingu apsūdzība vispār nav celta.

Ko mums iesākt? Tava dzīvība bagātajiem ir vērtīga tikai tāpēc, ka vēlēšanu dienā viņiem vajadzīga tava balss, lai politiķi, ko bagātie ir finansējuši, tiktu ievēlēti. Vieni paši viņi to nevar izdarīt. Mūsu sasodītā sistēma ir tāda, ka teikšana it kā pieder tautai, taču īstenībā tā pieder tikai vienam procentam "tautas". Ja bagāto cilvēku kabatā nav pietiekami liela balsu skaita, tad nav iespējams samazināt nodokļus, ko bagātie maksā. Tāpēc viņi patiešām ienīst demokrātiju, viņi īstā demokrātijā ir pati mazākā no mazākajām minoritāšu grupām. Līdz ar to viņiem kaut kā jāpiemāna vai jānopērk 50 procenti tautas, lai pēc tam varētu valdīt. Viegli tas nav. Viegli ir nopirkt politiķus - vispirms ar kampaņas ziedojumiem, pēc tam ar piepalīdzēšanu tad, kad politiķis jau ir ievēlēts, un vēl pēc tam ar labi apmaksātu konsultanta vietu, kad politiķis zaudē amatu valdībā. Labākais veids, kā nodrošināt, ka tavs politiķis vienmēr būs uzvarētājs, ir ziedot naudu abām pusēm. Gandrīz katra uzņēmumu veidota politiskās rīcības komiteja tā arī dara.

Daudz sarežģītāk ir ietekmēt vēlētājus tā, lai vairākums balsotu par bagātā cilvēka kandidātu, taču ir pierādījies, ka arī tas ir iespējams Bagātie spēj pārliecināt plašsaziņas līdzekļus atkārtot bagāto cilvēku vārdus tā, it kā tie būtu pilnīga patiesība, neuzdodot gandrīz vai nevienu jautājumu. Ta ir viena metode. Bailes ir iedarbīga metode - to jau esam konstatējuši. Reliģija ir iedarbīga metode. Bagāto rīcībā ir konservatīvu vēlētāju, labā spārna aktīvistu un Kristiešu koalīcijas [130] pārstāvju armija. Ta ir dīvaina laulība, jo bagātie nemēdz būt nedz konservatīvi, nedz liberāli, nedz kreisā, nedz labā spārna pārstāvji. Nav viņi arī ticīgi kristieši. Viņu politisko partiju sauc par Alkatību, bet reliģiju - par Kapitālismu. Viņi priecājas, ka trūcīgu balto cilvēku miljoni un vēl vairāk ļaužu no vidusšķiras balso par kandidātiem, kas šos trūcīgos baltos cilvēkus un vidusšķiras pārstāvjus pēc tam vienkārši izdrāzīs.

Mūsu uzdevums, mūsu misija - atrast iespēju veidot kontaktus ar šiem darbaļaužu miljoniem, pārliecināt viņus, ka viņi nebalso atbilstoši savām patiesajām interesēm. Firmā Enron strādāja tūkstošiem konservatīvu cilvēku, viņi lepojās ar to, ka balsoja par Bušu un Republikāņu partijas kandidātiem. Tikai firmas bankrots lika viņiem pamosties. Vai tiešām tu domā, ka šie ļaudis nākamajās vēlēšanās balsos par Kena Leija labāko draugu?

Tas gan ir sāpīgs veids, kā uzbūvēt opozīciju. Šie visādā ziņā labie cilvēki nebūtu sodāmi par to, ka reiz uzskatīja, ka viņu intereses pārstāv Rašs Limbovs [131] vai Toms Deleijs [132] . Viņi tika piekrāpti un nelietīgi izmantoti. Es patiešām ticu, ka cilvēki kļūs gudrāki un ļoti, ļoti nikni, kad uzzinās par "beigto lauķu apdrošināšanu" un par "veco cilvēku nāves atlaidi", kad uzzinās, cik viņiem izmaksājusi kārtējā nodokļu samazināšana tādā nozīmē, ka vienlaikus ir samazināts arī valsts apmaksāto pakalpojumu apjoms. Reiz viņi atskārtīs, ka viņus nekad nesauks Horācijs Algers, ka pasakas ir domātas bērniem, - viņi pieaugs un sacelsies ļoti, ļoti ātri.

8 NODAĻA. URĀ! MAN SAMAZINĀJA NODOKĻUS!

Džordžam Bušam

Buša rančo

Kroufordā, Teksasā

Dārgais Džordž!

Man jāatzīstas: kad padzirdēju, ka Tu grasies samazināt nodokļus par 350 miljardiem dolāru, es, tāpat kā daudzi amerikāņi, nodomāju: "Lūk, atkal jau šis tips izpalīdz saviem bagātajiem draudziņiem."

" Bet tad pienāca kāda diena, kad pastkastītē bija ne tikai visādas reklāmas, bet arī čeks no mana izdevēja par grāmatām, kas pārdotas iepriekšējā gadā. Džordž, es kārtīgi aplūkoju ciparu, kas bija uz šī čeka. Paņēmu kalkulatoru, izrēķināju to, kā uz mani attiecas nodokļu samazināšana.

Dievs, mans Dievs! Džordž, MANS KUĢIS IR PIETAUVOJIES! Alelujā! Paldies Tev, paldies, PALDIES! Es taču biju Tevi pārpratis. Man likās, ka nodokļu samazināšana domāta tikai Čeinijam, Kenam Leijam un Tev pašam. Galu galā Tu šogad no šī nodokļu samazinājuma saņemsi apmēram 33 tūkstošus dolāru un Čeinijs iekasēs veselus 85 924 dolārus. (Čeinijam vēl labāk klāsies 2004. gadā, kad viņš saņems 171 850 dolāru nodokļu atlaidi.)

Taču ir arī kas tāds, par ko, es baidos, Tevi neviens neuzlie- līs. Tu to nedarīji tikai minēto cilvēku dēļ, tas bija domāts arī

MAN! Pēdējā pusotra gada laikā Tu sēdēji savā Baltajā namā un katru nedēļu kāds Tev vēstīja sliktas ziņas. "Ser, bezdarbnieku skaits ir pārsniedzis sešus procentus, zaudēti divi miljoni darba vietu, ir 13 jaunas valstis, kas mūs ienīst, jūsu beisbola komandai pavisam neveicas, šonedēļ nav apcietināts neviens jūsu ģimenes loceklis un… ak jā, bestselleru sarakstā joprojām atrodas grāmata "Stulbie baltie vīrieši". Grāmata - hm - lielākoties ir par jums, ser, to sarakstījis tas vecis, kas Oskaros uzrāpās uz skatuves un bārās uz jums, Mans Vadoni!" Man tiešām ir žēl tā cilvēka, kurš bija spiests Tev to visu izstāstīt.

Tu noteikti būtu varējis pasaukt puišus no CIP un likt mani nogalināt tāpat, kā Klintons dīvainos apstākļos lika nogalināt 47 cilvēkus! Tev būtu bijušas visas tiesības manu dzīvi pārvērst kārtīgā ellē, mani divreiz gadā pārbaudītu Valsts ieņēmumu dienests, un policija man liktu izģērbties un ļaut sevi intīmi pārbaudīt katru reizi, kad izeju no mājām. Tu būtu varējis izdarīt to visu un vēl pat vairāk, taču tā Tu nerīkojies.

Ta vietā Tu parunāji ar saviem ekonomiskajiem padomdevējiem. "Ziniet," tā Tu teici, "mēs šo milzīgo nodokļu samazinājumu varējām apstiprināt pagājušajā gadā, bet toreiz Maikam nebija daudz naudas, viņam nekāda labuma no tā nebūtu bijis. Mēs varētu pagaidīt līdz nākamajam gadam, un tad mēs teleka- nālos Fox un MSNBC varētu izplatīt tik daudz baumu par viņu, ka neviens nekad vairs nepirktu viņa grāmatas un neskatītos viņa filmas. Taču, manuprāt, puiši, kristietis tā nerīkojas. Ieviesīsim nodokļu samazinājumu šogad, kad Maiks pelna vairāk naudas, nekā es pelnu, nekā Čeinijs pelna. Pagriezīsim otru vaigu un nosūtīsim tam sūdabrālim lielāko čeku, kādu viņš jelkad ir redzējis!"

Džordž, es nezinu, ko tagad teikt. Tu neesi tāds, par kādu es tevi biju noturējis. Tu mani nesodīji, Tu atvēri sirdi un valsts kasi man. MAN!

Kongresa Budžeta birojs to visu ir saskaitījis, un 2003. gadā federālais deficīts sasniegs jaunu līmeni - 410 miljardus dolāru! Labais Džordžs. Tu esi pārspējis iepriekšējo rekordu, tie bija 290 miljardi dolāru, un 1992. gadā šo rekordu sasniedza

Tavs tētiņš. Amerika! Amerika! 2003. gada sākumā Valsts kase paredzēja vēl lielāku deficītu nākamajos gados, ar laiku tas varētu sasniegt pat 44 triljonus dolāru! Bet Baltajā namā jūs visi nospriedāt, ka šis fakts būtu noklusējams - vismaz līdz brīdim, kad nodokļu samazināšana būs apstiprināta. Gudrs lēmums, Džordž!

No valdības virsgrāmatas sarkanā tinte plūst aumaļām vien, un tagad noteikti Tev mani dolāri ir vajadzīgi kā vēl nekad. Taču Tu tos negribēji, Tu tos neņemtu pretī. "Nē, Maik. Paturi savu naudu, izdod to tā, kā tev pašam patīk. Mums viss kārtībā, par mums neraizējies. Nākamās paaudzes izdomās, kā izrauties no šiem parādiem. Mēs tev uzdāvinājām zirgu, neskaties tam zobos." Vai, kāds draugs!

MAIKLA MŪRA NODOKĻU SAMAZINĀJUMS bija burvīgs! Tu samazināji federālā ienākuma nodokļa likmi, kādu maksā tādi kā es, no 39 līdz 35 procentiem. Turklāt Tu neizdarīji pilnīgi neko tiem cilvēkiem, kuru ienākumi atbilst zemākai likmei. Tu nemeloji, kad teici: "Mans plāns par darba vietām un izaugsmi samazinās nodokļa likmi katram, kas maksā ienākuma nodokli." Tiesa, Tu nepateici taisnību. Cilvēki, kas kādreiz maksāja 10 līdz 15 procentus nodokļos, joprojām maksā 10 līdz 15 procentus nodokļos. Tu aizmirsi par 8,1 miljonu cilvēku tad, kad spriedi par nodokļu samazināšanu. Kāpēc gan ne? Tas nozīmē vairāk naudas tādiem kā Tu un es! Nabaga lauķi, kas ierindoti ienākumu skalas apakšējā galā, katru gadu saņems kādus 100 dolārus. Savukārt pieci procenti visbagātāko amerikāņu saņems 50 procentus no šī Tava nodokļu samazinājuma!

Es, zināms, saprotu, ka daudziem cilvēkiem tas nemaz nepatīk, bet runāsim atklāti - kādam taču ir jācieš, kāpēc lai tas būtu Tu vai es? Štatiem šis nodokļu samazinājums nākamo divu gadu laikā izmaksās 3 miljardus dolāru, desmit gadu laikā skaitlis pieaugs līdz 16 miljardiem. Kas par to? Mēs dzīvojam lielā valstī.

Oregonas štatā šogad skolas beidza mācību gadu agrāk, nekā paredzēts, jo tām pietrūka naudas. Lūk, štats, kuru apmeklēt kopā ar bērniem! Cik daudz bērnu bija pateicīgi Tev par ilgākām vasaras brīvdienām! Droši vien esi padzirdējis par bibliotēku Havaju salās, kuru nav iespējams atvērt tāpēc, ka nepietika finansējuma no federālajiem nodokļu ienākumiem. Kam gan ienāca prātā Havaju salās būvēt bibliotēku? Cilvēki dodas uz Havaju salām, lai atpūstos burvīgos laikapstākļos. Neviens nevēlas doties uz kaut kādu bibliotēku un lasīt grāmatas, mēs taču visi to saprotam!

Nešaubos - Tu esi informēts arī par to, ka Misūri štatā valdības iestādēm likts izskrūvēt vienu no katrām trim spuldzītēm, lai ietaupītu naudu laikā pēc nodokļu samazināšanas. Katru trešo spuldzīti? Ko viņi činkst? Viņiem taču paliek divas spuldzītes. Šāda činkstēšana man vienkārši riebjas.

Amerikā ir daudz visādu nelaimīgo. Dievs zina, ka es pats salīdzinoši nesen biju viņu vidū. Neviens toreiz neieklausījās, bet paskaties, kāds es esmu kļuvis! Redzi, nav nemaz tik slikti ignorēt tādus kā es tad, kad mums klājas plāni. Agrāk vai vēlāk trūcīgajiem apnīk tas, ka viņi tiek ignorēti. Viņi nolemj, ka laiks kļūt bagātiem. Nešaubos - tieši par to domāja Tavs vecākais politikas stratēģis Karls Rouvs, kad teica, ka Tu esot "populists", un ienākumu nodokļa procentu samazināšana bija domāta "mazajam cilvēkam".

Varbūt pats gudrākais šajā nodokļu samazināšanā bija tas, ka Tu amerikāņiem varēji paziņot - "mēs palīdzam ģimenēm ar bērniem, viņi jutīs efektu tūlīt pat". Nelaime, protams, ir tāda, ka Tu kopā ar republikāņiem izkārtoji, ka likums neattieksies uz 12 miljoniem bērnu, kuru vecāki pelna starp 10 un 26 tūkstošiem dolāru gadā. Tas, starp citu, attiecas arī uz miljonu bērnu, kuru vecāki strādā bruņotajos spēkos. Tos, kuriem nauda bija vajadzīga visvairāk, Tu visvairāk piešņāpi. Taču - cik daudz naudas trūcīgie ziedoja Buša kampaņai? Te ir mācība: gribi saņemt - iemācies dot.

Toties MAN, MAN, MAN piešķīra nodokļu samazinājumu. Ko man iesākt ar šo naudu? Džordž, Tu man esi pateicis, ka es voluntāri šo naudu izdošu mūsu tautsaimniecībā un tā pakāpeniski noplūdīs uz leju un sasniegs mazāk veiksmīgos, un viņiem būs lielāks darba vietu skaits un labāka alga.

Tieši tā es arī darīšu. Es izmantošu visu naudu, kas ietaupīta nodokļu samazināšanas rezultātā, lai palīdzētu tiem, kuri neko

no tās nesaņēma, tiem, kuri strādā un strādā, bet kuriem nav nekā, ko uzrādīt. Tie ir tie, kurus Tu sūti uz citām valstīm, lai viņi tur cīnītos Tavā karā un ietu bojā. Man ir ideja par to, kā Amerika tik tiešām varētu kļūt par labāku vietu, kur bērniem ir gaišāka nākotne. Manuprāt, es varu nodrošināt, ka mūsu planētai paveras vismaz daļēja iespēja pieredzēt arī 22. gadsimtu.

Ko es darīšu ar savu nodokļu samazinājumu?

Džordž, es izdošu katru dolāru, lai atbrīvotos no Tevis!

Tieši tā. Katrs cents no mana nodokļu samazinājuma noplūdīs uz leju, līdz trāpīs pa Tavu mazo galviņu, un es ceru, ka vēlēšanu naktī Tu kļūsi par vienu no daudziem bezdarbniekiem un tiksi patriekts atpakaļ uz savu rančo. Es ziedošu maksimālo summu tam kandidātam, kuram ir vislabākās izredzes gūt uzvaru pār Tevi. Došu maksimālo summu visiem Kongresa kandidātiem, kam ir reālas iespējas atjaunot Demokrātu partijas kontroli Pārstāvju palātā vai Senātā. Rakstīšu čeku pēc čeka, līdz vairs nebūs naudas, ko izdot. Lūgšu šīs grāmatas lasītājus ieteikt man veidus, kā izdot naudu no mana nodokļu samazinājuma, ieteikt labākos kandidātus dažādās Amerikas malās. Esmu izveidojis interneta lapu www.SpendMikesTaxCut.com [133] . aicināšu tautu to apmeklēt un palīdzēt izdot tos daudzos tūkstošus dolāru, kurus Tu man esi uzdāvinājis, lai mēs panāktu, ka Tevis Baltajā namā vairs nebūs. Aicināšu arī citus, kas var iztikt bez sava nodokļu samazinājuma, piebiedroties man un šo papildu naudu izmantot tā, lai valsti atņemtu tiem, kuri cenšas iznīcināt visu, par ko mēs esam iestājušies.

Ceru - Tu saproti, ka tas nav domāts kā personisks uzbrukums Tev. Esmu pateicīgs par šo Tavu dāvanu. Naudu es izmantošu lietderīgi.

Tavs Maikls Mūrs

Ta kā, pateicoties Džordžam V. pārpārēm miljonāru saņems tik daudz miljonu, Valsts Ieņēmumu dienests izstrādājis jaunu veidlapu, kas domāta tieši viņiem! [134]

Fm 8302

(Rev Oecnmbc* 2001) Oupanmint ol V» V«awiy

tT.emi» Rffvonue S«Mce

Direct Deposit of Tax Refund of $1 Million or More

Attach to your ineomo tax return (othor than Forms 1040, 1120, 1120-A. or 1120S). Form 1045, or Form 1139.

OMB No 1545-1763

Nameis) thown on meome

Uu return

M«ntifymg numbei

Pttone njmoer (op(ioral) ( )

1. Routing number (must be nine digits). The first tvvo digits must be between 01 and 12 or 21 through 32.

2. Account number (include hyphens but omit spaces and special symbols): 3. Typc of account (one

Checking Savings

General Instructions Purpose of Form

Frie Fofm 8302 to request that the IRS depos* 8 iax refund ol S1 million or more d«-ectly into an accour* at any U S bank or other fmancīal insūtution (such as a mutuai fund, crcdit union, or brokerage firm) thai accepts direct deposits.

The benefits of a d<rect deposit :nclude a fasier refund. the added securrty of a paperless payment. and the savings of tax dotlars associated with the reduced ptocessng costs.

Who May File

Form 8302 may be Med vvith any tax return other than Form 1040. 1120. 1120-A. or 1120S to request a direct deposit of a refund Of $1 rrellton or more. You are not eligibte to request a direct deposit if

īhe recorving financial institution is a forotgn bank oc a foreign tvanch of a U.S. bank or

You have appliod for an emptoyer Identification number but aie filirtg your ta* return before receiving one

If Form 8202 is Med vvith Form 1045. Application for Tentative Retund, or Form 1139, Corporation Application for Tentative Re<und. both of which aHow for more than one year s reportmg. direct deposits may be rnade only for a year for wfwch the refund Is at least $1 million.

Noto. Fiters of Form 1040 must rcqucst a dirocl deposit of refund 0y complotmg the account uiformatton on that form. Filers of Forms 1120, 1120-A. or 1120S must requcst a direct deposit of a refund usmg Form 8050, Direct Deposn of Corporato Tax Refund. This inekides a request for a refund ofSl mtikon or moto.

Conditions Resulting in a Refund by Check

If we are unable to process this request for a direct depos»t. a refund by check v/iii be generated. Reasoi»s for not processing a request mciude

The name on the tax return does not match the name on iho account.

The financial insKution rejects the direct deposit becauso of an mcorrect routmg or account number.

Vou fail to indicate the type of account the deposit is to bo made to (i.e.. checking or sawngs)

There is an outstandmg liabi'.rty the offset of vvhtch reducēs the refund to less than $1 million.

How To File

Attach Form 8302 to the fippiicable return. To ensure that your tax return is correcUy processed. see AssemMing the Return in the instructions for the form vvith vvhich the Form 8302 is filed

Specific Instructions

!deniifying number. Enter the employer identificauon number or social security number shovvn on the tax return to vvhich Foim 8302 is attachod. Une 1. Enter the fmancal nstitutlon's routing number and vertfy that the insMution accept a direct deposit

For accounts payaWe through a financial institution other than U>e one at which the account is located. check with your financ<al institution for the correct routfng number, Oo not use a deposit slip to verify the routing number

Line 2. Enter tho taxpayer's account number Enter tho number from left to right and loave any unused boxes biank

Our authority to ask for information is sections 6001. 6011, and 6012(a) ar.d thcir regulations. vvhich require you to file a return or staiement with us for any tax for which you are labie. Your response rs mandatory under these secttons. Section 6109 requires that you provide your social secur.ty number or e»nployer Identification number on v/hat you file. This is so «-o know who you are. and can process your retum and other papors. You must fiii m all pans of the tax form that appiy to you.

You are not requ«ed to prov;de the ciformation requested on a form that is subject to the Paperwork Reduction Act untoss the fotm drsplays a valid OMB control number. Books or records relating to a form or its insuuctlons must be retained as long as their contents may becomo materiai in the administration of any Internai Revenue lew Generaliy. tax retums and return information aro confidential, as regmred by section 6103. Howeve*. section 6103 alk>ws or requires the Internai Revenue Sennce to d«sclose or give tho tnformaton shown on your tax retum to others as desc/ibed in the Code. For example. we may dlsctose your iax Information to the Oepartmer.t of Justice to enforce the tax laws. both civil and criminal. and to cities. states. tne Distnct of Ctrfumbia. U.S. commonwealths or possessions, and cērtam foreign governmems to carry out their tax lav/s We may also disclose this mformation to l-ederal. state, or locai agencies that mvestigate or respond to acts or threats of terrorism or participate »n mteUigence or counterinielligence activnies concermng tenorism

Piease keep this notce \vith your records It may heip you if we ask you for other information if you have any questior>s ebout the ruies for filing and giving -nformation, piease caiJ or vtsrt any Interna! Revenue Service office.

The :;me needed to complote and file this form vrtll vary depending cn mdivlduai circumstances The ev.<mated average times are Recordkeeping, i hr.. 25 mnutes: Learning about tho law or tho form, 30 n^nutes: Preparing, copying, assembling, and sending the form to the IRS. 33 minūtes.

If you have comments conceming tho accuracy ol these time estimates or suggest'ions for making this form simpler. we wouid be happy to hear from you. You can write to the IRS at the address teted in tfie insuuctions of the tax retum with which thts form is fited

C« No. 62280S F«m 8302 Rcv 12 2001)

9. NODAĻA. LIBERĀLA PARADĪZE

Gribas pastāstīt par kādu pasaules valsti. Nekur citur nav tai līdzīgas valsts. Esmu pārliecināts, ka daudzi lasītāji tieši tur gribētu dzīvot.

Valsts ir ļoti, ļoti liberāla, atbrīvota un brīvi domājoša.

Tauta ienīst karu. Lielākā daļa valsts vīriešu kārtas iedzīvotāju armijā nekad nav dienējuši un arī tagad nevēlas to darīt. Viņi ienīst šautenes un visu veidu ieročus un atbalsta jebkurus centienus ierobežot vietējo iedzīvotāju tiesības glabāt mājās šaujamieročus.

Valsts pilsoņi atbalsta arodbiedrības un strādnieku tiesības. Viņuprāt, korporatīvie uzņēmumi ir ļauni un neuzticami.

Valsts iedzīvotāji lielākoties atbalsta vienlīdzīgas tiesības sievietēm, viņi pretojas jebkurai valdības vai reliģiskai struktūrai, kas cenšas kontrolēt sieviešu reproduktīvās funkcijas.

Vairākums ļaužu minētajā valstī uzskata, ka gejiem un lesbietēm jābauda tādas pašas iespējas kā heteroseksuāliem cilvēkiem, ka pret viņiem nedrīkst vērst nekāda veida diskrimināciju.

Gandrīz visi šīs valsts iedzīvotāji vēlas stingrus likumus, kas pasargā apkārtējo vidi. Katru dienu viņi personīgi rīkojas tā, lai samazinātu piesārņojuma un atkritumu daudzumu.

Valsts iedzīvotāji ir tik kreisi, ka 80 procenti tautas atbalsta universālu veselības aprūpi un rasu dažādību universitātēs.

Valsts iedzīvotāji ir līdzīgi hipijiem, viņi bauda brīvo mīlu, un tikai viena ceturtā daļa no viņiem uzskata, ka narkotiku lietotāji būtu

jāmet cietumā. Tas varbūt ir tāpēc, ka, gluži kā valsts prezidents, arī 41 procents iedzīvotāju atzinies, ka kādreiz lietojis nelikumīgas narkotikas. Ja runa ir par Dieva svētītām laulībām, tad to cilvēku skaits, kuri dzīvo kopā, bet neapprecas, pēdējo desmit gadu laikā pieaudzis par 72 procentiem. 43 procentiem no viņiem ir bērni.

Valsts ir komunistiska, dīvaina, tās konservatīvajai partijai nekad nav izdevies vēlēšanās iegūt vairāk par 25 procentiem balsu. Lielākoties pilsoņi sevi uzskata par liberālās partijas biedriem vai - vēl sliktāk - par neatkarīgiem vēlētājiem vai pat anarhistiem (viņi vispār nebalso).

Kur ir šī utopija, par kuru rakstu? Kur atrodas šie kreisie, mieru mīlošie, kokus apskaujošie ļaudis? Kad mēs tur varēsim pārcelties?

Vai tā ir Zviedrija?

Varbūt Tibeta?

Varbūt tas ir Mēness?

Nemaz ne. Nav jāceļo uz Mēnesi, jo tu jau atrodies manis aprakstītajā valstī. Liberālā paradīze, par kuru es stāstu, ir tās pašas Amerikas Savienotās Valstis!

Tas tevi pārsteidz? Tu netici? Esi pārliecināts, ka esmu zaudējis veselo saprātu? To es varu saprast. Grūti domāt par ASV citādi kā par valsti, kur konservatīvais vairākums ir pārņēmis varu, kur Kristiešu koalīcija nosaka morāles toni, kur valda cilvēki, kas savā pieejā ir puritāniski. Paskaties, kas okupējis Balto namu! Paskaties, kāds ir šī cilvēka popularitātes reitings.

Rūgtā patiesība ir cita, un tas ir vislabāk saglabātais politiskais noslēpums mūsdienu Amerikā. Fakts ir tāds, ka amerikāņi attieksmē pret savu dzīvi un lielajiem sabiedriski politiskajiem jautājumiem ir liberālāki nekā jebkad agrāk. Netici? To viegli var redzēt sabiedriskās aptaujās, tur ir fakti un tikai fakti.

Ja šāda doma tiek pausta liberālas personas klātbūtnē, tad iespējams, ka liberālā persona paķiķinās (liberāļi sen jau aizmirsuši kārtīgi smieties, un tā arī ir problēmas daļa). Liberālā persona papurinās galvu un nocitēs sprediķi, ko iemācījusies no medijiem (kuru interesēs ir likt liberāļiem uzskatīt, ka ikvienu mīļu dienu viņi ir tajā pusē, kura zaudē): "Amerika kļuvusi konservatīva!" Pajautā jebkuram liberālim, kāda ir viņa valsts, un viņš nekavējoties sāks šķendēties par zemi, kurā visi brauc ar pussmago automobili, visiem pieder šautene, visur redzams ASV karogs. Liberāļi jutīsies sakauti, viņi runās par to, cik daudz sliktāka situācija būs nākotnē. Viņi uzskata, ka tos sūdus, kuri mums iebaroti pēdējo četru (14 vai 44) gadu laikā, mums cels priekšā arī nākamajos četros gados.

Jādomā, ka labējā spārnā gavilē, kad tur padzird, ka liberāļi ir padevušies. Tad labējie paņem pašu lielāko āmuru, lai apstiprinātu dzirdēto. Amerika atbalsta karu! Amerika mīl savu Vadoni! Jā! Vakar visa Amerika skatījās raidījumu Vecmeita. Ja tu nepiedalies šajā Amerikā, tad turi muti un ej dzīvot taksofona kabīnē kopā ar Noama Čomskija [135] atbalstītājiem. Tu esi zaudējis!

Iemesls, kāpēc labējā spārnā ļaudis tik izmisīgi cenšas atraidīt jebkāda veida opozīciju, ir tas, ka labējie netīro noslēpumu izprot labāk nekā kreisie, proti, zina, ka amerikāņi mēdz biežāk piekrist kreisajam, nevis labajam spārnam. Labējie to zina, jo viņi prot lasīt sabiedriskās domas aptaujas, viņi dzīvo īstā pasaulē, kas pēdējo desmit gadu laikā kļuvusi krietni liberālāka. Kā viņi to visu ienīst! Atbilstoši propagandas tradīcijām viņi vienkārši melo. Viņi ražo citu patiesību - AMERIKA IR KONSERVATĪVA. Tad viņi šīs muļķības atkārto tik bieži un intensīvi, ka pat viņu politiskie pretinieki sāk tam visam ticēt.

Ja tu lasi šo grāmatu, tad neatkārto šos melus. Piedāvāju vienkāršus, neapstrīdamus faktus, lai tu tā vairs nedarītu. Informācija, ko es piedāvāju, nav izstrādāta kaut kādās liberālās organizācijās, tā nav rakstīta Komunistu partijas laikrakstā, to neveidoja mani pārvaldītāji Havanā, ar kuriem es sazinos reizi stundā. Nē, informācija nāk no Gallup organizācijas, tā ir tikpat amerikāniska organizācija kā Nacionālā šauteņu asociācija. Aptaujas veica tādas organizācijas kā Harris Poli, The Washington Post, The Wall Street Journal, USA Today, Hārvarda Universitāte, Valsts viedokļu pētījumu centrs, telekanāla PBS radījums "Ziņas ar Džimu Lehreru", The Los Angeles Times, telekompānija ABC, kā arī (jā!) telekompānija Fox News (pilns informācijas avotu saraksts atrodams pielikumos).

Iepazīstieties: tādi ir amerikāņi.

57 % amerikāņu uzskata, ka abortiem jābūt legāliem vienmēr vai lielākoties. 59 % uzskata, ka aborts ir jautājums, kas risināms sievietei un viņas ārstam. 62 % nevēlas, lai Augstākā tiesa atceltu spriedumu, ar kuru aborti tika legalizēti. 53 % uzskata, ka abortu legalizācija bija LABA LIETA (30 % uzskata, ka tā bija slikta lieta). 56 % amerikāņu uzskata, ka sievietes tiesības aborta jomā jāsaglabā vai arī jāpaplašina. Iedomājies!

Nu ir skaidrs, kāpēc labējā spārna aktīvisti tik briesmīgi trako - AMERIKĀŅU VAIRĀKUMS VĒLAS NOGALINĀT NEDZIMUŠOS BĒRNUS!

Aborti Amerikā kļuva likumīgi 1973. gadā, un kopš tā laika izdarīti 40 miljoni abortu. Viena no katrām trim amerikāņu sievietēm līdz 45 gadu vecumam piedzīvojusi vienu abortu, savukārt gandrīz puse no viņām - vairāk nekā vienu.

Ko tas nozīmē konservatīvajiem? Tas nozīmē, ka sievietes lemj par to, kad dzemdēt bērnus. Sievietēm pieder pilnīga teikšana šajā jautājumā. Labējiem to ir grūti pieņemt, jo galu galā sievietēm tikai pirms 83 gadiem sāka ļaut balsot. Lemt, kad kāds piedzims? Vai dieniņ! Tas nozīmē, ka nākamais Šons Hanitijs [136] nekad nepiedzims! Iedomājies, cik bezpalīdzīgs jūtas labējais vīrietis. Mēs nosakām - tu neko te nelem! Tā bija vēl nesen. Ja tagad notikušas tūkstošgadu pārmaiņas, pie tām ir jāpierod.

