Konradi F.

Zveinieks T.

Civilprocesa likums 1939.g

Civilprocesa likums (1938. g. izd., 1939. g. iespied.) ar paskaidrojumiem —

izvilkumiem no Latvijas Senata un Tiesu palatas spriedumiem un no attiecīgās zinātniskās literatūras, kā ari dažiem aizrādījumiem uz likumdošanas motiviem.

Civilprocesa likums

Vispārīgi noteikumi.

1. Ikviens strīds par civiltiesībām piekrīt tiesu iestāžu izšķiršanai. I864. g. 41477, 1. p.

Piezīme. Prasiiumi, kuriem likums piešķīris neap-strīdamības raksturu, piekrīt pārvaldības iestāžu vai adminis-trativo tiesu, bet ne civiltiesu pārziņai. 1931. g. 137, I, l.p. piez.

Strīds par civiltiesībām pastāv tikai tur un tiktāl, kur un ciktāl pastāv • likumīga interese tiesību tūlītējai atzīšanai tiesas ceļā. Tiesas darbība var izpausties tikai tur, kur ir konstatēta tāda likumīga interese; ja tā atkrīt, tad beidzas ari tiesas darbība. Atsevišķu teoretisku tiesisku jautājumu izšķiršana Senatam civilprocesa kārtībā nepiekrīt (21/95; II, 111).

Katru subjektivo tiesību var nosaukt par civiltiesību; bet ja valsts 2 pret privātpersonu uzstājas nevis kā juridiska persona, bet kā valsts vara, kas apsargā sabiedriskās intereses, tad tās prasījumi ir absolūti un gūst pavēles jeb priekšraksta raksturu, kuri jāizpilda bez pretrunas. Ja šeit ir iebildumi, tad tie nav vērsti pret tiesībām, bet pret valsts varas organa rīcību. Tamdēļ tie nav izspriežami_ civiltiesā, bet sūdzība iesniedzama priekšniecībai (prof. Bukovska CP mac. gram. 150. lpp.).

Prasības celšana un piespriešana neatkarājas no sprieduma faktis- 3 kā's vai juridiskās izpildīšanas iespējas vai neiespējas, kādēļ tiesa nevar izvairīties no lietas caurskatīšanas vienīgi uz tā pamata, it kā nebūtu iespēdams spriedumu izpildīt (23/103; I, 82).

Par nepareizu atzīstama teze, ka „neizpildāms tiesas spriedums — ir 4 neesošs spriedums“. Kaut gan sprieduma izpildīšana vispār ir prāvas neatņemama daļa. tomēr no tā nemaz neizriet, ka katram spriedumam nepieciešama izpildīšana piespiedu kārtā, jo. vispirms, izpildot spriedumu labprātīgi, atkrīt izpildīšana piespiedu ce[ā. Tālāk, tikai tādam tiesas spriedumam nepieciešama piespiedu izpildīšana, kas paredz, ka atbildētājam kas jāizpilda. No šā viedokļa jāizšķir spriedumi, kas izpildāmi (cumi con-demnatione) un kurus var izpildīt, un spriedumi, kas nav izpildāmi no atbildētāja puses (sine condemnatione). Pēdējiem pieskaitami spriedumi prasībās par atzīšanu, vai juridiska attiecība pastāv vai nepastāv (3. p., Fest-stellungsklagen), piem., spriedumi prasībā atzīt darijumu par spēkā neesošu, vai prasībās par laulības šķiršanu, prasībās atzīt personu par dzimušu

laulībā vai ārlaulībā, kur nekāda atbildētāja līdzdarbība, izpildot spriedumu nav vajadzīga. Tāpat nav vajadzīga sprieduma izpildīšana^ tajās prasībās, •ko tiesa noraidijusi (sal. ari prof. Bukovska Civilprocesa mācībās gramatas 591. lpp.). Jau no minētā izriet, ka var būt spriedumi, kas nemaz nav izpildāmi un tomēr ir spriedumi (36/738; XIII, 158, 159).

5 Uz vispārējā pamata tiesai, izspriežot strīda īietas_ vai vispār lietu, kuru ierosinājusi viena persona, bet kurā piedalas vairākas personas ar pretējām^1 interesēm', jāiziet no tiem konkretiem apstākļiem^1, kuri bija nodibinājušies tajā momentā, kad tiesa ievadijusi lietu uz vienas personas ierosinājumu. Tādēļ šajās lietās nav nozīmes tādiem pārgrozijumiem, kuri vēlāk, pa lietas iztiesāšanas laiku, notikuši vai pat tikuši izsaukti vienpusīgi no ierosinātāja pretiniekiem. Šādi pargrozijumi nevar ietekmēt to faktisko materia'l'u, uz kura pamata tiesai lieta jāizspriež, un vispār nevar aizskart lietas ierosinātāja tiesības un intereses. (27/172; IV, 15).

Sal. 6. tezi zem 435. p.

6 Ja tiesa atzīst, ka kāda prasība viuai nepiekrīt, tad^1 tā nav atraidama, bet atstājama bez caurskatīšanas (31/524; VII, 185).

7 Senata administratīvā departamenta kompetentais lēmums, ar kuru atstāta bez ievērības sūdzība par Zemes ierīcības komitejas lēmumu, atzīstams par saistošu arī civiltiesai (Apv. sap. 37/31; XIV, 282).

Sal. 30. tezii zem 1019'. p.

8 Ja lūgums lietā bija jāadresē un jā'iesniedz citai apgabaltiesas nodaļai, tad lieta aiz šā iemesla vien nebij jāizbeidz, jo apgabaltiesas sastāva iedalīšana atsevišķās nodaļās ir šās -tiesas iekšēja darīšana, un atsevišķas nodaļas nemaz nepārvēršas it kā par patstavīgam tiesām^1 ar īpašu teritoriālu vai lietišķu piekritību. (31/37; VII, 92)

9 Civiltiesai ir tiesība civilprasībā, kura piekrīt viļjas izspriešanai, apsvērt jautājumu par administratīvās iestādes rīkojuma likumību._ lai noteiktu pēdējā pierādīšanas spēku, kaut arī šāds jautājums, kā patstāvīgs prasības priekšmets civiltiesai nepiekristu (25/386; II, 112).

10 Civiltiesas kompetencē neietilpst prasība par spēkā nākušu adminis-trativas tiesas spriedumu izpildīšanu (36/1391; XIII, 41).

11 Šā panta noteikumi attiecinami ne tikai uz tiem gadījumiem, kad strīds par civiltiesībām izceļas starp privātpersonām (fiziskam vai juridiskām), bet arī uz tienv gadijuiniem, kad šāds strīds izceļas starp valsti, kā privāttiesību subjektu, no vienas puses un privātu personu vai personā no otras puses. Bet tā paša likuma un panta piezīme nosaka, ka prasi jumi, kuriem likums piešķīris neapstrīdamības raksturu, piekrīt pārvaldības iestāžu vai administratīvo tiesu, bet ne civiltiesu pārzināšanai. Šāds neapstrīdamības raksturs piemīt tiem valsts pārvaldes iestāžu un amatpersonu prasijumiem, kur vipi rīkojas ka valsts varas orgāni, publisku tiesību laukā, apsargājot valsts iekārtu un rīkojoties vispārības resp. valsts un sabiedrības interesēs. Tādēļ civiliiesai nepiekrīt pret Zemkopības ministriju vērsta prasība, kurā prasītāja lūdz zvejas tiesību atzīšanu un atjaunošanu upes daļā, kura uz agr. ref. Iik. pamata ieskaitīta valsts zemes fonda (Apv. Sap. 36/6; XII, 719).

12 Civiltiesai nepiekrīt strīds par tiesību lietot publisku ceļu (33/1773; IX, 528).

13 Sūdzības par tādu ceļu pārgrozīšanu, kuru uzturēšana piekrīt pagasta orgāniem, nepiekrīt tiesai iestādēm, bet iesniedzamas administratīvām iestādēm instanču kārtībā. (23/30).

Strīds par privātā ceļa lietošanu piekrīt civiltiesai (34/127; X, 495). 14

Publiski - tiesiskas attiecība® starp fisku Nodokļu departamenta per- 15 sonā un privātām personām nodibinājās tikai tad, ja pēdējās ir nodokļu tiešie maksātāji (37/313; XIII, 301).

Strīds par nodokļa piedziņas likumību, t. i. par to, vai pagasta pašval- 16 dība piedzinusi nodokli otrreiz, nav uzskatams par strīdu par civiltiesībām un tāpēc nepiekrīt civiltiesas izspriešanai, bet ietilpst administratīvu iestāžu kompetencē (37/1517; XIV, 154).

Prasība par nepareizi piedzīto telpu nodokli nepiekrīt tiesu iestādēm 17 (35/1 SCO; XII, 277).

Prasība, kas tieši vērsta pret konsulāro nodevu piedzinēju, kā valsts 18 varas neseju, par zaudējumiem, kas prasītajam cēlušies ar nodevu piedzīšanu, nepiekrīt oiviltiesai. Tiešā zaudējumu prasība būtu ceļama tikai pret atsevišķām vainīgām amatpersonām^1, bet nevis pret administratīvām iestādēm, kā tādām (36/152; XII, 485).

Kaut vispār sūdzības par ienākumu nepareizu aprēķināšanu un pie- 19 dziņu jāiesn'iedz administratīvās iestādēs, tomēr tur, kur ar piedziņu pārkāptas trešās personas civiltiesības, tai ir tiesība celt par to prasību civil-tiesā (Ap. sap. Э8/8; XIV, 489).

Civiltiesai nepiekrīt prasība, kurā Zemkopības ministrija prasa atpakaļ 20 no mežsarga nepamatoti saņemto dienesta zemes ražas un dienesta malkas dalu (33/996; X, 104).

Valsts vai pašvaldības d'ienestpersonas prasība par naudas izmaksu 21 dzīvokļa vietā izriet no publiskām dienesta attiecībām, bet ne no privat-tiesiskam attiecībam, un tamdēļ nepiekrīt civiltiesai (26/465; III, 80).

Prasība, kuras priekšmets ir atlīdzība par izdevumiem, kuras no paša 22 līdzekļiem segusi valsts dienestpersona, sakarā ar to, ka viņa nav saņēmusi daba dzīvokli un kancleju ar apgaismošanu un apsildīšanu, raksturojama kā prasība par dienesta atalgojuma dalu. Šāda prasība tieši izriet no dienesta attiecībām, apspriežama pēc valsts resp. administratīvām tiesībām, un nav raksturojama ka strīds par civiltiesībām. (25/208; II, 112).

Pilsētas pašvaldības štata darbinieka prasijums par algas izmaksu 23 nav padots civiltiesu kompetencei. Šaia ziņa nav nozīmes, vai prasītājs ir fiziska darba strādnieks, jo amatpersonas uzdevumu aploks un izpildāmo darbu raksturs nespēlē izšķirošu lomu pilsētas darbinieka juridiskā stāvokļa kvalifikācijā. Tāpat šajā ziņā nav nozīmes, vai prasītāja dienesta attiecības ar pašvaldību ir pārtrauktas vai turpinās. (34/2156; X, 492; sk. arī 34/2735; X, 493).

Valsts civildienestā skaitas ne tikai štata darbinieki, bet arī brīva lī- 23 guma darbinieki un arī vietas pagaidu izpildītāji, izņemot Valsts civildienestu Iik. 111. p. minētos gadijumos. Šo darbinieku prasības, kas izriet no viņu dienesta attiecībam pret valsti un vērstas uz viņu tiesību izvešanu pret valsti - nepiekrīt civiltiesām (36/1630; XIII, 302).

Prasība, kas izriet no prasītāja dienesta attiecībām pret valsti, kā 25 auto- tanku pulka brīva līguma darbinieka, nepiekrīt civiltiesai (36/1093;

XI, 532).

Civiltiesai nepiekrīt prasība, kurā valsts mežzinis lūdz piespriest 26 viņa labā no valsts izdevumu atlīdzību par valsts dienesta zemes apstra-dašanu un apmeslošanu, ka arī par dienesta malkas izciršanu un izvešanu (28/684: IV, 86).

27 Valsts mežziņa atlīdzības prasība par viņa uz dienesta zemes brīvprātīgi uzcelto šķūni piekrīt civiltiesai (37/1254-, XIV, 19).

28 Prasības, kas izriet no pašvaldības ierēdņu dienesta attiecībām u.i vērstas pret pašvaldību, civiltiesai nepiekrīt (26/465; 32/470 u. c.). Pie tain, šajā ziņa nav izšķirošas nozīmes, vai prasītājs cēlis prasību cum vai sine condemnatioiie (38/1232; XV, 26).

29 Prasības lieta par valsts darbinieka algas (par virstundām) izmaksu saskaņā ar CPL 1. p. vispār nepiekrīt civiltiesai (37/5%; XIII, 630).

30 Latvijas bankas darbinieka prasība par algas un tantjemas izmaksu piekrīt civiltiesai (32/866; IX, 173).

31 Piedzenot no sava parādnieka prasījumu, Latvijas banka nav spiesta rīkoties pēc Kreditnolikuma (1938'. g. jzd.) 59. panta, bet var arī, uz vispārējā pamata, celt prasību tiesas ceļa. (28/522; V, 190).

32 Pagasta skolotāja prasība pret pagasta pašvaldību par viņam pienākošos atlīdzību par pašvaldības dienesta izpildīšanu civiltiesai nepiekrīt. (32/470; VIII, 87).

33 Valsts darbinieka tiesība uz pensiju nav pieskaitama viņa civiltiesībām, par kurām viņš varētu celt strīdu civiltiesā. (33/1239; X, 174).

34 Pašvaldības darbinieka prasības par pensijas piespriešanu nepiekrīt civiltiesai (37/1236; XIV, 88).

35 Valsts ierēdņa prasījums (kaut arī pēc viņa atlaišanas no dienesta) par viņa atsvabināšanu no Valsts kontroles taisīta uzrēķina civiltiesai nepiekrīt. (33/2940; X, 105).

36 Civiltiesai nepiekrīt prasība par neizmaksātās atlīdzības piespriešanu no valsts par kontrabandas notveršanu. (33/2002; X, 545).

37 Civiltiesai nepiekrīt prasība par slimības pabalsta piespriešanu no-slimo kases. (33/1859; IX, 529).

38 Pašvaldību pienākums gādāt par nespējniekiem ir publisku tiesību pienākums, kas izriet no pašvaldības uzdevumiem attiecība uz pagasta locekļiem. Par šādu pienākumu neizpildīšanu var sūdzēties tieši ieinteresētā persona (piem. nespējnieks), un proti, tikai instanču kartība, vai bez tās — uzraudzības kārtībā — arī personas, kuru intereses aizskartas ar pašvaldības atraidošiem lēmumiem. Šāda publiska pienākuma piespiedu izpildīšana nav panākama civiltiesāšanas kārtība. Ja to nevar panakt pati lietā ieinteresētā persona, ceļot civilprasību pret pašvaldību par uztura došanu, tad to jo mazāk varētu darīt trešā persona, kura šajā ziņā rīkojusies it kā pašvaldības negotiorum gestor. Negotiorum gestor varētu prasīt atlīdzību par izdevumiem, kurus tas taisijis domini negotii vietā, izpildot pēdējā pienākumu vai saistības (sal. CL 2339. p.) tikai tad, ja šādiem pienākumiem un saistībām būtu privattiesisks raksturs un ja uz negotiorum gestio pamata starp gestor un dominus nodibinājās privattiesiskas attiecības (sail. CL 2325. p.). Tādēļ no negotiorum gestio izrietošas tiesības - prasības nevar iestāties, kad dominus būtu publiska iestāde un gestor i/.pildijis it kā šīs publiskās iestādes publiskās saistības. (23/324; II, 168).

39 Latvijas Sarkanam Krustam, kā privatai biedrībai nav tiesības sava.; atlīdzības prasijumus par ārstēšanu piedzīt neapstrīdamo prasījumu kārtība. (25/189; II, 196).

40 Fonda zemes ieguvējs, kas viņam piešķirtā objektā ieguldījis kapitalu ēku celšanai vai ēku remontam, var civiltiesā prasīt izdevumu

atlīdzību, ja Centrālās zemes ierīcības komitejas lēmums par objekta piešķiršanu viņam vēlāk ir atcelts un zeme viņam atņemta. (33/1319;

IX. 578).

Lauksaimniecības nolikuma (1937. js. izd.) 147. un turpm. p. (par 41 zemes ierīcību) neattiecas uz strīdus jautājumiem par īpašuma tiesībām, kuri izšķirami tiesu iestādēs (CKD kops. 34/6; XII, 162).

Ne 1911. g. 29. maija lik. (Kr. Iik. kr. 108*7), ne arī 1924. g. 2. ok- 42 tobra lik. par zemes ierīcību nav piešķīruši zemes ierīcības iestādēm tiesību izšķirt jautājumus par īpašuma tiesībām uz zemi (39/330).

Kā agrākie noteikumi par zemes ierīcību neliedza, tā arī tagadējais 43 lik. p'ar zemes ierīcību neliedz interesentiem celt prasību par robežu noteikšanu, resp. atjaunošanu civiltiesā. Vienīgi tad vairs šāda prasības celšana civiltiesā nevarēja pēc agr. noteikumiem notikt, ja par robežu noteikšanu bija jau ierosināta lieta zemes ierīcības kārtībā (4‘. p.). Bet pēc tag. lik. par zemes ierīcību šādas prasības celšana nevar civiltiesā vairs notikt, kad zemes ierīcības iestādes saskaņā ar min. lik. 4^1. p. ir taisījušas lēmumu par robežu noteikšanas darbu izpildīšanu zemes ierīcības kārtībā (38/832; XV, 61).

Civiltiesai piekrīt lieta, kurā nav izšķirams jautājums, kam no 44 prāvniekiem stridus zeme piešķirama uz agr. ref. lik. pamata, bet kur konstatējamas vienīgi juridiskās attiecības, kuras radušās prāvnieku starpā sakarā ar testamentu un zemes faktisko lietošanu. (30/268; VI, 78).

Ar agrar. ref. Iik. 12J. pantu nav domāts izņemt no civiltiesas 45 piekritības civiltiesiskas dabas strīdus par zemi, kas piešķirta uz agrar. ref. lik. pamata, bet ar šo likumu ir noteikts vienīgi tas, ka civiltiesāšanas kārtībā nav iespējams revidēt zemes ierīcības iestāžu lēmumus par zemes atsavināšanu un piešķiršanu uz agr. ref. lik. noteikumiem. Tādēļ piekrīt civiltiesai lieta, kurā tiesai jāapspriež tikai faktiskais stāvoklis, vai strīdamā zeme ir ieskaitīta valsts zemes fondā vai nē. (34/341; XI, 168).

Agr. ref. Iik. 12*. p. pats par sevi neizņem no tiesu kompetences pra- 46 sības par robežu noteikšanu (38/832; XV, 62).

Tas apstāklis, ka nekustams īpašums ieskaitīts valsts zemes fondā, 47 neliedz panakt tiesas ceļā savu lietošanas tiesību atzīšanu uz šo īpašumu, jo šāda prasība nebūt nav vērsta uz īpašuma tiesību atzīšanu uz fonda zemi. (32/1347; VIII, 76).

Tautas labklājības ministra lēmums, ar kuru sūdzētājam noliegta 48 aptiekas koncesijas izmantošana, nav apstrīdams prasības ceļā, bet gan tikai administratīvā tiesāšanas kārtībā (34/220; X. 492).

Civiltiesai piekrīt strīda izšķiršana nomas līguma kontrahentu starpā 49 par to, vai pēc līguma un attiecīgo likumu noteikumiem nekustamās mantas nodoklis jamaksa iznomātājam vai nomniekam (34/927; X, 242).

Zaudējumu prasība, kura pamatota uz valsts izdotās koncesijas anu- 50 Iešanu, nepiekrīt civiltiesai (36/1680; XIII, 481).

Ja valsts pretendē uz kādu mantu kā uz bezmantinieku mantu, 51 uz kuru ar tiesas lēmumu apstiprināta cita persona mantojuma tiesībās, tad strīds izšķirams prasības kārtībā; pārsūdzēt šādā gadijumā tiesas lēmumu ar blakus sūdzību valsts nevar (28/71; IV, 86).

Latvijas kredītbankas pārņemto kredītiestāžu prasijumu un saistību 52 kārtošanai likumā par Latvijas kreditbanku ir paredzēta īpaša kārtība (37/1405; XIV, 189).

53 Lik. par Latvijas Kredītbanku gan nosaka, ka ieinteresēto personu, sūdzības un visi strīdi sakarā ar šā likuma 16,—19., 22.-24. un 26,- 28. p. piemērošanu nepiekrīt tiesu iestādēm, ka sūdzības iesniedzamas tieši finansu ministrim. un ka finansu ministra lēmums šajās lietās ir galīgs un nepārsūdzams. Šis likuma noteikums tomēr nav attiecinams uz gadijumiem, kur pati Kredītbanka ir ierosinājusi lietu tiesa, lūdzot tiesu piespriest viņai par labu vekseļa sumu piespiedu izpildīšanas kartībā pēc aktiem._ Šada ga-d'ijuinā parādniekam nevar atņemt tiesību aizstāvēties likumā aprādītā kārtībā, ceļot 239. p. aprādīto prasību (37/1247; XIV, 54).

54 Par kontrabandas glabāšanu uzlikto naudas sodu sodītais maksā vienīgi par sava paša no kompetentas iestādes atzīto vainu, un viņš nevar šo soda naudu ar civilprasību prasīt kā zaudējumu atlīdzību no personas,, kuru viņš uzskata par īsto vainīgo (36/666; XI, 58o).

Sk. arī tezes zem 4. p. un 4. un 5. tezi zem 1636'. p.

2. atcelts (1937. g. 202, IV).

3. Pie strīdiem par civiltiesībām pieder ari prasības par atzīšanu, vai tiesiska attiecība pastāv vai nepastāv, kolīdz prasītājam tajā laikā ir likumīga interese apstiprināt šo attiecību tiesas ceļā. Šādas prasības iesniedzamas, pēc vispārējiem noteikumiem par piekritību, tai tiesai, kuras pārziņai piekristu prasības par minētās tiesiskās attiecības neievērošanu, bet ja nav iespējams noteikt lietas piekritību pēc prasības sumas, tad apgabaltiesai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 64. p.; 1931. g. 137, III.