86 % amerikāņu atbalsta pilsonisko tiesību kustību, un 80 % amerikāņu atzīst, ka universitātēs nepieciešama rasu dažādība. Pat Augstākā tiesa to saprot. Vairāk nekā puse amerikāņu uzskata, ka nepieciešama tā sauktā pozitīvā diskriminācija, lai tie, kuriem pagātnē iespējas bijušas liegtas, tagad baudītu tās lielākā apjomā. 74 % aptaujāto noraida šādu domu: "Man nav nekā kopīga ar cilvēkiem no citām etniskām grupām vai rasēm." Tas ir lielāks procents, nekā konstatēts Lielbritānijā, Francijā, Vācijā un Krievijā, kur tika uzdots tas pats jautājums. 67 % amerikāņu būtu gatavi adoptēt citas rases bērnu, 61 % ir radi vai draugi, kas saietas vai ir laulāti ar citas rases cilvēku. Pēdējo 20 gadu laikā laulību skaits, kuras iesaistās dažādu rasu cilvēki, ir pieaudzis no 651 tūkstoša līdz pat 1,46 miljoniem.

JĀ! AMERIKĀŅIEM PATĪK SAJAUKT RASES, VIŅI IR RASES "NODEVĒJI"!

Var just, kā konservatīvās asinis mutuļo, vai ne? Amerikā taču katrs zina, kur ir viņa vieta, cilvēki biedrojas ar sev līdzīgajiem! Dže- nifera Lopesa - lūk, viņa ir vainīga. Visi viņas draugi ir baltie vīrieši. Kad viņai būs bērni, mēs nezināsim, kāda ir to rase, un tad varbūt mums būs jāatzīst, ka rases jautājums ir absurds. Tad mēs varbūt būsim spiesti strādāt kopā, lai atrisinātu sāpīgos jautājumus. Tas, draugi mīļie, nav kaut kas tāds, par ko labējais spārns īpaši priecātos.

83 % amerikāņu atbalsta vides kustības mērķus. 75 % amerikāņu uzskata, ka vides problēmas Amerikā nopietni apdraud dzīves kvalitāti. 85 % raizējas par upju un ezeru piesārņošanu, 82 % - par indīgiem atkritumiem un piesārņotu dzeramo ūdeni, 78 % - par gaisa piesārņojumu, un 67 % - par ozona slāņa bojāšanu. 89 % amerikāņu piedalās atkritumu pārstrādāšanā, 72 % aplūko produkta etiķeti, lai pārliecinātos, ka netiek pirkts kaut kas toksisks, 60 % vēlas, lai valdība vairāk saglabā energoresursus, nevis meklē papildu naftu, gāzi un ogles. Ja jāizvēlas starp "ekonomisko izaugsmi" un "vides aizsardzību" (varētu domāt, ka šīs divas lietas viena otru izslēdz!), amerikāņi izvēlas otro. Pat divas trešdaļas republikāņu kādā aptaujā atzina, ka labprātāk balsos par kandidātu, kas atbalsta vides aizsardzību, nevis par kandidātu, kas to neatbalsta. Jautāti, vai ekoloģiju labāk izprot vides organizācijas vai valdība, četras reizes lielāks skaits amerikāņu uzskata, ka labāk to izprot vides organizācijas.

TRAKIE AMERIKĀŅI! Viņi raizējas par kaut kādu tur zivi, nevis izvēlas lielāku naudu savā kabatā. Kādi mērkaķi! Vai tad viņi nesaprot, ka te ir MŪSU planēta, mums ir tiesības ar to rīkoties, kā vien iepatīkas? Ja amerikāņiem piedāvā mašīnu, kas patērē mazāk degvielas (eksperti uzskata, ka tā sauktie hibrīda automobiļi tuvāko gadu laikā veidos 10-15 % automobiļu tirgus), tad viņi aktīvi to pērk. Kas notiek šajā pasaulē?!

94 % amerikāņu vēlas federālus likumus, kas ierobežotu šaujamieroču ražošanu un pirkšanu, un 86 % vēlas šādus likumus ari tad, ja ieroči tāpēc kļūst dārgāki. 73 % amerikāņu uzskata, ka obligāti jāpārbauda jebkura persona, kas vēlas iegādāties šauteni. Amerikāņi vēlas, lai pircējam būtu jāpagaida piecas dienas, pirms šautene viņam tiek izsniegta. Amerikāņi uzskata, ka cilvēkiem, kas vēlas šaujamieroci turēt mājās, būtu nepieciešama policijas atļauja, ka šautenes jānodrošina pret iespēju, ka tās nejauši varētu lietot bērns, ka cilvēks, kas piekauj sievu, nav cilvēks, kam drīkst piederēt šautene. Ņujorkas štatā 59 % iedzīvotāju vēlas pilnīgi aizliegt pistoles.

Nevalstiskā organizācija, kas nosaukta kādreizējā ASV prezidenta Ronalda Reigana sašautā preses sekretāra Džima Breidija vārdā, 2000. gadā uzskaitīja 12 kandidātus, kas saņēma naudu no ieroču ražotājiem. Grupai "Breidija Kampaņa ar šaujamieročiem saistītas vardarbības novēršanai" izdevās nodrošināt zaudējumu 10 no šiem 12 kandidātiem. Nacionālā šaujamieroču asociācija tajā gadā kandidātiem ziedoja vairāk nekā 20 miljonus dolāru, lielākoties Miči- ganas un Pensilvānijas štatos, kur dzīvo daudz mednieku. Asociācija cerēja, ka tiks ievēlēti gubernatori, kas atbalsta šaujamieroču ierobežošanu, un ka Als Gors zaudēs attiecīgajā štatā. Gors uzvarēja gan Mičiganā, gan Pensilvānijā, abos štatos tauta ievēlēja gubernatorus, ko Nacionālā šaujamieroču asociācija uzskatīja par "pretieroču" kandidātiem. Tas notika divus gadus pēc tam, kad ASV senators Spensers Ābrahams Mičiganā zaudēja savu vietu Senātā. Viņu atbalstīja Nacionālā šaujamieroču asociācija, otrs kandidāts atbalsta ieroču ierobežošanu.

Nacionālā šaujamieroču asociācija pati nezina, ko domā tās biedri. Mičiganā tika intervēti asociācijas biedri, pētījumu veica firma EPIC- MRA Lansingas pilsētā. Lūk, ko teica asociācijas biedri.

AMERIKĀŅI ATTEIKSIES NO SAVA ŠAUJAMIEROČA TIKAI TAD, KAD TAS TIKS IZŅEMTS NO VIŅU AUKSTAJĀM, MIRUŠAJĀM DŪRĒM! Amerikā tikai 25 procentiem iedzīvotāju pieder ierocis. Vairākums amerikāņu zina un atzīst, ka ierocis samazina drošību mājās. Tas ir tāpēc, ka laikā kopš atentāta pret prezidentu Kenediju nošauts viens miljons amerikāņu. Tik daudz amerikāņu neietu bojā pat tad, ja karš Vjetnamā atkārtotos vēl 15 reizes; tas savukārt nozīmē, ka visi pazīst kādu, kas ticis sašauts vai nošauts. Ja cilvēks redz traģēdiju, ko rada šaujamierocis, tad viņš sāk ienīst ieročus. Ta var teikt par amerikāņu vairākumu.

80 % amerikāņu uzskata, ka visiem valsts iedzīvotājiem pienākas veselības apdrošināšana. 52 % apgalvo, ka būtu gatavi maksāt augstākus nodokļus un pirkt dārgākas apdrošināšanas polises. Tas nepārsteidz. Veselības apdrošināšana vidēji Amerikā maksā 4200 dolāru gadā. Valstīs, kurās ir universāla veselības aprūpe, cena ir daudz zemāka: Vācijā - 2400 dolāru, Kanādā - 2300 dolāru, Lielbritānijā - 1400 dolāru.

AMERIKĀŅI IR SOCIĀLĀS VIENLĪDZĪBAS PIEKRITĒJI UN VĒLAS SOCIĀLU VESELĪBAS APRŪPI. Kāpēc? Tāpēc, ka amerikāņi slimo. Kam negadās? Vai katrs slimais cilvēks nevēlas izveseļoties? Tas taču ir skaidrs. Miljoniem cilvēku piedzīvojuši finanšu krahu tāpēc, ka ģimenē kāds cietis nelaimes gadījumā vai nopietni saslimis. Viņus neinteresē, cik tas viss maksā, viņi vēlas labāku veselības aprūpi. Cilvēkiem no "bērnu buma" laikiem [137] sāk piemesties artrīts, viņi zaudē vienu vai abus sēkliniekus. Viņi būs tie, kuri ieviesīs universālu veselības aprūpes sistēmu. Iemesls, kāpēc tas nav noticis līdz šim, ir tāds, ka politiķiem, kam par to jābalso, ir ļoti labas veselības apdrošināšanas polises. Viņi reti bijuši spiesti maksāt par ārstēšanu, un viņi nevēlas, lai tev būtu tāpat. Šie cilvēki ir bagāti. Cik ļauni un ironiski ir tas, ka viņi neko nemaksā par saviem dārgajiem psihiatriem un refleksoloģijas speciālistiem. Ja kāds cits vēlas, lai no organisma tiktu izņemts audzējs, šie bagātnieki viņu nosauc par komunistu. Revolūcija sākusies. Jācer, ka neapdrošinātie komunisti bagātajiem neradīs tik lielas galvassāpes, ka pat vesela pudelīte pretsāpju medikamentu nepalīdzēs!

62 % amerikāņu uzskata, ka jāmaina likums, lai noziedznieki, kuru noziegums nav bijis vardarbīgs, retāk nonāktu cietumā. Jā, amerikāņi vēlas, lai noziedznieki nonāktu atpakaļ uz ielas. 80 % uzskata, ka sabiedriskie darbi ir labāks sods tiem, kuri pārkāpj likumu, un 76 % uzskata, ka labāk vainīgajam likt strādāt un atmaksāt savu nodarījumu, nevis sēdēt cietumā. 74 % uzskata, ka narkotiku lietotājiem, kas nav darījuši neko vardarbīgu, nepieciešama ārstēšana un nosacīts sods, nevis cietumsods.

AMERIKĀŅI IZTURAS NENOPIETNI PRET NOZIEGUMIEM. Viņi ir pārāk liberāli, viņi paši lieto narkotikas! 94 miljoni amerikāņu kādreiz mūžā lietojuši nelikumīgas narkotikas. Nav brīnums, ka viņi vēlas lai marihuānas pīpētāji justos pavisam brīvi!

85 % amerikāņu atbalsta domu, ka gejiem un lesbietēm darbavietā jānodrošina vienādas iespējas ar pārējiem darbiniekiem.

68 % atbalsta sodus tiem, kuri diskriminē homoseksuālus darba ņēmējus. 73 % atbalsta likumu pret noziegumiem, kuru pamatā ir ienaids pret homoseksuāļiem. 73 % uzskata, ka mājokļu īrēšanā nav pieļaujama ar cilvēka seksualitāti saistīta diskriminācija. Puse amerikāņu piekrīt, ka geju un lesbiešu pāriem jāsaņem tādas pašas priekšrocības, kādas bauda laulāti pāri. 68 % uzskata, ka geju pāriem pienākas sociālā nodrošinājuma maksājumi, un 70 % atbalsta domu, ka darba ņēmēja apdrošināšanas polise attiecināma arī uz tā paša dzimuma partneri.

AMERIKĀŅI IR MĪKSTPĒDIŅI UN PEDERASTU MĪLĒTĀJI! Valsti pārņēmuši pediņi! ASV Augstākā tiesa legalizējusi homoseksuālismu. Kas būs nākamais - vai geji mācītāji? Vai mēs būsim stipri, kad pienāks nākamais karš, ja visi vīrieši būs kļuvuši par mīkstajiem? Galu galā ne visi var dzemdēt Deivida Krosbija bērnu [138] !

Pētniecības firma Gallup 2002. gadā konstatēja, ka 58 % atbildētāju atzinīgi vērtē arodbiedrības. Arodbiedrība AFL-CIO konstatēja, ka tāpat domā 56 % atbildētāju. Godīga un sabalansēta aptauja, ko veica televīzijas kanāls Fox News (Hoplā! Nesūdziet mani tiesā! Nē, sūdziet mani tiesā!), konstatēja, ka puse atbildētāju atbalsta, bet tikai 32 % atbildētāju neatbalsta arodbiedrības. Mūsu valsti arodbiedrībās sastāv tikai 13,2 % strādājošo, un papildu atbalsts acīmredzot nāk no strādniekiem, kas labprāt piebiedrotos arodbiedrībām, ja vien viņiem būtu tāda iespēja. Turklāt 72 % atbildētāju uzskata, ka Vašingtona nepievērš pietiekami daudz uzmanības strādājošiem amerikāņiem.

Vidējais strādājošais amerikānis vairs nemaz neuzticas korporatīvajai Amerikai. 88 % neuzticas šādu uzņēmumu vadībai, 68 % uzskata, ka vadības pārstāvji tagad ir mazāk godīgi un uzticami, nekā bija pirms 10 gadiem; 52 % neuzticas šo kompāniju grāmatvedībai, un 31 % tai uzticas tikai daļēji; 65 % uzskata, ka korporatīvajā Amerikā nepieciešamas lielas reformas, un 74 % uzskata, ka problēmas korporatīvajā Amerikā rodas tāpēc, ka trūkst morāles. Viņi zina, ka šie sūdabrāļi nepārtraukti dara kaut ko ļaunu un viņi ir jāuzrauga katru mīļu brīsniņu un katru mīļu dienu.

AMERIKĀŅI IENĪST BOSU! Viņi uzskata, ka tiem pienākas daļa no biznesa sagādātajiem labumiem. Viņi uzskata, ka tiem darbavietā nav jānomirst. Viņi uzskata, ka darba devēji jāpiespiež rīkoties pareizi.

Nu re - mēs dzīvojam valstī, kur cilvēki atbalsta rasu vienlīdzību, sieviešu tiesības, arodbiedrības, tīru vidi, kā arī godīgu attieksmi pret gejiem un lesbietēm. Konservatīvu attieksmi amerikāņi izrāda vienā jautājumā - tas ir par nāves sodu, taču pēdējo piecu gadu laikā atbalsts krietni samazinājies. Daļēji to veicinājusi studentu aktivitāte - viņi Northwestern universitātē Ilinoisas štatā konstatēja, ka vismaz 11 uz nāvi notiesātie cietumnieki patiesībā bija nevainīgi. Kādreiz nāves sodu atbalstīja vairāk nekā 80 % valsts iedzīvotāju, tagad to atbalsta tikai 64 %. Jautāti, ko teiktu par nāves sodu tādā gadījumā, ja būtu droša garantija, ka par slepkavību notiesāts ļaundaris nekad neizkļūs no cietuma, amerikāņi tikai 46 procentos gadījumu turpina atbalstīt nāves sodu. Nāves sods mūsu valstī ir viens no dīvainākajiem un ļaunākajiem procesiem, neviena cita industrializēta rietumvalsts uz mūsu planētas ar to nenodarbojas, un arī Amerikā atbalsts tam ievērojami samazinājies. Nesen televīzijas kanāls CNN veica aptauju, kurā konstatēja, ka 60 % amerikāņu ir gatavi iesaldēt nāves sodu līdz brīdim, kamēr darbu pabeidz komisija, kuras mērķis ir pārbaudīt, vai nāves sods ir pamatots.

Kāpēc tā ir noticis? Tāpēc, ka amerikāņiem ir laba sirds un aktīva attieksme. Vairākums nekad neatbalstītu nevainīga cilvēka nogalināšanu arī tad, ja konceptuāli atbalstītu nāves sodu. Tāpēc drīz vien Amerikai nāksies no nāves soda atteikties. Cilvēki arvien biežāk uzzina, ka tiek nogalināti nevainīgie, un tādu risku viņi vairs neatbalstīs.

Manuprāt, šī labvēlība ir raksturīga amerikāņu vairākumam un tieši tāpēc viņu attieksme biežāk ir liberāla, nevis konservatīva. Viņi nevēlas, lai citi ciestu sāpes. Viņi vēlas, lai visiem dzīvē būtu savas iespējas. Viņi cer, ka arī mazbērni varēs baudīt šīs planētas labumus.

Konservatīvie zina, ka tā ir īstā Amerika, un gandrīz vai zaudē veselo saprātu tāpēc, ka viņiem jādzīvo tik liberālā valstī. Katru dienu viņus var klausīties radio un redzēt Fox News kanālā. Šie labējā spārna aktīvisti bļaustās ar putām uz lūpām. Vai kādreiz esi padomājis, kāpēc šie ļaudis ir tik ārkārtīgi nikni? Ieklausies! Katru dienu no rīta līdz vakaram viņi bļaustās par nodevējiem - liberāļiem, pederastiem - liberāļiem, meļiem - liberāļiem, frančiem - liberāļiem… Baidos, ka reiz kāds no šiem cilvēkiem aizrīsies ar paša indi, un tad kādam būs jāizgudro jauns Heimliha paņēmiens [139] , ar ko ārstēt ienaidu. Lūk, kas ir dzirdēts un redzēts elektroniskajos medijos:

"TU ESI SODOMĪTS, TEV JĀSASLIMST AR AIDS UN JĀMIRST, TU CŪKA TĀDS, KO SAKI? CŪKA, VARBŪT PAMĒĢINI MANI IESŪDZĒT TIESĀ. TEV NAV NEKĀ LABĀKA, KO DARĪT, KĀ MĒĢINĀT MAN UZBRUKT, TU MĒSLS TĀDS? TEV ŠODIEN NAV NEKĀ, KO DARĪT? EJ APĒD DESU UN AIZRIJIES AR TO!"

Maikls Sevedžs

"JEBKAS, KO VIŅI [liberāļi] VAR IZDARĪT, LAI GRAUTU KRISTIETĪBU UN JŪDAISMU, KALPO VIŅU INTERESĒM, JO VIŅIEM IR SAPUVUŠAS SMADZENES. LIBERĀLISMS NAV FILOZOFIJA, LIBERĀLISMS IR GARĪGA SLIMĪBA."

Maikls Sevedžs

"DIEVS SAKA - ZEME IR TAVA, ŅEM TO UN IZVARO. TĀ IR TAVA."

Anna Koultere

"TĀDIEM CILVĒKIEM KĀ DŽONS VOLKERS [140] JĀIZPILDA NĀVES SODS. TAS NOBAIDĪS LIBERĀĻUS UN LIKS VIŅIEM SAPRAST, KA ARĪ VIŅUS VAR NOGALINĀT. CITĀDI VIŅI KĻŪS PAR PILNĪGIEM NODEVĒJIEM."

Anna Koultere

"MUMS JĀIEBRŪK VIŅU VALSTĪ, JĀNOGALINA VIŅU VADOŅI UN JĀPĀRVĒRŠ ŠIE CILVĒKI PAR KRISTIEŠIEM."

Anna Koultere

"KAD MAIKLS MŪRS SAKA, KA ŠIS PREZIDENTS NAV LEĢITĪMS, VIŅŠ PĀRKĀPJ ROBEŽU… VIŅŠ PĀRKĀPJ ANARHIJAS ROBEŽU."

Bils O'Reilijs

"IR TAISNĪBA - JA TU ESI TRŪCĪGS UN NEVARI ATĻAUTIES LABU JURISTU, TAD DAUDZ TICAMĀK, KA NONĀKSI CIETUMĀ. BET MAN TAS IR PILNĪGI PIE VIENAS VIETAS."

Bils O'Reilijs

"FEMINISMS IZVEIDOTS, LAI NEGLĪTAS SIEVIETES VIEGLĀK VARĒTU IEGŪT PLAŠĀKAS SABIEDRĪBAS UZMANĪBU."

Rašs Limbovs

"JŪS, KREISIE, NEKO NEDARĪJĀT AUKSTĀ KARA LAIKĀ, JŪS NEKO NEDARĀT ARĪ TAGAD. JA MĒS JŪSOS IEKLAUSĪSIMIES, TAD MUMS VISIEM NĀKSIES KLANĪTIES KĀDA DIKTATORA PRIEKŠĀ."

Šons Hanitijs

"VIŅI IR GĻĒVI, LIELS BARS GĻĒVUĻU BEZ MUGURKAULA!"

Šons Hanitijs (runājot par kreisās politikas atbalstītājiem Holivudā)

"KANĀDA IR KREISĀ SPĀRNA VALSTS - SOCIĀLISTISKA UN NEKAM NEDERĪGA. KAS TIE PAR DRAUGIEM?"

Šons Hanitijs

Nesen es sarunājos ar aktieri Timu Robinsu, kuram bieži vien nikni uzbrūk labējā spārna aktīvisti. Viņš man teica: "Kāpēc viņi nepārtraukti ir tik neapmierināti un nikni, ja viņi jau tagad kontrolē Balto namu, Senātu, Pārstāvju palātu, Augstāko tiesu, Volstrītu, radio un trīs no četriem ziņu kanāliem kabeļtelevīzijā? Viņi tika pie sava kara, viņi tika pie sava nodokļu samazinājuma, un viņu virspavēlnieku atbalsta 70 procenti tautas. Varētu domāt, ka šie ļaudis jūtas ļoti laimīgi, taču tā nav."

Jā, tik tiešām, tā jau šķiet patoloģija - būt nelaimīgam arī tad, kad tev ir teikšana gandrīz par visu. Kā mēs uzvestos, ja Džess Džeksons [141] būtu prezidents, ja liberāli Demokrātu partijas pārstāvji kontrolētu abas Kongresa palātas, ja Mario Kuomo un Teds Kene- dijs [142] būtu Augstākās tiesas tiesneši un žurnālam The Nation piederētu lielākais ziņu kanāls televīzijā? Mēs atrastos septītajās, ja ne astotajās debesīs, mūsu balsīs skanētu prieks, mēs nepārtraukti smaidītu.

Un tieši tāpēc es saprotu: labais spārns tik ļoti satraucas, jo tur visi zina, ka viņi ir mazākumā. Sirdī amerikāņi viņiem nepiekrīt, labējie to zina. Amerikāņi viņiem nekad nepievienosies. Amerikāņi, tāpat kā vairums citu tautu, nevēlas kontaktēties ar cilvēkiem, kuru sirdīs ir naids un ļaunums. Tāpēc jau šie ļaudis ir tik ārkārtīgi nikni, ka zina, ka ir izmirstoša "suga". Viņi zina, ka beibes, ieklīdeņi un pediņi pārņem kontroli, tāpēc cenšas situāciju sabojāt, kā vien prot, jo drīz viņu politiskā "suga" izmirs. Viņu kaucieni ir mirstoša suņa kaucieni, un viņi vaid tā, kā noteikti savās pēdējās dzīves dienās to darīja dinozauri. Nav jēgas pret viņiem cīnīties, viņi pelnījuši nožēlu.

Protams, lielākā daļa amerikāņu nekad sevi neapraksta ar vārdu "liberāls". Pēdējo divdesmit gadu laikā tas kļuvis par netīrāko vārdu ASV politikā. Pietiek, ja republikānis par savu oponentu vēlēšanās pasaka, ka viņš ir liberālis, - un ar to viss ir pateikts. Liberāļi paši piedalās šajā spēlē, viņi nelieto vārdu "liberālis" un izturas pēc iespējas mazāk liberāli. Liberāļi tik bieži balso par konservatīviem kandidātiem, ka ir radījuši jaunu nozīmi vārdam "mīkstpēdiņš".

Tieši tāpēc amerikāņi parasti nebalso par liberāļiem. Jēdzieni "liberāls" un "vadonis" bieži vien nav savienojami. Liberāļi nevada, viņi seko. Konservatīvie ir patiesie vadoņi. Viņi ir pārliecināti par savu taisnību. Viņi nelokās un nelūst, viņi nekad nepadodas. Dzenoties pēc saviem ideāliem, viņi nekad neapstājas. Ne no kā viņi nebaidās, nevienam viņi neļauj sev uzbrukt. Citiem vārdiem sakot, viņiem ir sava ticība. Kad tu pēdējo reizi satiki liberālu demokrātu, kas principu atbalsta tikai tāpēc, ka tas ir pareizais princips?

Amerikāņi liberāļiem neuzticas lielākoties tieši tāpēc, ka nekad nevar zināt, kurā virzienā viņi locīsies. Republikāņu un konservatīvo gadījumā viss ir skaidrs. Mēs dzīvojam bīstamā pasaulē, un šāda konsekvence daudziem cilvēkiem ir mierinājums.

Ir arī cita problēma. Būt kopā ar liberāļiem - tas visbiežāk nav īpaši jautri. Neliekas, ka liberāļi bauda dzīvi. Kāpēc lai kāds gribētu čupoties ar šādiem cilvēkiem?

Firmas Websters vārdnīcā vārds "liberāls" skaidrots šādi: "Tads, kam nav ierobežoti uzskati, pašpārliecināts, ortodoksālo reliģijas, filosofijas un politikas formu ierobežots; uzskatos neatkarīgs; nav konservatīvs; brīvu administratīvo institūciju piekritējs." Vārdu "liberāls" lieto, arī lai apzīmētu garīgu dāsnumu darbībā, spriedumos un uzvedībā."

Tieši tā domā un izturas vairākums amerikāņu. Viņi nelieto vārdu "liberāls", bet izmanto jēdzienu "liberāls" gan runās, gan darbos. Neatkarīgas un brīvi domājošas sievietes mūsdienās reti apzīmē ar vārdu "feministe", bet viņu rīcība ir skaļāka par šo zīmolu. Viņas ir feministes.

Nepārspīlēsim vārdu jēgu. Amerikāņi mēdz pasauli skatīt nevis no vārdu, bet gan no vēsā saprāta viedokļa. Amerikāņu vairākumam

liekas pavisam loģiski, ka ūdens un gaiss nav piesārņojams, ka valdībai nav nekāda sakara ar tautas guļamistabu un ģenitālijām, ka nav pareizi cilvēkam liegt iespējas tikai tāpēc, ka viņam ir cita ādas krāsa. Amerikāņi tos uzskata nevis par politiskiem jautājumiem, bet gan par vienkāršu, elementāru loģiku. Jā, to visu var definēt arī ar vārdiņu "liberāls", taču varbūt šo kulturālo attīstību var aplūkot pavisam citādi?

Teiksim tā: jauns veselā saprāta vairākums pārvalda šo valsti. Vai veselais saprāts pieņems domu, ka 75 miljoniem cilvēku Amerikā pēdējo divu gadu laikā nav bijusi veselības apdrošināšana? Protams, ne. Tas nav saprātīgi. Vai veselais saprāts pieņems domu, ka tikai piecām kompānijām Amerikā pieder visi vadošie informācijas un ziņu kanāli? Protams, ne. Vai veselais saprāts uzskata, ka ikvienam cilvēkam būtu jāspēj atrast darbu un pelnīt iztiku? Jā, protams. Tas ir saprātīgi.

Vai jebkurš loģisks cilvēks varētu pretoties šīm idejām? Mums jāizstrādā veselā saprāta darba kārtība un jāpārņem groži savās rokās. Mazā labējo grupiņa, kas patlaban ir pie teikšanas, ir neprāta mazākums. Šie ļaudis nepārstāv ASV tautas vairākumu.

Tu varbūt domā: "Jā, bet kāpēc tādā gadījumā Bušs ir tik populārs?"

Man tas šķiet skaidrs. Amerikai uzbruka. Gāja bojā vairāk nekā trīs tūkstoši cilvēku. Tas ir gluži dabiski - ja tev uzbrūk, tu atbal- „ stīsi savu vadoni, un nav svarīgi, kas ir šis vadonis. Tam, ka Bušs ir populārs, nav nekāda sakara ar viņa politiku. Populārs viņš ir tāpēc, ka tauta ir nobijusies un tai nav citas iespējas kā atbalstīt cilvēku, kam pēc idejas tā jāpasargā. Amerika nav iemīlējusies Bušā, runa ir par citu situāciju - "mīli to, no kā nevari izvairīties".

Pateikšu to vēlreiz: milzīgais atbalsts karam Irākā veidojās tikai pēc tam, kad karš jau bija sācies. Pirms kara vairākums amerikāņu teica - mēs nedrīkstam iebrukt Irākā, ja procesu neatbalsta un tajā nepiedalās visi mūsu sabiedrotie, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācija. Bet, ja reiz karš bija sācies, katrs amerikānis vēlējās atbalstīt karavīrus un redzēt viņus pārnākam mājās. Tie ir viņa bērni, kas tur nonākuši, Ko citu viņš varēja pateikt, kad zvanīja sabiedriskās aptaujas kompānija? Viņa dēls vai meita vai kaimiņa bērni taču ir briesmās!

Atbalsts Bušam ir ārkārtīgi vājš. Tautsaimniecība ir iegāzusies klozetpodā, ļaudis katru dienu pūlas, kā kurš var. Bušs nekādi nevar nodrošināt to, lai vienlaikus laimīgi būtu šie cilvēki un viņa bagātie draudziņi. Amerikas pilsoņi mīl savu valsti, viņi vēlas to atbalstīt. Tomēr, ja viņiem nav darba vai ja darbs ir tāds, ka, vienalga, nevar samaksāt rēķinus, tad tieši par to viņi arī domās, kad pienāks vēlēšanu diena.

Sapurinies un paskaties apkārt! Tu dzīvo valstī, kur netrūkst progresīvu, liberālu un labsirdīgu cilvēku. Uzsit pats sev uz pleca - tu uzvarēji! Mēs uzvarējām! Kādu brīdi papriecāsimies un tad atgriezīsimies pie darba. Atrisināsim jautājumu par to, kāpēc valstī, kur netrūkst kreiso, visu iespējamo kontrolē labējie. Šie cilvēki nepārstāv tautas gribu, un tam jāmainās. Uzvedīsimies kā uzvarētāji un pārņemsim kontroli valstī, kura patiesībā pieder mums!

10 NODAĻA. KĀ RUNĀT AR KONSERVATĪVO SVAINI

Šo situāciju tu pazīsti ļoti labi. Ģimene sapulcējusies uz svētkiem. Visi draudzīgi sasēdušies pie galda un bauda garšīgu ēdienu. Mirgo dzērvenes, smaržo trekns, cepts putns, bet galda galā sēž svainis un gvelž blēņas: "Buša nodokļu samazinājums ļaus mūsu valstij atgūt spēkus un atgriezties pie bagātības!" Iestājas neērts klusums, kāds cenšas runāt par kaut ko citu. Svainis ir visgudrs, viņš pret tavu māsu izturas laipni, bet, vienalga, ir pretīgs ķēms. Sakāmais viņam vienmēr ir viens un tas pats: "Subsīdiju saņēmēji ir sliņķi", "Atbalsts tumšādainajiem ir diskriminācija pret baltajiem", "Jāuzbūvē vairāk cietumu, un jāpazaudē atslēgas". Pienāk brīdis, kad māsīca Lidija, kas mācās koledžā, vairs nevar to izturēt un svaini nosauc par "rasistu" un "stulbeni". Tad vecmāmiņas tik cītīgi gatavotie kartupeļi ar dillēm tiek mesti pāri galdam gluži tā, it kā būtu amerikāņu raķetes kādā saulainā rītā Bagdādē. Ģimene un draugi sapulcējās uz svinībām, bet tagad situācija atgādina raidījuma Crossfire [143] variantu par kulinārijas tēmu.

Gandrīz katrā ģimenē ir vismaz viens reakcionārs labējā spārna pārstāvis, un tur neko nevar darīt. Ja ir divi liberāļi, tad būs viens cilvēks, kas skumst par to, ka Stroms Termonds [144] ir miris un draudzenes izvarošana nav atļauta.

Pēdējā gada laikā esmu sastapies ar šādiem cilvēkiem. Viņi man raksta garas vēstules, kuru pamatā ir mūsējā "sētas pusē" reti sastaptas emocijas. Citi mani aptur uz ielas un vēlas karsti debatēt. Pāris reižu esmu uzaicinājis viņus kopā ar mani izdzert tasi kafijas (lai gan es pats kafiju nedzeru un šie ļaudis mēdz būt sadzērušies daudz par daudz kafijas). Es ar viņiem nestrīdos, paklausos un ļauju viņiem bļaustīties par Bušu, liberāļiem, arābiem un subsīdiju saņēmējiem. Tā ir pietiekami interesanta bļaustīšanās, bet gara un vienmēr aptuveni par vieniem un tiem pašiem jautājumiem. Varētu padomāt, ka ik rītu šiem ļaudīm instrukcijas par sakāmo iedod personāžs, kas darbojas filmā par Konanu. Viņi nevēlas neko citu kā atbrīvot planētu no multikulturālisma atbalstītājiem, kas nodarbojas ar homoseksuāliem sakariem.