1 Nav izšķirošas nozīmes tam apstāklim, kā prasītājs nosauc savu prasību. (25/98; 27/423; IV, 87; 29/37; VI, 79).

2 Prejudiciala prasība pielaižama tikai tad, ja prasītājs ieinteresēts visdrīzākā jautājuma izšķiršanā, vai pastāv vai nepastav zināmās tiesības vai juridiskas attiecības, kuras pretējā puse apstrīd, iekam pēdēja faktiski pielaidusi tiesību pārkāpumu. (21/45; II, 113).

Apzīmējums „tiesiska attiecība“ aptver nevien intereses, kas izriet no

3 tiesībām, bet arī no tiesiski aizsargājamiem faktiem (valdijuma) (Gasmans un Nolkens, I, 51. Ipp.).

4 Interesei var būt dažāds raksturs: 1) materials — mantisku labumu iegūšana vai zaudējumu novēršana; 2) tikumisks — ideālu labumu (goda, labās slavas) pasargāšana; 3) juridisks — zināmu tiesību realizēšana vai atsvabināšana no zinama pienākuma (V. Bukovskis, TMV 29/5 — 140. Ipp.).

5 Ja konstatēts, ka prasītājam nav likumīgās intereses, prasību var noraidīt (prof. Buk. CP māc. grām. 298. Ipp.).

6 Likumīgā vai juridiskā interese prasa,_ lai prasītājam būtu iemesls prasības celšanai, par kādu atzīšanas prasības atzīstama atbildētāja darbība vai citi apstākļi, kas apdraud prasītāja juridisko stāvokli nākamībā (38/756; XIV, 615).

7 Likumīgā interese tiesai jānodibina ex officio (38/755; XIV, 616).

8 Prejudicialu prasību var celt tikai par tagadnē vēl esošām un uzturamām juridiskām attiecībām, bet nevis par tādām, kas butu agrak

pastavejušas, un tikai pret to personu, kura apstrīd minētās attiecības. (25/286; II, 114).

Prasītāiams kura tiesības atbildētājs nostāda apdraudētā stāvoklī, bet 9 vēl nav pārkāpis, ir pamats celt atzīšanas prasību (35/1337; XII, 279).

Pēc šā panta izpratnes un prejudicialās prasības juridiskās_ dabas 10 un mērķa, šadai prasībai nav vietas, ja jau pārkāptās vai traucētas tas tiesības, kuru atzīšanu domā panākt ar prejudicialo prasību (21/18; 24/213; 29/37; VI, 80).

Atzīšanas prasība nav izņemta no noilguma. (35/86; XII, 108). H

Prasītājs nevar prasīt atzīšanas prasības kārtībā tā jautājuma izšķir- 12 šanu, ka viņam nav saistošs tiesas spriedums lietā, kurā viņš nav ņēmis dalību. Šis jautājums ir jau izšķirts ar pašu likumu (1021. p), un prasība tādēļ ir lieka. Šim spriedumam nav arī pierādījuma spēka pret prasītāju (38/52; XIV, 304).

Zinama fakta nodibināšanas dēļ tiesas ceļā prasība vispār nav 13 pielaižama. Šads fakts konstatējams nevis prejudicialās prasības ceļā, bet pierādījumu nodrošināšanas kārtībā, ja ir iemesls bažīties, ka vēlāk nebūs iespējams celt priekšā attiecīgos pierādījumus. (21/45; II, 113).

Prasības piespriešana aprobežojas ar konstatējumu par tiesības pa- 14 stavešanu vai nepastavēšanu, neskarot jautājumu par tiesības realizaciju; nevar piespriest neko tādu, kas būtu izpildāms (Gasmans un Nolkens, I,

49. Iipp.).

Atzīšanas prasība nav savienojama ar kondemnacijas prasību. Pir- 15 mas prasības priekšnoteikums ir, ka tiesību aizskārums vēl nav noticis, bet otrās — ka ir noticis. Tā tad viena prasība izslēdz otru (37/84;

XIII, 398).

Tiesas spriedums, kas apmierina uztura prasību, atzīstot atbildētāju 16 par prasītaias ārlaulības bērna tēvu, nav uzskatams par spriedumu, ar kuru nodibinātās juridiskas attiecības (Reclītsgestaltungsurteil), bet viņam piekrīt vienīgi izpildu sprieduma nozīme (Leistungsurteil). Atbildētāja paternitātes atzīšana ir tikai reala fakta konstatējums un nevis juridisks akts, kas šo stāvokli nodibinātu, ar to pārgrozot tiesisko stāvokli (T. P. 35/147fia; 254).

Prasība atzīt, ka bijušai laulātai nav tiesības prasīt no bijušā 17 laulātā uzturu tādēļ, ka pēc tam, kad tiesa bija piespriedusi šo uzturu, laulāto laulība šķirta abu laulāto vainas dēļ, nav uzskatama ne par actio cum condemnatione, ne par prejudicialu, bet gan par prasību, kas vērsta uz tādu attiecību grozīšanu vai izbeigšanu, kuras nodibinātas ar agrāk taisīto spriedumu, jo šādas prasības nolūks nav zinama priekšmeta vai naudas sumas piespriešana, ne arī ta apstākļa konstatēšana, vai pastav vai nepastāv zināmās juridiskas attiecības, bet gan šo attiecību grozīšana vai izbeigšana jaunu apstākļu iestāšanās dēļ. (29/869; VI, 74).

Prasība, kurā adoptētāja prezumtivais mantinieks lūdz atzīt adopciju 18 par viņam nesaistošu, sāk noilgt jau ar adopcijas lēmuma taisīšanu. Šāda prasība uz 6. p. pamata jāceļ pret abiem apstrīdāmā līguma kontrahentiem. (35/85; XII, 109).

Lūgums atzīt kādu personu par mantinieku uz kādu mantojumu 19 vai tā daļu nav raksturojams kā Civillikuma 667. pantā paredzeta mantojuma prasība, bet kā prejudiciala prasība, kuras mērķis ir zināmu personu starpā attiecībā uz kādu mantojumu nodibināt pastāvošās attiecības, atzīs-

tot. ka vienai no šīm personām vai abām ir mantošanas tiesības uz minēto mantojumu vai tā dalu. Mantojuma prasības priekšnoteikums nav vis tikai prasītāja mantojuma tiesību neatzīšana no atbildētāja puses, bet arj no prasītāja pieprasītā mantojuma (vai tā daļas) neizdošana no atbildētāja puses, sakara ar ko tad arī vajadzīgs, lai mantojums (vai ta dala) prasības celšanas laikā atrodas atbildētāja valdijumā, Izņemot ficta possessio ga-diiumus (30/139; VII, 26).

20 Ja prasība atzīt prasītāju par mantiniek« nav vērsta uz noteikta priekšmeta atņemšanu atbildētājam, tad tā nav kvalificējama ka mantojuma, bet gan kā prejudiciala prasība. (29/37; VI, 79); sk. arī 27/423 (IV, 87).

21 Prasība, kas vērsta uz zināmas atzīmes dzēšanu zemes grāmatās un uz zinama nekustama īpašuma apstiprināšanu, nav uzskatama par preiudicialu, bet gan par tipisku actio cum condemnatione (25/98).

22 Ja prasība nepareizi nosaukta par prejudiciaki, tad tiesai no sevis attiecīgi iākvalificē prasība pēc tās petituma ista satura un nozīmes. (27/423; IV, 87).

23 Ar to vien, ka atbildētājs ierosinājis dalīšanas lietu pēc likuma, viņš tieši prasītāja tiesības vēl nav pārkāpis, un pēdējam tādēļ ir tjesiba celt atzīšanas prasību par to, ka mājas sadalamas uz vienošanās pamata (35/66; XI, 360).

24 Ja ieķīlātās kustamās mantas glabātājs to izlaidis no savām rokām un tā pārdota uz kāda kreditora pieprasi jumu, tad ķīlas ņēmējs ar 3. pantā minēto prasību var lūgt atzīt, ka izsole ieņemta suma atvieto ieķīlāto mantu. (34/420; XI, 11).

25 Prasītāja lūgums atzīt, ka viņš ir ilggadīgs māju nomnieks un ka viņam kā tādam tiesība iegūt no pilsētas mājas, uz agr. ref. lik. 3. p. ,,d“ pktā paredzētiem noteikumiem, nav apmierinams, io šāda prasība vērsta nevis uz konkrētas, atbildētajas apstrīdētas tiesības atzīšanu prasītājam! zem' konkrētiem līguma noteikumiem, bet gan zīmējas tikai uz prasītāja abstraktām teorētiskām tiesībām, kādas nevar būt ne par preju-dicialas prasības, nedz par tiesas apspriešanas un piespriešanas priekšmetu. Sk. arī 21/95; II. 110. (34/883; XI, 126).

26 Likums par telpu īri (Lik. kr. 1924. g. 91) savā 39. pantā paredz atzīšanas prasību. (32/594; VIII, 65).

27 Jautājums par to, vai par dzīvokļa īres un apkurināšanas maksas vietu ir uzskatams īrētāia vai īrnieka dzīvoklis, ir juridiskas dabas, un attiecības, kas nodibinātas šajā ziuā starp minētām personām^ ir juridiskas,

io viņas nosaka tiesības un pienākumus jautājumā par īres līguma izpildīšanu, un tamdēļ, pēc 3. panta izpratnes, var būt par pamatu uz ša panta dibinātai prasībai. (30/775; VII, 98).

28 Prasība, kurā prasītājs lūdz .atzīt viņa īpašuma tiesības uz zināmām akcijām un tiesību tas saņemt, kvalificējama ka atzīšanas prasība. (29/29 ; V, 96).

Sk. 4. tezi zem 1. p„ 6^ tezi zem 20. p., 2. tezi zem 25. p., 12. tezi zem 239. p., 1. tezi zem 1049. p. un 5. tezi zem 1584. p.

4. Privātpersonās vai biedrības, kuru uz likumu pamatotās tiesības aizskar pārvaldības iestāžu vai personu rīkojumi, var tiesā celt prasību, lai aizskartās tiesības atjaunotu; bet tāda prasība

neaptur pārvaldības iestādes vai personas rīkojumu, kamēr tiesa par to vēl nav taisijusi spriedumu. 1864. g. 41477, 2. p.

Pārvalžu darbību un lēmumus, ar kuriem, aizskartas privātpersonu 1 civiltiesiskās intereses, var apstrīdēt nevien administratīvā kartība, bet ari ceļot prasību civiltiesā vēršot tās pret to pārvaldi, kura attiecīgo darbību pielaidusi vai lēmumu taisijusi. Ja, piemēram. Rīgas biržas komiteja biia aizliegusi kādai personai apmeklēt biržu, tad prasība iācel pret minēto biržas komiteju. (28/362; V, 192).

Ar administratīviem rīkojumiem pielaisto privātpersonu tiesību trau- 2 cējumu tiesa var caurlūkot tikai tad, ja tiem nepiemīt neapstrīdama prasījumu raksturs saskaņa ar 1. p. piez. (prot. Bukovska CP mac. gram.

149. Ipp.).

Administratīvas iestādes lēmumu, kas taisīts pretēji tās kompetencei 3 un ar kuru nodibinātas, pārgrozītās vai izbeigtas civilās tiesības, var apstrīdēt prasības ceļā arī tajā gadijumā, ia šis lēmums nav pārsūdzēts noteiktā kārtībā un laikā (T. P. 36/878a; 667).

Valsts vai pašvaldības darbinieka personīga atbildība iestājas nevien 4 tad, kad viņi, izpildot dienesta pienākumus, izdarījuši noziedzīgu nodari-jumu, bet arī tad, kad viņi ar nelikumīgu vai nepareizu rīcību padarījuši zaudējumu trešām personām (27/307; IV, 87).