Paklausies ļoti uzmanīgi! Viņu teiktajā saklausāma izmisīga lūgšanās, vai kāds nevarētu palīdzēt. Šie ļaudis nepārprotami cieš no unikālas patoloģijas, kas pakāpeniski liek viņiem zaudēt prātu. Pamatu pamatos tie ir ļoti, ĻOTI nobijušies cilvēki. Viņi baidās tāpēc, ka patiesībā ir muļķi. Viņi ir muļķi savos uzskatos par pasauli, kas nav viņu pasaule. Viņiem nav ne jausmas, ko tas nozīmē - būt tumšādainam vai trūcīgam, vai tādam, kas vēlas noskūpstīt sava dzimuma pārstāvi. Šī pamatmuļķība noved pie nenovēršamām un pastāvīgām bailēm. Bailes ātri vien pārvēršas ienaidā, un tas cilvēku iedzen tumsā. Šie ļaudis vēlas citiem darīt pāri - ja ne paši (tādam solim viņi parasti nav gatavi, jo ir pārāk nobijušies), tad ar citu rokām: "ATŅEMIET VIŅIEM FINANSĒJUMU! ATŅEMIET VIŅIEM DARBU! NĀVES SODU ŠIEM CILVĒKIEM!"

Šis ir ne tikai politisks, bet arī personisks naids. Ja kādreiz tev bijis laulātais draugs, radinieks, kaimiņš vai priekšnieks ar šādiem uzskatiem, tad tu to zini. Dzīve ir grūta, ja katra diena sākas ar dusmām pret visiem CITIEM.

Terapija neprot šo slimību ārstēt, farmaceitisko vielu ražotāji šādu modernu konservatīvu niknumu neprot ārstēt ar zālēm. (Farmaceitisko vielu kompānijām Republikāņu partija, protams, ir vajadzīga, jo tā nodrošina, ka industrija nekad netiek pa īstam regulēta; šīs kompānijas gūst labumu, ja niknie baltie vīrieši nekad neizārstē- jas.)

Esmu pārliecināts, ka šiem konservatīvajiem ir iespējams pierādīt, ka viņi kļūdās. Viņus var mudināt padomāt citādi par tiem jautājumiem, kuri mums ir svarīgi, aplūkot tos jaunā veidā, kas viņus neapdraudēs, neietekmēs tās pamatvērtības, kuras ir viņu sirdīs. Uzskatu, ka šie ļaudis nereti ir apmaldījušies savās pašu dusmās, viņus manipulē ar propagandu, kuras mērķis ir likt mutuļot asinīm. Korporatīvie, reliģiskie un politiskie vadoņi zina, kuras podziņas ir piespiežamas, lai visādi citādi kārtīgi un labsirdīgi cilvēki nonāktu viņu ierakumos.

Manuprāt, iepriekš minēto svaini var pārvērst.

Tu teiksi: "Neesmu nekāds misionārs. Tas nozīmētu, ka man jāpavada laiks kopā ar šiem kretīniem!"

Tu taču gribi pirms nāves redzēt, kā Amerika kārtīgi mainās - mainās progresīvā virzienā, vai ne? Tu taču gribi izjaukt šo it kā konservatīvo kustību, kura inficējusi Kongresu ar tik lielu skaitu republikāņu. Vai tas nebūtu jauki?

Ir arī tādi cilvēki, kas ir neārstējami savos aizspriedumos, - par viņiem es nerunāju. Viņi ir nenormālie labējie. Viņi ir zaudēti. Viņu nav pietiekami liels skaits, lai mēs par viņiem satrauktos.

Es runāju par cilvēkiem, ko tu pazīsti, kas tev ir mīļi. Viņi labi aprūpē bērnus, dzīvo jaukā mājoklī, baznīcā ir pirmie, kas piesakās kā brīvprātīgie. Neticamā kārtā viņi vienmēr balso par Republikāņu partiju. Es to nesaprotu. Ja cilvēks ir labs cilvēks, tad kāpēc viņš atbalsta to partiju, kurā piedalītos huņņu vadonis Atila? Lūk, mana teorija. Šie nav īsti republikāņi. Viņi sevi uzskata par republikāņiem tāpēc, ka šis vārds kādreiz tika asociēts ar tradīcijām, ar veselo saprātu un ar naudas taupīšanu. Kas bija pirmais republikānis, par kuru cilvēki mācījās skolā? Tas bija Ābrahams Linkolns, krietnais Ābrahams. Viņš bija tik labs cilvēks, ka viņa ģīmetne rēgojās uz viena centa monētas un uz piecu dolāru zīmes. Un viņa dzimšanas dienā nevienam nav jāiet skolā.

Šie ir republikāņi tikai vārda nozīmē vien - RVNV. Uzdod viņiem jautājumus. Vai vēlies dzīvot tīrā vidē? Vai esi gatavs dzīvot mikrorajonā, kur dzīvo arī tumšādainie cilvēki? Vai uzskati, ka strīdi mūsu valstij būtu risināmi ar kara palīdzību? Lielākoties nenāksies dzirdēt tradicionālo Republikāņu partijas atbildi. Man ir draudzene, kas sevi uzskata par republikāni, bet reiz es viņai pajautāju, vai sievietēm būtu jāmaksā tikpat daudz kā vīriešiem, un viņa atbildēja: "Sievietēm būtu jāmaksā vairāk!" Es jautāju, vai ļaudīm būtu jāatļauj mest atkritumus ezerā, kas atrodas tuvu viņas mājām, un draudzene atgādināja, ka ir vietējās vides aizsardzības organizācijas valdes locekle. Kad jautāju, kas noticis ar viņas ieguldījumiem kopš atbrīvošanās no "melīgā Klintona", draudzene atšņāca: "Nemaz negribu par to runāt!" Es ari pavaicāju: "Ja Bušs ir iznīcinājis tautsaimniecību un tev tas izmaksājis daudzus tūkstošus dolāru, ja Republikāņu partija vēlas panākt tiesības mest ezerā vēl lielāku kaudzi mēslu un ja atzīstu, ka tev ir tādas pašas tiesības kā vīriešiem, - Dievs pasargi, kāpēc tu sevi sauc par republikāni?"

"Tas ir tāpēc, ka demokrāti palielinās manus nodokļus," viņa atbildēja ļoti ātri.

Tas ir RVNV galvenais uzskats. Šie "republikāņi" neatbalsta Republikāņu partijas mērķus, viņi zina, ka republikāņi nodrošinās stipri nepatīkamu dzīvi daudzās jomās, bet viņi, vienalga, turas pie republikāņu zīmola tāpēc, ka uzskata - demokrāti tīko nozagt viņu sūri grūti pelnīto naudiņu.

Kā jau esmu teicis, manuprāt, mēs dzīvojam valstī, kur vairākums iedzīvotāju ir liberāli, bet pastāvīgas pārmaiņas notiks tikai tad, ja dažus no šiem RVNV pārvilināsim mūsu pusē. Viņi ir gatavi pārnākt pie mums, bet tikai tādā gadījumā, ja drīkstēs ņemt līdzi savu naudu.

Man ir vairāki ieteikumi par to, kā runāt ar RVNV mūsu draugu un tuvinieku vidū. Reizēm tev nāksies izturēties pieticīgi. Esmu pārliecināts, ka šie ieteikumi būs iedarbīgi. Laiks konservatīvajiem atņemt šo nenoteikto atbalsta grupu, ar kuru viņi tik ilgi rēķinājušies.

Ja ievērosi šeit teikto, nākamreiz vismaz varēsi svētkos mierīgi paēst vakariņas.

Pārliecini konservatīvos draugus un radus, ka nevēlies viņiem atņemt naudu. Tu nevēlies, lai viņi pelnītu mazāk, tu nevēlies, lai viņi zaudētu to naudu, kura viņiem jau ir. No paša sākuma pasaki, ka saproti - viņi mīl savu naudu, un tas ir jauki, jo arī tu mīli savu naudu (tā gan ir drusku citāda mīlestība).

Politiskiem argumentiem vienmēr jābūt par viņiem. Katra lēmuma pamatā ir jautājums: "Kā tas ietekmēs MANI?" Tā ir patmīlīga, bet noderīga pieeja. Jā, tad TEV būs labi - tā vajag runāt.

Konservatīvie dzīvē ievēro tikai vārdiņus ES, MAN un MANS. Lietot tieši šādus vietniekvārdus jāiemācās arī tev, citādi labā spārna aktīvisti tevi nedzirdēs.

Iejūties konservatīvā cilvēka domu pasaulē. Tev jāiepazīst šī nezināmā pasaule, ja vien vēlies, lai saruna būtu veiksmīga. Tajā tu atradīsi… bailes. Bailes no noziedzības, no ienaidniekiem, no pārmaiņām, no cilvēkiem, kas nav tādi paši kā tu. Konservatīvie cilvēki visvairāk, protams, baidās kaut kādā veidā zaudēt naudu. Ko viņi neredz (starprasu laulātie pāri viņu rajonā nedzīvo), no tā viņi baidās. Kad viņi kaut kam nevar pieskarties ar savām rokām (300 gadu garumā pastāvēja verdzība, bet tas bija ļoti, ļoti sen), tad nesaprot, kāpēc situācija ir tāda, kāda tā ir. Ja viņi nevar saost kaut ko nelāgu (viņu rajonā nav industriālu kurtuvju), tad uzskata, ka uz planētas viss ir kārtībā.

Cieni viņus tāpat, kā tu vēlies, lai citi ciena tevi. Mēs

aicinām šos ļaudis kļūt par kārtīgiem cilvēkiem, kas domā ne tikai par savu naudu. Ja mēs nebūsim labi cilvēki, it īpaši attiecībā uz to, par ko mēs ar šiem cilvēkiem runājam, tad taču nevarēsim viņus aicināt kļūt par tādiem pašiem cilvēkiem, kādi esam mēs.

Pastāsti viņiem, kas tev pie konservatīvajiem patīk. Atzīsties - konservatīvajiem piemīt daudz tāda, kas mums patīk, mēs zināmā mērā viņiem piekrītam, lai arī nekad mūžā to neatzītu. Atzīsties par savu attieksmi, kad runā ar svaini. Arī tu baidies no noziedzības un nevēlies, lai noziedznieki paliktu nesodīti. Pasaki - ja kāds uzbrūk Amerikai, tu esi pats pirmais, kas aizsargā nevarīgos. Pasaki, ka arī tev nepatīk cilvēki, kas uzskata, ka dzīve viņiem ir kaut ko parādā; sevišķi tas sakāms par istabiņas biedru koledžā, kurš istabu pārvērta par cūkkūti, jo nekad to netīrīja.

Svainis redzēs, ka zināmā mērā tu esi tāds pats kā viņš.

Tad atzīsti, ka uz konservatīvajiem vienmēr var paļauties. Ja mājās kaut kas jālabo, tad tas ir svainis no laukiem, kuram tu zvani, vai ne? Tu pats neko neproti salabot. Tas pats sakāms par čīkstošajiem liberāļiem - taviem draugiem. Kad tev vajadzīgs darbs - kurš tevi pieņem darbā? Tas ir firmas direktors, konservatīvais. Svainis ir slinks un nekam nederīgs, pie viņa taču tu nemeklēsi darbu. Ja nepieciešams kādu piekaut, to nedarīs tēvocis, kas apmeklē liberālo baznīcu. Nekad nevar zināt - konservatīvais radinieks reizēm ir visai noderīgs.

Konservatīvie ir labi organizēti, viņi nekad nekavējas, viņi ir darbīgi, tīri, kārtīgi un konsekventi. Tas ir labas īpašības. Mēs vēlamies, kaut arī mums tās piemistu - vismaz vairāk, nekā to ir tagad. Atzīsties: cilvēks, kas ir neorganizēts, neaktīvs, saņurcīts un nekon- sekvents, kas vienmēr un visur kavē, - ko viņš mums dod? Neko. RVNV šajā ziņā pelna atzinību, un, ja tu tā pateiksi, tad cilvēks būs gatavs tevī ieklausīties.

6. Atzīsti, ka arī kreisie ir kļūdījušies. Zinu - tas ir sāpīgi, mēs neesam tie, kuriem būtu jāatzīstas grēkos. Tomēr pamēģini atzīt, ka arī tev kādreiz nav bijusi taisnība. Tad otram cilvēkam būs vieglāk pieļaut, ka arī viņš kādreiz ir kļūdījies. Tu izskatīsies vairāk līdzīgs parastam cilvēkam. Es divas dienas sēdēju un blenzu datora ekrānā, pirms varēju uzrakstīt šo rindkopu, taču fakts ir tāds, ka arī mēs esam kļūdījušies.

Mūmijs to cilvēku droši vien tomēr nogalināja. [145] Jā, es to pateicu. Tas nenozīmē, ka viņam nepienākas godīga iztiesāšana, tas nenozīmē, ka viņš būtu nogalināms. Taču tikai tāpēc, ka nevēlamies nāves sodu attiecināt uz Mumiju vai uz jebkuru citu cilvēku, mēs nedrīkstam aizmirst, ka viņš tomēr nošāva policistu. Tam nav nekāda sakara ar to, ka viņš ir labs rakstnieks un komentētājs un pasaulē plaši pazīstams. Vienalga, viņš droši vien to cilvēku ir nogalinājis.

Narkotikas ir sliktas. Tas izkropļo tavu prātu, bremzē domāšanu un beigās sagrauj tavu dzīvi. Nensijai Reiganei tomēr ir taisnība, ka no narkotikām ir jāatsakās. [146]

Vīrieši un sievietes ir atšķirīgi. Mēs neesam viena un tā paša dzimuma cilvēki. Vai man jāparāda bildes? Mums ir sava specifika, savas vēlmes un savas ieražas, vienalga, vai tās rada

daba vai apkārtējā sabiedrība. Galvenais ir pārliecināties, ka šī specifika otram dzimumam nav pārāk kaitinoša. Reti kad sieviete paņems rokā šauteni un nošaus kādu uz ielas. Maz ticams, ka sieviete būs tā, kura tev šovakar uz tumšas ielas uzbruks. Tā ir mana dzimuma specifika. Līdzīgi maz ticams, ka vīrietim svarīga būs gultas klāšana. Kāpēc tā būtu jādara? Kurš skatīsies? To dara, lai saglabātu tīrus palagus, bet kas tiem ko nodarīs, kamēr esam darbā?

Sekss pirms 18 gadu vecuma nav nekas labs. OK, es varbūt esmu greizsirdīgs tāpēc, ka man nācās pagaidīt līdz 32 gadiem, bet pusaudži dārgi maksā par agru seksu - negaidīta grūtniecība, slimības un viena auss lielāka par otru, jo ar vienu ausi vienmēr jāklausās, kas notiek pie durvīm - ja nu vecāki negaidīti pārnāk mājās? Kam tas vajadzīgs? Vēlams nelaist bērnu pasaulē, ja vecākiem nav vismaz 20 vai pat 30 gadi. Mūsu dzimtbūtnieciskajā tautsaimniecībā jaunākiem vecākiem bērni var radīt ļoti lielas problēmas.

Kanāls MTV ir stulbs. Stulbi sieviešu attēli, vardarbība, raidījumos aktieri, kas paši pārāk daudz skatījušies Reālo pasauli. Tas ir vissliktākais veids, kā pavadīt pēcpusdienu.

Sausās brokastis ir kaitīgas. Šajos ēdienos ir ļoti daudz cukura un tauku. Kādā pētījumā konstatēts, ka brokastu pārslās nereti ir vairāk tauku un cukura nekā piecos šokolādes cepumos un vienā apelsīnu un burkānu kūkas gabalā. Veģetārisms ir neveselīgs. Cilvēkam ir vajadzīgs proteīns, turklāt lielā daudzumā. Met prom savus ziedkāpostus un ķeries pie kārtīga steika.

Saule ir veselīga. Adai katru dienu vismaz 10 minūtes jāsaņem saules stari, jo tas nodrošina organismam ļoti nepieciešamo D vitamīnu. Beidz reiz ar tiem sauļošanās krēmiem! Ja baidies no pārcepināšanās un ādas vēža, tad uzdod sev šādu jautājumu: "Kad es pēdējo reizi piedalījos organizācijas Green- peace programmā, lai situācija pasaulē būtu labāka?"

Cilvēks, kas izdarījis vardarbīgu noziegumu, ir metams cietumā. Bīstami cilvēki nedrīkst atrasties uz ielas. Jā, cietumā viņam jāpalīdz, viņš jārehabilitē. Mums jāmeklē veids, kā risināt jautājumu par noziedzības cēloņiem. Tomēr nevienam nav tiesību tev uzbrukt vai tevi apzagt; ja tu nevari izrādīt kaut kripatiņu niknuma pret tiem, kuri grib tev darīt pāri, tad lielākoties normāli cilvēki tevi uzskatīs par debilu mīkstpēdiņu. Tadā gadījumā arī es vēlos tev uzbrukt.

Taviem bērniem nav tiesību uz privāto dzīvi, un ir ieteicams paskatīties, ar ko viņi patlaban nodarbojas. Tu lasi, viņi dara kaut ko citu. Ko viņi dara? Tev nav ne jausmas. Noliec grāmatu un ej paskaties.

Ne visas arodbiedrības ir labas, nereti tās ir pavisam sliktas. Tās lika biedriem iesaistīties pensiju plānā, no kura nauda pazuda. Arodbiedrības akceptējušas labā spārna nacionālismu, un "Pērc amerikāņu preci!" tagad ir rasisma piemērs. Ir divas labas arodbiedrības: SEIU (Starptautiskā pakalpojumu sektora strādnieku arodbiedrība) un UE (Apvienotā elektronikas, radio un mašīnbūves darbinieku arodbiedrība). Sazinies ar šīm arodbiedrībām, ja tev ir vajadzīga palīdzība darba jautājumos. Par arodbiedrībām daudz ko var uzzināt internetā: www.aflcio . org/aboutunions/howto. Ja tu pieslejies vienai no slinkajām un neefektīvajām arodbiedrībām, tām, kuras patiesībā ir uz vienu roku ar uzņēmuma īpašnieku vai ar Bušu, tad nepieciešams piedalīties nākamajā arodbiedrības sēdē un pašam kļūt par valdes vai vadības kandidātu.

Lielie SUV automobiļi nav ļaunuma iemiesojums. Slikti, ka tie patērē ļoti daudz degvielas un ka nogalina ļoti daudz cilvēku, un ka stulbi pilsētnieki ar tiem brauc pa ielām. SUV lielākoties ir ārprātīgi neērts, un brauciens tajā nav īpaši līgans.

Atgriezties pie dabas krūts - tas ir stulbums. Daba nevēlas tevi redzēt. Daba radīja pilsētas, lai tu tai netuvotos.

Bilam O'Reilijam reizēm ir taisnība. Viņam nepatīk nāves sods, viņš atbalsta bērnus, pretojas NAFTA līgumam [147] . Jā, viņš ir pakaļa, bet arī tai reizēm ir taisnība.

Pārāk bieži mēs izturamies augstprātīgi pret reliģiju un uzskatām, ka reliģiozie cilvēki ir māņticīgi muļķi no 15. gadsimta. Viņiem ir tikpat lielas tiesības uz savu ticību, cik lielas ir mūsu tiesības neticēt nekam. Mūsu augstprātība ir vērā ņemams iemesls, kura dēļ zemākās šķiras ļaudis biežāk atbalsta republikāņus.

Mēs neprotam runāt atklātu valodu. It kā mums būtu pašiem sava valoda - tas ir ļoti kaitinoši tiem, kuri mūsos klausās. Pārtrauc politiski korektās muļķības, necenties būt tik ļoti iejūtīgs, runā skaidru valodu. Neesi mīkstpēdiņš, esi SKAĻŠ!

Kāpēc tu joprojām šķendējies par labējā novirziena autori Annu Koulteri? Jā, viņa ir pilnīgi prātu izkūkojusi, bet viņai ir stiprākas "iekšas" nekā visam Demokrātu partijas vadības konsilijam kopā. Neskaties uz viņas kājām - tās tavā galvā rada jucekli.

Kāds ir iedomājies, ka nepieciešama liberāla radiostacija. Muļķības! Radio ir tukša laika nosišana. Kurā gadsimtā šie cilvēki dzīvo? Atjaunosim liberālu poniju izmantošanu pasta piegādei. Liberālu Morzes kodu - S-O-S! Mēs dzīvojam 21. gadsimtā. Nopērc televīzijas staciju. Nopērc interneta tīklu. Liec Snoop Dogg, 50 cent [148] kandidēt uz Kongresu!

Dzīvniekiem nav nekādu tiesību. Jā, pret viņiem jāizturas "cilvēcīgi". Jā, tie, kuriem pieder vistu fermas, rīkojas pretīgi. Taču būtu idiotiski atbrīvot vistas no šīm fermām un fabrikām. Vistas neprot izdzīvot - ja viņas palaidīs vaļā, tad tiks notriektas ar furgonu. Un beidz muldēt par pienu, vienalga, cik tas tev personīgi būtu kaitīgs. Tu izskatīsies kā pēdējais idiots, ja pievienosies tiem "dzīvnieku tiesību" aktīvistiem, kuri televīzijā apgalvo, ka alus ir veselīgāks par pienu. Kad es viņus ieraugu, gribas iespert sunim.

Niksons bija liberālāks nekā tie pieci prezidenti, kas nāca pie varas pēc viņa. Niksons izveidoja dialogu ar Ķīnu, pirmais apstiprināja likumu par rasu vienlīdzību darba jomā un sieviešu tiesību ievērošanu un pirmais parakstīja līgumu par kodolieroču samazināšanu. Niksons izveidoja Vides aizsardzības aģentūru, 1970. gadā parakstīja likumu, kas vērsts pret gaisa piesārņojumu. Viņš piespieda universitātes piešķirt naudu ne tikai vīriešu, bet ari sieviešu sportam, centās pārkārtot trūcīgo

atbalsta sistēmu tā, lai būtu labāk patiesi trūcīgajiem. Niksons tiešām nopelnīja to, ka viņu kā suni izmeta no amata, un Āzijā ir miljoniem mirušu dvēseļu, kas viņu mūžīgi nolādēs, bet man gribas vemt, kad saprotu, ka viņš bija pēdējais "liberālais" prezidents.

Ja atzīsi, ka tev ne vienmēr ir taisnība, tad konservatīvais draugs būs vairāk gatavs tevī ieklausīties. Tad būs pienācis brīdis, kad varēsi draugam iestāstīt, ka šo to var aplūkot no cita viedokļa. Galvenais ir NEKAD nenākt ar "morālo" argumentu par to, ka Aizsardzības ministrijas budžets jāsamazina un katram slimam bērnam pienākas ārsta vizīte. Mēs par šīm lietām runājam jau sen, bet konservatīvos tas neietekmē. Atceries, runa ir par VIŅIEM. Sāc katru teikumu ar frāzi: "Es gribu, lai tu nopelni lielāku NAUDU!" Tad varēsi runāt par šādiem tematiem.

"Tu nopelnīsi vairāk naudas, ja darbiniekiem maksāsi lielāku algu!"

Mīļais svaini, ja taviem darbiniekiem ir tik mazas algas, ka viņi nevar apmaksāt dzīves pamatvajadzības, tad tas tev un visiem pārējiem maksā lielu naudu. Ja tavam strādniekam jāstrādā vēl otrā un trešā darbavietā, tad katrā no šiem darbiem viņš ir mazāk ražīgs. Viņš vairs nedomā par galveno mērķi - ļaut tev nopelnīt lielāku naudu. Nē, viņš domā par to, ka šovakar vēl jādodas uz otru darbavietu, lai cits varētu pelnīt lielu naudu. Darbinieks ir noguris, kļūdās, notiek nelaimes gadījums, viņš darbadienu beidz ātrāk nekā pārējie, un strādājošā darba rezultāti ir sliktāki, nekā tie būtu tad, ja viņš domātu tikai par tevi. Kāpēc tu gribi, lai viņš kādam citam jefiņam pelna naudu? Maksā viņam kārtīgi, un viņš domās tikai par tevi.

Ja darbinieki nenopelna iztiku, tad viņi meklē palīdzību no valdības. Kas par to maksā? TU par to maksā. Kāpēc maksāt lielākus nodokļus, lai finansētu subsīdijas, ja tev daudz vienkāršāk būtu saviem darbiniekiem maksāt kārtīgu algu? Nav vajadzīgs vidutājs. Ietaupi savus līdzekļus.

Ko tavi darbinieki dara ar algu, kad tu viņiem to izmaksā? Vai viņi pērk akcijas? Vai viņi to paslēpj kādā ofsora kontā? Nē, viņi to izdod. Ko viņi pērk? To pašu, ko tu ražo. Strādājošie tev nodrošina peļņu tāpēc, ka viņi nekad naudu neliek bankā, viņi blandās pa veikaliem un pērk to, kas viņiem nemaz nav vajadzīgs. Katrs dolārs, ko tu izmaksā algā, visai ātri atgriežas pie tevis. Lielāka peļņa, tu kļūsti populārāks. Divējāds labums!

Ja tu cilvēkiem maz maksā vai ari atbrīvo viņus no darba, tad viņi neko nepērk. Viņi kļūst par slogu. Reizēm viņi kļūst par noziedzniekiem un tad kāri aplūko tavu mersi, nevis to veco, izgra- bējušo kasti, kurā brauc trūcīgais kaimiņš. Kāpēc vēlies kļūt par upuri? Maksā kārtīgu naudu, paaugstini algu, nodrošini veselības apdrošināšanu, un tad varēsi doties mājās uz savu pili un zināt, ka laimīgie strādnieki patlaban ir darbā, lai tev būtu nauda. Tie nav cilvēki, kas cenšas nozagt tavu automašīnu.

'Tu nopelnīsi lielāku naudu, ja visiem būs veselības apdrošināšana!"

Svaini, tu esi darba devējs, un taviem darbiniekiem nav veselības apdrošināšanas. Tas tev daudz maksā. Viņi neierodas darbā - tu zaudē naudu. Viņi paliek mājās ilgāk - tu zaudē naudu. Citiem jāstrādā ilgāk, lai padarītu attiecīgā darbinieka darbu, - tu zaudē naudu. Cilvēks uz darbu atnāk slims un inficē citus - tu zaudē naudu. Ja cilvēkam ir veselības apdrošināšana, viņš tūlīt pat dodas pie ārsta, saņem zāles un izārstējas. Ja tu viņam maksā algu arī tad, kad viņam ir slimības lapa, tad viņš pāris dienu paguļ mājās un pēc tam atgriežas darbā un pelna tev naudu. Viņš priecājas par savu darbavietu, jo pret viņu labi izturas, tāpēc viņš strādā arvien cītīgāk. Ja darbiniekam ir veselības apdrošināšana, kas ļauj apmeklēt psihiatru un iegādāties profilaktiskos līdzekļus, tad šis darbinieks ir ražīgāks un tavai kompānijai dod daudz vairāk. Veselības apdrošināšana visam uzņēmumam sākotnēji maksā naudu, taču ilgākā laikposmā tā ietaupa daudz lielākus līdzekļus. Tā būs tava nauda.

"Ja tu saviem darbiniekiem piedāvāsi bērnu aprūpes iespējas, tu nopelnīsi lielāku naudu!"

Liela nelaime Amerikas tautsaimniecībā saistās ar strādājošajiem, kas neierodas darbā, - tas varētu maksāt pat 50 miljardus dolāru gadā. Vidējais darba devējs katru gadu zaudē gandrīz 800 dolārus par katru strādājošo to dēļ, kuri neparedzēti nav ieradušies darbā. 45 procenti no viņiem neierodas darbā personisku vai ģimenisku iemeslu dēļ. Tas nozīmē, ka mamma vai tētis nav darbā tāpēc, ka nevarēja atrast kādu, kas pieskatīs bērnus. Varbūt bērnu pieskatītāja saslimusi un pati aizgājusi mājās. Varbūt bērni ir slimi, viņi jāved pie ārsta. Varbūt bērnu pieskatītājas pašas bērniem skolā radušās problēmas un viņai tās jārisina. Tu taču saproti, mans konservatīvais draugs, ka tavam uzņēmumam tas maksā naudu. Iekārto vienu telpu, kurā var aprūpēt mazuļus, un tavs uzņēmums pelnīs lielāku naudu, arī tu nopelnīsi vairāk. Turklāt bērnu aprūpētājām tas būs īsts darbs ar visu, kas nāk tam līdzi. Amerikā ir miljoniem cilvēku, kas bērnu aprūpētājai algu maksā aploksnē. Tā viņi pārkāpj likumu. Tu vari viņiem palīdzēt atsacīties no šīm nelikumībām!

"Piebiedrojoties arodbiedrībai, tu nopelnīsi lielāku naudu!"

Ja tu esi darba ņēmējs, nevis darba devējs, bet sevi uzskati par konservatīvu cilvēku, kas arodbiedrības neieredz ne acu galā, tad man jājautā, kāpēc. Ja gribi pelnīt lielāku naudu, tad noteikti jāizvēlas arodbiedrība. ASV Darba departaments ziņo, ka cilvēki, kas sastāv'arodbiedrībā, vidēji pelna 717 dolārus nedēļā. Tie, kuri nav iesaistīti arodbiedrībā, piemēram, tu pats, vidēji pelna 573 dolārus nedēļā.

Konservatīvi cilvēki domā tikai par sevi un par savu naudas maku, tātad jājautā - kāpēc tu joprojām neesi iestājies arodbiedrībā? Vai tāpēc, ka tev nepatīk piedalīties grupas darbā? Vai tev nepatīk demokrātija? Ir arī tādas arodbiedrības, kas nav īpaši demokrātiskas. Nepiebiedrojies tām. Veido jaunu arodbiedrību. Tu nepārtraukti runā par to, cik šī valsts ir brīva. Sapulcēšanās brīvība - tā ir viena no pamatbrīvībām. Tā ir tik svarīga brīvība, ka noteikta pašā pirmajā mūsu Konstitūcijas labojumā.

"Tīrs gaiss un ūdens ļauj tev ietaupīt naudu!"

Katru gadu gaisa piesārņojums Amerikas Savienotajās Valstīs nogalina 70 tūkstošus cilvēku - tikpat daudz nomirst ar krūts vai priekšdziedzera vēzi. Veselības aprūpe, kas saistīta ar gaisa piesārņojumu, katru gadu izmaksā starp 40 un 50 miljardiem dolāru - to aprēķinājusi valdība.

2003. gadā tika konstatēts, ka ļaudis, kas dzīvo tuvu kādam no visvairāk piesārņotajiem zemes gabaliem Ņujorkas štatā, vairāk nekā citus apdraud astma, elpošanas ceļu slimības un vēzis. "Neuztraucies": ja arī tu nedzīvo Ņujorkā, tev tāpat ir problēmas. 1980. gadā tika izveidots īpašs fonds, kura uzdevums bija apmaksāt visvairāk piesārņoto vietu satīrīšanu, - tas bija tā sauktais Superfonds. Naudu tas saņēma no jauniem uzņēmējdarbības nodokļiem, lielākoties tos maksāja naftas un ķimikāliju firmas. Naudu izmanto, lai satīrītu piesārņotas industriālas teritorijas. 1995. gadā nodokļu likums netika atjaunots, jo Vašingtona sadarbojās ar uzņēmumu lobistiem. Uzņēmumiem bija apnicis maksāt par savu netīrumu nokopšanu. Superfondā tikpat kā vairs nav naudas, un 2004. gadā tas būs pavisam tukšs. Tas nozīmē, ka mēs visi - arī tu - maksāsim par šo piesārņoto un saindēto vietu satīrīšanu. 1994. gadā mēs samaksājām 20 procentus visa rēķina, pārējo maksāja Superfonds. 1999. gadā mēs izmaksas sadalījām uz pusēm. Šogad paredzams, ka nodokļu maksātājiem tas viss izmaksās 700 miljonus dolāru. Tā ir nauda, kas nāk no tavas kabatas. Bet neuztraucies. Bušs cenšas ierobežot to vietu skaitu, kuras tiks satīrītas. Tu ietaupīsi naudu, jā, bet varbūt tev laimēsies dzīvot tuvu kādai no 1200 piesārņotajām vietām mūsu valstī. Tādā gadījumā šī situācija tevi arī nogalinās.