Visos gadījumos, kad kād'a manta, neatkarīgi no tās īpašnieku 5 gribas, tiek atņemta šai personai un nonāk valsts iestāžu rokās, valsts tieši atbild par šo mantu, kaut arī dienestpersona, kuras vainas dēj manta bojāta vai gājusi boia, rīkojusies kā valsts mantisko interešu pārstāvis. (29/456; VI, 81).

Valsts atbild par privātu personu un iestāžu naudas sumām, kurās 6 tiesu izpildītājs piedzinis no parādnieka un piesavinājies resp. izšķērdējis (35/1455; XII. 182).

Prasību pret valsti uz tā pamata, ka tiesu izpildītājs piesavinājis 7 resp. izšķērdējis no parādnieka piedzītas sumas, var celt piedzinējs. Parādnieks, iemaksājot naudu tiesu izpildītājam, līdz ar to zaudē arī savas īpašuma tiesības uz šo naudu. Tādēļ arī par tiesu izpildītājam iemaksātu naudu, kā atvietojamu mantu, parādnieks nekādu risku nenes (36/60;

XII, 339).

Valstij,_ Iekšlietu ministrijas personā, jāatbild par mantu, kuru 8 policijas ierēdnis sprieduma izpildīšanas kārtībā (CPL 222. p.) piesavinājies vai izšķērdējis. (33/803; IX, 530).

Valsts atbild par tādas mantas drošību resp. neaizskaramību, ku.ra 3 valsts organa vai amatpersonas rīcība un pārzināšanā pārgājusi bez un pat preteji privātpersonās gribai, un kura zaudēta valsts organa vai amatpersonas vainas deļ, t. i. sakarā ar viņu nelikumīgu rīcību, darbību vai darbiem. (Sen. apv. sap. spr. 32/8). Valsts atbildība par tiesu izpildītāja izšķērdētam <resp. piesavinātām sumām rodas uz patstāvīga pamata, neatkarīgi no CPL 1086. p. un Tiesu iek. 227., 228. un 254. p. paredzētiem noteikumiem par tiesu izpildītājā atbildību. (32/365; IX, 33). Vainīgo amatpersonu priekšniecība nevar noņemt atbildību no valsts ar pierādijumu sniegšanu, ka ir ieverota pienācīgā rūpība amatpersonu izvēlē un uzraudzībā. (32/588; IX, 34).

5. Pārvaldības iestādēm vai personām nav tiesības ne izšķirt strīdamos apstākļus, kas cēlušies viņām kādu lietu skatot cauri un kas piekrīt tiesas caurlūkošanai, ne nodot šo lietu tiesai; bet viņas tikai paziņo lūdzējam, ka tas ar prasību var noteiktā kārtībā griezties pie attiecīgās tiesas. 1864. g. 41477, 3. p.

6. Tiesu iestādes var stāties pie civillietu iztiesāšanas ne citādi kā uz to personu lūgumu, uz kurām šīs lietas attiecas, un izspriest tās ne citādi kā pēc pretējās puses paskaidrojumu noklausīšanās vai pēc paskaidrojumu iesniegšanai noteiktā laika notecējuma. Turp., 4. p.

1 Prasijumi, kuri izcēlušies pirms jaunā likuma spēkā stāšanās un pēc agrāka likuma vēl nav noilguši, nav atzīstami par noilgušiem, ja tic nav celti jaunā likumā noteiktā īsākā termiņa, skaitot no šo prasijumu nativitates. (32/l'863; IX, 53).

2 Ar vārdiem „uz kurām šīs lietas attiecas“ domāta tiesiska, bet nevis faktiska interese; piem., kad cel prasību aiz šikanas vai aiz ziņkārības, kā t'iesa izspriedīs kādu jautājumu (prof. Buk. CP māc. gram. 297. Ipp.).

3 Spriedums, kas taisīts pirmā instancē, neaicinot atbildētāju uz tiesas sēdi, neatkarīgi no tā pareizības nav atzīstams par tiesas spriedumu un kā tāds nav atstājams spēkā. Šādos gadījumos lietai ienākot otra instancē, pēc agrākās tiesu prakses, to varētu izskatīt tikai tad, ja pirmā instancē neaicinātais ir noteikti lūdzis otrā instancē izskatīt lietu (TP 37/851a; 475).

4 Pēc CPL principiem tiesa neizrāda savu iniciatīvu tajā ziņā, ka tā nosacītu vai ieteiktu prasītājam, kādi procesuāli līdzekļi viņam būtu jāpiemēro procesā, kā viņam būtu jāizturas tiesa resp. ka viņam butu jāapstiprina vai jāpapildina sava prasība un kā viņam būtu japarredi&e vai jāpārgroza resp. jāpapildina dokuments, par kuru celta prasība. Ar to būtu pārkāpts nevien t. s. tiesāšanas princips (Verhandlungsinaxime) (CPL 6. p. sāk.), bet arī partu procesuālā tiesiska vienlīdzība (CPL 6. p. beig.). Ar šādiem lēmumiem tiesa pārvērstos par viena parta padomdevēju, kas pilnīgi nesavienojams ar tiesas pāri partiem stāvošas taisnības pārstāves stāvokli un uzdevumiem. (22/216; I, 83).

5 Tiesa nevar proprio motu apstrīdēt partu lūguma spēku un derīgumu, ja atbildētājs nemaz nav dibinājis savas pret prasību celtās ierunas uz līguma nederīgumu. (25/66; 11, 115).

6 Nevar izbeigt lietu pret atbildētāja iebildumu, jo tas nebūtu savienojams ar Civilprocesa likuma 1. panta noteikumiem, kas uzliek tiesu iestādēm pienākumu izšķirt ikvienu strīdu par civilam tiesībām. Tamdēļ, atbildētājam ceļot ierunu pret prasītāja lūgumu par viņa celtas prasības izbeigšanu uz viņa vienpusēju līgumu, tiesai nav tiesības izbeigt lietu, bet likums uzliek tiesai pienākumu atbildētāja turpināto strīdu caurskatīt un izspriest lietu pēc būtības. (22/12; 11, 114).

7 Pusu procesualai darbībai, pretēji tiesas_ darbībai nav pienākuma rakstura. Izpildīšana vai neizpildīšana atkarājas no pašas puses, kurai gan jārēķinas ar to, ka tiesa var taisīt no tas zināmus sledzienus (prof. Bukovska CP māc. grām. 278. Ipp.).

Ar iepriekšēju vienošanos noteikta vienas puses atteikšanās no zina- 8 mām procesuālām tiesībām tiesai nav saistoša, jo procesuālās tiesības ir publiskas tiesības (prof. Bukovska CP māc. grām. 233., 241. lpp.).

Prasītājam ir tiesība atjaunot izbeigtu lietu, ja atbildētājs tam pie- 9 kritis, P'ie kam atbildētāja piekrišana atzīstama par izteiktu, ja lieta izbeigta uz abu prāvnieku lūgumu. Tiesība atjaunot lietu atkrīt, ja lieta izbeigta uz visiem laikiem (38/522; XIV, 463).

Parti un sevišķi prasītājs ir procesa saimnieks un kā tāds ari var lūgt 10 tiesu izbeigt lietu uz visiem laikiem katrā lietas stāvoklī, kamēr spriedums nav stājies spēkā, tāpat kā līdz atzīmētam laikam parti var izbeigt lietu uz izlīguma pamata. Atbildētājam ir gan tiesība celt ierunu pret lietas izbeigšanu uz visiem laikiem un pastāvēt uz lietas izspriešanu pēc būtības (22/12), bet tikai tad, ja atbildētājs — kā tas jābūt normālos procesuālos apstākļos — patiesi uzstājas kā prasītāja pretinieks, lūdzot prasību noraidīt un ar to panākt lietas galīgo noskaidrošanu un izšķiršanu viņam par labu taisni ar tiesas spriedumu. Šādi apsvērumi atkrīt tad, kad atbildētājs uzstājas procesā nevis kā prasītāja procesuālais pretinieks, bet gādā par prasības apmierināšanu (22/231; I, 83).

6. pantā izteiktais princips, pēc kura tiesu iestādes var izspriest lietu 11 ne citādi, kā pēc pretējas puses paskaidrojumu noklausīšanas vai pēc paskaidrojumu iesniegšanai noteiktā laikā notecējuma, piemērojams arī miertiesai, kura skata cauri sūdzību par pagasttiesas lēmumu, ja sūdzētājs atrodas pretējās puses stāvoklī 6. panta nozīmē, t. i., ja miertiesas lēmums var aizskart viņa tiesības (CKD kops. 39/23).

Tiesai nav tiesības atstāt prasības dalu bez caurlūkošanas, ja 12 preteja puse noteikti lūd'z prasību šajā daļā atraidīt. Tiesai šādā gadijumā lieta šaja daļā jāizspriež pēc būtības, uzliekot izdevumus uzvarējušai pusei par labu. (33/99; X, 106).

Ja prasītāja tiesības (piem., mantošanas vai valdīšanas tiesības), 13 bez atbildetaja, apstrīd vai traucē vel kādas citas personas, tad tas nedod pamatu prasību atraidīt, bet varētu tikai radīt sarežģījumus spriedumu izpildot. (29/90; V, 96).

Persona, kuru tiesa atzinusi par apsardzības lietā ieinteresēto 14 personu un tās dalībnieci (29/1857: VI, 82), var iesniegt kasacijas sūdzību par tiesas lēmumu (34/584; XI, 119).

Apsardzības lietās gan nav pielaižamas trešās personas (sk. Ci- 15 vilproc. lik. 749. un turpm. p.), bet tajas tomēr var ņemt dalību visas lietā ieinteresētas personas. Ari apsardzības lietās bieži izšķirami jautājumi, kas aizskar nevien lietas ierosinātāja, bet arī citu personu intereses, un liegt viņam tiesību ņemt dalību lietā nozīmētu pārkāpt vispārējo principu „audia-tur ct altera pars“, pie kam, protams, ar vārdiem „parti“ vai „puses“ apsardzības lietās nav saprotami prasītājs up atbildētājs, bet gan lietā iein-teresetās personas (29/1857; VI, 82).

Lieta par vecāku varas atņemšanu ir divpusīga apsardzības lieta. 16 Divpusīgās apsardzības lietās pēc vispārējā noteikuma aicina puses (36/1003; XII, 591).

Uz tiesas sēdi izsaucams parta pilnvarnieks, bet ne pats prāvnieks. 17 Pavēstes izsniegšana pašam pravniekam nevar novest pie sprieduma ka-sacijas, ja pavēste pravniekam izsniegta tādā laikā, ka viņam bija iespēja par tiesas dienu paziņot savam pilnvarniekam (33/805; X, 10fi).

• 8 Nav izslēgts, ka partu spēju var piešķirt nevien juridiskām perso

nām, bet arī citām sabiedrībām. Piem., atklātām un koinanditsabiedrībām ir partu spēja, lai gan viņas nav juridiskas personas (Noteik. par firmu

1. p., noteik. par tirgotajiem 4. p.). Tapat rederejai pieder formālā partu spēja. Ari Nodokļu departamentam piešķirama partu spēja nodokļu lietās. Jautājums par biedrības partu spēju izšķirams atkarībā no biedrības sta-tutu satura, katrā atsevišķā gadījumā. (Apv. Sap. 35/12; XII, 146).