Citās industrializētās valstīs notiek plašākas investīcijas energoefektivitātes nodrošināšanā. Lielbritānijā, Dānijā un Vācijā arvien biežāk tiek izmantota vēja radītā enerģija, bet mēs principā šajā jomā nedarām pilnīgi neko, lai arī mums ir pasaules ceturtais garākais krasts.

Ja līdz 2012. gadam mēs varētu nodrošināt to, ka mašīnas var ar vienu galonu degvielas nobraukt 40 jūdzes, tad līdz 2024. gadam būtu ietaupījuši vairāk naftas, nekā tās ir Arktikas dabas liegumā, kur Bušs grib uzsākt naftas ieguvi. Vieglākais veids, kā atteikties no ārvalstu naftas atkarības? Izmantosim mazāk ārvalstu naftas. To mēs varam viegli panākt, ja vien piespiedīsim automobiļu ražotājus būvēt energoefektivitātes ziņā izdevīgākas mašīnas.

Nav jau būtiski, ka tā mēs palīdzēsim videi. Galvenais ir tas, ka ik gadu tu ietaupīsi vairākus tūkstošus dolāru!

"Pārtraucot "karu" pret narkotikām, tu vari ietaupīt savu naudu!"

Notvert narkotiku lietotājus un tad viņus iespundēt cietumā - tā ir neiedomājama naudas sviešana vējā. Narkotiku lietotāja turēšana cietumā katru gadu maksā 25 tūkstošus dolāru, bet viņu ārstēšana maksā tikai trīs tūkstošus dolāru. Pati dārgākā ārstēšana maksā kādus 14 tūkstošus gadā, un tā joprojām ir stipri zemāka summa par to, kura vajadzīga cilvēka turēšanai cietumā. Viens dolārs, kas tiek iztērēts ārstniecībai, tev, nodokļu maksātāj, ietaupīs trīs dolārus. Nauda netiks izdota, lai maksātu policistiem, lai būvētu cietumus, lai atjaunotu to kompaktdisku atskaņotāju, kuru kāds tev izzaga no mašīnas. Karš pret narkotikām maksā 20 miljardus dolāru gadā, un katru gadu mēs šajā karā zaudējam. Policijas helikopteri lido pāri Kalifornijas laukiem un meklē marihuānas stādus. Daudz labāk būtu, ja tie tiktu izmantoti, lai notvertu nākamos 19 lidmašīnu nolaupītājus. Tu, draugs, ļauj valstij cīnīties karā, kurā tā nekad nespēs uzvarēt.

Jākonstatē arī fakts, ka vēršanās ar likumiem pret narkotiku lietošanu nenozīmē, ka tās nav nopērkamas. Toties tas nozīmē, ka tu, mans konservatīvais biznesmeni un investor, neko no šīs lietas nepelni. Peļņu gūst noziedznieki. Tu ienīsti noziedzniekus, bet kāpēc ļauj viņiem pievākt tavu naudu? Legalizējiet narkotikas - padomājiet, cik daudz naudas varēs nopelnīt no apspiestās sabiedrības, kurā daudzi izmisīgi vēlas lietot narkotikas. Katru gadu amerikāņi par nelikumīgām narkotikām izdot 63 MILJARDUS DOLĀRU, bet likums tev neļauj piedalīties šīs peļņas pārdalīšanā. Noliec kokteili uz galda un ķeries pie darba!

"Dot lielu naudu skolām nozīmē ļaut tev pelnīt vairāk naudas!"

Mūsu valstī skolas ir bēdīgā stāvoklī, aug idiotu un analfabētu paaudze. Šie jaunie cilvēki nonāks darba tirgū, un kā, tavuprāt, tu tad pelnīsi naudu? Tev birojā jau tagad ir cilvēki, kas neprot pareizi rakstīt un kārtīgi rēķināt, viņiem nav ne jausmas, kā nosūtīt kaut ko uz Bolīviju, jo viņiem nav ne jausmas, kas tā Bolīvija tāda ir.

Vai tu gribi zināt, kāpēc tev priekšā stāv jaunietis ar pistoli, kurš nupat nozadzis tavu maku? Padomā par šādiem faktiem. 40 procenti no tiem, kuri sēž Amerikas cietumos, ir analfabēti. Padomāsim uz bridi, kā tas varēja notikt. Laikā no 1980. gada līdz 2000. gadam Amerikas štati palielināja izdevumus izglītības jomā par 32 procentiem. Tajā pašā laikposmā cietumu jomā tos palielināja par veseliem 189 procentiem. Gudri gan, vai ne? Cilvēks, kas sēž cietumā, - vai viņš tev pelna naudu? Protams, ne. Viņš ražo automobiļu numurzīmes, un štats neļauj tās ražot tev. Tu vēlies, lai šie darbinieki tiktu atbrīvoti no sava cietuma, lai viņi varētu nākt un strādāt tavā cietumā.

To vidū, kuri saņem nabadzības subsīdiju no valsts, 75 procenti ir analfabēti. Vai tu nedomā, ka situācija varētu mazliet mainīties, ja tie būtu cilvēki, kas prot lasīt un rakstīt? Runa nav par to, ka mainītos viņu situācija, runa ir par to, ka mainītos tava situācija. Daudzas sievietes, kas tagad saņem subsīdijas, varētu strādāt tavā kompānijā un tev nopelnīt vēl lielāku naudu, bet nē, viņas sēž cietumā, ko sauc par analfabētismu. Izglīto šos cilvēkus un tad baudi sava dāsnuma augļus.

Es nekādi nespēju aptvert, kāpēc konservatīvi cilvēki mūsu valstī pašieinteresētības labad nemudina valsti nodrošināt to, ka skolas sagatavo lieliskus strādniekus. Strādājošajiem ir jādomā, viņiem jāizstrādā idejas, lai tu varētu kļūt stāvus bagāts. Bet nē, patlaban viņi sēž pie rakstāmgalda un domā tikai par to, kā no interneta "norakstīt" jaunāko grupas Weezer albumu. Gadiem ilgi politiķi mūsu valstī apgalvo, ka "neviens bērns nedrīkst atpalikt attīstībā", valsts pieprasa obligātus eksāmenus, un tāds ir rezultāts. Skolās vairs nemāca to, kas ir vajadzīgs, bet māca to, par ko tiks jautāts eksāmenos. Rezultātā bērni prot piekrāpt eksaminētājus, bet neko citu nezina. Manā birojā patlaban strādā jaunietis, kas uzskata, ka Lielbritānija atrodas Krievijā. Viņš nekad nav dzirdējis Džordža Makgoverna* vārdu, viņš domā, ka bloknots ir vieta, kur glabā dokumentus. Viņš ir pats gudrākais no maniem līdzstrādniekiem. PALĪDZIET MAN!!!

"Ja nekad vairs nebalsosi par Republikāņu partiju, tu nopelnīsi lielu kaudzi naudas!"

Zinu, zinu, kādreiz pastāvēja uzskats, ka cilvēkam, kas vēlas kļūt bagāts, jābūt republikānim, jābalso par Republikāņu partiju.

Mūsdienās tā vairs nav. Pirms 30 gadiem cilvēks, kas gadā pelnīja 50 tūkstošus dolāru, skaitījās turīgs. Viņam bija lepna māja, un katrā Amerikas pilsētā šādu cilvēku bija simtiem un tūkstošiem. Prezidents Rūzvelts nodrošināja plašas vidusšķiras izveidošanos, un plaisa starp bagātajiem un nabadzīgajiem Amerikā laikā no 1947. gada līdz 1968. gadam sašaurinājās par 7,4 procentiem. Cilvēkiem nebija grūti iekļūt vidusšķirā un pēc tam no vidusšķiras - turīgo cilvēku slānī. Plaisa starp šīm grupām nebija īpaši liela. Toreiz tu biji bagātas ģimenes bērns, ja tētis bija ārsts, zobārsts, jurists, grāmatvedis, nekustamā īpašuma pārdevējs vai varbūt pārtikas preču veikala īpašnieks vai viņš vadīja departamentu automobiļu ražotnē. Taču pagājušā gadsimta 70. gados šī sistēma pakāpeniski sāka sabrukt un atšķirība starp bagātajiem un nabadzīgajiem paplašinājās arvien vairāk un vairāk.

Mūsdienās, kā jau konstatēts, tev nav ne mazāko iespēju kļūt bagātam. Amerikā patlaban dzīvo 13 tūkstoši ģimeņu, kuru ienākumi ir lielāki nekā 99,99 procentiem pārējo iedzīvotāju, bet viņi kontrolē tikpat daudz bagātību kā 20 miljoni pašu trūcīgāko. Tiem, kas ir šīs skalas augšējā galā, 20 gadu laikā ienākumi pieauguši par 157 procentiem. Vidusšķirā ienākumi pieauguši tikai par 10 procentiem. Tikai par 10 procentiem tiem daudzajiem cilvēkiem, kuru darbs nodrošināja pēdējos 20 gados redzēto turības pieaugumu. Ārstam šobrīd ir grūti katru mēnesi savilkt galus, jurists meklē šķirties gribētājus, lai varētu apmaksāt rēķinus, un cilvēks, kas reiz vadīja departamentu automobiļu ražotnē, tagad ir ļoti talantīgs hamburgeru gatavotājs ātrās ēdināšanas restorānā.

Tu apgalvo, ka esi republikānis, bet Republikāņu partija neko par tevi negrib dzirdēt. Republikāņi tevi pazemināja amatā, atlaida no darba, varbūt viņi liek tev pildīt divu vai pat trīs cilvēku pienākumus. Viņi paņēma naudu, ko tu biji ieguldījis akciju tirgū, un nauda pazuda. Viņi pieņem likumus par nodokļiem, kas patiešām kalpo tikai pašu bagātāko amerikāņu interesēm. Tev nekāda labuma no šiem likumiem nav, vispār tev nāksies maksāt lielākus valsts un štata nodokļus. Brīdī, kad tu sasniegsi pusmūžu, tev nāksies pamanīt, ka valdība vairs nesniedz tikpat plašus pakalpojumus kā agrāk. Tavu pensijas fondu patlaban republikāņi izlaupa tā, lai viņi varētu nodarboties ar projektu pēc projekta un rezultātā viņu draudziņi kļūtu vēl bagātāki.

Citiem vārdiem sakot, tu republikāņu acīs esi galīgs muļķis. Tu runā viņu valodā, bet viņi bāž roku tavā kabatā un nozog tavu naudas maku. Neesi idiots. Republikāņi tevi ienīst, viņi tevi nevar ieredzēt ne acu galā, viņi nekādā gadījumā nevēlas paplašināt savu darbības jomu tā, lai arī tev tur atrastos vieta. Kāpēc tu to nesaproti?

Ar to es negribu teikt, ka Demokrātu partijā slēpjas atbilde uz visām problēmām. Man gribētos, lai uz balsošanas lapas nebūtu tikai šīs divas partijas vien. Bet atbildi godīgi uz šādu jautājumu: ja tu esi konservatīvs cilvēks, vai nav tā, ka Klintona laikā tev bija ievērojami labāka dzīve? Tevi kaitināja tas, cik labi viņš izskatījās, cik šarmants viņš bija. Tevi ērcināja arī tas, ka viņam gandrīz nekas slikts nenotika tā nolādētā skandāla dēļ. Beidz! Republikāņi tevi apmuļķo, un tu labi to saproti. Tu tikai nespēj to atzīt, jo tad izskatīsies kā pēdējais muļķis. Nē, tā nebūs. Neviens tevi neuzskatīs par vainīgu. Republikāņi ir piekrāpuši visus. Aizmirsti par republikāņiem. Deklarē, ka esi neatkarīgais, un tad meklē partiju vai kandidātus, kas ļaus tev pelnīt lielāku naudu. Balso par tiem, kuri vēlas lielāku finansējumu skolām un bibliotēkām, var nodrošināt veselības aprūpi visiem amerikāņiem, nespēj pieņemt domu, ka Amerika ir analfabētu valsts, un atbalsta tādus likumus, kas paaugstina iedzīvotāju algu, un uzliek nodokļus bagātajiem cilvēkiem kā sodu par to, ka viņi visu valsti ir iedzinuši bankrotā. Atbalsti šādus kandidātus, balso par viņiem, jo galu galā tas kalpos tavām interesēm!

Būt "republikānim" - tā ir pašnāvība.

Klausies, mīļo svaini, patrako mazliet! Nav jau dzīvē tik slikti. Varētu pat gadīties, ka šogad Pateicības dienas vakariņas tev būs kaut mazliet jautrākas!

11 NODAĻA. ATBRĪVOŠANĀS NO BUŠA UN CITI PAVASARA TĪRĪŠANAS DARBIŅI [149]

Droši vien mūsu valsti nav svarīgāka jautājuma par Džordža Buša kandidatūras noraidīšanu 2004. gada vēlēšanās. [150] viņš un viņa valdība veido visus ceļus iznīcības virzienā. Vēl četri gadi šī trakuma? Kanāda nemaz vairs neliksies tik auksta vieta. Vēl četri gadi? Es nevarēšu paciest pat ne četras minūtes!

Pēdējā gada laikā esmu saņēmis tūkstošiem e-pasta un citu vēstuļu, tajās visās ir izmisīgs jautājums: "Ko mēs darīsim, lai atbrīvotos no šī cilvēka?!"

Tam visam apakšā ir cits, daudz atbaidošāks jautājums: "Ellē ratā, kā Demokrātu partija to paveiks?" Neviens - atļaujiet uzsvērt, neviens - netic, ka demokrāti to varēs paveikt. Viņi ir profesionāli zaudētāji. Viņi zaudētu vīriešu mazmājiņas pārrauga amata vēlēšanās. Arī tad, kad viņiem izdodas uzvarēt - tā, kā tas notika 2000. gadā, - Demokrātu partija, VIENALGA, zaudē. Vai tas nav nožēlojami?

2002. gada vēlēšanās 196 Republikāņu partijas pārstāvji kandidēja uz atkārtotu ievēlēšanu Pārstāvju palātā. Tikai 12 gadījumos Demokrātu partija sameklēja patiesi ievērojamu pretinieku, un vienīgi trijos gadījumos attiecīgais cilvēks uzvarēja. Amerikā ir 210 miljoni cilvēku, kam ļauts balsot, un demokrāti spēja atrast tikai 12 nopietnus kandidātus. Kāpēc šiem ļaudīm vispār ir tiesības sevi saukt par politisko partiju? Kāpēc viņiem garantēta iespēja būt ierakstītiem vēlēšanu biļetenos visā Amerikā? Zēns, kas man mājās piegādā laikrakstus, noteikti varētu atrast 12 kandidātus savā mikrorajonā.

Tāpēc mēs baiļojamies - mēs zinām, ka demokrāti šo uzdevumu nevar paveikt.

Ko darīt? Zaļo partijas izredzes ir daudz labākas, ja runa ir par apņēmību un pārliecību, bet būsim godīgi - šis nav Zaļo partijas gads. To saprot arī paši Zaļie.

Demokrāti divu gadu garumā vaidēja un kreņķējās par Zaļajiem, viņi paziņoja, ka Ralfs Neiders un viņa kolēģi ir ļaundari un ienaidnieki. Tā var droši noteikt to, kurš ir zaudētājs: tas ir cilvēks, kas vainu par savām kļūdām cenšas uzvelt uz citu pleciem.

Esmu runājis ar Demokrātu partijas līderiem, jo vēlos no jauna uzbūvēt saprašanās tiltus un ārstēt 2000. gadā cirstās brūces. Esmu centies izveidot Demokrātu un Zaļo partijas sadarbību 2004. gadā. Gors un Neiders kopā ieguva vairāk nekā 51 procentu balsu, un tas nozīmē, ka šāda sadarbība varētu nodrošināt uzvaru. Esmu demokrātiem teicis, ka zaļie varētu atbalstīt Demokrātu partijas kandidātu prezidenta amatam, ja šis cilvēks atbalsta Zaļo partijas programmas svarīgākos punktus. Demokrāti savukārt balsotu par Zaļās partijas kandidātiem tajos iecirkņos, kur pašiem nav nopietna kandidāta.

Retais bija gatavs manī ieklausīties. Vēl sliktāk ir tas, ka atsevišķi demokrāti man vaļsirdīgi atzina kaut ko tādu, ko publiski viņi nekad neteiktu. Proti, Demokrātu partija 2004. gada vēlēšanas jau ir norakstījusi, tā neuzskata, ka būtu iespējams uzvarēt Džordžu Bušu. Viņi vēlas taupīt spēkus līdz 2008. gadam, kad kandidēs Hilarija Klintone vai vēl kāda no slavenajām personām Demokrātu partijas sarakstos, un cer, ka tad viņi uzvarēs.

Mums jānoraida šo skumjo un impotento demokrātu vēlme pašiem sevi iznīcināt. Tas nav viņu lēmums. Tauta nepacietīsies vēl četrus gadus, ja pie teikšanas būs Kārla Rouva lelle. Mēs nevaram salikt rokas klēpī un gaidīt, kad tā sauktā opozīcijas partija - Demokrātu partija - beidzot rīkosies tā, kā tai būtu jārīkojas.

Ko darīt? Mēs zinām, ka cilvēki reizēm ir gatavi balsot par neatkarīgu kandidātu. Tas bija redzams Džesa Venturas gadījumā [151] . Ja Rosām Pero* vēlēšanās izdevās gūt ievērojamu atbalstu, iedomājieties, ko varētu paveikt cilvēks, kas nav nenormāls. Mums nav laika nākamo pāris mēnešu laikā izveidot nozīmīgu trešo partiju. Tas bija jādara pēdējo divu gadu laikā. Nekas nenotika. Laika vairs nav.

Mūsu vienīgā cerība ir tāda, ka neciešami pašpārliecinātā un nekam nederīgā Demokrātu partija izvēlēsies kādu, kas nav pilnīgi noraidāms visos 50 štatos, kuros demokrātu kandidāts parādās uz vēlēšanu biļeteniem. Tam jābūt tādam, kas var uzvarēt Bušu.

Es rakstot redzu divus šķietami labus cilvēkus, kas varētu būt šādi kandidāti. Viens ir Deniss Kučiničs un otrs - Hauards Dīns. [152] Kučiničs ir daudz labāks kandidāts, ja runa ir par būtiskiem jautājumiem. Dīnu savulaik atbalstīja Valsts šaujamieroču asociācija, viņš atbalsta nāves soda izmantošanu atsevišķos gadījumos un ir stiprs arī daudzās citās jomās. Gribas ticēt, ka vienam no viņiem varētu izdoties uzvarēt.

Taču man apnicis vienmēr atrasties šajā vietā, un tajā ziņā es neesmu viens. Vai nebūtu jauki, ja kaut vienreiz mēs garantēti uzvarētu, it īpaši, ja ņemam vērā to, cik liberāls ir vairākums amerikāņu. Prātā mēs par Amerikas prezidentu domājam pārāk šaurās kategorijās, mums no tām jāatsakās. Pirmkārt, nekur nav teikts, ka prezidentam jābūt baltas ādas krāsas vīrietim. Baltas ādas krāsas vīrieši Amerikā ir mazākumā, viņi veido tikai 38 procentus no kopējā vēlētāju skaita. Kā esmu teicis arī citreiz, visi demokrāti, kam izdevies uzvarēt prezidenta vēlēšanās kopš Franklina Rūzvelta laikiem (izņēmums ir Lindons Džonsons 1964. gadā), ir uzvarējuši, kaut arī vairākums baltās ādas krāsas vīriešu ir balsojuši par republikāņiem. Viņi uzvarējuši tāpēc, ka viņus atbalstījušas baltās sievietes, kā arī tumšādainie un spāņu izcelsmes vīrieši un sievietes.

Demokrāti nepārtraukti atsakās no principiem, lai patiktu stulbajiem baltajiem vīriešiem, kas dzīvo mūsu valstī. Ja viņi tā nedarītu, tad uzvarētu. Sievietes veido 53 procentus visu vēlētāju. Tumšādaini un spāņu izcelsmes vīrieši - astoņus procentus. Tas nozīmē, ka sievietes un šie mazākumtautību vīrieši veido apmēram 60 procentus mūsu valsts iedzīvotāju, un tas ir vairākums, kas var nodrošināt spēcīgu uzvaru.

Amerikāņi būtu gatavi par valsts prezidentu ievēlēt sievieti. Mūsu valstī ir sievietes gubernatores un senatores. Tauta grib balsot par sievietēm. ASV Senātā pirms 10 gadiem bija tikai divas, bet tagad ir jau 14 sievietes. Tautai apnikuši vecie, nogurušie vīrieši, kas visi izskatās kā krāpnieki un meļi. Amerikā ir 66 miljoni sieviešu ar balsstiesībām. Vai ir kaut viena, kas mierīgi varētu uzvarēt to puiku, kurš patlaban atrodas Baltajā namā? Vai ir kaut viena???

Uzskatu, ka amerikāņi ir gatavi arī tumšādaina prezidenta ievēlēšanai. Televīzijā ir raidījums 24. Tas ir ļoti populārs, un tajā prezidenta lomu spēlē tumšādains aktieris. Filmā Deep Impact ("Nāvējošais trieciens") prezidentu atveidoja Morgans Frīmens. Pēdējo reizi, kad ieraudzīju Morganu Frīmenu, viņš spēlēja pašu Dievu filmā Brūce Almighty ("Visvarenais Brūss")! Holivuda neļautu tumšādainam cilvēkam kļūt par Dievu, ja nedomātu, ka tauta viņu attiecīgajā lomā pieņems. 2003. gadā raidījumā American Idol [153] 12 miljoni amerikāņu balsoja par tumšādaino dziedātāju Rūbenu Studardu.

Gan 2004. gadā, gan arī pēc tam mums būs jāatrod jauni kandidāti, kas varētu uzvarēt sacensībā ar republikāņiem. Mūsdienās pastāv uzskats, ka prezidenta amata kandidātam jābūt senatoram vai gubernatoram. Ja kandidāts nav profesionāls politiķis, bet ir vienkārši aktīvs pilsonis - kā, piemēram, Als Šarptons tad neviens viņam nepievērš uzmanību. Neraugoties uz to, ka Šarptons nereti uzstājies ar pašām skaidrākajām un smieklīgākajām domām visā šī gada kampaņā!

Mums vajadzīgs kāds, kas var Bušam sadot pa biksēm. Vajadzīgs kāds, ko tauta būtu tik ļoti iemīlējusi, ka mēs varētu atbrīvoties no cilvēka ar mūžīgo Smīnu. Tas varētu būt cilvēks, kas jau tagad ir plaši pazīstams, kam ir laba sirds un kas izvēlēsies īstos darba darītājus.

Kas ir šis cilvēks, kurš varētu mūs ievest politiskajās debesīs?

Ta ir Opra.

OPRA!

Jā, Opra Vinfrija.

Opra varētu uzvarētu Bušu - turklāt bez problēmām. Tu taču to saproti! Amerikā viņa ir mīlēta. Viņas politiskie uzskati ir labi, viņai ir laba sirds, viņa gribētu, lai mēs visi ceļamies sešos no rīta un nodarbojamies ar vingrošanu. Tas nevarētu būt slikti. Katru mēnesi viņa mums liktu izlasīt jaunu grāmatu ("Labvakar, runā jūsu prezidente. Šomēnes mēs visi lasīsim grāmatu "Drosmīgā jaunā pasaule."). [154] vai tas nebūtu lieliski?

Labi ir arī, ka Opra nav pērkama, viņai jau tagad ir vairāk nekā miljards dolāru. Iedomājieties: prezidente, kas nevienam neko nav parādā - ne lobētājiem, ne naftas kompānijām, ne Kenam Leijam [155] . viņa atbild par savu rīcību tikai Stīdmenam. [156] viņa atbild mums.

Prezidenta alga Amerikā ir 400 tūkstoši dolāru gadā. Oprai tas nozīmētu algas samazināšanu, bet man nebūtu iebildumu, ja viņa būtu prezidente un vadītu savu raidījumu. Katru pēcpusdienu pulksten 16.00 no Baltā nama prezidente Opra un viņas publika, visparastākie amerikāņi, varētu pārrunāt visu to, kas mums rūp, kas mums vajadzīgs. Opra viņiem varētu palīdzēt. Opra patlaban vada raidījumu Čikāgā; ja viņa to vadītu no Baltā nama, tad cilvēku problēmas varētu atrisināt turpat uz vietas. Nevari samaksāt rēķinus? Opra liek apcietināt kredītkaršu kompāniju pārstāvjus, kas iekasē absurdus procentus. Bērni slikti uzvedas? Atvediet viņus uz Balto namu, un drīz viss būs kārtībā. Vīrs tev nepievērš uzmanību? Pastā vari izvietot plakātu "Vīrieši, kas runā bez mitas un nemaz neklausās" ar vīra fotogrāfiju. Tad gan viss būs kārtībā.

Es pats Opras raidījumā esmu piedalījies trīs reizes, esmu redzējis, kā pret viņu izturas caurmēra pilsonis. Vīrieši un sievietes, vienalga, kādas rases cilvēki, rod ar viņu kontaktu. Opra ir Brūsa Springstīna [157] , mātes Terēzas un princeses Diānas apvienojums. Esmu redzējis, kā pieauguši cilvēki raud, kad varējuši Oprai paspiest roku. Kāpēc? Manuprāt, tāpēc, ka Opra ir īsts cilvēks. Viņa droši saka to, kas ir uz sirds, nebaidās būt tāda, kāda pati vēlas būt.

Opra nāk no mūsu vidus, viņas dzīve ir izdevusies. Mums patīk, ja mūsu komandā kāds gūst uzvaru. Opras filozofija: "Es daru labāko, ko spēju, man reizēm iet labāk, reizēm sliktāk, bet katru rītu es pieceļos un sāku dzīvi no jauna."

Opra cenšas pārliecināt citus veikt vienkāršus, bet labus darbiņus. Viņa saprot, ka ikviens šāds darbiņš rada citus labus darbiņus. Tas ir tikai viens piemērs, kas apliecina Opras uzskatu, ka cilvēks var mainīt pasauli.

Ja tu, lasītāj, esi ciniķis, tad tev tas izklausās kā muļķīgs non- senss, vai ne? Būtība ir tāda, ka neviens cits nav bijis veiksmīgs, - vai nav laiks pamēģināt jaunu variantu? Kāpēc neatbalstīt kādu, kam tiešām rūp cilvēku labklājība, kādu, kas tiešām cenšas palīdzēt sievietēm un vīriešiem tā, lai viņu dzīve kļūtu mazliet vieglāka šodien - tikai šodien - pasaulē, kas kļūst arvien ļaunāka, sarežģītāka un tukšāka?

Zinu, zinu - tu droši vien domā, ka es te rakstu niekus vien, bet nē, par Opru es rakstu pavisam nopietni. Pienācis laiks uzdrīkstēties, jādomā par jauniem procesiem, ja vēlamies uzvarēt un mainīt situāciju. Opra uzvarētu Bušu. Iedomājies debates starp Opru un Bušu - Opra viņu "sasistu" lupatu lēveros. Viņa lūkotos kameras objektīvā un uzrunātu visu Ameriku: "Es jūs pieskatīšu, es jūs aizsargāšu. Jūs strādāsiet kopā ar mani. Es sameklēšu pareizos cilvēkus, un viņi pārliecināsies, ka šajā valstī nevienam neviens neuzbrūk. Visā pasaulē mūs pazīst kā dāsnus un miermīlīgus cilvēkus, jo tādi mēs arī esam." Tad viņa pievērsīsies Bušam un pateiks, ka viņam laiks pasēdēt maliņā un parunāties ar dakteri Filu [158] .

Un tad viņa vēlēšanās gūs lielisku uzvaru!

Kā pārliecināt Opru, ka laiks kļūt par kandidāti? Es savā interneta lappusē izvietošu aicinājumu: "Nominēsim Opru!" Kad 2003. gada sākumā es pirmo reizi izteicu šo domu, žurnālisti Oprai par to jautāja. Viņa pasmaidīja un teica: "Cilvēki saka - nekad nesaki nekad." Taču par politiku Opra gan sacīja ko citu: "Es varu pateikt - nekad." Mēs varam likt viņai mainīt uzskatus. Viņas interneta lapa ir www.oprah.com . Oprai tas, iespējams, nepatiks, droši vien esmu panācis, ka viņa tik drīz mani uz savu raidījumu neaicinās. Es ceru, ka Opra sapratīs - tieši viņa var mūs glābt no valstiskā izmisuma. Opra! Opra! Opra!

Labi, pieņemsim, ka Opra nekļūs par kandidāti, - ko tad iesākt? Vai ir kāds cits, kas ir tik plaši pazīstams un mīlēts, ka varētu rīt paziņot par savu kandidatūru un tad novembrī uzvarēt Bušu? Iespējamo kandidātu vidū ne visi ir tumšādainas sievietes, bet pasaulē ir arī citas Opras. Ņemam piemēram Tomu Henksu. Visiem patīk Toms Henkss, viņš ir labs cilvēks, viņam rūp citi cilvēki, viņš mīl savu valsti. Viņš uzvarētu Bušu bez problēmām.

Mārtiņš Šīns. Viņš televīzijā spēlē ASV prezidentu, un tautai tas patīk. Lai viņš vairs neizliekas, bet kļūst par prezidentu pa īstam!

Pols Ņūmens - arī viņš uzvarētu. Ja Reigans to varēja paveikt, būdams vecs vīrs, tad padomā, cik tas būtu lieliski, ja vēl vecāks valstsvīrs Pols Ņūmens diktētu noteikumus. Katram amerikānim pudeli salātu mērces bez maksas! [159] Un Džoanna Vudvorde [160] kļūtu par pirmo lēdiju. Nē, pagaidiet - labāk būtu, ja Džoanna Vudvorde kļūtu par prezidenti! Bet varbūt tā varētu būt Kerolaina Kenedija - vienīgā Kenediju ģimenes locekle, kuras dzīvē nav bijis skandālu? Viņa ir dāsns un labs cilvēks, turklāt arī māte.

Varbūt viena no meitenēm, kas dzied grupā Dixie Chicks? Neviens nav labējos nobaidījis tik ļoti kā Dixie Chicks. Viņas sāka runāt tad, kad tas nebija populāri. Meitenes ir drosmīgas, viņas dzied par to, kā atbrīvoties no nekam nederīga drauga vai vīra, kas sievietei liek sabrukt. Visas sievietes balsotu par šīm meitenēm. Lai Amerika atkal lepotos ar Teksasu. Viņas katra varētu būt prezidenta amatā vienu gadu, katra pēc kārtas, un tad ceturtajā gadā darbu varētu atdot viceprezidentei - Oprai!

Pieņemsim, ka neviena no šīm slavenībām nebūs gatava atdot visas ērtības un dzīvot tādā lapseņu pūznī, kāda ir Vašingtona. Viņām neko nevar pārmest, bet kur paliekam mēs?

īsi pirms iebrukuma Irākā es skatījos televīziju. Telekanālā CNN uzstājās ģenerālis. Man likās, ka tas bija vēl viens no tiem tukšu runājošajiem militāristiem, kuri pēdējā laikā televīzijā redzami ļoti bieži, un gribēju jau pārslēgt programmu. Taču tad ģenerālis pateica kaut ko tādu, kas man likās interesants, un es klausījos tālāk. Ģenerālis apšaubīja to, ka bijis gudri uzbrukt Irākai. Tajā laikā vēl neviens nezināja, ka Bušs tīšām bija melojis Amerikas tautai par "masu iznīcināšanas ieročiem", bet ģenerālis jau tad apšaubīja to, ka Irāka tiešām apdraud Amerikas Savienotās Valstis. Iedomājies! Kas tas bija par cilvēku?

Izrādījās - viņu sauc Veslijs Klārks. Ģenerālis Veslijs Klārks. Savulaik Vestpointā [161] viņš savā kursā bija vislabākais, bet Oksfordā studēja kā Rodsa stipendiāts. Veslijs Klārks ir bijis NATO Eiropas bruņoto spēku virspavēlnieks. Viņš dzimis Arkanzasas štatā un ir Demokrātu partijas biedrs. Es gribēju kaut ko vairāk noskaidrot par šo cilvēku. Lūk, ko uzzināju.

Viņš atbalsta izvēles iespējas aborta jautājumos, kā arī sieviešu tiesības. Televīzijā uz jautājumu, vai aborti būtu jāatļauj, viņš atbildēja vienkārši un konkrēti: "Atbalstu izvēli."

Viņš oponē Buša nodokļu samazināšanas plāniem: "Man vienmēr likās, ka šī valsts dibināta uz progresīvās nodokļu sistēmas pamata. Runa nav tikai par to, ka, vairāk pelnot, tu maksā lielāku summu. Būtībā tu proporcionāli maksā vairāk. Ja tavā rīcībā nav daudz naudas, tad vari nopirkt tikai pirmās nepieciešamības preces un pakalpojumus. Ja naudas ir vairāk, vari iegādāties luksusa priekšmetus. Ja runājam par luksusa lietām un privilēģijām, tad šajā valstī tas viss ir, tāpēc uzskatu, ka nodokļu samazināšana bija netaisnīga."

Viņš negribētu piedzīvot otra Patriot Act apstiprināšanu un pieprasa pirmā likuma varianta pārskatīšanu: "Šobrīd ir risks, ka valsts varētu atteikties no būtiskiem elementiem tajā jomā, kuru Amerikā ļaudis sauc par taisnību, brīvību un likuma spēku. Domāju - ja šīs tiesības tiek ierobežotas, lai varētu cīnīties pret teroristiem, tad tas jādara ļoti, ļoti piesardzīgi."

Viņš atbalsta šaujamieroču pieejamības ierobežošanu: "Man mājās ir kādas 20 šautenes, un es labprāt eju medībās. Man mājās visu mūžu bijušas šautenes. Bet, ja kāds vēlas triecienieročus, tad lai iestājas armijā - mūsu rīcībā tādu ir daudz."

Viņš atzinīgi novērtē atbalsta programmu cīņai pret diskrimināciju. [162] kad mičiganas Universitātē gribēja ieviest šo programmu, Klārks ASV Augstākajā tiesā iesniedza dokumentu, kurā norādīja tās nozīmi. Vēlāk viņš pateica: "Atbalstu šo programmu. Mēs nedrīkstam būt tāda sabiedrība, kurā cilvēki neatzīst, ka pastāv rasu diskriminācija. ASV bruņotajos spēkos jau esam redzējuši, kādas ir atbalsta programmas priekšrocības, - šis princips bijis būtisks, atjaunojot bruņoto spēku integritāti un efektivitāti."

Viņš nevēlas nosūtīt karaspēku uz Irānu, viņam apnikušas muļķības par "ļaunuma asi". Klārks saka: "Pirmkārt, mums jāizmanto tā dēvētā multilaterālā pieeja tur, kur tas ir iespējams; ja to izmantojam efektīvi, varam pret citām valstīm vērst ļoti lielu ekonomisku un diplomātisku spiedienu. Otrkārt, uzskatu, ka jāuzmanās no militārā spēka priekšlaicīgas izmantošanas, sevišķi tas sakāms par Irānu. Jā, iespējams, varam gāzt valdību, noteikti varam uzspridzināt kaut kādas iestādes. Taču tas nebūt nenozīmēs situācijas atrisinājumu."

Viņš atbalsta vides aizsardzību: "Cilvēki ietekmē vidi. Pietiek pārlidot pāri Andu kalniem un paskatīties, kā tur pazūd ledāji. Tad cilvēks tūlīt saprot, ka tomēr pastāv tāda lieta kā globālā sasilšana. Tā sākās tieši tajā brīdī, kad Ķīnā un Indijā sākās modernizācija."

Viņš vēlas ar sabiedrotajiem sadarboties, nevis tos nokaitināt: "Mūsu valdība īstenībā nav cienījusi mūsu sabiedrotos. Ja gribi, lai tev būtu sabiedrotie, tad ieklausies viņos, izturies pret viņiem nopietni, palīdzi risināt arī viņiem svarīgas problēmas."

Lūk, mans jautājums stulbajiem Demokrātu partijas aktīvistiem: velns parāvis, kāpēc šis cilvēks nav jūsu kandidāts? Varbūt tāpēc, ka viņš varētu UZVARĒT? Tad nu gan būtu traki - uzvarētājs! To jau demokrāti negrib, vai ne?

Ja es meklētu stratēģiju, kā uzvarēt dezertieri Bušu, tad mans kandidāts būtu armijas ģenerālis ar četrām zvaigznītēm! Bušam nebūtu nekādu izredžu. Iespējams, tas ir vienīgais veids, kā uzvarēt Bušu, - spēlēsim viņa paša spēli. Buša politiskais stratēģis Karls Rouvs centīsies amerikāņus pārliecināt, ka vēlēšanas notiek kara laikā un šādā periodā nedrīkst mainīt prezidentu. Buša ļaudis rēķinās ar to, ka viņi amerikāņus nobaidīs tik ļoti, ka tie Bušam piešķirs vēl četrus gadus Baltajā namā. Ja jau izdevās visus nobaidīt, ka pasaulē kaut kur pastāv ienaidnieki un draudi, tad varbūt mums, demokrātiem, vairs nebūs iespējams šo domu iznīcināt. Tā vietā spēlēsim to pašu spēli: pateiksim amerikāņiem, ka draudi pastāv, jā, bet kuram tad vajadzētu uzticēt šīs problēmas risināšanu - tam, kurš muka un paslēpās Omahā, vai arī vienam no Amerikas vadošajiem ģenerāļiem? Klārkam piešķirta Sudraba zvaigzne, Bronzas zvaigzne, Purpura sirds un Prezidenta brīvības medaļa. Pateicoties britiem un holandiešiem, viņš ir ari goda bruņinieks.

Zinu, maniem lasītājiem tas nāk kā šoks: Maikl, kā gan tu vari atbalstīt ģenerāli!?

Pirmkārt, es šobrīd neatbalstu nevienu, ja nu vienīgi Opru: kļūsti par kandidāti, Opra, kļūsti gan! Lūk, kas man patlaban ir prātā. Četru gadu laikā es varēju palīdzēt izveidot Zaļo partiju vai kādu citu neatkarīgu alternatīvu. Es to neizdarīju, neviens cits arī ne. Es ziedoju naudu, bet ar to nepietika. Pašlaik Zaļo partija daudzos štatos vēl joprojām nav ieguvusi tiesības parādīties uz vēlēšanu biļetena. Mūsu uzdevums ir milzīgs - nedrīkstam pieļaut to, ka Džordžs Bušs iznīcina mūsu konstitūciju un brīvību, kas mums pieder. Tā ir dilemma, izmisīgos brīžos reizēm vajadzīgi izmisīgi risinājumi.

Ģenerālis atbalsta aborta tiesības un vides aizsardzību, atzīst, ka visiem pienākas veselības aprūpe, neuzskata, ka pirmais konflikta risinājums ir karš, - ja mums ir vajadzīgs šāds ģenerālis, lai atbrīvotos no sūdabrāļiem, kas patlaban saimnieko Vašingtonā, un panāktu to, ko Demokrātu partijai vajadzēja panākt 2000. gadā, tad esmu gatavs rīkoties. Manā gadījumā tas ir milzīgs kompromiss. Vai tie muļķi, kas vada Demokrātu partiju, būs gatavi atzīt kļūdas un palīdzēt man un tiem daudzajiem miljoniem, kuri ir kopā ar mani? Vienalga, vai kandidāts būs Kučiničs, Dīns, Opra, Henkss vai labais ģenerālis, es vēlos uzvarēt.

Kas būs kopā ar mani ?

Neļausim Demokrātu partijai izjaukt vēl vienas vēlēšanas. Mums katram būs aktīvi jāpiedalās, mēs varam atgūt savu valsti. Es šos vārdus rakstu tik personiski, cik vien tas ir iespējams. Es uzrunāju tos vairāk nekā divus miljonus amerikāņu, kas izlasīja grāmatu "Stulbie baltie vīrieši", tos 30 miljonus amerikāņu, kuri noskatījās filmu "Boulings Kolumbainai", un to miljonu amerikāņu, kas katru gadu aplūko manu interneta lappusi. Būsim maza armija, atjaunosim Maikla Sardzi, sacelsimies un uzveiksim Bušu. Viņiem ir nauda un pieeja medijiem, bet mums ir kaut kas vēl labāks - mūsu pusē ir tauta. Bušs varētu ieviest komandanta stundu, viņš varētu atcelt vēlēšanas, Katerina Harisa varētu ķēpāties ar biļeteniem visos 50 štatos, tomēr nav neviena īsti laba iemesla, kāpēc mēs nevarētu viņiem sadot pa biksēm.

Esmu jūsu virspavēlnieks un pavēlu iesaistīties operācijā "Eļļas nomainīšana 10 minūtēs". Katru dienu pavadīsim 10 minūtes, darot to, ko varam, un mēs varēsim atbrīvoties no Buša un viņa drauģeļiem no naftas industrijas, kuri sēž Baltajā namā. No šī brīža līdz 2004. gada novembrim aicinu ikvienu no jums katru dienu rīkoties šādi (tas prasīs tikai 10 minūtes).

Runā ar visiem, kas gatavi klausīties, par to, cik kaitīgs bijis Bušs - cik kaitīgs valstij, cik kaitīgs tam cilvēkam, ar kuru runā. Šoreiz, tāpat kā katru reizi, kad viens no kandidātiem ir pats prezidents, vēlēšanas īstenībā ir referendums par šo prezidentu. Ja vēlētāji uzskata, ka prezidents ir kaitējis valstij un sitis pa vidējā pilsoņa kabatu, tad viņi visbiežāk balso par otru kandidātu. Vispirms jāpārliecina visi paziņas, ka pienācis laiks pārmaiņām.

Piedalies tā kandidāta kampaņā, kurš, tavuprāt, varētu uzvarēt Bušu. Izvēlies vairākus kandidātus, ja grūti izvēlēties tikai vienu.

Sava kandidāta interneta lapā atrodi plakātu, lejupielādē to, pielīmē pie loga vai izliec uz mauriņa. Uzlīmi ar sava kandidāta uzvārdu pielīmē pie mašīnas.

Ja vēl paspēj, kļūsti par delegātu 2004. gada priekšvēlēšanu kārtā. Ja nevari, tad centies apmeklēt sava apgabala sapulces. Atrodi veidu, kā līdzdarboties vēlēšanu procesā.

Kandidē pats, izvēlies kādu vietējo amatu un kļūsti par kandidātu. Kāpēc TU to nevarētu? Patlaban jau pilsētas padomē nedarbojas paši gudrākie un labākie cilvēki. Kļūsti par kandidātu!

Nopērc šādas grāmatas un izdali tās draugiem, ģimenes locekļiem un konservatīvajam svainim: The Best Democracy Money Can Buy; Perpetual War for Perpetual Peace; Bushvvhacked!; Thieves in High Places; The Great Unraveling un Lies and the Lying Liars Who Teli Them. [163] Šajās grāmatās ir vērtīga informācija. Jebkurš sakarīgs cilvēks, kas to izlasīs, kļūs par Maikla Sardzes biedru.

Aicinu katru cilvēku, kas izlasa šo grāmatu, 2004. gada oktobrī veltīt četras svētdienas, lai atbalstītu to kandidātu, kurš iznīcinās Buša režīmu Vašingtonā. Veltī pāris stundas svētdienas pēcpusdienā, lai palīdzētu savai valstij. Jā, tās nav 10 minūtes, par kurām runājām iepriekš, bet tu nedrīksti no šī darba atteikties. Vari klauvēt pie durvīm un atbalstīt kandidātu ievēlēšanai Kongresā, vari uz ielas izdalīt brošūras, zvanīt cilvēkiem un aicināt viņus vēlēšanu dienā ierasties iecirknī, vari gatavot plakātus, līmēt pastmarkas, sūtīt elektronisko pastu, zvanīt radioraidījumiem, tracināt pretiniekus, organizēt manifestācijas, rīkot mazākas demonstrācijas savā mikrorajonā. Šogad būtiskākais būs - panākt, lai vēlēšanās piedalās pēc iespējas lielāks skaits vēlētāju!

Tie, kuri tiešām vēlaties darīt kaut ko būtisku, dodieties uz tām vietām Amerikā, kur ir iespējams uzvarēt Republikāņu partijas kandidātu. Mēs pietiekami bieži esam gatavi kāpt autobusā un braukt tūkstošiem jūdžu, lai Vašingtonā piedalītos kādā manifestācijā. Kāpēc nebraukt, piemēram, uz Padukas pilsētu Kentuki štatā, jo tur ir kandidāts, kas, ļoti iespējams, varētu uzvarēt? Tava palīdzība varētu pat būt izšķiroša. Tas ir mazliet sarežģītāks darbs nekā nēsāt plakātus un izkliegt saukļus, taču rezultāti varētu būt tā vērti. Manā interneta lapā minētas tās vietas Amerikā, kur nepieciešama mūsu palīdzība.

Vēlēšanu dienā aizved kādu vēlētāju pusdienās un tad dodieties uz iecirkni! Katrs atradīsim cilvēku, kura plānos neietilpst vēlēšanas, - paķersim viņu līdzi. Ja kāds tomēr atsakās no balsošanas, tad necenties viņu pārliecināt par pretējo. Cilvēki visbiežāk neapprec personu, no kuras ir šķīrušies, un parasti vienu un to pašu filmu neskatās divreiz. Necenties moralizēt, stāstīt par to, kā rīkojas "labs pilsonis". Tavs draugs ir kreņķējies par Bušu un savu nākotni. Pasaki viņam šādus vārdus: "Klausies, es dodos balsot. Brauc līdzi." Kad nonāksiet pie iecirkņa, pasaki draugam, ka nobalsot - tas prasa tikai 10 minūtes. Tici man, draugs ies tev līdzi. Tāda pati situācija veidojas tad, kad kāds draugs tev piedāvā alu. Tu to negribi, bet arī nevēlies noraidīt draugu, turklāt - kāpēc neiedzert aliņu? Pirms vēlēšanu dienas katram manas grāmatas lasītājam jāatrod viens draugs, ģimenes loceklis, kolēģis vai klasesbiedrs ar viņam līdzīgiem uzskatiem. Šis cilvēks, visticamāk, nepiedalīsies vēlēšanās, ja vien tu nebūsi gatavs aiziet viņam līdzi un pārliecināties, ka viņš nobalso. Pietiekami bieži Kongresa vēlēšanās rezultātu izšķir tikai pāris tūkstoši balsu. Ja man laimējies, tad grāmatu patlaban lasa miljons amerikāņu. Ja 10 procenti šo lasītāju vēlēšanu dienā paķers līdzi vienu vai divus draugus, situācija mainīsies. Tas ir pavisam vienkārši.

Visbeidzot, ļaujiet piedāvāt ideju par to, kā panākt vēl plašāku piedalīšanos vēlēšanās. Mēs to kādreiz izmantojām Flintā. Cilvēkam, kas ir nobalsojis, visbiežāk tiek iedota kvīts, uz kuras ir cipars. Dažos štatos vēlētāji saņem uzlīmi "Es nobalsoju". Sarīko vēlēšanu naktī pilsētā lielu koncertu vai svinības, kurās par ieejas biļeti noder šī kvīts vai uzlīme. Jau iepriekš paziņo, ka notiks loterija. Vinnētājs saņems to, ko tu kopā ar draugiem būsi sarūpējis. Flintā mēs visbiežāk uzvarētājam piešķīrām tūkstoti dolāru, bet reiz mums bija uzdāvināts automobilis, un tas kļuva par loterijas balvu. Šādas svinības ir ārkārtīgi efektīvs veids, kā pārliecināt tieši jaunus cilvēkus, lai arī viņi piedalās vēlēšanās. Tumšādaino un spāniski runājošo mikrorajonos tas ir bijis ļoti efektīvs paņēmiens, jo ļaudis tur mēdz justies tik atstumti, ka nesaredz iemeslu, kādēļ viņiem būtu jāpiedalās vēlēšanās. Pirms organizē pasākumu, rūpīgi izlasi vietējos likumus par vēlēšanām un azartspēlēm. Tomēr domāju, ka būsi pārsteigts par to, cik labi tev veiksies. Jauki jau būtu, ja cilvēki balsotu tikai tāpēc, ka tās ir viņu svētās tiesības, bet nebūsim naivi - mēs dzīvojam 21. gadsimtā, un cilvēki lielākoties negrib nekur iesaistīties, ja nu vienīgi piezvanīt uz televīziju un lūgt parādīt iemīļoto videoklipu. Ja varam atjaunot tautas enerģiju, tad esmu gatavs darīt visu iespējamo, lai tā arī notiktu.

Nepievil mani, nepievil pats sevi! Tie taču ir stulbie baltie vīrieši, un viņi jau vienreiz mūs piemuļķoja. Neļausim tam notikt atkal. Mūsu skaits ir pārāk liels, lai mēs piedzīvotu zaudējumu. Mēs mīlam mūsu valsti un domājam par pasauli, kurā tā atrodas. Nav nekāda iemesla slīgt izmisumā vai cinismā, jo tādā gadījumā tu domāsi tikai par sevi pašu. Noliec grāmatu malā, piezvani kādam, ej ārā no mājas un rīkojies tā, lai kaut kas mainītos.

Vecīt, kas notiek ar tavu valsti? Tā atrodas tieši aiz tava loga un gaida, lai tu sāktu rīkoties.

PIEZĪMES UN ATSAUCES

2. Voperu mājvietā

Prezidenta Klintona niknais paziņojums, kurā viņš noliedz laulības pārkāpšanu, izskanēja 1998. gada 26. janvārī - īsi pēc tam, kad Baltajā namā viņš bija runājis par bērnu aprūpes politiku. Tajā brīdī viņam blakus stāvēja gan dzīvesbiedre, gan arī viceprezidents. Paziņojuma teksts saglabāts Valsts arhīvu un dokumentu pārvaldē, to var izlasīt internetā: http://clinton4 . nara.gov/WH/New/html/l 9980126-3087. html.

Šajā nodaļā citētie prezidenta Buša izteikumi lielākoties atrodami Baltā nama mājas lapā - www.whitehouse.gov . Ir ļoti grūti noliegt visus voperus - arī pavisam maziņos -, ja kaut kāds cilvēciņš pieraksta katru vārdu, ko tu pasaki, un tad ievieto internetā, kur ikviens tos var aplūkot.

Prezidenta bieži atkārtotie meli par to, ka Irākā ir masu iznīcināšanas ieroči, meklējami Baltā nama mājas lapā šādos materiālos: President Bush Meets with Leading Economists, ]anuary 21, 2003; President's remarks at the United Nations General assembly, September 12, 2001; President's Radio Address, February 8, 2003.

2002. gada 26. septembrī Bušs bija Hjūstonā, lai atbalstītu Senāta kandidātu Džonu Korninu. No Buša teiktā varēja saprast, ka viņam pret Sadāmu ir personiska rakstura naids: "Nav nekādu šaubu, ka viņa ienaids lielākoties vērsts mūsu virzienā. Nav nekādu šaubu - viņš mūs nevar paciest. Ziniet, tas ir džeks, kurš centās nogalināt manu tēti."

Bušs personiski stāstīja pasaciņas par to, ka Irāka esot meklējusi Āfrikā urānu, ka tā centusies dabūt alumīnija caurules, kas vajadzīgas kodolieroču programmas īstenošanai. Tas notika 2002. g. 7. oktobrī Sinsinati pilsētā. Toreiz Buša uzrunu rādīja televīzijā (President Outlines Iraqi Threat).

2002. gada oktobrī un novembrī prezidents viesojās daudzos štatos, lai meklētu atbalstu karam Irākā, un viņš ļoti centās uzsvērt saikni starp Sadāmu Huseinu un Al Qaeda. Sk.: Remarks by the President at New Mexico Welcome, October 28, 2002; Remarks by the President at Colorado Welcome, Oc- tober 28, 2002; Remarks by the President at South Dacota Welcome, October 31, 2002; Remarks by the President at New Hampshire Welcome, November 1, 2002; Remarks by the President in Florida Welcome, November 2, 2002; Remarks by the President in Minnesota Welcome, November 3, 2002; Remarks by the President at Missouri Welcome, November 4, 2002; Remarks by the President at Arkansas

Welcome, November 4, 2002; Remarks by the President in Texas Welcome, November 4, 2002.

Informāciju par kompānijām, kas parakstīja simtiem miljardu dolāru vērtos celtniecības kontraktus Irākā, kā arī par šo kompāniju ziedojumiem Džordža Buša un Republikāņu partijas kontā sk. Center for Responsive Poli- tics, it īpaši ziņojumā Rebuilding Iraq - The Contractors ( www.opensecrets . org/news/rebuilding-iraq).

Informācija par vēstnieku Džozefu Vilsonu nāk no Tuvo Austrumu institūta Vašingtonā. Trīs gadu desmitu laikā Vilsons strādāja Nacionālajā drošības padomē, ASV bruņotajos spēkos, diplomātiskajā dienestā un Valsts departamentā. Viņš bija pēdējais ASV pārstāvis, kas tikās ar Sadāmu Huseinu pirms "Tuksneša vētras" uzbrukuma. Vilsona stāstītais par to, ko viņš 2002. gadā atrada Nigērā, meklējams laikraksta The New York Times rakstā What I didn't find in Africa, 2003. g. 6. jūlijā.

Par Vilsona veikto izmeklēšanu un to, ka pretēji iegūtajai informācijai Buša komanda nepārtraukti turpināja apgalvot - Irāka gatavo kodolieročus, rakstīts: Nicholas D. Kristof. White House in Denial, The New York Times, June 13, 2003; Richard Leiby. Retired Envoy: Nuclear Report Ignored; Bush cited alleged Iraqi purehases, even though CIA raised doubts in 2002, The Washington Post, )uly 6, 2003; ABC World News Tonight. White House knew Iraq-Africa claim was false; Bush administration forced into contrition by discovery of paper trail, ]uly 22, 2003; Dana Priest, Karen De Young. CIA questioned documents linking Iraq, uranium ore, The Washington Post, March 22, 2003; Michael Isikoff et al. Follow the yellowcake road, Newsweek, )uly 28, 2003; Walter Pincus. Bush faced dwindling data on Iraq nuclear bid. The Washington Post, July 6, 2003; Evan Thomas et al. (Over)selling the World on War, Newsweek, June 9, 2003.

Buša galvenais mēģinājums pārliecināt sabiedrību par kara nepieciešamību notika tā saucamās runas "Stāvoklis valstī" laikā 2003. gadā. Runu televīzijā noskatījās 62 miljoni cilvēku. Laikrakstā The Washington Times 2003. g. 30. janvārī reportiere Dženifera Hārpere rakstīja: ".. aptaujas liecina, ka Buša runa sabiedrību neatstāja vienaldzīgu." Runas teksts meklējams Baltā nama mājas lapā - sk.: State of the Union Address, January 28, 2003.

CIP direktors Džordžs Tenets atzina, ka viņš esot "atbildīgs" par to, ka Bušs savā 2003. gada runā "Stāvoklis valstī" izmantojis nepierādītu informāciju, ka Irāka Āfrikā centusies nopirkt urānu. Sk.: www.cia.gov .

Paziņojums par to, ka oktobrī CIP brīdināja Balto namu, ka apgalvojums par Irāku, Nigēru un urānu bijis kļūdains: Dāvid E. Sanger, Judith Miller. After the War: Intelligence; National Security Aide Says He's to Blamē for Speech Error, The New York Times, July 23, 2003; Tom Raum. White House official apologizes for role in State of Union speech flap, Associated Press, ]uly 23, 2003; Walter Pincus. Bush team kept airing Iraq allegation; officials made uranium assertions before and after President's speech, The Washington Post, August 8, 2003.

Valsts sekretāra Pauela uzruna Apvienoto Nāciju Organizācijā notika 2003. g. 5. februārī. Oficiālā stenogramma atrodama ASV vēstniecības ANO mājas lapā: www.un.int./usa.

Par to, ka Irākas ziemeļos atrastā tehnika bija domāta balonu piepūšanai un vajadzīga ūdeņraža, nevis ķīmisko ieroču ražošanai, kā to bija apgalvojis prezidents, sk.: Peter Beaumont et al. Iraqi mobile labs nothing to do with germ warfare, report finds, The Observer, June 15, 2003. To pašu secināja ASV Aizsardzības departamenta Aizsardzības izlūkošanas aģentūra. Sk.: Doughlas ]ehl. Iraqi trailers said to make hydrogen, not biologicat arms, The New York Times, August 9, 2003.

Ģenerālleitnanta Džeimsa Konveja teiktais, ka ASV zaldāti Irākā nekādus ķīmiskos ieročus neatrada, tika publicēts: Robert Burns. Commander of U.S. marinēs in Iraq citēs surprise at not finding vveapons of mass destruction, Associated Press, May 30, 2003.

Informācija par to, kā Amerika un Irāka sadarbojās karā pret Irānu, kā arī par to, ka Irāka toreiz izmantoja gan ķīmiskos, gan bioloģiskos ieročus, sastopama daudzviet. Sk.: Patrick E. Tyler. Officers say U.S. aided Iraq in war despite use of gas, The New York Times, August 18, 2002; Chemical weapons in Iran: confirmation by speciālists, condemnation by Security Council, UN Chronicle, March, 1984; Henry Kamm. New GulfWar issue: Chemical Arms, The New York Times, March 5, 1984; Reginald Dale. U.S. and Iraq to resume diplomatic relations, The Financial Times, November 27, 1984.

Par to, kādas ķimikālijas ASV uzņēmumi pārdeva Sadāmam Huseinam laikā no 1985. gada līdz 1990. gadam, rakstīts attiecīgajā ASV Senāta ziņojumā: U.S. Chemical and Biological VVarfare-Related Dual Use Exports to Iraq and their possible impact on health consequences of the Gulf War, United States Senate, 103 d Congress, 2 d session, May 25, 1994. Šo ziņojumu sagatavoja ASV Senāta Banku, mājokļu un pilsētas lietu komitejas priekšsēdētājs Donalds Rīgls un Republikāņu partijas vecākais pārstāvis minētajā komitejā Alfonss D'Amato.

Ja lasītājs grib uzzināt vairāk par to, kā amerikāņu kompānijas Irākai sūtīja ķimikālijas un bioloģiskos līdzekļus, un aplūkot attiecīgo kompāniju sarakstu, sk.: William Blum. Anthrax for Export, The Progressive, April 1998; Jim Grogan. Made in the USA, Part III: The Dishonor Roll, LA Weekly, April 25-May l, 2003.

Informācija par divējādi izmantojamo tehnoloģiju eksportēšanu no ASV uz Irāku meklējama valdības "sargsuņa" ziņojumā: lraq: U.S. military items exported or transferred to Iraq in the 1980s, United States General Accounting Office (izplatīts 1994. g. 7. februārī, lai gan publicēts 1992. gadā).

Reigana valdības uzstājīgie centieni nodrošināt Irākas uzvaru karā pret Irānu precīzi dokumentēti šādos informācijas avotos: Seymour M. Hersh. U.S. secretly gave aid to lraq early in its vvar against Iran, The New York Times, )anuary 26, 1992. Kādreizējais Nacionālās drošības padomes pārstāvis Hauards Teičers to pašu pateica, devis zvērestu tiesā 1995. g. 31. janvārī. Sk. arī: Michael Dobbs. U.S. had key role in Iraq buildup; trade in chemical arms allowed despite their use on Iranians and Kurds, The Washington Post, December 30, 2002.

Informācija par ieročiem, kurus Saūda Arābija nosūtīja Irākai astoņdesmitajos gados, sniegta iepriekš citētajā United States General Accounting Office ziņojumā.

Lielisks resurss tiem, kas vēlas uzzināt par ASV slepeno politiku Irākā, ir Valsts drošības arhīvs. Tas ir bezpeļņas pētniecības institūts, kas atbilstoši ASV Informācijas brīvas izmantošanas likumam ieguvis atslepenotus ASV valsts dokumentus. Tajos redzams, ka Baltais nams bija protestējis tad, kad Kongresā deputāti vēlējās sodīt Irāku par ķīmisko ieroču izmantošanu. Valdība tā mēģināja saglabāt iespēju amerikāņu firmām pēc kara piedalīties Irākas atjaunošanā. Sk.: Iraqgate: Saddam Huseein, U.S. policy and theprelude to the Persian GulfWar, 1980-1994, The National Security Archive, 2003. Arhīva dokumentus var aplūkot internetā: www.gwu.edy/~nsarchiv .

Par to, kā Ramsfelds centās sasaistīt 11. septembra uzbrukumus un Sadāmu Huseinu, ziņots 2002. gada 4. septembrī televīzijas raidījumā CBS News: Plans for lraq attack began on 9/11. Ģenerālis Veslijs Klārks runāja par to, kā viņu spieda sasaistīt 11. septembri un Sadāmu, kad viņš piedalījās raidījumā Meet the Press 2003. g. 15. jūnijā.

2003. gada 5. februārī telekompānija BBC pirmā ziņoja par to, ka Lielbritānijas izlūkdienests nav atklājis nekādas attiecības starp Sadāmu Huseinu un Al Qaeda.

Par apgalvojumiem, ka Al Qaeda izveidoja nometni Irākas ziemeļos, sk.: )effrey Fleishman. lraqi terror camp cracks its doors, The Los Angeles Times, February 9, 2003; Jonathan S. Landay. Alleged weapons site found deserted, The Philadelphia Inquirer, February 9, 2003.

Amerikāņi daudzās aptaujās pateica, ka Sadāms Huseins, viņuprāt, bijis iesaistīts 11. septembra uzbrukumos. Žurnālā Newsweek šāda aptauja publicēta 2003. g. 24. un 25. jūnijā; organizācijas Programm on International Policy Attitudes/Knovvledge Networks aptauja publicēta 2003. g. jūlijā; Harris Interactive aptauja - 2003. g. 18. jūnijā; CNN/USA Today/Gallup aptauja - 2003. g. 9. jūnijā un 2003. g. 9. februārī; The Christian Science Monitor aptauja - 2003. g. 9. aprīlī, CBS News/New York Times aptauja - 2003. g. 10. februārī, Knight-Ridder aptauja - 2003. g. 12. janvāri.

Par to, kā Sadāms Huseins nokaitināja fundamentālistus (to skaitā Osamu bin Ladenu), kad savā valstī ieviesa sekulāru, nevis reliģisku sistēmu, ziņots daudz un plaši. Sk.: John J. Mearsheimer, Stephen M. Walt. An unnecessary war; U.S.-Iraq conflict, Foreign Policy, January I, 2003; Warren P. Stroble. Analysts: No evidence of Iraq, al-Qaida cooperadon, Knight Ridder Washington Bureau, January 29, 2003; Paul Haven. Saddam, al-Qaida would be unusual allies, Associated Press, January 29, 2003; Patrick Comerford. Will Christians in Iraq be denied the promise of peace?, Irish Times, )anuary 6, 2003; Daniel Trotta. Safe under Saddam, lraqi Jews fear for their future, The Forth Lauderdale Sun-Sentinel, July 4, 2003; Matthew McAllester. New fear for lraq Jews, Newsday, May 9, 2003.

Par to, kā ASV sadarbojās ar Polu Potu un Khmer Rouge organizāciju Kambodžā, rakstīts: John Pilger. The Friends of Pol Pot, The Nation, May 11, 1998; Philip Bowring. Today's friends, tomorrow's mess, Time International, October 8, 2001; Andrew Wells-Dang. Problems with Current U.S. Policy, Foreign Policy in Focus, ]uly 30, 2001.