19 No tā, ka aizgādnim pēc mantinieku apstiprināšanas un pirms aizgādnības atcelšanas ar tiesas lēmumu zināmos gadījumos ir aktivlcģitima-cija (27/853; IV, 31), neizriet, ka apstiprinātiem mantiniekiem pirms aizgādnības atcelšanas aktivleģitimacijas nebūtu (35/1603; XI, 341).

20 Actio negatoria (CL 1039. p.) var celt arī viens no vairākiem kopīpašniekiem. (24/241; I, 21).

21 Ja strīdamais nams atrodas prasītāja valdījumā uz ķīlu tiesību pamata, tad viņš ir lefcitimots celt prasību par atbildētāja izlikšanu un īres naudas piedzīšanu (CL 2115, 1362. p.). (33/2835; X, 99).

22 Nav nekāda pamata atzīt, ka promesošās personas aizgādnim nebūtu tiesība celt liereditatis petitio; taisni otrādi, tas vajadzības gadi-jumā ir viņa pienākums, jo saskaņā ar CL 372. pantu aizgādnim jāapsargā promesošā manta un tādēļ arī jāizprasa no svešas valdīšanas promesošam piekritušais mantojums, kuru pieņemt viņam ir tiesība saskaņā ar 374. panta tiešo saturu. Jāatzīst par pilnīgi likumīgu ari promesošās personas aizgādnības nodibināšana ad lioc, 1 i., lai pieņemtu promesošam atklājušos mantojumu un celtu liereditatis petitio, jo saskaņā ar CL 371. pantu aizgādnība nodibināmā no tiesas (pat ex officio) vispār visos gadijutnos, kad promesošā tiesību pārstāvība ir nepieciešama; šāda nepieciešamība pastāv arī gadījumos, ja pats promesošais nevar pieņemt viņam atklājušos mantojumu un nevar celt hereditatis petitio (29/633; V, 12, 13).

23 Pretēji Civi'Mik. 1068. p. 1. daļai noslēgtā līguma atzīšanu par nederīgu var kā katrs līguma slēdzējs, tā arī līgumā nepiedalījušies kopīpašnieki (26/91; III, 10).

24 Lieta nav izbeidzama uz tā pamata, ka prasītājs pa procesa laiku atsavinājis prasības priekšmetu (strīdā esošās mājas), nepieteicot tiesai par prasības priekšmeta pareju ar prasības cesiju, un ka ieguvēji būtu iestājušies procesā —• prasītāja vietā. Starp prasības priekšmeta kontrahentiem nodibinājušās materiali-juridiskās attiecībās pašas par sevi nevar iespaidot procesuali-teclīnisko jautājumu par prasības likteni kā tādu. Bez šaubām, prasības priekšmeta ieguvējam būtu tiesība procesā iestāties kā blakus intervenients prasītāja pusē; bet arī tad parts, prasītāja pusē, tomēr būtu iepriekšējais prasītājs, ar kuru, kā īsto partu, tikai varētu rēķināties tiesa un atbildētājs. Tādēļ prasības priekšmeta atsavinašana vien neatņem prasītājam ne materiālo, ne formālo (procesuālo) tiesību uzturēt un turpināt prasību savā vārdā, un neatņem tiesai tiesību prasību piespriest taisni ’prasītājam (26/14; II, 117).

25 Ja prasītāja mājas prāvais laikā tikušas atsavinātas spaidu kārtā, tad viņš ir zaudējis tiesību prasīt atbildētāja izlikšanu (23/46; II, 116).

26 Uz vispārējā pamata par līdzīpašumā esošo mantu var rīkoties tikai visi līdzīpašnieki kopā, kādēļ rīkojumi par kopējo mantu, kuri iziet ne no visiem līdzīpašniekiem, nav spēkā un nav saistoši tiem vai tam līdzīpašniekam, kuri nav ņēmuši dalību rīkojuma aktā (28/193; IV, 65).

Saskaņa ar Civillikuma 1068. p. 1. dalu, par visu kopīpašumā esošo 27 mantu (vai tās reālām dalām) ir vajadzīga visu kopīpašnieku kopēja rīcība; tādēļ viens no kopīpašniekiem nevar, bez otrā piekrišanas, prasīt īrnieka izlikšanu no dzīvokļa (27/396; IV, 15).

Ja kopējā īpašuma ienākumi kvotativi sadalīti kopīpašnieku starpā. 28 katrs no viņiem var pretendēt uz savu daļu ienākumos un var ari savu īres naudas daļu prasīt tieši no kopējā īpašuma īrnieka, neatkarīgi no tam, ar kādu no kopīpašniekiem īrnieks būtu noslēdzis īres līgumu (34/396; X, 21C).

Ja īres līgums noslēgts ar visiem nama kopīpašniekiem, tad katrs 29 kopīpašnieks var no īrnieka prasīt viņam piekrītošo domājami) daļu īres naudā (29/1095; VI, 14).

Pret prasību par izlikšanu nomnieks nevar aizstāvēties ar iebildumu 30 par nomas līguma nederīgumu uz tā pamata, ka līgumu ar viņu noslēdzis likai viens no vairākiem kopīpašniekiem. Šādu iebildumu varētu celt tikai kopīpašnieks, bet ne nomnieks, kas līgumu tādā veidā noslēdzis un sa-saskaņā ar līgumu lietojis nomas priekšmetu (22/50; II, 25).

Līdzīpašniekiem pieder intcrd'ikta prasība ari pret līdzīpašnieku, 31 pilnīgi neatkarīgi no tam, vai prasītāji vienīgi valdijuši kopējo lietu, vai valda līdz un kopā ar atbildētāju (29/94; V, 16).

Draudze ir juridiska persona, un prasība jāvērš pret to, bet ne pret 32 draudzes padomi. (34/220; X, 496).

Jautājums par to, kāda persona no prasītāja atzīmēta un domata 33 par atbildētāju, vienmēr izšķirams saskaņā ar prasības lūgumā aizrādītiem datiem un katra no prasītāja tālāka atbildētāja personas maiņa vai atvie-tošarni ar kādu citu atzīstama par nepielaižamu prasības grozīšanu. (35/605; XII, 41.)

Prasītājs var celt prasību ne pret visām tām personām, kuras 34 aizskārušas viņa tiesības, bet var griezties pat pret vienu no tām, un atbildētājs nevar celt ierunas pret tādu prasītāja rīcību, jo viņa aizstāvēšanas līdzekļi un viņa tiesības un intereses ar to nav ierobežoti. (24/1:

IV, 88').

Ja prasība celta pret atbildētāju, kā lauku māju īpašnieku, kas vienīgi 35 ar savu rīkojumu aizskaris prasītāja tiesības, tad nav nozīmes tam, vai atbildētājs ir vienīgais māju īpašnieks vai līdzīpašnieks, un uz tā pamata vien, ka prasība nav celta ari pret pārējiem māju līdzīpašniekiem, prasība nav izbeidzama (36/134; XII, 342).

Izņemot 675. p. paredzētos gadījumos, tiesai no sevis nav jāierosina 36 jautājums, vai prasība celta pret visām personām, kas ieinteresētas lietā, jo pēc vispārīgā principa atbildētāju izvēle atkarajas no prasītājā, kas ceļ prasību pret personu, kas aizskārusi viņa tiesības. Izņēmumi ir intervencijas prasības, testamenta nulldtate, laulības neesamība (TP 29/938«; 101).

Prasot īpašuma tiesības atzīšanu uz strīdus zemi, prasītājam 37 prasība iaceļ pret visām personām, kurām par labu izdots īpašuma tiesību nostiprināšanas akts un kuras nepiedalas šinī lietā kā prasītāji. (34/197; X.

443).

Prasītājam, lūdzot ieraksta dzēšanu zemes grāmatās, prasība jā- 38 ceļ pret visām personām, kurām par labu ieraksts ievests. (291567; V, 98).

39 Hereditatis petitio ceļama pret to, Icas apstrīd prasītāja mantošanas tiesības un kas vai nu pats valda mantojuma lietas vai ar ļaunu nodomu tās nodevis tālāk (CL 668. un 675. p.), bet katrā ziņā tikai pret to. kas pats ai/, kāda iemesla pretendē vai pretendējis uz mantojuma lietām (28/267; IV, 31).

40 Mantojuma prasība jāvērš arī pret Zemkopības ministriju, ja strīdus mājas koroborētas uz atbildētāja vārdu taisni uz izpirkšanas akta pamata, jo prasītājs savas tiesības var realizēt tikai ceļot prasību ari pret Zemkopības ministriju un lūdzot izpirkšanas akta atcelšanu (34/48;

X, 442).

41 Prasība par prasītāja apstiprināšanu mantojuma tiesībās ceļama tikai pret tām personām, kas pretendē uz mantojuma tiesībām un kuru mantojuma tiesības prasītājs apstrīd. Ja tas nav konstatēts, tad attiecībā uz pārējiem mantiniekiem nevar runāt par nepieciešamu līdzdalību (litis consortium necessarium),_kura ir vienmēr tur. kur pēc juridiskās attiecības dabas izslēgta iespēja uzskatīt šo tiesisko attiecību par pastāvošu vienam līdzdalībniekam un par nepastāvošu otram (35/168*; XI, 468).

42 Prasība par testamenta atcelšanu jācel pret mantiniekiem, bet ne pret mantošanas masas aizgādni, kas reprezentē nevis mantiniekus, bet tikai mantošanas masu, kura savkārt turpina mantu devēja materiali-tie-sisko personību (23/282; I, 32).

Sk. arī 3. uti 4. tēzi zem 322. p.

43 Kad strīdu lietās par akta nederīgumu prasību cel pret akta pamatu, akts atzīstams par nederīgu pilnā apjomā; tādēļ prasība jācel pret visām personām, kuru mantiskās intereses saistītas ar akta eksistenci (33/519; IX, 532).

44 Tiesai pašai no sevis arī bez parta iebilduma jāpārbauda, vai prasība celta pret visiem tiem atbildētājiem, kuru līdzdalība procesā bijusi nepieciešama (VI. Bukovskis, Civilprocesa mācības grāmata, 121. §, III, 501. lpp.). (37/1406; XIV, 156).

45 Prasība, kura nav celta pret visiem nepieciešamiem līdzdalībniekiem, izbeidzama (37/111; XIII, 302).

46 1234. p. paredzētā gadījumā konstatējama t. s. partu nepieciešama līdzdalība (34/293; XI, 20).

47 Ja testaments apstrīdēts tikai daļā, tad legataru tiesības ar šādu prasību nav aizskartas un prasītājam nav jācel ta pret legatariem, kaut arī zinarna interese tiem būtu, jo legatariem nav ņemta iespēja iestāties lietā 763. p. kārtībā, vai arī celt jaunu patstāvīgu prasību, vai aizstāvēt savas intereses mantojumu faktiski izdalot (TP 29/864a; 112).

48 Ieilguma prasība iaceļ pret personu, kura skaitas par prasītājas valdīšanā esošā imobiļa (formālo — pēc dokumentiem) īpašnieku (37/172;

XIII, 542). »

49 Trešā persona kāda akta spēku un nozīmi var apstrīdēt tikai prasības kārtībā, ceļot prasību pret visiem akta dalībniekiem (6. p.). Tas pats ir sakatns arī par tiesas hipotēku, kuras spēku un nozīmi trešā persona — jaunais māju ieguvējs var atspēkot vienīgi prasības ceļā. Tāpēc apgabaltiesa, atzīstot, ka ierunu veida tiesas hipotēkas pamatā liktā sprieduma saistošo spēku atbildētāja kā māju jaunā ieguvēja nevar atspēkot, varēja noraidīt atbildētājas pieteiktos blakus lūgumus (37/1067; XIV, 20).