ASV loma apvērsumā, kura rezultātā gāja bojā Patriss Lumumba un Kongo/Zairā varu pārņēma Mobutu, aprakstīta: Hovvard W. French. An ana- tomy of autocracy: Mobuto's Era, The New York Times, May 17, 1997; Peter Ford. Regime Change, Christian Science Monitor, )anuary 27, 2003; lan Stewart. Colonial and Cold War past fuels anti-West anger in Congo, The Associated Press, August 24, 1998; Stephen R. Weissman. Addicted to Mobutu: Why America can't learn from its foreign policy mistakes, Washington Monthly, September 1997.

Informācija par Žuana Golarta gāšanu Brazīlijā meklējama National Cat- holic Reporter 2001. g. 15. jūnijā publicētajā ziņojumā: It's time for agood na- tional confession; Truth commissions to heal war atrocities, A.). Langguth. U.S. Po- licies in hemisphere precede Kissinger and Pinochet, The Los Angeles Times, )uly 15, 2001.

Amerikas iesaistīšanās politiskajos procesos Indonēzijā, vispirms gāžot ievēlētu prezidentu, un ari saistība ar iebrukumu Austrumtimorā dokumentēta: )ane Perlez. Indonesians say they suspect CIA in Bali Blast, The New York Times, July 28, 2001; East Timor Revisited, National Security Archive, December 6, 2001; CIA Stalling State Department Histories, National Security Archive, ]uly 27, 2001; Seth Mydans. Indonesia lnquiry: Digging up agonies of the past, The New York Times, May 31, 2000.

Pārskatu jautājumā par cilvēktiesībām Ķīnā var gūt no organizācijas lluman Rights Watch ziņojuma World Report 2003: China and Tibet, kā arī no Amnesty International ziņojuma Report 2003: China. Par to, cik daudz ātrās ēdināšanas retorānu darbojas Ķīnā, ziņots: Richard McGregor. KFC adds fast food to fast life in China, The Financial Times, ]anuary 20, 2003. Informācija par Kodak un tirgus attīstību Ķīnā: Joseph Kahn. Made in China, Bought in China, The New York Times, ]anuary 5, 2003. Firmas Wal-Mart darbība Ķīnā dokumentēta: Michael Forsythe. Wal-Mart fuels U.S.-China trade gap, Bloomberg News, ]uly 8, 2003.

Par to, kā Ķīnā tiek izmantoti mobili nogalināšanas rīki, rakstīts Amnesty International ziņojumā Chinese use mobile death van to execute prisoners; Ha- mish McDonald. Chinese try mobile death vans, The Age (Melbourne), March 13, 2003.

Ja vēlies uzzināt par visām valstīm, kurās tauta cieš no diktatora vai autoritāras valdības, ja vēlies uzzināt, kā katrā valstī veidojas cilvēktiesības, apmeklē grupas International Centre for Human Rights and Democracy (www. ichrdd.ca), Human Rights Watch ( www.hrw.org ) un Amnesty International ( www.amnesty.org ) mājas lapas internetā.

Paulu Volfovicu žurnāla Vanity Fair 2003. g. maija numurā intervēja žurnālists Sems Tannenhauss. Aizsardzības departaments iebilda pret žurnālista sagatavoto intervijas versiju un ievietoja internetā savu intervijas stenogrammu. Departamenta versijā Volfovica imidžs nebūt nav labāks kā Vanity Fair versijā, tāpēc nolēmu izmantot departamenta versiju.

Profesore Fatina Al-Rifaī 2003. g. 14. jūlijā piedalījās telekompānijas ABC raidījumā Nightline, kur viņa teica, ka nav pārliecināta par Amerikas rīcību. Ziņojumi par to, kā mācītāji iegūst cieņu politikas jomā: Dāvid Rohde. Gl and Cleric viefor hearts and minds, The New York Times, june 8, 2003; Anthony Brovvne. Radical Islam starts to fill lraq's power vacuum, The London Times, July 4, 2003; Nicholas D. Kristof. Cover your hair, The New York Times, June 24, 2003; Tina Susman. In Baghdad, a flood of fear, Newsday, June 9, 2003. Šajos materiālos un citur varam lasīt par to, kā ļaudis arvien vairāk iebilst pret Irākas "rietumizāciju".

Dominiks de Vilipēns Apvienoto Nāciju Organizācijā uzstājās 2003. g. 19. martā. Runas teksts: www.un.int/france/documents_anglais/030319_ cs_villepin_irak.htm.

Rīcībai gatavo valstu koalīcijas dalībvalstis 2003. g. 3. aprīlī minētas Baltā nama interneta lappusē www.whitehouse.gov .

Par to, kā Buša valdība kritizēja frančus, sk.: William Douglas. Paris will face consequences, Newsday, April 24, 2003; Rumsfeld dismisses 'old Europe' de- jiance on Iraq, CBC News, January 23, 2003; Commander-in-Chief Dateline NBC, April 25, 2003.

Informācija par muļķīgajiem uzbrukumiem frančiem meklējama daudzās vietās, varu minēt dažus piemērus. Par to, ka Džons Kerijs līdzinās "francūzim", sk.: Adam Nagourney, Richard VV. Stevenson. Bush's aides plan late sprint in '04, The New York Times, April 22, 2003. Par Džima Sakstona likumprojektu Francijas sodīšanai ekonomiskā nozīmē sk.: Congress slow to act on anti-France bill, Associated Press, March 10, 2003. Džinija Brauna-Vaita un viņas absurdā doma par to, ka Francijā apbedīto zaldātu mirstīgās atliekas būtu izrokamas no zemes un pārvedamas atpakaļ uz Ameriku, vislabāk aprakstīta materiālā: Malcolm Balfour. Dig up our D-Day Dead, The New York Post, March 14, 2003; Richard Ruelas. McCain isn't sayint 'oui' to Bush's tax cut plan, The Arizona Republic, April 25, 2003. Autors raksta par reklāmām, kurās tika kritizēti tie divi viltīgie republikāņi, kuri vienmēr apšaubīja traģisko, Buša ieteikto nodokļu samazinājumu. Allaž sakarīgais Šons Hanitijs ļāva emocijām gūt virsroku tad, kad runāja par Žaka Širaka nodevību vienpusīgajā debašu raidījumā Ilannity & Holmes, 2003. g. 11. jūnijā.

Ja vēlies lasīt par to, kā franču vīns tika izliets tualetes podā, kā tika izstrādāti "brīvības frī", ar kādu prieku tika izmantota bruņumašīna, lai brauktu pāri Francijas karoga fotogrāfijām, tad sk.: Deborah Orin, Brian Blomquist. White House just says Non, The New York Post, March 14, 2003; John Lichfield. French tourism counts cost as Americans stay away, The Independent, July 29, 2003; Sheryl Gay Stolberg. An Order of Fries, Please, But Do Hold the French, The New York Times, March 12, 2003; Fuddruckers jumps on "Freedom fry" bandwagon, PR Newswire, March 14, 2003; Brian Skoloff. Central Valley dry cleaners called French Cleaners vandalized, Associated Press, March 20, 2003; Rob Kaiser. Sofitel surrenders, lowers French flag, The Chicago Tribune, March 1, 2003; Merchant stands his ground as Americans boycott fromage.com, The Toronto Star, February 16, 2003;/. M. Kahl. Everything French Fried, Las Vegas Review-Journal,

February 19, 2003; Floyd Norris. French's has an unmentioned British flavor, The New York Times, March 28, 2003; Alison Leigh Cowan. French exchange students get the cold shoulder, The New York Times, July 4, 2003. Par franču pavāru, kas tomēr strādāja Baltajā namā: Elisabeth Bumiller. From the President's patisserie, building a coalition of the filling, The New York Times, May 5, 2003.

Par Pola Revīra ģenealoģiju sk.: www.paulreverehouse.org/father.html .

Par to, ka kolonistiem ASV revolūcijas laikā daudz palīdzēja franči: Stach Schiff Making France our best friend, Time, ]uly 7, 2003.

Datus par Irākas naftas eksportu satur Enerģētikas informācijas pārvaldes izdevums International Petrolium Monthly 2003. g. jūlijā. Informācija par ASV tirdzniecību ar Irāku 2001. gadā meklējama Tautas skaitīšanas biroja Ārvalstu tirdzniecības nodaļā.

Par to, kā Sadāms saņēma Detroitas pilsētas atslēgu, laikrakstā Detroit News rakstījusi Dženifera Brūka 2003. g. 26. martā. Par Ramsfelda vizīti Irākā rakstīts ļoti daudz, un Valsts drošības arhīvā (sk. iepriekš) atrodama interesanta fotogrāfija, kurā Ramsfelds un Sadāms redzami sarokojamies. Sk.: Micahel Dobbs. U.S. had key role in Iraq buildup, The VVashington Post, De- cember 30, 2002.

Dati par to, cik daudz telefonu ir Albānijā, meklējami Centrālās izlūkošanas pārvaldes izdotajā World Fact Book 2003 (internetā - www.cia . gov). Tur var meklēt daudzus dažādus datus, arī pamatinformāciju par katru pasaules valsti.

Par sabiedriskajām aptaujām, kurās konstatēti starptautiski iebildumi pret karu Irākā: Peter Morton. U.S. citizens at odds with world on war, National Post, March 12, 2003; Derrick Z. Jacksons. World is saying 'no' to war, The Chicago Tribune, March 17, 2003; People power on vvorld stage, Reuters, March 6, 2003; Japanese premier says not always right tofollow public opinion, BBC World- wide Monitoring, March 5, 2003; Susan Taylor Martin. Business of war rolls on in Turkey, opposition or no, St. Petersburg Times, March 2, 2003; George Jones. Poli shows most Britons stili against the war, Daily Telegraph, February 13, 2003. Britu uzskati par to, kas visvairāk apdraud pasaules drošību, publicēti laikrakstā The Times - Bush 'as big a threat as Saddam', February 23, 2003.

Par to, kāda loma tirdzniecības jomā bija Rīcībai gatavo valstu koalīcijai, sk.: Tom Skotnicki. Coalition of the Winning, Business Revievv Weekly, June 26, 2003; NZ leader seeks peace in her time, The Weekend Australian, April 26, 2003; Linda McĢuaig. Rebuffed president recklessly saddles up for war, Toronto Star, March 9, 2003; Dāvid Armonstrong. U.S. pays back nations that supported war, The San Francisco Chronicle, May 11, 2003.

Par koalīcijas dalībniekiem vairāk var uzzināt no šādiem avotiem: Dana Milbank. Many willing, but only afew are able, The Washington Post, March 25, 2003. Autore ziņo par to, ka Maroka piedāvājusi 2000 mērkaķu uzbrukuma atbalstīšanai. Interesanti: mērkaķi, šķiet, karā tomēr nepiedalījās, taču dažādi citi dzīvnieki gan tika iesaistīti. Ziņu aģentūra Associated Press 2003. g. 2. aprīlī ziņoja (Siobhan McDonough) par vistu, baložu, suņu un delfīnu līdzdalību. Polija mājlopus uz Irāku nesūtīja, taču vairāki poļi piekrita doties turp. Sk.: Poland to commit up to 200 troops in war vvith Iraq, Associated Press, March 17, 2003.

Rīcībai gatavo valstu koalīcijas pārstāvētā pasaules iedzīvotāju daļa aprēķināta: Ivo Daalder. Bush's coalition doesn't add up where it counts, Newsday, March 24, 2003. Sk. arī ASV Tautas skaitīšanas biroja Apdzīvotības aprēķinu (Population Clock), kurā noteikts iedzīvotāju skaits visā pasaulē.

Informācija par Lockheed Martin kara mašinēriju: Liquidmetal Technologies and Lockheed Martin establish product development partnership, Business Wire, anuary 27, 2003; Barbara Correa. War machine grows quickly, Daily News (Los Angeles), March 23, 2003; USAF Fact Sheet: Milstar satellite Communications System, March 2003; Craig Covault. Milstar pivotal to war, Aviation Week, April 28, 2003; Air Force launches a military communications satellite, Associated Press, April 8, 2003; Tom McGhee. Bibles to bomb fins, Denver Post, April 6, 2003; Heather Draper. Lockheed Martin set to launch 6th Milstar, Rocky Mountain News, January 22, 2003; Dick Foster. Springs base controls 'eyes and ears' of war, Rocky Mountain News, March 22, 2003; Robert S. Dudney. U.S. dominance in space helped win operation Iraqi Freedom, Chattanooga Times Free Press, May 25, 2003; Richard Williamson. Wired for War, Rocky Mountain News, )anuary 3, 2000; Tim Friend. Search for bin Laden extends to Earth orbit, USA Today, October 5, 2001; Heather Draper. Liftoff: Defense stocks soar, Rocky Mountain News, October 9, 2001.

Aprēķini par bojāgājušo skaitu Irākā un Afganistānā izstrādāti divos savstarpēji saistītos projektos. Afganistānas gadījumā sk.: Marc Herold. Daily Casualty Count of Afghan Civilians Killed by U.S. Bombing. Autors ir Ņūhempšīras Universitātes profesors. Viņš analizējis mediju ziņojumus par bojā gājušajiem civiliedzīvotājiem no Afganistānas kara sākuma līdz pat šim laikam. Sk.: http://pubpages.unh.edu/~mwherold . Identisku sistēmu Irākas kara gadījumā izveidoja organizācija Iraq Body Count. Sk.: www.iraq- bodycount.net.

Ziņojumi par to, kā karš ietekmē Irākas civiliedzīvotājus: Paul Reynolds. Analysis: Risk to civilians mounts, BBC News, April 2, 2003; Lara Marlovve. 33 civilians die in Babylon bombing, Irish Times, April 2, 2003; Zeina Karam, ln- jured lraqi boy making progress: 7 feel good', Toronto Star, June 10, 2003; Corky Siemaszko. Is he under the rubble?, New York Daily News, April 9, 2003; William Branigin. A gruesome scene on Ilighway 9, The Washington Post, April 1, 2003; Christopher Marquis. U.S. military chiefs express regret over civilian deaths, The New York Times, April 2, 2003.

Par kasešu bumbām: Jack Epstein. U.S. under fire for use of cluster bombs in Iraq, The San Francisco Chronicle, May 15, 2003. Sk. arī organizācijas Human Rights Watch ziņojumus, it īpaši U.S. use of clusters in Baghdad condemned, April 16, 2003; Cluster bomblets litter Afghanistan, November 16, 2001.

Par žurnālistiem karadarbības vietās sk.: Steve Johnson. Media: vvith embed- ded reporters, 24-hour access and live satellite feeds, The Chicago Tribune, April 20, 2003; Jim Rutenberg. Cable's war coverage suggests a new 'Fox Effect' on television journalism, The New York Times, April 16, 2003. Organizācija Fairness and Accuracy in Reporting ziņoja, ka vakara ziņu raidījumos uzsvērts pozitīvs viedoklis par karu. Sk.: www.fair.org . Pārskats par vakara ziņu saturu publicēts 2003. g. jūnijā. Nīla Kavuto teikto par to, kāpēc viņš nevēlējās ievērot žurnālista objektivitāti, var atrast internetā - www.foxnews.com . Tur izlasāms Kavuto rakstīts materiāls American first, journalist second (2003. g. 28. martā). Braians Viljamss, kas bija pārdzīvojis šoku, raidījumā NBC Nightly News 2003. g. 2. aprīlī komentēja, cik tālu esam nonākuši kopš Drēz- denes bombardēšanas. Par armijas 470 miljonu dolāru vērto darījumu ar firmu Microsoft ziņots laikrakstā Seattle Post-lntelligencer 2003. g. 25. jūnijā. Telekompānijas ABC raidījumā World News Tonight nepatiesā informācija par ieroču glabātavu pārraidīta 2003. g. 26. aprīlī. Par drudžaino propagandu no Baltā nama: Michael Gordon, Judith Miller. U.S. says Hussein intensifies quest for A-bomb parts, The New York Times, September 8, 2002.

Par Džesikas Linčas piedzīvojumiem: Susan Schmidt & Vernon Loeb. She was fighting to the death, The Washington Post, April 3, 2003; Thom Shanker. The Rescue of Private Lynch, The New York Times, April 3, 2003; Mark Bow- den. Sometimes heroism is a moving target, The New York Times, June 8, 2003; Mitch Potter. The Real 'Saving of Private Lynch', Toronto Star, May 4, 2003; John Kampfner. Saving Private Lynch story 'flawed\ BBC News Correspondent, May 15, 2003; Lisa de Moraes. CBS News chief defends approach to Lynch, The VVashington Post, July 22, 2003.

Par to, kā Pauelam apriebās apšaubāmā informācija, uz kuras pamata viņam bija jāiesniedz ziņojums Apvienoto Nāciju Organizācijā: Brūce B. Auster et ai Truth & Consequences, U.S. News &> World Report, june 9, 2003. Plaši ziņots par "informācijas" plaģiātu Lielbritānijā, īpaši: Sarah Lyali Bri- tain admits that much of its report on lraq cames from magazines, The New York Times, February 8, 2003.

Muļķības, ko par "dzeltenās kūkas" lietu stāstīja Ari Fleišers un Džordžs Bušs, atrodamas Baltā nama internetā lapā www.whitehouse.gov . Pirmais par to atbildību uzņēmās Džordžs Tenets, sk.: Barry Schweid. After discredited report, finger-pointing abounds inside Bush administration, Associated Press, July 11, 2003. Par CIP paziņojumiem oktobra mēnesī: Dana Milbank <S> Walter Pincus. Bush aides disclose warnings from CIA, The Washinghton Post, ]uly 23, 2003.

Ramsfelda "šarmantā" vervelēšana bija skaidri redzama telekompānijas raidījumā Meet the Press 2003. g. 13. jūlijā. Tajā pašā dienā Kondolīza Raisa piedalījās CNN raidījumā Late Edition with Wolf Blitzer. Šajā ļoti aizņemtajā svētdienā viņa arī atrada laiku piedalīties telekompānijas CBS raidījumā Face the Nation.

Bijušais Niksona palīgs Džons Dīns par Buša un viņa drauģeļu paustajiem voperiem rakstījis internetā - www.findlaw.com . Dīna raksts: Missing vveapons of mass destruction: Is lying about the reason for war an impeachable offense?, June 6, 2003.

3. nodaļa. Nafta: viss ir labs, kas labi beidzas

Naftas industrijā kompānijas labprāt stāsta par produktiem, ko ražo no naftas. Amerikas Naftas ķīmijas institūts ( www.api.org ) ir industrijas lielākais tirdzniecības pārstāvis un lobists. Grupa Aretie Power ( www.anwr . com), spriežot pēc nosaukuma, varētu likties "zaļa" organizācija, bet tā veicina naftas urbumu veidošanu Arktiskajā valsts dabas parkā. Norādītajās mājas lapās var iegūt attiecīgo informāciju. Taču centies arī uzzināt, kā tu vari veicināt enerģētikas resursu ietaupīšanu un kur meklēt alternatīvas naftai. To var izdarīt, apmeklējot grupu Greenpeace ( www.greenpeaceusa . org) un Sierra Club ( www.sierraclub.org ) mājas lapas.

Tehnisku ziņojumu How Fuel Celis Work, ko sagatavojis autors Karim Nice, var meklēt internetā - www.howstuffworks.com . Par ūdeņraža šūnām informāciju sk.: Philip Bail. Hydrogen fuel could widen ozone hole, Nature, June 13, 2003; Dāvid Adam. Hydrogen: Fire and Ice, Nature, March 24, 2000. Par to, kā neatjaunojamos resursus lieto, lai ražotu ūdeņraža enerģiju, sk.: These Fuelish Things, The Economist, August 16, 2003.

Ziņojumā Oil as a finite resource: When is global produetion likely to peak? autors Džeims Makenzijs (James McKenzie) paredzēja, ka naftas ieguve sāks samazināties ne ātrāk kā 2007., bet ne vēlāk kā 2019. gadā. Ziņojums sagatavots organizācijai World Resources Institute 2000. gadā. Līdzīgi secinājumi atrodami arī citos ekspertu ziņojumos: Dāvid Robinson. A new era for oil, Buffalo News, October 8, 2002; Jim Motavilli. Running on EMPTY, E, July 1, 2000.

Par Buša valdības plāniem kodolenerģijas ražošanas paplašināšanā sk.: Dan Roberts. Hydrogen: clean, safer than in the past and popular with politi- cians, Financial Times, May 13, 2003; Energy Policy, NPR: Talk of the Nation, June 13, 2003. Viceprezidents Diks Čeinijs šo tēmu iztirzājis, uzrunājot Kodolenerģijas institūtu 2001. g. 22. maijā: www.whitehouse.gov/vice- president/news-speeches.

Aplūko šādas mājas lapas internetā un RĪKOJIES NEKAVĒJOTIES, lai veicinātu energoresursu saglabāšanu!

Climate Action Network: www.climatenetwork.org

Friends of the Earth: www.foe.org/act/takeaction/index.html

Greenpeace: www.greenpeaceusa.org/takeaction

National Resources Defense Council: www.nrdc.org/action/default . asp

Physicians for Social Responsibility: www.gapwiz.com/physicians/home

Project Underground: www.moles.org

Sierra Club: www.sierraclub.org/energie

Sustainable Energy and Economy Network: www.seen.org

Union of Concerned Scientists: www.ucsaction.org

U.S. Public Interest Research Group: www.newenergyfuture.com

World Wildlife Fund: www.takeaction.worldwildlife.org

4. nodaļa. Fui Savienotajam Valstīm

Džordžs Bušs bez mazākām ironijas pazīmēm paskaidroja, ka teroristi ienīst mūsu demokrātiski ievēlētos vadoņus. Tas notika 2001. g. 20. septembrī. Šajā runā Bušs oficiāli paziņoja, ka jēdzieni "brīvība" un "bailes" karo viens ar otru. Sk.: www.whitehouse.org .

Plaši aprakstīti Čeinija uzskati par "jauno normālo situāciju" - to pašu, kas "Amerikā kļūs pastāvīga", - bet papildu informāciju par šo normālo situāciju var meklēt: Renee Tawa. Barricades cover their muscle with warmth, The Los Angeles Times, November 8, 2001. Autore ziņo par to, kā amerikāņu bruņotie spēki dzelzsbetona barikādes cenšas padarīt "elegantākas".

Statistiku par to, cik ticama ir amerikāņa bojāeja teroristiska incidenta laikā, satur Tautas skaitīšanas biroja ziņojums Annual projections of the Total Resident Population as of ]uly 1. Middle, Lowest, Highest, and Zero International Migration Series, 1999-2100, sk.: www.census.gov . Statistika par iespēju iet bojā gripas, pneimonijas, pašnāvības, slepkavības vai autokatastrofas rezultātā iegūta no Slimību apkarošanas centra ziņojuma Deaths: Preliminary Data for 2001, March 14, 2003.

Par F1B terorisma paziņojumiem, kurpju bumbām un transporta drošību sk.: www.fbi.gov . Vēl par kurpju bumbām: jack Hagel. FBI identifies explosive used for shoe bomb, The Philadelphia Inquirer, December 29, 2001.

Par terorismu un viltotām precēm sk.: Dāvid Johnston. Terrorist groups sell Sham Consumer Goods to Raise Money, Interpol Head Says, The International Herald Tribune, )uly 18, 2003. Tas pats apgalvots ASV Kongresā, kur Senāta Valdības lietu komiteja 2003. g. 31. jūlijā noklausījās liecības. Sk. arī: Hearing of the House International Relations Committee, Federal News Service, ]uly 16, 2003; Judd Slivka. Terrorists planned to set wildfires, FBI memo warned, Arizona Republic, July 13, 2003; Amber Mobley. U.S. citizen admits plannig Al Qaeda attack, Boston Globe, June 20, 2003; Randy Kennedy. A conspicuous ter- ror target is called hard to topple, The New York Times, June 20, 2003; Rhonda Bell. Suspicious package on porch a false alarm, Times-Picayune (New Orleans), October 13, 2001.

Par Projektu jaunam Amerikas gadsimtam: www.newamericancentury . org. Buša doktrīna par pastāvīgu karu un 11. septembra notikumu izmantošana tā, lai uzbruktu vēl lielākam skaitam valstu: John Diamond. Bush puts focus on protracted war with global goals, The Chicago Tribune, September 14, 2001; Deputy Defense Secretary Paul Wolfowitz discusses the course of action the U.S. may take after Tuesday's attacks, NPR All Things Considered, September 14, 2001; Christopher Dickey et al. Next up: Saddam, Newsweek, December 31, 2001; Votes in Congress, The New York Times, May 25, 2003; Maureen Dowd. Neocon coup at the Department d'Etat, The New York Times, August 6, 2003.

Ramsfelds pastāvīgu karu solīja 2001. g. 4. oktobrī ( www.defenselink . mii).

Par senatoru Rasu Feingoldu, kas vienīgais balsoja pret likumu Patriot Act, sk.: Nick Anderson. His 'No' vote on the Terror Bili earns respect, The Los

Angeles Times, October 31, 2001; Emily Pierce. Feingold defiant over vote against anti-terrorism bil, Congressional Quarterly, November 2, 2001; )udy Mann. Speeches and symbolism do little to solve our problems, The Washington Post, October 31, 2001; Matthew Rothschild. Russ Feingold, The Progressive, May, 2002.

Rasa Feingolda teikto par to, kāpēc viņš nevar pieņemt likumu Patriot Act, var atrast senatora mājas lapā www.russfeingold.org . Par pašu likumu sk.: www.epic.org/privacy/terrorism/uspatriot . Aplūko ACLU mājas lapu www.aclu.org , kā ari Amerikas Bibliotēku asociācijas mājas lapu www.ala . org. Par to, kā Baltais nams Kongresā nodrošināja pozitīvu balsojumu par likumu Patriot Act, un par to, kā Kongresā neviens likumu neizlasīja pirms balsošanas, sk.: Steven Brill. After: Rebuilding and Defending America in the September 12 Era, Simon & Schuster, 2003; Surveillance under the 'USA/Patriot Acf, ACLU, 2002.

Konkrēta informācija par likumu iegūstama, izlasot Senāta Tieslietu komitejas stenogrammu 2002. g. 9. oktobri: How the anti-terrorism bill puts financial privacy at risk, ACLU, October 23, 2001; Imbalance of Power, Lawyers Committee for Human Rights, September 2002-March 2003; Nat Hentoff. No 'sneak and peak', The Washington Times, August 4, 2003.

Par to, kā Aškrofts iegūst tiesas atļauju "steidzamos" un mazāk "steidzamos" gadījumos, sk.: Dan Eggen, Robert 0'Harrow, Jr. U.S. steps up secret surveillance, The Washington Post, March 24, 2003; Anne Gearan. Supreme Court rejects attempt to appeal cases testing scope of secret spy court, Associated Press, March 24, 2003; Curt Anderson. Ashcroft accelerates use of emergency spy war- rants in anti-terror fight, Associated Press, March 24, 2003; Evelyn Nieves. Local officials rise up to defy the Patriot Act, The Washington Post, April 21, 2003; )erry Seper. Congressmen seek clarifications of Patriot Act powers, The Washington Times, April 3, 2003.

Ja vēlies izlasīt Tieslietu departamenta ziņojumu par aizturētām personām, tad sk.: U.S. Department of ļustice Office of the Inspector General: Report to Congress on Implementation of Section 1001 of the USA Patriot Act, July 17, 2003 ( www.findlaw.com ).

Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA) mājas lapa internetā - www.darpa.mil . Par Poindeksteru, DARPA un Politikas analīzes tirgu sk.: Floyd Norris. Betting on Terror: What Marķēts Can Reveal, The New York Times, August 3, 2003; Stephen ). Hedges. Poindexter to quit over terror futures plan, The Chicago Tribune, August 1, 2003; Peter Behr. U.S. files new Enron complaints, The Washington Post, March 13, 2003; Allison Stevens. Senators want 'Terrorism' futures market closed, Congressional Quarterly Daily Monitor, July 28, 2003.

Informāciju par to, kas notiek Guantanamo līcī, sk.: Imbalance of Power: How changes to U.S. law and policy since 9/11 erode human rights and civil liberties, Lawyers Committee for Human Rights; Matthew Hay Brown. At Camp Iquana, the enemies are children, The Hartford Courant, ]uly 20, 2003; Paisely Dodds. Detainees giving information for incentives, general says, The Chicago Tribune, July 25, 2003.

Par to, kā ASV valdība nelietīgi izmantojusi likuma Patriot Act noteikumus: Philip Shenon. Report on U.S. antiterrorism law alleges violations of civil rights, The New York Times, july 21, 2003; Code-red cartoonists, USA Today, )uly 24, 2003; Tom Brune. Rights abuse probed, Newsday, )uly 22, 2003.

Par to, kā Džons Klārks tika nopratināts tad, kad viņš centās no Kanādas atgriezties Amerikā, sk.: Interrogation at the U.S. border, Counterpunch, February 25, 2002. Par to, kā valdība zaudējusi visu kontroli, sk.: Neil Mac- kay. Rage. Mistrust. Hatred. Fear. Uncle Sam's enemies within, Sunday Herald, ]une 29, 2003; Judge steps down after admitting ethnic slur, Associated Press, June 18, 2003; Six French journalists stopped in L.A., refused admission to U.S., Associated Press, May 21, 2003; Cop photographs class projects during 1.30 AM visit, Associated Press, May 5, 2003; Matthew Rothschild. Enforced conformity, The Progressive, July 1, 2003; Dave Lindorff. The Government 's air passenger blacklist, The New Haven Advocate; Mathew Norman. Comment & Analysis, The Guardian, March 19, 2002; Show doesn't make evil man sympathetic, USA Today, May 18, 2003; Principal bans Oscar-winning documentary, The Hartford Courant, April 6, 2003.

Par Ari Fleišera tēvišķajiem aizrādījumiem Amerikas tautai var lasīt internetā: www.whitehouse.gov . Par viņa paziņojumu plaši vēstīts plašsa- ziņas līdzekļos.

Par haosu, kas saistās ar teroristu vīzām, sk.: Bili Saporito et al. Deporting the INS: Granting visas for terrorist after 9/11 could be the last gaffe for the Immigration Service, Time Magazine, March 25, 20002.

5. nodaļa. Kā apturēt terorismu? Neesi vairs terorists!

Informācija par Amerikas organizētajiem apvērsumiem Čīlē, Gvatemalā un Indonēzijā atrodama: William Blum. Killing Hope: U.S. Military and CIA lnterventions Since World War II. Nozīmīga informācija ir arī eseju krājumā Gore Vidai, Perpetual War for Perpetual Peace: How We Got to Be So Hated. Grāmatā ir 20 lappušu garš saraksts, kurā uzskaitītas visas reizes, kad ASV militāri iejaukušās citu valstu dzīvē laikā kopš 1948. gada. Kritisks vērtējums par ASV ārpolitiku atrodams grupas Foreign Policy in Focus mājas lapā: www.foreignpolicyinfocus.org .

Izraēla importē ārkārtīgi daudz bruņojuma no Amerikas Savienotajām Valstīm. Pēdējo 10 gadu laikā ASV Izraēlai pārdevušas ieročus un militāru tehniku 7,2 miljardu dolāru vērtībā: par 762 miljoniem - Tiešās komerciālas pārdošanas (DC) programmas un par vairāk nekā 6,5 miljardiem - Ārvalstu militārā finansējuma (FMF) programmas ietvaros. Sk.: William D. Hartung, Frida Berrigan. An Arms Trade Resource Center Fact Sheet, May, 2002. Tuvo Austrumu Pētniecības un informācijas projekta informatīvo lapu par sacelšanos Palestīnā, kā arī atsevišķi par Palestīnu, Izraēlu un konfliktu starp arābiem un Izraēlu sk.: www.merip.org . Izraēlas miera organizācija Peace Now uzskata, ka "tikai miers var Izraēlā garantēt drošību un tautas nākotni". Grupa aicina valdību piedalīties miera sarunās un meklēt kompromisu ar arābu valstīm un palestīniešiem ( www.peacenow.org ). Arābu Cilvēktiesību asociācija ( www.arabhra.org ) atbalsta palestīniešu mazākumtautības politiskās, pilsoniskās, ekonomiskās un kultūras tiesības Izraēlā.

Dati par energoresursu patēriņu Amerikas Savienotajās Valstīs iegūti no ASV Enerģētikas departamenta Enerģētikas informācijas pārvaldes, kā arī no ANO Cilvēces attīstības ziņojuma. Šis patēriņš kritizēts grāmatā: John de Graaf, Dāvid Wann, Thomas H. Naylor, Dāvid Horsey. Affluenza: The All-Consuming Epidemic. Kā labas domas pārvērst konkrētā rīcībā? Sk.: Kalle Lasn. Culture Jam: How to Reverse America's Suicidal Consumer Binge - and Why We Must; Georgene Lockwood. The Complete Idiot's Guide to Simple Living; The Earth Works Group. 50 Simple Things You Can Do to Save the Earth; Ellis Jones, Ross Haenfler, Brett Johnson. The Better World Handbook.

Datus par tīru ūdeni sniedz ANO Vides programma un Pasaules veselības organizācija. Par grupas Public Citizen kampaņu, kuras mērķis ir nodrošināt tīra un lēta ūdens pieejamību visā pasaulē, sk.: www.citizen . org/cmep/Water/.

Informāciju par strādniekiem, kam ir neciešami darba apstākļi, sniegusi Nacionālā nodarbinātības komiteja, kā arī arodbiedrība UN1TE! (tajā piedalās tekstilindustrijas darbinieki ASV un Kanādā - sk. www.nlcnet.org un www.behindthelabel.org . Internetā ir informācija par daudzām grupām, kas vēlas novērst necilvēcīgos apstākļus darbavietās, - www.sweatshopwatch . org; www.maquilasolidarity.org; www.usasnet.org .

Starptautiskā Darba organizācija (ILO) uzskata, ka jaunattīstības valstīs strādā 250 miljoni bērnu vecumā no 5 līdz 14 gadiem. Vismaz 120 miljoni strādā pilnas slodzes darbu. Grupas Human Rights Watch nodaļa, kas nodarbojas ar bērnu tiesībām, konstatējusi gadījumus, kad bērni spiesti strādāt, - www.hrw.org/children/labor.htm . Grupa "Globālā akcija pret bērnu nodarbinātību" cenšas izskaust bērnu nodarbinātību pasaulē - www. globalmarch.org. Klasē, sabiedriskajā centrā vai birojā pie sienas piespraud plakātu par šo problēmu - www.aft.org/international/child . Turpat vari parakstīt petīciju pret bērnu nodarbinātību.

Internetā ir datu bāze, kurā uzskaitīti Irākas karā bojā gājušie civiliedzīvotāji, - www.iraqbodycount.org . Tur teikts: "Bojā gājušo skaitu nosakām atbilstoši daudziem ziņojumiem internetā. Gadījumos, kad dažādos informācijas avotos minēti atšķirīgi skaitļi, norādām minimumu un maksimumu. Vismaz trīs projekta Iraq Body Count biedri neatkarīgi pārbauda un analizē visus rezultātus, pirms tos ievieto internetā."

Statistika par "gudrajām bumbām" Irākas karā: Jim Krane. U.S. Precision Weapons Not Foolproof, Associated Press, April 4, 2003.

Grupa "Miera akcija" informē, ka Amerikas Savienotajām Valstīm pieder vairāk nekā 10 500 kodolraķešu galviņu. Grupas interneta lapā var uzzināt vairāk par šo problēmu, kā arī par to, kā pasauli padarīt drošāku, - www. peace-action.org. Grupa Plowshares sen izmanto nevardarbīgu pilsonisku pretošanos, lai nodrošinātu ASV atbruņošanos, - www.plowsharesactions.org .

Ķīmisko ieroču darba grupa strādā pie tā, lai munīcija, indīgas vielas un ķīmiskie ieroči Amerikā tiktu droši un pareizi glabāti, - www.cwwg.org .

Iepazīt Amerikas vēsturi un redzēt, kā ignorēta demokrātija un atbalstīti ļauni diktatori, var sākt Valsts drošības arhīvā Dž. Vašingtona Universitātē. Tur meklējami dažādi ASV valdības dokumenti, kam noņemts slepenības statuss, - www.gwu.edu/~nsarchiv/ .

nodaļa. Jēzus V. Kristus

Dievam atsauces nav vajadzīgas. Dievs dusmojas par to, ka tu domā, ka Viņam ir vajadzīgas atsauces.

nodaļa. Horācijam Algeram jāmirst

Dati par uzņēmēju algām: John A. Byrne et al. Executive Pay, Business Week, May 6, 2002; Alan Cowell. Executive Pay: A Special Report, The New York Times, April 1, 2001. Žurnāls Business Week ziņojis, ka "pēdējo 10 gadu laikā zemāka līmeņa darbinieku alga pieaugusi vidēji par 36 procentiem, bet izpilddirektoru alga - par 340 procentiem, vidējā alga - 11 miljoni dolāru gadā".

Žurnālā Fortune materiāls par zagļiem uzņēmējdarbībā You Bought, They Sold publicēts 2002. g. 2. septembrī. To var atrast internetā - www.for- tune.com.

Informācija par "beigto lauķu apdrošināšanu" lielākoties meklējama lieliskajā rakstā Ellen E. Schultz, Theo Francis. Valued Employees: Worker Dies, Firm Profīts - Why?, The Wall Street Journal, April 19, 2002. Par to'rakstīts arī citos materiālos: Albert B. Crenshaw. Companies Gain a Death Benefit, The Washington Post, May 30, 2002; L. M. Sixel. Bili to Limit Dead Peasants Policies Ignored to Death, Houston Chronicle, October 4, 2002.

Par likumprojektu, kas ļautu uzņēmumiem ziedot mazākus līdzekļus "zilās apkaklītes" strādnieku pensiju fondiem, sk.: Mary Williams Walsh. Bili Reduces Blue-Collar Obligations for Pension, The New York Times, May 6, 2003. Strīds par "Vecu ļaužu nāves atlaidi" aprakstīts: John Tierney. Life: The Cost-Benefit Analysis, The New York Times, May 18, 2003.

Organizācijā Center for Responsive Politics ( www.opensecrets.org ) vari meklēt konkrētu informāciju par to, kā Kens Leijs ziedoja naudu Džor- džam Bušam, vai arī par politiskiem ziedojumiem. Organizācija publicējusi ziņojumu par to, kā Bušs izmantoja firmas Enron lidmašīnu: Enron: Other Money in Politics Stats, November 9, 2001; Flying High on Corporations, Capital Eye, Winter 2000. Par to, kā Bušs pārtrauca priekšvēlēšanu kampaņu, lai noskatītos, kā Enron beisbola laukumā Hjūstonā pirmo bumbu sezonas sākumā met Kens Leijs, sk.: Megan Stack. Bush Visits Top Contributor for Houston Baseball Bash, Associated Press, April 7, 2000.

Par to, kā "Kenijs" palīdzēja atrast pareizos cilvēkus Buša valdības dažādajām darba vietām, un par to, kā viņš piedalījās Čeinija "Enerģētikas darba grupā", sk.: James Bernstein. Mr. Dolan Goes to Washinton, Newsday, January 4, 2001; Joseph Kahn. Bush Advisers on Energy Report Ties to Industry, The New York Times, June 3, 2001; Lowelt Bergman, Jeff Gerth. Power Trader Tied to Bush Finds Washington All Ears, The New York Times, May 25, 2001; Don van Natta, Neela Banerjee. Bush Energy Paper Followed Industry Path, The New York Times, March 27, 2002; Henri E. Cauvin. Judge Ģuestions U.S. Move in Cheney Suit, The Washington Post, April 18, 2003.

Papildinformācija par firmu Enron: Richard A. Oppel, Jr. Enron Corp. Files Largest U.S. Claim for Bankruptcy, The New York Times, December 3, 2001; Steven Pearlstein, Peter Behr. At Enron, thefall came quickly; complexity, partnerships kept problems from public view, The Washington Post, December 2, 2001; Leslie Wayne. Enron, preaching deregulation, worked the statehouse circuit, The New York Times, February 9, 2002; John Schwartz. The cast of characters in the Enron drama is lengthy, and their relationships complex, The New York Times, January 13, 2003; Jim Drinkard, Greg Farrell. Enron made a sound investment in Washington, USA Today, January 24, 2002; Stephen Labaton. Balancing deregulation and Enron, The New York Times, January 17, 2002; Jerry Hirsch et al. Safeguards failed to detect warnings in Enron debacle, The Los Angeles Times, December 14, 2001; Mary Flood. The Fall of Enron, Houston Chronicle, February 5, 2003; Jerry Hirsch. Energy execs gain millions in stock saies, The Los Angeles Times, June 13, 2001; Stephanie Schorow. Wealth of options, Boston Herald, September 30, 2002; Jake Tapper. Secret hires warned Enron, Salon, January 20, 2002; Ben White, Peter Behr. Enron paid creditors $3.6 billion before fall; filing also details payments to executives, The Washington Post, June 18, 2002; Jim Yardley. Big burden for ex- workers of Enron, The New York Times, March 3, 2002; Eric Berger. Enron facing pension lawsuit, Houston Chronicle, June 26, 2003; Steven Greenhouse. Public funds say losses top $1.5 billion, The New York Times, January 29, 2002; Marty Flood et al. Far from finished, Houston Chronicle, June 22, 2003.

Par firmu Enron un Andersen politiskajiem ziedojumiem un par interešu konfliktu, kas ar laiku radās valdības "izmeklēšanā": Don Van Natta, Jr. Enron or Andersen made donations to almost all their congressional investigators, The New York Times, January 25, 2002. Par to, kā Enron mēģināja apslēpt savus kriminālnoziegumus, un par to, kā Buša administrācija nolēma nedarīt pilnīgi neko sakarā ar gaidāmo firmas sabrukumu: Kurt Eichenwald. Shredded papērs key in Enron case, The New York Times, January 28, 2002; Bennet Roth et al. Ken who?, Houston Chronicle, January 11, 2002; Dana Milbank. Bush aide was told of Enron's plea, The Washington Post, January 14, 2002; H. Josef Herbert. Number of contacts grows, Associated Press, January 12, 2002.

Par to, kā "prezidents" Bušs centās noliegt draudzības saites ar Kenu Leiju, lasāms Buša un reportieru sarunas stenogrammā 2002. g. 10. janvārī - www.whitehouse.gov . Sk. arī: Bennet Roth et al. Ken who?, Houston Chronicle, January 11, 2002; Don van Natta, Jr. Enron spread contributions on both sides of the aisle, The New York Times, January 21, 2002; Despite President's Denials,

Enron & Lay Were Early Backers of Bush, Texans for Public Justice, January 11, 2002 ( www.tpj.org ).

8. nodaļa. Urā, man samazināja nodokļus!

Par "Maikla Mūra nodokļu samazinājumu", ķo 2003. gadā nodrošināja Bušs, par šī samazinājuma patieso efektu: Center on Budget and Policy Prio- rities. New tax cut law uses gimmicks to mask cost; ultimate price tag likely to be $800 billion to $1 trillion - www.cbpp.org .

Par to, kā Bušs un Čeinijs apgalvoja, ka no nodokļu samazināšanas ļaudis daudz ko iegūs: James Toedtman. Tiebreaker's Tax Break, Newsday, May 20, 2003.

Ziņas par 47 cilvēkiem, ko prezidents Klintons lika "nogalināt", internetā var atrast, ja meklēšanas programmā ieraksta vārdus Clinton Body Count. Otrs variants - jebkurā dienā Amerikā klausies AM viļņa radiostacijas. Šī ir leģenda, kas labējā spārna aktīvistu vidū ir ārkārtīgi populāra.

Kongresa Budžeta birojs ( www.cbo.gov ) 2003. gada vasarā paredzēja, ka 2003. gadā valsts budžeta deficīts būs 401 miljards dolāru. Sk.: Alan Fram. CBO Expects Deficit to Shatter Record, Associated Press, June 10, 2003. Par to, kā Bušs centās slēpt Valsts kases datus par deficītu, vismaz līdz brīdim, kad nodokļu samazināšana tiktu apstiprināta, sk.: Peronet Despeig- nes. Bush Shelved Report on $44,200 Billion Deficit Fears, Financial Times, May 29, 2003.

Buša paziņojums, ka ikviens nodokļu maksātājs no nodokļu samazināšanas gūs labumu, izskanēja radiopārraidē 2003. g. 26. aprīlī - sk.: www. whitehouse.gov. Organizācija Center on Budget and Policy Priorities 2003. g. 1. jūnijā atklāja patiesību: "Likums par nodokļu samazināšanu neattiecas uz astoņiem miljoniem nodokļu maksātāju." Centrs ziņoja arī par to, kā nodokļu samazināšana ietekmēs Amerikas štatus: "Federālās nodokļu pārmaiņas štatiem tuvākajos gados, visticamāk, izmaksās miljardiem dolāru." (2003. g. 5. jūnijā.) Sk. www.ctj.org , konkrēti - 2003. g. 30. maijā publicēto ziņojumu Most taxpayers get little help from the latest Bush tax plan.

Par to, kā štati cenšas ietaupīt naudu (izskrūvējot spuldzes, slēdzot skolas), sk.: Matt Bai. Drip, Drip, Drip, The New York Times, June 8, 2003; Timothy Egan. States Facing Budget Shortfalls, Cut the Major and the Mundane, The New York Times, April 21, 2003.

Ja tu ceri, ka no nodokļu aģentūras saņemsi atmaksājumu, kas lielāks par vienu miljonu dolāru (tu taču ceri, vai ne?), attiecīgo veidlapu vari atrast internetā: www.irs.gov/pub/irs-pdf/f8302.pdf .

Par to, ka nodokļu samazināšana palīdzēs ģimenēm ar bērniem, Bušs runāja brīdī, kad viņš 2003. g. 28. maijā parakstīja attiecīgo likumu. Sk.: www.whitehouse.gov . Ja vēlies zināt, kā parakstītais likums nepalīdzēja ģimenēm (to vidū vienam miljonam bruņotajos spēkos dienošo cilvēku ģimeņu), sk.: Dāvid Firestone. Tax Law Omits $40 Child Credit for Millions,

The New York Times, May 29, 2003; One million military children left behind by massive new tax package, Children's Defense Fund, June 6, 2003 (www.chil- drensdefense.org).

9. nodaļa. Liberāla paradīze

Bruņotajos spēkos mūsdienās aktīvi dien aptuveni 1,4 miljoni vīriešu un sieviešu, Ta ziņo Aizsardzības departaments: DoD Active Duty Military Person- nel Strength Levels, fiscal years 1950-2002. Vjetnamas kara laikā no 1965. gada līdz 1972. gadam bruņotajos spēkos dienēja 2,594 miljoni amerikāņu. Sk.: Dāvid M. Halbjinger, Steven A. Holmes. Military Minors a Working-Class America, The New York Times, March 30, 2003.

Nebeidzamā "kara pret teroru" pašā sākumā 21 procents universitāšu studentu 2002. gadā organizācijas "Amerikāņi par uzvaru pār terorismu" veiktajā aptaujā teica, ka viņi pilnībā izvairītos no iesaukšanas armijā. Savukārt 37 procenti studentu būtu gatavi dienēt tikai tādā gadījumā, ja dienests būtu izpildāms Amerikas Savienoto Valstu teritorijā. Armijas un desanta spēku pārstāvji ziņojuši, ka 11. septembra notikumi nenodrošināja lielāku skaitu cilvēku, kas vēlas iestāties bruņotajos spēkos, un kara efekts bruņoto spēku dalībnieku piesaistīšanā bijis "neitrāls vai pat mazliet negatīvs". Sk.: oyce Howard Price. Marinēs, Army view war as recruitment ad, The Washington Times, March 31, 2003. Minētajā D. Halbfingera rakstā ziņots, ka bruņotajos spēkos dienošo skaits pēdējo 10 gadu laikā samazinājies par 23 procentiem.

Par veselības aprūpi ziņas rodamas neapdrošināto personu aptaujā, ko veicis Henrija J. Kaizera Ģimenes fonds un televīzijas raidījums The New Hour With Jim Lehrer 2000. g. 16. maijā. Sk. arī citu pētījumu, ko veica Henrija Kaizera Ģimenes fonds un Hārvarda Universitātes Sabiedriskās veselības skola 2003. g. 12. februārī. Starptautiskie dati par veselības aprūpes izmaksām grāmatā: Robert H. LeBow. Health Care Meltdown, 2003. Roberta Vuda Džonsona fonds un organizācija Families USA 2003. gada martā publicēja plašu ziņojumu par amerikāņiem, kam nav apdrošināšanas, - Going Without Health Insurance.

Par to, kā amerikāņi atbalsta rasu dažādību un domā par rasēm: Will Lester. Poli finds black-white agreement on diversity, disagreement on how to get there, Associated Press, March 7, 2003; Riley E. Dunlap. Americans Have Positive lmage of the Environmental Movement, Gallup News Service, April 18, 2000; The Pew Global Attitudes Project Poli, June 3, 2003. Iepazīsties arī ar Deiva Tomasa adopcijas fonda aptauju, ko 2002. g. 19. jūnijā publicējusi organizācija Harris Interactive. Laikraksts The Washington Post kopā ar Kaizera Ģimenes fondu un Hārvarda Universitāti 2001. gada augustā publicēja pētījumu Race and Ethnicity in 2001: Attitudes, Perceptions, and Experiences. Par to, kā arvien biežāk pēdējo 20 gadu laikā vienas rases cilvēki precas ar citas rases cilvēkiem: Cloe Cabrera. Biracial marriages on rise as couples overcome differences, Tampa Tribune, January 1, 2000.

Par amerikāņu uzskatiem jautājumā par sieviešu tiesību kustību un aborta tiesībām: Riley E. Dunlap. Americans Have Positive Image of the Envi- ronmental Movement, Gallup News Service, April 18, 2000. Sk. arī televīzijas raidījumu ABC News un laikraksta The Washington Post veikto aptauju 2003. g. 21. janvārī, televīzijas raidījuma NBC News un laikraksta The Wall Street Journal veikto aptauju 2003. g. 28. janvārī, Pew pētījumu centra veikto pētījumu 2003. g. 16. janvārī, organizāciju Gallup, CNN un USA Today veikto aptauju 2003. g. 15. janvārī un ABC News un The Washington Post aptauju 2003. g. 21. janvārī. Dati par abortiem: Alan Guttmacher Institute (www. agi-usa.org). Par to, ka arvien biežāk kopā dzīvo nelaulāti pāri bez bērniem, sk.: Laurent Belsie. More couples live together, roiling debate about family, Christian Science Monitor, March 13, 2003.

Par amerikāņu uzskatiem tādos jautājumos kā narkotikas un noziedzība, cietumnieki, kuru noziegums nav bijis vardarbīgs, nāves sods sk.: Optimisms, Pessimism and Jailhouse Redemption: American attitudes on Crime, Punish- ment, and Over-incarcerariton. Šajā ziņojumā pausti valsts mēroga aptaujas rezultāti. Aptauju organizācijas American Civil Liberties Union uzdevumā veica Belden Russonello un Stevvart 2001. g. 22. janvārī. Citu aptauju izdarīja (ļuinnipiac Universitātes Sabiedrisko aptauju institūts 2003. g. 5. martā. Sk. arī ABC News un The Washington Post aptauju 2003. g. 24. janvārī un CNN/Time aptauju (ar Harris Interactive palīdzību) 2003. g. 17. janvārī.

Cik liels skaits amerikāņu lieto nelikumīgas narkotikas? To var uzzināt no ASV Veselības un sabiedrisko pakalpojumu departamenta.

Amerikāņi patiesībā atbalsta vides aizsardzību: Riley E. Dunlap. Americans Have Positive Image of the Environmental Movement, Gallup News Service, April 18, 2000. Sk. arī Henrija J. Kaizera Ģimenes fonda, The Washington Post un Hārvarda Universitātes aptauju 2002. g. 23. jūnijā, arī Gallup aptauju 2002. g. 18. martā, 2003. g. 21. aprīlī un 2003. g. 13. martā. Sk. arī Pew organizācijas Global Attitudes Project Poli 2003. g. 3. jūnijā; firmas Zogby International veikto aptauju Nacionālā vides tresta uzdevumā A poli of likely Republican primary or caucus voters in California, lowa, New Hampshire, New York and South Carolina 1999. g. augustā.

Ko amerikāņi īstenībā domā par šaujamieročiem? Sk. pētījumu 2001 National Gun Policy Survey of the National Opinion Research Center: Research Findings (2001. g. decembrī). Sk. arī New Survey Reveals More Americans Favor Handgun Ban Than Own Handguns, Violence Policy Center, March 15, 2000. Aptauju Public Opinion: Opening the Door to Public Policy Change veica organizācija Michigan Partnership to Prevent Gun Violence un vadīja tirgus pētniecības un analīzes firma EPIC-MRA 2000. g. oktobrī.

Par to, ka amerikāņi mīl gejus, pierādījumus var gūt raidījumos Will & Grace and Queer Eye for the Straight Guy. Populārs atkal ir kļuvis muzikālais teātris. Sk. arī organizācijas Human Rights Campaign 2000. g. 4. jūnijā publicēto paziņojumu HRC Hails New Gallup Poli Showing Continuing Positive Trend in U.S. Public Opinion on Some Gay lssues. Sk. arī The Los Angeles Times aptauju 2000. g. 18. jūnijā, Henrija J. Kaizera Ģimenes fonda aptauju

g. novembri, Gallup aptauju 2003. g. 15. maijā un Newsweek aptauju

g. 27. aprīli.

Par to, ka amerikāņi bieži atbalsta arodbiedrības, bet neuzticas uzņēmumiem, sk. ABC News/The Washington Post aptauju 2002. g. 15. jūlijā, Gallup aptauju 2002. g. 30. augustā, arodbiedrības AFL-CIO aptauju 2002. g. 29. augustā, Fox News aptauju 2002. g. 25. oktobrī, kā arī: Kent Hoover. Labor unions aim to capitalize on public anti-corporate attitude, Houston Business Journal, September 9, 2002. Sk. arī aptauju Americans on globalization survey

g. oktobrī (aptauju veica organizācija Penn, Schoen & Berland Associates). Par arodbiedrību darbu visā Amerikā un par to, ka arodbiedrību biedri pelna vairāk naudas nekā tie, kuri nav arodbiedrībās, sk. Darba statistikas biroja datus - www.bls.gov .

Maikls Sevedžs savus uzskatus par sodomītiem un par to, cik ļoti viņam patīk ēst desu, pauda raidījumā Savage Nation, kas notika 2003. g. 5. jūlijā. Minēto izpausmju dēļ raidījumu tagad vairs nedemonstrē. Sevedža īstais uzvārds ir Weiner. Viņš savā MSNBC raidījumā apgalvoja, ka liberāli cilvēki cieš no garīgas slimības (un neveselīgas mīlestības pret - ak vai! - ISLĀMLI!). Tas bija 2003. g. 19. aprīlī. Anna Koultere raidījumā Hannity and Colmes telekanālā Fox News teica, ka Dievs vēlas, lai mēs "izvarojam" Zemi, - tas bija 2001. g. 22. jūnijā. Fox News reizēm apgalvo, ka Anna Koultere esot "Konstitūcijas speciāliste", bet 2002. gadā viņa uzstājās Konservatīvās politiskās rīcības konferencē un teica, ka liberāļi būtu jānogalina. Annas milzīgo izpratni par politisko, sociālo, ekonomisko un reliģisko vidi Afganistānā un viņas padomus par to, kas Amerikai tur būtu jādara, var atrast internetā konservatīvā žurnāla National Review mājas lapā. Pēc tam kad es Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijas laikā pateicu, ka Bušs ir nelikumīgs prezidents, Bils O'Reilijs mani nosauca par anarhistu. Tas notika 2003. g. 14. aprīli O'Reilija raidījumā telekanālā Fox News. Viņa paziņojums par to, ka nabagiem jānonāk cietumā bez tiesas, izskanēja tajā pašā raidījumā 2001. g. 4. septembrī. Raša Limbova labi pamatotās teorijas par feminisma pirmsākumiem izskanēja viņa raidījumā 1995. g. 28. jūlijā. Par Šona Hanitija histēriju ziņots žurnālā Crain's New York Business

g. 17. februārī. Par viņa ārkārtīgi labi pamatotajām un būtiskus jautājumus apcerošajām domām Kanādas kultūras jautājumos ziņots laikrakstā The Ottawa Citizen 2003. g. 23. martā.

10. nodala. Kā runāt ar konservatīvo svaini

Par Mumiju Abu Džamalu sk.: Life in the Balance, Amnesty International ( www.amnesty.usa.org/abolish/reports/mumia ). Organizācija Amnesty International arī citādi pretojas nāves soda izpildīšanai. Internetā var sameklēt arī ziņas par Nacionālo koalīciju nāves soda aizliegšanai ( www.ncadp.org ) un Nāves soda informācijas centru ( www.deathpenaltyinfo.org ).

Informācija par arodbiedrībām un pensijām: Dāvid Gay Johnston, Kenneth N. Gilpin. A Case Sounds a Warning About Pension Safety, The New York Times,

October 1, 2000; Peter G. Gosselin. Labor's Love of 401 (k)s Thwarts Bid for Reform, The Los Angeles Times, April 22, 2002.

Par domu, ka amerikāņiem būtu jāpērk Amerikā ražotas preces, sk.: Dana Frank. Buy American: The Untold Story of Economic Nationalism, Beacon Press, 1999; Peter Gilmore. The Untold Story (and Failure) of 'Buy American' Campaigns, UE News (žurnālu, ko izdod elektrotehniķu, radiotehniku un mašīnistu arodbiedrība Amerikā). Sk. arī: Lisa Hong. Is It 'Buy American', or 'Japan Bashing'?, Asian Week, February 7, 1992.

Ja savā darbavietā vēlies izveidot arodbiedrību, tad internetā aplūko www.seiu.org vai www.ranknfile-ue.org .

Pārāk nesapriecājies par Bilu O'Reiliju, viņš neatbalsta nāves sodu. Kāpēc? "Jo tas nav pietiekami nopietns sods." Viņš neatbalsta NAFTA līgumu tāpēc, ka nevēlas meksikāņu ierašanos Amerikā. Viņš vismaz divas reizes par meksikāņiem ir izteicies ļoti rupji - raidījumā The 0'Reilly Factor 2003. g. 6. februārī, kā arī laikrakstā Morning Call 2003. g. 5. janvārī.

Informācija par Niksonu sameklēta Associated Press žurnālistes Debas Raikmanes materiālos: Nixon Sought Release of Americans in China Before Historic Trip, April 5, 2001; U.S. - Tale of a Treaty, June 16, 2001; USA Today; Title IX at 30: Stili Under fire, June 19, 2002. Sk. arī: Huw Watkin. Burying the Hatchet, Time, November 20, 2000. Sk. arī raidījumu The American Experience, PBS, 2002. To var atrast internetā: www.pbs.org/wgbh/amex/presidents .

Datus par darba algu arodbiedrību biedriem un citiem strādniekiem piedāvā Darba statistikas birojs (tā ir ASV Darba departamenta nodaļa). Sk.: Table 2. Median Weekly Earnings of Full-Time Wage and Salary Workers by Union Affiliation, February 25, 2003.

Par to, cik lielu skaitu amerikāņu katru gadu nogalina gaisa piesārņojums: Harvard School of Public Health. Air pollution deadlier than previously thought, March 2, 2000. Dati par veselības aprūpes izmaksām, kas saistītas ar gaisa piesārņojumu, iegūti no slimību kontroles centriem, no Nacionālā vides veselības centra Gaisa piesārņojuma un elpošanas ceļu slimību departamenta ( www.cdc.gov/nceh/airpollution ).

Diskusija par Superfund programmu meklējama vairākos materiālos laikrakstā The New York Times: Katherine Q. Seelye. Bush Preposing Policy Changes on Toxic Sites, February 24, 2002; Bush Slashing Aid for EPA Cleanup at 33 Toxic Sites, uly 1, 2002; Margaret Ramirez. Report Links Superfund Sites, Illness, Newsday, June 15, 2003. Ja vēlies uzstāt, ka valdībai un uzņēmumiem šajā jomā jābūt atbildīgiem par notikušo, sazinies ar Veselības, vides un tiesību centru ( www.chej.org ).

Informāciju par to, cik naudas Amerikā ļaudis izdod par enerģētikas resursiem, sniedzis ASV Enerģētikas departaments: Table 1. 5 Energy Con- sumption and Expenditures Indicators, 1949-2001. Sk. arī organizācijas The American Council for an Energy-Efficient Economy dokumentus Energy Efficiency Research, Development, and Deployment: Why is Federal Support Necessary? (www. aceee.org). Vai mašīnas un SUV automobiļi varētu kļūt energoefektīvāki?

Sk. organizācijas "Alianse energoresursu taupīšanai" mājas lapu internetā - www.ase.org .

Cik maksā karš pret narkotikām? Sk. organizācijas Center for Substance Abuse Treatment ziņojumu 2000. g. aprīlī. Sk. ari organizācijas Drug Policy Alliance ziņojumu Fuzzy Math' in New ONDCP Report, February 12, 2003. Lai līdzdarbotos, sazinies ar organizāciju Prison Moratorium Project (www.nomo- reprisons.org). Šī organizācija cenšas novērst jaunu cietumu celšanu, aicina naudu izdot tajās pilsētās, kuras visnopietnāk ietekmējusi krimināltiesību politika. Savukārt organizācija New York Mothers of the Disappeared dara visu iespējamo, lai likvidētu likumus par narkotikām, no kuriem visvairāk cieš trūcīgie un cilvēki ar tumšu vai citu ādas krāsu ( www.kuntsler.org ).

Statistika par to, cik daudz naudas cilvēki katru gadu izdod par nelikumīgām narkotikām: Prepared Remarks of Attorney General John Ashcroft, DEA/Drug Enforcement Rollout, United States Department of Justice, March 19, 2002.

Informācija par analfabētismu cietumos un valsts pabalsta saņēmēju vidū meklējama Nacionālā izglītības centra statistikā: Education as Crime Prevention, September, 1997. Sk. arī lasītprasmes programmu Verizon Reads ( www.verizonreads.net ); Lezlie McCoy. Literacy in America, The Philadelphia Tribune, December 3, 2002. Vērtīga informācija sniegta mājas lapās www. literacyvolunteers.org un www.womeninliteracy.org .

Statistika par to, cik daudz naudas veltīts izglītībai un cietumiem, atrodama žurnāla Mother Jones materiālā Debt to Society 2001. gadā.

Par ienākumu plaisu Amerikas Savienotajās Valstīs izlasi Tautas skaitīšanas biroja ziņojumu A Brief Look at Postwar U.S. Income Inequality 1996. g. jūnijā (tajā aprakstīta situācija laikā no 1947. līdz 1992. gadam), kā arī The Changing Shape of the Nation's Income Distribution, 1947-1998, June 2000. Sk. arī: Paul Krugman. For Richer, The New York Times, October 20, 2002.

11. nodaļa. Atbrīvošanās no Buša un citi pavasara tīrīšanas darbiņi

Gors 2000. gadā saņēma 48,38 % balsu un Ralfs Neiders - 2,74 %. Tā ziņojusi Federālā vēlēšanu komisija ( www.fec.gov ). Kopā ņemot, runa ir par 51,12 % balsu.

Dīns "joprojām ir fiskālos jautājumos konservatīvs, viņš uzskata, ka šaujamieroču ierobežošana ir štatiem risināms jautājums, un atbalsta nāves sodu par atsevišķiem noziegumiem". Tā ziņots materiālā: Dāvid Rosenbaum. Defying Labels Left or Right, Dean's '04 Run Is Making Gains, The New York Times, Jule 30, 2003.