Ja prasība pareizi celta pret imobila īpašnieku, tad uz viņa, kā 50 atbildētāja, procesuālo stāvokli nevar atstāt iespaidu imobila atsavināšana procesa laikā. Tiesa tādēļ var prasību apmierināt pret viņu, piespriežot arī no viņa tiesāšanas izdevumus prasītāja laba. Atzīstot, blakus viņam, arī imobila ieguvēju par atbildētāju, tiesa gan rīkojas nepareizi; tomēr ieguvējam nav tiesiskas intereses prasīt aiz šā iemesla tiesas sprieduma atcelšanu kasacijas kārtībā, jo tiesas spriedums (par prasītāja lietojuma tiesībām uz strīdus zemi un par iegūtā imobila nojaukšanu) viņam tā kā tā saistošs, ka imobila atsavinātāja tiesību ņēmējam (33/1317; IX,

468).

Likums neuzliek īrniekam pienākumu pārliecināties zemes grā- 51 mātās par to. vai izīrētāja personā notikušas kādas pārmaiņas, un viņš tādēļ par izīrētāju var uzskatīt to personu, kura ar viņu noslēgusi līgumu, kamēr viņš nav saņēmis attiecīgo paziņojumu par notikušo pārmaiņu 01/516-; VII, 18).

Izīrētājs - nama kopīpašnieks nevar atsaukties uz Civillikuma 1068. p. 52

1. daļu aiz tā iemesla, ka līgumā nav piedalijušies pārējie nama kopīpašnieki, bet tikai šie pēdējie varētu celt šādu ierunu (29/84; V, 15).

Nama kopīpašnieks, kas viens pats noslēdzis īres līgumu ar īrnieku, 53 nevar aizstāvēties pret prasību par īres maksas normēšanu ar formālu ierunu, ka prasība bijusi vēršama arī pret pārējiem narna kopīpašniekiem, kuri īres līguma noslēgšanā nav piedalijušies. Tas izriet no tam, ka ga-dijutnā, ja ar kopīpašumu faktiski rīkojas tikai viens kopīpašnieks, viens pats noslēdzot īres līgumus ar īrniekiem, tad jāprezumē, ka pārējie kopīpašnieki tādai rīcībai ir piekrituši (CL 1068. p. 1. d.), kādēļ — kamēr šī prezumcija nav apgāzta atbildētājs, kas kā kontrahents noslēdzis līgumu ar prasītāju, nevar izvairīties no viņa pāša noslēgtā līguma un tā sekām, vienkārši atsaucoties uz pārējo kopīpašnieku nepiedalīšanos iesniegtā prasībā (31/516-; VII, 18).

Kopīpašnieka prasiba par nomas līguma atcelšanu, kuru bez viņa 54 piekrišanas noslēdzis otrs kopīpašnieks, jācel kā pret nomnieku, tā arī pret iznomātāju (33/519; IX, 531).

CL 2130. un 2131. p. nav jāsaprot tā, itkā nomniekam prasība par zau- 55 dējumu atlīdzību, kuru nodarijusi viņam trešā persona ar nomas objekta patvaļīgu izlietošanu, botu jāvērš vienīgi pret iznomātāju, jo 2131. p. piešķir nomniekam tiesību aicināt iznomātāju pie atbildības tikai tad, ja pēdējais atļauj trešai personai traucēt nomnieku pie nomas priekšmeta izlietošanas. bet nekad neuzliek iznomātājam vispārēju atbildību par visiem zaudējumiem, kurus trešā persona izdara nomniekam bez iznomātāja piekrišanas, un nekad neatsvabina katru trešo personu no atbildības par izdarītiem zaudējumiem nomnieka priekšā (21/27; I, 58).

Pēc līguma līdzēji iegūst zināmās tiesības viens pret otru, bet nevis 56 pret trešām personām, un tāpēc līguma izpildīšanu var prasīt tikai no līdzēja, bet nevis no trešās personas, kura uz nomas līguma pamata, kas noslēgts ar nomas objekta īpašnieku, jau iestājusies nekustamā īpašuma lietošanā, kaut arī šis līgums būtu noslēgts vēlāk par to līgumu, kura izpildīšanu prasa pirmais nomnieks. Vienīgais izņēmums būtu pielaižams tajā gadi jumā, kad otrais nomnieks būtu rīkojies ļaunā ticibā, t. i. kad viņam butu bijis zināms, ka iznomātājs jau bijis noslēdzis nomas līgumu ar_ pirmo nomnieku un tomēr nonomājis to pašu objektu no tā paša iznomātāja. Bet arī šajā gadijumā pielaižama pirmā nomnieka tieša prasība

19

2*

pret otro nomnieku par viņa izlikšanu tikai pēc tam', kad otrais nomas līgums būtu tiesas ceļā atzīts par spēkā neesošu prasībā, kura pirmām nomniekam būtu iāceļ kopā pret iznomātāju un otro nomnieku (27/162; III, 54).

57 Uz miertiesas sēdi, kura izlemj jautājumu par aizbildņa atsvabināšanu

no vina pienākumiem, aizbildnim sūtams aicinājums (39/99).

7. Civilprasību par kaitējumu vai zaudējumu atlīdzību, kuri nodarīti ar noziedzīgu nodarījumu, var celt krimināltiesā, krimināllietu iztiesājot, vai arī, atsevišķi no tās, civiltiesā, iekam notecējis noilguma laiks. 1861. g. 41477, 5. p.

1 Ja civiltiesā taisa savu spriedumu pirms krimināllietās iztiesāšanas un atraida civilprasību, bet krimināltiesā apsūdzēto atzīst par vainīgu, tad no šīs kolizijas var izvairīties tikai lūdzot sprieduma jaunu caurlūkošanu (861. un 908. p.); (prof. Bukovska CP māc. grām. 146. Ipp.).

2 Krimināllietai pievienotā civilprasība iztiesājama pēc vispārējiem kriminālprocesā noteikumiem (prof. Bukovska CP māc. grārn. 144. Ipp.).

3 Saskaņā ar 7. p. civilprasību par zaudējumu atlīdzību, kas nodarīti ar noziedzīgu nodarījumu, var celt krimināltiesā, iztiesājot krimināllietu, vai arī atsevišķi no tās, civiltiesā, iekam notecējis noilguma laiks. Vienīgās sekas, kas varētu iestāties, ia tamlīdzīga prasība celta civiltiesā pirms krimināltiesās sprieduma taisīšanas ir vienīgi tās, ka minētā gadījumā civiltiesā stājas pie iztiesāšanas tikai pēc tam, kad pabeigta kriminaltie-sāšana par to priekšmetu, no kura prasība ceļas (8. p.). Tādā kārtā prasība civiltiesā nekādā ziņā nav uzskatama par priekšlaicīgu itkā tāpēc vien, ka krimināllietā tajā laikā nebūtu vēl izspriesta, vai citādi pabeigta, bet civiltiesā gan nevarētu līdz nupat atzīmētam momentam savai civillietu iztiesāt un izspriest, t. i. civillieta būtu līdz tam tikai jāaptur, saskaņā ar

10. p. (36/833; XIII, 153).

8. Iepriekšējā (7.) pantā norādītā gadijumā civiltiesā stājas pie iztiesāšanas tikai pēc tam, kad pabeigta kriminaltiesāšana par to priekšmetu, no kura prasība ceļas, izņemot gadijutnus, kad prasītājs iesniedz apliecību par to, ka krimināllietās iztiesāšana apturēta apsūdzētā gara slimības dēļ (Kriminalproc. lik. 1939. g. izd. 394. p.), vai arī par to, ka krimināltiesā, apsūdzētā neatrašanas dēļ, devusi rīko jumu ņemt viņa mantu aizbildniskā pārvaldībā (Kriminalproc. lik. 841., 845. p.). Ja krimināllietu atjauno, tad civillietas iztiesāšana jāaptur. 1887. g. 4347, i, 6. p.

Ja krimināllietā kaut kādu iemeslu dēl nav ierosināta, civillietu var ierosināt neatkarīgi no tās (prof.’Bukovska CP māc. grām. 297. Ipp.).

Sk. tezes zem 7. p.

9. Prasītājs nezaudē tiesību celt prasību civiltiesā, kaut ari apsūdzētais ar krimināltiesās spriedumu nebūtu atzīts par vainīgu, ja no vina darbības prasītāiam cēlies kaitējums vai zaudējums. 1864. g. 41477, 7. p.

Saskaņa ar Kriminālprocesā likuma 35. pantu civiltiesai ir saistošs ti- I kai krimināltiesās spriedums zināmās robežās, bet nekādā ziņā nav saistošs apgabaltiesas kriminālās nodaļas rīcības sēdes lēmums par lietas iepriekšējās izmeklēšanas izbeigšanu Kriminālprocesā likuma 277. panta kārtībā (26/369).

Civiltiesai ir saistošs vienīgi galīgs krimināltiesās spriedums, t. i. 2 tāds pirmās vai otrās instances spriedums, kas nav pārsūdzēts, vai arī tāds otrās instances spriedums, par kuru iesniegtā kasacijas sūdzība atstāta bez ievērības. Tādā kārtā nav nekādas nozīmes krimināltiesās spriedumam, kas attiecībā uz atbildētāju ir atcelts, kaut arī formālai iemeslu dēl (3W510;

XIV, 675).

Jautājums par krimināltiesās sprieduma saistošo (pre.iudicialo) nozīmi 3 civillietās apspriežams nevis pēc CPL 1021., bet gan pēc Kriminalproc. lik.

35. un 790. panta. Pēc Kriminālprocesā likuma 35. panta krimināltiesās galīgs spriedums ir saistošs civiltiesai tikai jautājumā par to, vai noziedzīgais nodarijums tiešām noticis, vai tas ir bijfs tiesājamā nodarijums, un kāds raksturs ir šim nodarījumam. Jautājumā par to, kam pieder noziedzīgā uo-darijuma objekts, krimināltiesās spriedums nav saistošs civiltiesai. Par īpašuma tiesībām uz šo objektu ieinteresētā persona pat nevar celt civilprasību krimināllietā CPL 7. p. un Kriminālprocesā likuma 757. p. paredzētā kārtībā, jo šādas civilprasības priekšmets var būt tikai atlīdzība par zaudējumiem, bet nekad vindikacija (25/143; II, 118).

10. Kad civillietu iztiesājot no tās apstākļiem atklājas pretlikumīga darbība, kura prasa kriminalvajāšanu, tad, šo priekšmetu caur prokuroru nododot krimināltiesai, civillietas iztiesāšana apturama, ja tās izspriešana atkarājas no kriminalapstākļa noskaidrojuma. 1864. g. 41477, 8. p.

Piezīme. Apstrīdot parādnieku darijumus, kurus viņi noslēguši kreditoriem par ļaunu, un nododot krimināltiesai jautājumu par parādnieka vai ar viņu attiecīgo darijumu slēgušās personas saukšanu pie atbildības par Sodu likuma (1936. g. izd.) 565. pantā paredzētu noziedzīgu nodarijumu, lietas iztiesāšana nav apturama. 191G. g. 1645, vi, 8. p. piez.

10. p. attiecas vienīgi uz gadijumu. kad civillietu iztiesājot nāk gaismā I pretlikumīga darbība, kas prasa kriminalvajāšanu. Tāpēc 10. p. nav piemērojams tad, kad lieta jau atrodas izspriešanā kasacijas instancē (37/203; XIII. 543).

10. pants nav piemērojams maksātnespējas lietām (38/966; XIV, 656). 2 Sk. tezes zem 7. p.

11. Visām tiesu iestādēm lietas jāizspriež pēc pastāvošo likumu tiešā jēguma, bet ja gadītos nepilnība, neskaidrība, trūkumi vai pretrunība likumos, tad spriedums jāpamato uz likumu vispārējo izpratni. Turp., 9. p.

Jautājums par to, vai konkrēts gadījums pārsūdzams zināmā kārtībā, 1 atkarājas no tiem likumiem, kuri ir spēka pārsūdzama sprieduma laikā, jo

tiesai jāpieinero attiecīga momenta pastāvošie (t. i. speķa esošie) civilprocesuālie likumi (22/202; II. 118).

2 Tiesas kompetencē un pienākumos ietilpst iztulkot likumu un šim nolūkam tā nemaz nevar operēt nedz ar lietpratēju, nedz liecin'ieku ieskatiem un domām par likuma izpratni (39/178; XV, 219).

3 Likumdošanas motiviem un pie likuma izdošanas dotiem paskaidrojumiem, par cik tie atspoguļojas pašā likumā, ir nozīme kā likumdevēja autentiskajam iztulkojumam (interpretatio authentica); (prof. Bukovska CP māc. grām. 124. Ipp.).

4 Vispārējās taisnības apsvērumi nedrīkst runāt pretim likuma noteiktai domai, jo strīdamos jautājumos vienīgi likums var dot pamatu taisnības atšķiršanai no netaisnības (prof. Bukovska CP māc. grām. 126'. Ipp.).

5 Vēsturiskā vai teleoļofciskā interpretācijā nedrīkst runāt pretim likuma skaidram tekstam; tomēr rninetic interpretācijās veidi katra ziņā piemērojami tiktāl, lai noskaidrotu un apstiprinātu pašā likumā dotos aizrādiju-mus par tā piemērojamību laika ziņā, kā arī par likuma īsto mērķi. Likumdevēja iestādē, apspriežot likumprojektu, izteiktie uzskati par likuma cēloni un mērķi var noderēt kā interpretācijās līdzekļi, kā likumdošanas materiali (32/425; VIII, 178).

6 Likumu iztulkojot tiesa var lietot tos apzīmējumus, kurus lieto tiesību zinātne (prof. Bukovska CP māc. grām. 432. Ipp.).

7 Uz vispārējā pamata likums izpauž principiāli spēku tikai uz nākotni. Pēc intertemporalo tiesību principiem jaunais likums, kas tieši attiecas uz pašām tiesībām (tā tad ne uz zināmiem faktiem) neatkarīgi no tiesību izcelšanās pamatiem, t. i. tieši noteic tādu tiesību saturu un sekas, kuras izrietētu kaut arī no pirms jaunā likuma spēkā stāšanās notikušā fakta, aptver ari jau izcēlušās tiesības. Tāpēc, ja fakts, kura sekas noteic jaunais likums, iestājies pirms jaunā likuma spēkā stāšanās, tad tādas sekas apspriežamas pēc vecā likuma. Turpretim, ja šāds fakts iestājies pēc jaunā likuma spēkā stāšanās, tad ar jauno likumu tiek atceltas vai grozītas arī tās juridiskās attiecības, kuras bija izcēlušās pēc vecā likuma. (Sk. Enneccerus, Lehrb. des biirgerl. Rechts, 1. sēj. 56. § I (6.-8. izdev.) (28/332; V, 91).

8 Jautājums par intertemporalo tiesību principu piemērošanu nevar atkarāties no tam, kad un kādā veidā ieinteresētās personas realizē un izved dzīvē savas no juridiskām attiecībām izrietošās subjektivās tiesības. Šim slēdzienam nemaz nerunā pretim tas procesuālais princips, ka prasības pamats apspriežams pēc tām faktiskām un juridiskām attiecībām, kas pastāvēja prasības celšanas laikā (28/332; V, 91).

9 Jauns procesuāls likums piemērojams tūliņ pēc tā spēkā stāšanās, kaut ari prāvnieku materialas juridiskas attiecības butu nodibinājušas un strīds sakarā ar šīm attiecībām būtu cēlies pirms jauna procesuālā likuma spēka stāšanās. No šā principa tomēr nebūt neizriet, ka jaunam procesuālām likumam it kā būtu atpakaļējs spēks tajā ziuā. ka tas būtu attiecinams ari uz tādiem procesuāliem aktiem, kuriem bija jānotiek vecā likuma pastāvēšanas laikā. Taisni otrādi, katrs procesuāls akts apspriežams tikai pēc tiem likumiem, kuri bija spēkā šā akta izpildīšanas laikā. (29/455; VI, 107).

Princips, ka jauni procesa noteikumi piemērojami jau iesāktās lietās, >0 attiecinams vienīgi uz tādiem procesa noteikumiem, kas groza pašu tiesāšanas kārtību, bet neattiecas uz tiem gadijumiem, kad groza lietu p'iekritību (34/677; X, 391).

Jauns procesuāls likums piemērojams tūliņ pēc tā spēkā stāšanās, lt kaut arī prasība iesākta pirms tā izdošanas (prof. Bukosvska CP māc. grām. 128., 130. lpp.).

No procesuāliem likumiem vienmēr ir piemērojams tas, kas ir spēkā 12 tiesas darbības vietā (lex fori), un katra tiesa var piemērot vienīgi savas nacionalās procesuālās tiesības (34/822; XI, 98).

Tiesa ir tik cieši saistīta ar CPL normām, ka viņai nav tiesības pa- 13 pildināt atsevišķus noteikumus pat ar tuvu stāvošiem Tirdzniecības procesa likumiem, ja pēdējo lietošana nav speciāli paredzēta (sal. 1 pielik., 1., 3. un 13. p.). (V. Bukovskis, TMV 25/ 5/6 — 741. lpp.).

Procesuālo likumu piemērošana pēc analoģijas vai likumu paplašinātā 14 tulkošana nevar pārkāpt spēkā esošo procesuālo likumu robežas: nevar piemērot materialos likumus procesuālām darbībām vai procesuālos likumus materiali - tiesiskām attiecībām. (V. Bukovskis, TMV 25/ 5/6 —

753. lpp.).

Tiesai nav tiesības pārbaudīt likuma izdošanas pareizību, kā arī 15 likuma saskaņu ar valsts pamatlikumiem. Turpretim tiesai gan jāpārbauda administratīvo noteikumu un rīkojumu likumība (prof. Bukovska CP māc. grām. 432. lpp.).

Tas apstāklis, ka viena puse neapstrīd pretējās puses atsaukšanos uz 16 nepareizu likumu, tiesai nevar dot pamatu šo likumu piemērot. Arī prāvnieku izdarītā savstarpējo tiesisko attiecību kvalifikācijā tiesu nesaista (prof. Bukovska CP māc. gram. 431. lpp.).

Likums neatzīst tiesnesi par tiesību avotu; tam ir tikai tiesība likumu 17 iztulkot, nepilnības gadījumā piemērojot vispārējos noteikumus un analoģiju. Vienīgi sīkākos iekšējās iekārtas jautājumos tiesas pa daļai var noteikt tādu procesuālu darbību kārtību, kuras nav noteiktas likumā (prof. Bukovska CP māc. grām'. 122. lpp.).

12. Aizliegts apturēt lietas izspriešanu, aizbildinoties ar likumu nepilnību, neskaidrību, trūkumiem vai pretrunību. Par šā noteikuma pārkāpšanu vainīgie ir atbildīgi kā par liegšanos lietu iztiesāt. 1864. g. 41477, 10. p.

13. Bez gadijumiem, kad parašas piemērošana pēc paša likuma saistoša, tiesa, spriedumu taisot, var uz vienas vai abu pušu aizrādijumu turēties pie vispārzināmām vietējām parašām, kad vietējo parašu piemērošanu atļauj pats likums. Tai pusei, kura, pastiprinādama savus prasijutuus, atsaukusies uz tiesai nezināmu vietēju parašu, jāpierāda, ka tāda pastāv. 1912. g. 1003, B, n, īo'.p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1937. g. 202, II.

Parašu tiesības piemērojamas tikai likumā noteiktos gadijumos (CL t

2. p. 2. d. 2. teik.). CL parašu piemērošanu paredz tikai nedaudzos gadijumos (CL 1652. p., 1759. p. 4. pk., 2186. p.). Par tirdznieciskām parašām (usancēm) sal. CPL I pielik. 17. p. (T. M. V. 38/1. pielik. A, 3).

2 Likums nenosaka laiku, kurā parašām būtu jānodibinājas. Parašas var, atkarībā no apstākļiem, nodibināties arī samērā īsā laikā: likums nekur šai ziņā nenoteic zināmu termiņu (20/172; I, 9).

3 Tikai izņēmuma veidā, ja likums taisni atsevišķi pievestos gadījumos to pielaiž, tiesa var pieņemt un ievērot parašu tiesības (20/136; I, 62).

4 Tā kā procesuālās tiesības ir formālās tiesības, tad neformālo parašu tiesību piemērošana civilprocesā nav pielaižama. Procesuālām parašu tiesībām tuvojas tiesu prakse (usus fori), tomēr tā atšķiras no parašu tiesībām ar to, ka tā nav patstāvīgs tiesību avots, nevar radīt patstāvīgas normas, bet pastāv tikai jau pastāvošu normu robežās* To atvietošanai nav vajadzīgs likums vai jaunas parašas, bet to var katrā laikā atcelt tā pati tiesa vai augstāka instance (prof. Bukovska CP māc. grām. 115. lpp.).

Sk. ari tezi zem 504. p.

14. Izšķirot jautājumu par parašas esamību, tiesa var ņemt vērā, bez vispāratzītiem pierādījumiem, agrākos spriedumus līdzīgās lietās un attiecīgu iestāžu apliecinājumus. 1912. g. 1003, B, 11,102. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

1 Tiesa var savu slēdzienu par parašu esamību dibināt uz „agrākiem spriedumiem līdzīgās lietās“ tikai tad, ja tiesa varētu pamatoties uz pastāvīgu, vienlīdzīgu (konstantu) tiesu praksi, bet ne uz kādu vienreizēju spriedumu, kas pie tam runā pretim citam spriedumam (24/316; II, 119).

2 Tiesa var atzīt pagasta valdes apliecību par vietējo parašu pierādi-juniu, jo likums neaprobežo pierādīšanas līdzekļus attiecībā uz parašu esamību, un tādēļ neizslēdz iespēju parašu esamību pierādīt arī ar amatpersonu un sevišķi ar pagasta valdes apliecībām (24/273; II, 118).

3 Parašas pastāvēšanu var pierādīt ne tikai ar tiesas spriedumiem analogās lietās, bet arī ar citiem pierādījumiem, to starpā arī ar apkārtnieku nopratināšanu (34/466'; XI, 127).