ASV Tautas skaitīšanas birojs 2002. g. februārī publicēja ziņojumu Voting and Registration in the Election of November 2000. Tajā teikts, ka 2000. gada vēlēšanās piedalījās 42,359 miljoni baltas ādas krāsas vīriešu, kas nav spāņu izcelsmes. Kopā balsoja 110,826 milj. cilvēku, tātad baltas ādas krāsas vīrieši bija 38,22 % no viņiem. Nobalsoja 59,284 milj. dažādas ādas krāsas sieviešu - 53,49 %. Balsoja 5,327 milj. tumšādainu vīriešu (4,81 %), savukārt spāņu izcelsmes vīriešu skaits, kas piedalījās vēlēšanās, bija 2,41 % (kopā - 7,22 %). Tas nozīmē, ka tumšādaini vīrieši, spāņu izcelsmes vīrieši un sievietes kopā veidoja 60,71 % visu vēlētāju.

1991. gadā bija tikai divas sievietes senatores. Nensija Kasebauma (Republikāņu partijas pārstāve no Kanzasas) Senātā darbojās no 1978. gada līdz 1997. gadam. Barbara Mikulska (Demokrātu partijas pārstāve no Mē- rilendas) darbu uzsāka 1987. gadā un turpina to vēl joprojām. Laikposmā līdz 2004. gadam ievēlētas arī citas sievietes - Blanša Linkolna (Demokrātu partija, Arkanzasa), Diāna Feinsteina (Demokrātu partija, Kalifornija), Barbara Boksere (Demokrātu partija, Kalifornija), Mērija Landrjū (Demokrātu partija, Luiziāna), Olimpija Snova (Republikāņu partija, Mena), Sūzena Kolinsa (Republikāņu partija, Mena), Debija Stabenova (Demokrātu partija, Mičigana), Hilarija Klintone (Demokrātu partija, Ņujorka), Elizabete Doula (Republikāņu partija, Ziemeļkarolīna), Keija Hačinsone (Republikāņu partija, Teksasa), Petija Mureja (Demokrātu partija, Vašingtona) un Marija Kantvela (Demokrātu partija, Vašingtona). Pirmā ASV Senātā ievēlētā sieviete bija Hetija Karaveija (Demokrātu partija, Arkanzasa), taču viņa nebija pirmā sieviete senatore. Rebeka Latimera Feltone (Demokrātu partija, Džordžija) 1922. gadā tika iecelta par senatori no Senāta aizgājuša senatora vietā. No 1922. gada līdz 2003. gadam par senatorēm ievēlētas tikai 33 sievietes, lai arī 51 % ASV tautas ir sievietes. Par senatorēm vari uzzināt internetā ASV Senāta mājas lapā www.senate.gov . Ja vēlies uzzināt par sievietēm, kas pildījušas ASV prezidenta amatu… Kāpēc tu vispār joprojām lasi šo grāmatu? Tā ir beigusies! Ej parunā ar Opru, kā es liku tev izdarīt!

Tautas skaitīšanas birojs uzskata, ka ASV dzīvo 146 miljoni sieviešu, taču ne visām ir tiesības kļūt par prezidentēm. Par prezidentu var kļūt ASV dzimis cilvēks, kas sasniedzis 35 gadu vecumu. Tas nozīmē, ka 66,19 miljoni sieviešu ir tiesīgas kļūt par prezidentēm (tā paša biroja dati).

Opra teikusi, ka viņa "nekad" nekandidēs, lai kļūtu par prezidenti. Par to sk.: Peggy Andersen. Oprah for President? 'Never!', Associated Press, May 31, 2003.

Par Vesliju Klārku un viņa darbu sk. mājas lapu www.leadershipfor- america.org. Viņa izveidotās organizācijas mērķis ir "veicināt dialogu visā valstī par Amerikas nākotni". Savus uzskatus par abortu un šaujamieroču ierobežošanu Klārks pauda CNN raidījumā Crossfire 2003. g. 25. jūnijā. Par Buša realizēto nodokļu samazināšanu, par likumu Patriot Act un par atbalsta programmu cīņai pret diskrimināciju: NBC raidījums Meet the Press 2003. g. 15. jūnijā. Par uzbrukumu Irānā: FOX News raidījums Big Story 2003. g. 23. jūnijā. Par sadarbību un sabiedrotajiem: NBC raidījums Meet the Press 2003. g. 16. februārī. Par vidi: runa Ārvalstu attiecību padomē 2003. g. 20. februārī.

Ja vēlies kļūt par Demokrātu partijas delegātu vai palīdzēt partijai, sk. www.dnc.org ; tur dota karte, kas ļaus atrast partijas adresi tajā štatā, kurā tu dzīvo. Partijas pārstāvniecība tavā štatā pateiks tev visu, kas jādara, bet nestāsti šiem cilvēkiem, kas tev "aiz ādas".

Ja vēlies kandidēt vai uzzināt par citiem kandidātiem un viņu viedokļiem, sāc ar www.vote-smart.org , kur atradīsi savus pārstāvjus, saites ar kandidātu Web lapām un ļoti daudz informācijas un cita veida saišu.

Ja gribi kā vēlētāju piereģistrēt sevi vai draugus, ko ņemsi līdzi uz iecirkni, tad sk. www.rockthevote.com .

Gūsti informāciju - tas ir pats svarīgākais! Klausies Nacionālo sabiedrisko radio, klausies Radio Pacifica, lasi avīzes, ik pa laikam aplūko internetu - www.buzzflash.com;www.commondreams.org; www.cursor.org . Tur uzzināsi to, kas citādi tev varētu palikt nezināms.

PATEICĪBAS

Paldies manai sievai Katlīnai. Kad negribēju rakstīt, viņa ieslēdza radio un sāka dejot. Tad es guvu iedvesmu, lai rakstītu un dzīvotu tālāk.

Pateicos ari meitai Natālijai. Viņa šogad pabeidza universitāti, mēs - ne sieva, ne es - to neizdarījām. Mēs ar viņu ļoti lepojamies.

Izsaku atzinību savai māsai Annai. Viņa pēdējo divu gadu laikā man ir tik daudz palīdzējusi, ka pametusi novārtā savu juristes darbu. Kad iepriekšējais izdevējs neorganizēja grāmatas reklāmas tūri, Anna pati mūs izvadāja pa dažādām pilsētām. Kannās, kur notika manas filmas debija, viņa bija mana menedžere. Anna un viņas brīnišķīgais vīrs Džons sniedza man nesavtīgu palīdzību vienmēr, kad tā bija nepieciešama.

Paldies tam cilvēkam, kurš izgudroja skābētus gurķus. Tie ir mana vienīgā vājība.

Mans senais draugs Džefs Gibss pēdējo gadu laikā palīdzēja ne reizi vien - paldies par to. Viņš meklēja faktus, kad sāku rakstīt, lika man darbu turpināt, kad pats gribēju sacerēt haiku. Džefs ir ģēnijs. Nekad viņš nebija strādājis kino jomā, bet filmā "Boulings Kolumbainai" izdomāja ģeniālākos skatus. Nekad viņš nebija komponējis kinomūziku, bet manai filmai to sacerēja piecu dienu laikā pēc tam, kad sākotnēji paredzētā mūzika izrādījās nepiemērota. Ko gan vēl viņš var izdarīt? Es apbrīnoju šo cilvēku!

Paldies Annai Koheinai un Deividam Sčankulam - šajā grāmatā ieguldīts arī viņu intelektuālais darbs: mēnešiem ilgi viņi pārrunāja ar mani katru vārdu. Viņi rakstīja, pārrakstīja, atrada jaunus vārdus un izrediģēja visu manu sasodīto grāmatu. Viņi pētīja, lasīja korektūras, pārbaudīja faktu patiesumu, pat remontēja manu mašīnu, salaboja braucamceļu un pieskatīja kazu pulku. Kā man viņiem atlīdzināt?

Izsaku pateicību Tijai Lesinai, Kārlam Dilām un Nikijai Lazarai. Arī viņi pārbaudīja faktus un veica pētījumus - darīja to tad, kad viņiem īstenībā vajadzēja man palīdzēt ielavīties Afganistānā.

Pateicos maniem praktikantiem Brendonam Ficgibonsam, Džeiso- nam Kičenam, Sjū Nelsonei, Stefānijai Palumbo, Maiklam Polokam, Bredam Tomsonam un Dagam Viljamsam. Birojā darbojās Tebeka Kohena un Emma Traska. Paldies arī tiem, kas izlasīja manuskriptu un deva lietišķus padomus. Tie ir Als Hirvels, Džoanna Dorošova, Rods Birlesons, Terijs Džordžs, Veronika Mūra, Kelsija Bindere, Lija Bindere, Rokijs Martino un Džeisons Poloks. Liels paldies korektorēm Lorijai Halai Stīlai, Meridžo Zazuetai un Terijai Alenai.

Paldies kanādiešiem. Nebūtu jūs, mēs nesaprastu nenieka par to, kas mums kaiš.

Liels paldies maniem jaunajiem izdevējiem Warner Books - labākus kolēģus nevarētu vēlēties. Lerijs Kiršbaums pelna vissirsnīgāko pateicību, jo viņš man sacīja, ka pats būtiskākais ir "uzrakstīt tādu grāmatu, par kuru pašam nav kauns". "Neraizējies par grafiku!" Neviens priekšnieks vēl nekad nebija teicis, lai neraizējos par grafiku. Labāk man tādas lietas neteikt. Lerij, tu esi foršs!

Pateicos arī savai Warner Books redaktorei Džeimijai Rābai. Viņa bija entuziasma pilna un ļoti cilvēcīga, un tieši tas man bija vajadzīgs. Paldies viņai par pacietību, jo mans darba stils ir nenormāls. Viņa ir lieliska.

Izsaku atzinību arī citiem labiem VJarner Books cilvēkiem, kas piedalījās šajā projektā. Vāka dizains ir Paula Brauna darbs - paldies par paveikto. Viņš arī uzzīmēja lielisko vāku grāmatai "Stulbie baltie vīrieši". Neviens cits nebūtu varējis to izdarīt tik spoži (ideju man "pasvieda" Sčankuls).

Vēlos pateikties savam aģentam Mortam Janklovam. Viņam ir "zvaigžņu karu" spēks - neviens nespētu mani paciest tik ilgi!

Paldies visiem, kuru mūziku klausījos, kad rakstīju šo grāmatu. Tie ir Brūss, Dixie Chicks, Petija Grifina, U2, Madonna, Alanisa, Keisija Ceimbersa, Stīvs Ērls, Irisa Dementa, Nensija Grifita, Vorens Zevons, R.E.M., Pearl )am, Audioslave un Pretenders. Ja ir labs ritms, tad ir vieglāk rakstīt.

Paldies īriem no Donegolas, Entrimas, Derijas un Galvejas. Viņi pieņēma mani ciemos savās mājās un ļāva pievienot klēpjdatoru pie tīkla, lai es varētu pabeigt darbu pie šīs grāmatas (izdevējs domāja, ka atrodos turpat netālu Ņujorkā).

Un liels paldies manam tētim. Viņš rūpējās par mani tad, kad man būtībā vajadzēja sniegt atbalstu viņa mūža skumjākajos gados.

PAR AUTORU

Maikls Mūrs ir pasaulē plaši pazīstams amerikāņu publicists, rakstnieks un režisors, kas kļuvis par aktīvāko ASV prezidenta Džordža Buša politisko oponentu. Viņš dzimis 1954. gadā Flintā, Mičiganas štatā, studējis žurnālistiku Flintas Universitātē, vadījis laikrakstu "Flintas Balss" un "Mičiganas Balss". Pēc tam kad Maikls Mūrs bija spiests aiziet no žurnāla Mother Jones, jo atteicās publicēt kādu rakstu, kuru uzskatīja par nepatiesu, viņš iesūdzēja izdevējus tiesā un par nepamatotu atlaišanu no darba saņēma kompensāciju - 58 000 dolāru. Naudu viņš ieguldīja, lai uzņemtu filmu Roger & Me ("Rodžers un es"), kas atainoja situāciju Flintā, kuras 30 000 iedzīvotāju palika bez darba, kad General Motors tur likvidēja 11 rūpnīcas. Šī filma kļuva par tobrīd ienesīgāko darbu dokumentālo filmu vēsturē. Vēl lielākus panākumus guva dokumentālā filma Bowling for Columbine ("Boulings Kolumbainai") - analītisks vēstījums par asiņaino slaktiņu Kolumbainas vidusskolā, kur divi pusaudži nošāva savus skolas biedrus un pedagogus. 2003. gadā tā saņēma Oskara balvu. Milzīgu popularitāti pasaulē ieguva Mūra jaunākā filma Fah- renheit 9/11 ("9/11 pēc Fārenheita"), kurā analizēta Džordža Buša ģimenes naftas biznesa saistība ar Saūda Arābiju un terorista bin Ladena ģimeni. Filma ieguva Kannu festivāla galveno balvu - "Zelta palmas zaru".

Par bestselleriem ir kļuvuši Maikla Mūra sociālpolitiskie literārie darbi Downsize This! Random Threats from an Unarmed American ("Samazini to! Gadījuma rakstura draudi no neapbruņota amerikāņa"), Adventures in a TV Nation (kopā ar Ketlīnu Glinu - "Piedzīvojumi TV Nation"), The white stupid men ("Stulbie baltie vīrieši") un Dude, vvhere's my country? ("Vecīt, kas notiek ar manu valsti?"), kas ar savu tiešumu, trāpīgumu un ironisko skatījumu spējuši satricināt ikviena lasītāja iekšējo pasauli. Laikraksta The New York Times bestselleru sarakstā grāmata "Stulbie baltie vīrieši" atradās 58 nedēļas.

2002. un 2003. gadā neviena cita no Amerikā sarakstītajām grāmatām, kas nepieder pie daiļliteratūras, nebija pārdota lielākā eksemplāru skaitā kā šis izdevums - vairāk nekā 4 miljoni eksemplāru visā pasaulē. Lielbritānijā šo darbu nosauca par "Gada grāmatu". Protestējot pret varas rutinēto vienaldzību un karu, Maikls Mūrs izdevumā Will they ever trust us again? ("Vai viņi kādreiz mums atkal ticēs?") apkopoja vēstules, ko bija atsūtījuši ASV karavīri no Irākas un Afganistānas un viņu tuvinieki.

Nenogurdināmais cīnītājs un brīvdomātājs Maikls Mūrs ir arī izveidojis un vadījis satīriskus raidījumus TV Nation un The Avvful Truth ("Briesmīgā patiesība"). 1995. gadā raidījums TV Nation saņēma Emmy balvu.

Maikls Mūrs kopā ar sievu un meitu dzīvo Mičiganā un Ņujorkā. Iegūtie miljoni nav mainījuši viņa imidžu. Prāvā auguma vīrs vēl aizvien ģērbjas nonēsātos džinsos un valkā beisbola cepurīti.

Ja vēlies sazināties ar autoru un uzzināt par viņu vairāk, sk. internetā:

www.MichaelMoore.com .

INFORMĀCIJA

Maikls Mūrs VECĪT, KAS NOTIEK AR MANU VALSTI?

Redaktore Indra Ozoliņa

Apgāds Zvaigzne ABC, SIA, K. Valdemāra ielā 6, Rīgā, LV-1010. Red. nr. S-607.

A/s Preses nams

* 1993. gadā Pasaules Tirdzniecības centra pagrabā tik tiešām sprāga tur ievietota bumba.

82 Ilene R. Prusher et al. Afghan power brokers, The Christian Science Monitor, June 10, 2002.

* Horācijs Algers (Horatio Alger) - amerikāņu autors, kura grāmatās jaunietis vienmēr sāk dzīvi briesmīgos apstākļos, bet ar savu stalto stāju un gudrību allaž pārvar grūtības un kļūst bagāts un veiksmīgs.

** Tā ir īsta, nevis M. Mūra izdomāta veidlapa. Tā paredzēta nodokļa veidā iemaksātās summas atlīdzināšanai no viena miljona un vairāk, izdarot automātisku pārskaitīšanu uz kontu.

* "Baby boom" - laiks pēc Otrā pasaules kara, kas ilga līdz 1960. gadam, kad Amerikā dzima neparasti liels skaits bērnu.

* Ross Pero (Ross Perot) - prezidenta amata kandidāts 1996. gadā.

[1] reičela korija (rachel Corrie) - miera kustības aktīviste, kas gāja bojā 2003. gadā (sievieti notrieca buldozers, kad viņa protestēja pret Izraēlas centieniem iznīcināt palestīniešu mājvietas). - Šeit un turpmāk ar * norādītas tulkotāja piezīmes.

[2] ardeta plate, karola gilberta (ardeth plate, carol gilbert) - divas mūķenes, kas nonāca cietumā tāpēc, ka ielauzās kodolieroču centrā un uz sienas ar savām asinīm uzzīmēja krustu. •

[3] Ruperts Mērdoks (Rupert Murdoch) - konservatīvs izdevējs.

[6] Tas, ka Klintona pavēle pieļāva cilvēku nogalināšanu, bija viens no daudziem argumentiem, ko pret viņu vērsa Republikāņu partija un it īpaši tās konservatīvais spārns.

[9] džordžs hārvarda biznesa skolas maģistra grādu saņēma 1975. gadā - tā teikts Baltā nama izplatītajā prezidenta biogrāfijā.

u )erry Urban. Feds investigate entrepeneur allegedly tied to Saudis, The Houston Chronicle, june 4, 1992. Arī: Mike Ward. Bin Laden relatives have ties to Texas, The Austin American-Statesman, November 9, 2001.

[18] sk.: www.carlylegroup.com .

[20] informāciju par kāzām izplatīja telekanāls ai jazeera. sk. arī informāciju, ko 2001. g. 28. februārī Vašingtonas Ārvalstu preses centra rīkotā brīfingā izplatījis ASV valsts sekretāra vietnieks sabiedrisko attiecību jautājumos Ričards Baučers. Sk. arī: Bin Laden fult of praise for attack on USS Cole at son's wedding, March 1, 2001.

21 Daniel Colden et. al. Bin Laden family is tied to US group, The Wall Street Journal, November 27, 2001. Arī: Michael Dobbs, John Ward Anderson. A Fugiti- ve's Splintered Family Tree, The Washington Post, September 30, 2001. Arī: Kurt F.ichenwald. Bin Laden Family Liquidates Holdings with Carlyle Group, The New York Times, October 26, 2001.

[36] informācija no asv enerģētikas departamenta Enerģētikas informācijas pārvaldes: Table 4.10: United States - Oil Imports, 1991-2002 (Million Barrels per Day).

[41] raidījums Hardball with Chris Matthews, MSNBC, 2001. g. 19. novembrī. Intervija bija ar Maiklu Grifinu, kas sarakstījis grāmatu: Michael Griffin. Rea- ping the Whirlwind: The Taliban Movement in Afghanistan, Pluto, May 2001. Arī: John F. Burns. Pakistanis say bin Laden may be dead of disease, The New York Times, January 19, 2002.

* Džims Breidijs bija ASV prezidenta Ronalda Reigana preses sekretārs un

atentāta mēģinājumā pret prezidentu tika nopietni ievainots. Daudzus gadus pēc tam viņš aicināja valstī ieviest stingrākus ieroču pirkšanas un glabāšanas noteikumus, un ar laiku tika izveidota minētā "Breidija sistēma".

* "Houston, we have a problem" - leģendāri vārdi, kurus saka amerikāņu astronauts brīdī, kad kosmosā radušās grūtības.

[57] vēstule no keneta l. leija gubernatoram Džordžam V. Bušam 1997. g. 3. aprīlī.

[67] sk. Unocal paziņojumu "Unocal, Delta sign MOU with Gazprom and Turkmen- rusgaz for natūrai gas pipeline project" 1996. g. 13. augustā.

[69] sk. Unocal paziņojumu "Suspension of activities related to proposed natūrai gas pipeline across Afghanistan" 1998. g. 21. augustā, kā arī Unocal paziņojumu "Unocal Statement on withdrawal from the proposed Central Asia Gas (CentGAS) pipeline project" 1998. g. 10. decembrī.

SJ Balia Bukharbayeva. $5 billion gas pipeline planned in Afghanistan, The Associated Press, December 28, 2002.

[89] turpat.

[90] turpat.

[92] softball - spēle, kas ir identiska beisbolam, taču to spēlē ar lielāku, mīkstāku bumbu.

[93] usama bin ladens.

[94] kāda pilnīgu muļķību kaudze!

[95] kentucky fried chicken - ātrās ēdināšanas restorāns, kura ēdienkartes pamatā ir vistas gaļa.

[96] nav citas tādas vietas kā mājas - citāts no filmas "Smaragda pilsētas burvis" ar Džūdiju Gārlandu galvenajā lomā.

[97] etch-a-sketch - rotaļlieta ar ekrānu, uz kura zem stikla var zīmēt attēlus ar grozāmu pogu palīdzību.

[98] boston tea party - nemieri 1773. gadā, kuru laikā protestētāji vērsās pret trim britu kuģiem, kas pārvadāja tēju. Viņi visu tēju sameta okeānā, lai protestētu pret Lielbritānijas nodokļu politiku.

[99] 1775. gadā cilvēks, vārdā Pols Revīrs, tik tiešām jāšus zirga mugurā brīdināja vietējos iedzīvotājus par to, ka tuvojas britu uzbrukums, taču ap šo notikumu vijas ļoti daudzas leģendas un puspatiesības.

[100] eleonora rūzvelta (eleanor roosevelt) - asv prezidenta (1933-1945) franklina Rūzvelta sieva.

[101] Opra Vinfrija (Oprah Winfrey) - pazīstama televīzijas sarunu raidījuma vadītāja ASV.

[102] Tonijs Blērs (Tony Blair) - Lielbritānijas premjerministrs.

[103] skola, kurā 1999. gadā divi skolēni nošāva 12 skolēnus, vienu skolotāju un tad nošāvās paši. M. Mūrs par šo gadījumu veidoja filmu Bowlingfor Columbine (Boulings Kolumbainai).

[104] cluster bomb (angļu vai.).

[105] ASV lietotā mērvienība galons ir ekvivalenta 4,54 litriem.

[106] live on the sunset strip - albums, kas ierakstīts klubā, kurš atrodas uz Sunset avēnijas Losandželosā.

[107] "Bhagavadgīta" - reliģiska un filozofiska hinduistu poēma.

[107] Anna Koultere (Ann Coulter) ir labi pazīstama komentētāja televīzijā. Viņas konservatīvie uzskati gandrīz vienmēr atšķiras no M. Mūra domām.

[108] lions, tigers and bears - dziesmiņa par bailēm, ko filmā "Smaragda pilsētas burvis" dzied mazā Doroteja, kad atrodas mežā.

[109] fortune 500 - žurnāla fortune sagatavotais 500 lielāko uzņēmumu saraksts.

[110] project for a new american Century.

[111] hamas - organizācija (tuvajos austrumos), kuru asv uzskata par teroristisku.

[112] tas bija asv prezidents (1933.-1945. g.) Franklins Rūzvelts.

[113] usa patriot - uniting and strengthening america by providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act of 2001. Latviešu valodā - "Likums Amerikas apvienošanai un stiprināšanai, nodrošinot resursus, kas nepieciešami, lai notvertu teroristus un novērstu terorismu".

[114] alien and sedition acts - 1798. gadā apstiprināts likums, kura mērķis it kā bija regulēt ārvalstnieku uzvedību kara laikā, taču vēsturnieki lielākoties uzskata, ka tā patiesais mērķis saistījās ar iekšpolitiskiem procesiem.

[115] habeas corpus (lat. vai.) - burtiski "tev pieder ķermenis". Runa ir par tiesībām, kas ļauj apcietinātām personām apstrīdēt savu apcietināšanu.

[116] senators džozefs makartijs (joseph mccarthy) pagājušā gadsimta 50. gados aktīvi apgalvoja, ka komunisms apdraud Ameriku un ir iefiltrējies valdībā un citur.

[117] mārtiņš luters kings (martin luther king) - ievērojams cīnītājs par tumšādaino amerikāņu tiesībām.

[118] Ādolfa hitlera grāmata.

[119] Ontārio - province Kanādā.

[120] Manhetena - Ņujorkas pilsētas bagātākais rajons.

[121] hanss blikss (hans blix) - apvienoto nāciju organizācijas masu iznīcināšanas ieroču inspektors.

[122] Šai firmai amerikā pieder ļoti daudz radiostaciju un citu mediju.

[123] katerina harisa (katherine harris) - atbildīga persona floridas štatā laikā, kad bija strīds par to, vai tur uzvarējis Bušs vai Gors.

[124] džims beikers (jim baker) - kādreizējais asv valsts sekretārs.

[125] antonins skalia (antonin scalia) - asv augstākās tiesas tiesnesis.

[126] 196 litri.

[127] 3178 kilogrami.

[128] 53 metri.

[129] 4540 kilogrami.

[130] kristiešu koalīcija - ļoti konservatīva ticīgo organizācija ASV.

[131] rašs limbovs - ārkārtīgi konservatīvs radio komentētājs ASV.

[132] toms deleijs - viens no republikāņu partijas vadoņiem ASV kongresā.

[133] "spend mikes tax cut" nozīmē "Iztērēsim no nodokļiem ietaupīto Maika naudu".

privacy Act and Papervvork Reduction Act Notice

We ask for the information on this form to carry out the Internai Revenue laws of the United States. You are reqtiired to give us the information We need it to ensure tīiat you are compiymg w*h ihese Iaws and to allov/ us to figurē and coliect the rignt amount of tax

in additton. the Privacy Act requiros that vtfier we ask you for Information we must nrst teli you our legal right to ask for the information, why we are ask.-ng for it, and how it will b»? used. We must also teli you Vihat could happen -1 wc do not receive it and whether your response is votur*ary, reguired to obtoin a benefit, or mnndatory under the law.

[135] noams Čomskijs (noam chomsky) - aktīvs kreiso politisko uzskatu paudējs asv.

[136] Šons hanitijs (sean hantiity) - radio un tv sarunu šovu vadītājs, kas intervējis daudzus ASV politiķus.

[137] 64 % uzskata, ka personīgām vajadzībām nopirkts šaujamierocis obligāti ir reģistrējams;

•  59 % atbalsta likumu, kas aizliedz pielādēta ieroča pārdošanu;

•  68 % atbalsta vienotu drošības standartu noteikšanu gan Amerikā, gan ārpus tās ražotiem šaujamieročiem;

•  56 % atbalsta domu, ka cilvēkam, kas vēlas nopirkt ieroci, jāgaida piecas dienas, pirms viņš var to izdarīt;

•  55 % atbalsta tādu ieroču pārdošanas aizliegumu, kuru aptverē ir daudz patronu.

[138] dziedātāja melisa eteridža, kas nav slēpusi, ka ir lesbiete, dzemdēja divus dziedātāja Deivida Krosbija bērnus.

[139] ar heimliha paņēmienu atbrīvo plaušas no tajās iekļuvušajiem svešķermeņiem.

[140] džons volkers linds (john walker lindh) - amerikas pilsonis, kas atbalstīja talebana kustību Afganistānā.

[141] džess džeksons (jesse jackson) - ievērojams tumšādaino amerikāņu aktīvists, kādreizējais prezidenta amata kandidāts.

[142] mario kuomo (mario cuomo) - kādreizējais Ņujorkas štata gubernators; teds Kenedijs (Ted Kennedy) - liberāls ASV senators.

[143] crossfire - raidījums, kurā debatē viens konservatīvu un viens liberālu uzskatu cilvēks.

[144] stroms tērmons (strom thurmond), nelaiķis, - ļoti konservatīvs asv senators.

[145] mūmijs abū džamals (mumia Abu-Jamal) ir Amerikā uz nāvi notiesāts slepkava, ap kuru veselu protestu vētru sacēluši tie cilvēki, kas uzskata, ka viņu patiesībā notiesāja tāpēc, ka viņš ir radikālu uzskatu tumšādainais.

[146] asv prezidenta ronalda reigana sieva nensija bija pazīstama ar frāzi: "Just Say No" (Vienkārši pasaki nē). Tāds bija viņas ieteikums bērniem, kad runa bija par narkotikām.

[147] nafta - ziemeļamerikas brīvās tirdzniecības līgums.

[148] snoop dogg, 50 cent - asv plaši pazīstami mūziķi.

[148] Džordžs Makgoverns (George McGovern) - Demokrātu partijas kandidāts ASV prezidenta amatam 1972. gadā.

[149] nodaļa spilgti atklāj priekšvēlēšanu aktivitātes ASV 2003. gadā.

[150] 2004. gadā dž. v. bušs otrreiz kļuva par asv prezidentu.

[151] džess ventura (jesse ventura) - kādreizējais profesionālais cīkstonis, kas kļuva par Minesotas štata gubernatoru kā neatkarīgais kandidāts.

[152] deniss kučiničs (dennis kucinich) - tobrīd attiecīgi asv kongresa deputāts; hauards Dīns (Howard Dean) - kādreizējais Vermontas štata gubernators.

[153] american idol - kaut kas līdzīgs "Talantu fabrikai".

[154] opra vinfrija pazīstama arī ar to, ka viņa katru mēnesi savā raidījumā iesaka kādu grāmatu un šī grāmata nekavējoties kļūst ļoti populāra.

[155] kens leijs (ken lay) - uzņēmējs, bijušais korporācijas Enron priekšsēdētājs.

[156] opras dzīvesdraugs.

[157] brūss springstīns (brūce Springsteen) - populārs amerikāņu dziedātājs, komponists un ģitārists.

[158] dakteris fils (dr. phil) - psihoterapeits, kas kļuva populārs, piedaloties Opras raidījumā.

[159] aktieris, oskara balvas ieguvējs pols Ņūmens (paul newman) pazīstams arī ar to, ka nodarbojas ar salātu mērču un citu pārtikas preču ražošanu un visus ienākumus atdod labdarības iestādēm.

[160] džoanna vudvorde (joanne woodward) - aktrise, oskara balvas ieguvēja, pola Ņūmena dzīvesbiedre.

[161] domāta asv militārā akadēmija vestpointā.

[162] noteiktos gadījumos amerikas savienotajās valstīs universitātēs un darbavietās dod priekšroku tumšādainiem cilvēkiem arī tad, ja vienlīdz labs kandidāts ir cilvēks ar baltu ādas krāsu. Šī procesa pamatā ir doma, ka jākompensē pāridarījums, ko Amerikas tumšādainie iedzīvotāji pārcieta daudzu gadu desmitu garumā.

[163] attiecīgi: "labākā demokrātija, kādu var nopirkt par naudu"; "Pastāvīgs karš pastāvīgam mieram"; "Trakums ar Bušu!"; "Zagli augstos krēslos"; "Milzīgā iziršana"; "Meli un melīgie meļi, kas tos stāsta".

Content

Mūrs Maikls Vecīt; kas notiek ar manu valsti?

SATURA RĀDĪTĀJS

IEVADS

1. NODAĻA. SEPTIŅI JAUTĀJUMI ARĀBIJAS DŽORDŽAM

2.NODAĻA.  VOPERU MĀJVIETA-

3 NODAĻA. NAFTA: VISS IR LABS, KAS LABI BEIDZAS

4. NODAĻA. FUI SAVIENOTAJĀM VALSTĪM

5.NODAĻA. KĀ APTURĒT TERORISMU? NEESI VAIRS TERORISTS!

6 NODAĻA. JĒZUS V. KRISTUS

7.NODAĻA. Ķertā, dullā biznesa pasaulīte

8 NODAĻA. URĀ! MAN SAMAZINĀJA NODOKĻUS!

9. NODAĻA. LIBERĀLA PARADĪZE

10 NODAĻA. KĀ RUNĀT AR KONSERVATĪVO SVAINI

11 NODAĻA. ATBRĪVOŠANĀS NO BUŠA UN CITI PAVASARA TĪRĪŠANAS DARBIŅI

PIEZĪMES UN ATSAUCES

PATEICĪBAS

PAR AUTORU

INFORMĀCIJA