15. Civillietas izspriežamas pēc būtības tikai divās tiesu instancēs. 18S4. g. 41477, 11. p.

16. Lieta pēc būtības nav lūkojama cauri augstākā tiesu instancē, ja tā nav izspriesta zemākā. Turp., 12. p.

1 Ja pirmā instance nav izšķīrusi lietu pēc būtības, bet atzinusi lietu par tādu, kas viņai nepiekrīt, tad otrā instance nevarēja izspriest lietu pēc būtības, bet viņai bija vispirms jāizšķir jautājums par lietas piekritību, un. izšķirot šo jautājumu pozitīvi, viņai bija jānodod lieta pirmai instancei izšķiršanai pēc būtības (24/81; II, 119).

2 Ja pirmā instance, atzīstot Ifrtu par tādu, kas viņai nepiekrīt, kļūdaini formulējusi savu lēmumu, neizbeidzot lietu, bet noraidot prasību, tad šādam kļūdainam lēmuma formulējumam nav izšķirošas nozīmes un no tā neizriet, ka pirmā instance būtu skatījusi lietu cauri pēc būtības. Tamdēļ arī otrai instancei tādā gadijurnā nav tiesības izspriest lietu pēc būtības (27/275; IV, 89).

3 Ja apgabaltiesa atzinusi, ka sūdzība par (prefektūras iecirkņa priekšnieka) atteikšanos izpildīt miertiesneša spriedumu bija caurskatama taisni

tam miertiesnesim, kas lietu izbeidzis kā vioam nepiekrītošu, tad apgabaltiesai pārsūdzētais lēmums jāatcel un jāuzdod pirmai instancei sudzību skatīt cauri pēc būtības (34/2126; XI, 119).

17. Pie katras tiesu iestāžu darbības civillietu iztiesāšanā, izņemot likumā tieši norādītos gadijumus, ir atļauts prāvniekiem un nepiedalīgām personām būt klāt, kā arī prāvniekiem sniegt mutiskus paskaidrojumus. I804. g. 41477, 13. p.

18. Prāvniekiem ir tiesība sūtīt pie tiesas savā vietā pilnvarniekus visās lietās, kas iztiesājamas tiesu iestādēs. Turp., 14. p.

Privātpersonā, kas ierosinājusi lietu par kādas personas atzīšanu par nespējīgu pārvaldīt savu mantu un rīkoties ar to vājprātības vai ārprātības dēļ, var savā vietā tādā lietā sūtīt pilnvarnieku (37/1222; XIV 89).

19. Vairāki prasītāji vai atbildētāji, kas piedalas iztiesājamā lietā, var prasīt un atbildēt katrs par sevi vai ari dot šo tiesību vienam kopējam pilnvarniekam. Turp., 15. p.

Sk. 8. tezi zem 377. p.

20. Vairākas personas vienā un tajā pašā lietā var būt kopēji par prasītājiem vai atbildētājiem:

1) ja tiesība vai pienākums, kas ir strīda priekšmets, ceļas viņiem visiem no viena un tā paša pamata, vai ja viņiem uz strīda priekšmetu ir kopēja tiesība, kā arī

2) ja prasijumi vienādi pēc sava priekšmeta, kaut arī tie būtu cēlušies no atsevišķiem un sevišķiem, bet pēc būtības vienādiem pamatiem, un ja pie tam bez izņēmuma visi atbildētāji pakļauti vienai un tai pašai tiesai un prasijumu savienošana negroza, pēc prasības sumas. piekritību kādam no atbildētājiem. 1914. g. 1583, i, 2,15'. p.

Pēc CPL 20. p. 2. punkta pilnīgi pielaižams apvienot vienā un tai pašā 1 prasības rakstā divas alternatīvas resp. konkurējošas prasības. 'Го atzinis jau Kr. Senāts savā Civ. kas dep. 1914. g. spr. Nr. 4 lietā, kurā prasība vērsta pret kapteini un kuģa saimnieku, un proti, pret pēdējo nosacīti, t. i. pie pirmā maksātnespējas. Tā tad, no procesuālā viedokļa, šāda vairāku atbildētāju kopējā, kumulativa atbildība, ja prasība celta pret viļjiem reizē vienā laika varētu izteikties, piespriežot prasību nevis solidāri pret visiem atbildētājiem, bet gan kopīgi, kumulativi — proti nosacīti — pret vienu vai otru atbildētāju grupu. Kāda no šādām divām atbildētāju grupām konkrētā gadījumā nes nosacitu un kāda — primāru atbildību, tās jāpārbauda tiesai, kura izspriež lietu pēc būtības, un tādēļ šis jautājums Senatam nav jāizšķir kasacijas kārtībā (24/8-7; II, 33).

Subjektīva (pasiva) kumulācijā (20. p. 2. punkts) izslēgta, ja attiecībā 2 uz visiem atbildētājiem nesakrīt vai nu vietēiā, vai lietiskā piekritība (35/551; XI, 661).

3 20. p. 2. pkt. pielaiž prasījumu objektivo pasivo kumulāciju, kaut arī viņu priekšmeti cēlušies no atsevišķiem un sevišķiem, bet pēc būtības vienādiem pamatiem, ja vien atbildētaji padoti tai pašai tiesai (36/991; XIII, 159).

4 Līdzdalības nosacijumi prasījuma objekta nedalamības gadijumā atbilst solidārās tiesašanas attiecības nosacijumicm, kaut gan tie pilnīgi nesakrīt (prof. Bukovska CP māc. grām. 500. Ipp.).

5 Arī tas no solidāriem atbildētājiem, pret kuru prasība atraidīta un attiecībā uz kuru spriedums nav pārsūdzēts, uzskatams par partu līdz visa procesa beigām (35/915; XII, 279).

6 Atzīšanas prasības jācel pret visām personām, kas saistītas tiesiskā attiecībā (prof. Bukovska CP māc. grām. 499. Ipp.).

7 Nav savienojamas vienā prasībā intervencijas prasība, kurai iī lietisks raksturs, un prasība par pirkuma līguma atzīšanu par lauztu pircēja vainas dēl, kurai ir obligāciju, personāls raksturs, jo abām prasībām kā prasību priekšmeti, tā arī prasību pamati ir dažadi pēc būtības. Bez attiecīga prasītāja lūguma tiesai nav pamata vienu no minētām prasībām atstāt bez caurskatīšanas (35/1850; XII, 280, 2&1).

Sk. arī 2. tezi zem 360. p.

21. Katrs no prasitājiem vai atbildētājiem rīkojas tiesā priekš sevis, un viņa rīcība nenāk ne par labu, ne par ļaunu pārējiem prasitājiem vai atbildētājiem. 1914. g. 1583, i, 2, io^2. p.

22. Taisot spriedumu attiecībā t z neatnākušiem prasitājiem vai atbildētājiem, tiesa var ņemt vērā pierādījumus, ko lietas iztiesāšanā devuši citi dalībnieki, kaut ari neatnākušie, kuru labā var noderēt minētie pierādijumi, uz tiem nav atsaukušies. Turp., 15^3. p.

23. Ja pēc strīdamās tiesības būtības vai uz likuma pamata lietas spriedumam jāattiecas nešķirami uz visiem dalībniekiem, tad darbība viņu strīdamās tiesības aizsardzībai par labu ir spēkā arī neatnākušiem vai kaut kādu darbību neizpildījušiem dalībniekiem. Turp., 15^4. p.

1 Pēc vispārēja principa, lietā, kurā piedalas vienā pusē vairāk personu

un kurā tikai viena pati šīs puses persona pārsūdz spriedumu, pēdējais stajas speķa attiecība uz pārējām šīs puses personām. Citādi CPL 878. pants būtu pilnīgi lieks. Tomēr no šī vispārējā principa jāpielaiž izņēmums tajos gadijuinos, kad vairākas vienas puses personas atrodas savā starpā solidārās vai kopīgas atbildības attiecībās, un ja viena persona no šādām vairākām personām pārsūdz pret visām viņām solidāri taisīto spriedumu, tad katrs no šādiem solidāriem vai kopīgiem atbildētājiem skaitas par klusu ciešot pilnvarotu līdz ar to aizstāvēt pārējos ar attiecīgiem procesuāliem līdzekļiem un sevišķi arī pārsūdzēt spriedumu, ja vien ar šādiem procesuāliem līdzekļiem visu solidāro (kopējo) dalībnieku kopējās tiesības un intereses tiktu aizsargātas; šais gadijumos atbildētājs, kas patiesi

pārsūdzējis arī visiem pārējiem līdzdalībniekiem nelabvelīgo spriedumu, uzstājas kā visu pārējo solidāro (kopēio) līdzatbildētāju pārstāvis (28/207; V, 99).

Ja starp atbildētājiem pastāv solidārās juridiskas attiecības, tad ar 2 atsauksmes iesniegšanu uz pirmās instances aizmugurisku spriedumu, CPL 210. pantā paredzētās sekas iestājas ipso jure attiecībā uz visiem solidāriem atbildētajiem, kāde| pirmais aizmuguriskais spriedums ar jaunā aizmuguriskā sprieduma taisīšanu skaitas par ipso jure zaudējušu savu spēku attiecībā uz visiem solidāriem atbildētājiem (26/388; III, 83).

Ja miertiesnesis apmierinājis pret vairākiem atbildētājiem solidāri 3 celtu prasību, tad sprieduma pārsūdzība no viena solidāra atbildētāja puses dod otrai instancei likumīgu iemeslu iztiesāt lietu arī attiecībā uz pārējiem solidāriem atbildētājiem (26/36; III, 83).

Ja uz nedalamu priekšmetu vērstā prasībā, kāda prasība iziet no atbildētāju kopējās atbildības, viens no vairākiem kopēji atbildīgiem atbildētājiem pārsūdz tiesas spriedumu, tad tas nevar stāties spēkā arī attiecībā uz pārējiem. Ja tādēļ spriedums atcelts otrā instancē, tad tas uzskatams par atceltu visuma, un tā tad nevien attiecībā uz pārsūdzētāju, bet arī attiecībā uz tā līdzatbildētāju (24/88; II, 119).

Ja prasītājs lūdz atcelt atbildētāju starpā noslēgto līgumu par prāv- 5 nieku kopīgā īpašuma nodošanu vienam no atbildētājiem pārvaldīšanai un izmantošanai, tad prasības priekšmets atzīstams par nedalamu. Šādā gadijuma tiesa uz viena atbildētaia apelacijas sūdzības pamata var atcelt pirmās instances spriedumu un atraidīt prasību visumā (35/198; XI, 469).

Izejot no vekselatbildības juridiskā rakstura un no tā, ka veksel- 6 atbildīgās personas nav saistītas solidāri tajā nozīmē, ka darbība pret vienu attiecinama arī pret otru (sal. arī 23. p.), kreditors no tā fakta vien, ka viņš bija ierosinājis piedziņu pret vienu vekselatbildīgo personu, nevar^ secināt, ka piedziņa atticcas_arī uz otru vekselatbildīgo personu, un ka tadel arī pret pedeio noilgums partrarkts (36/1715; XIII. 236).

Sk. 8. tezi zem 377. p.

24. Ikkatru šajā likumā minēto darbibu attiecībā uz lietas iztiesāšanu var izdarīt nevien prāvnieki paši, bet arī viņu pilnvarnieki, izņemot šaiā ziņā likumā tieši norādītos gadi jumus. 1864. g. 41477, 16. p.

25. Katrs atzīstams par spējīgu prasīt un aizstāvēt tiesā savas tiesības; izņēmumi no šā noteikuma norādīti sekojošos pantos. Turp., 17. p.

1. un 2. piezīme atceltas (1937. g. 202, IV).

Nav pielaižams, ka kopīpašnieks, kas ar savu dalīšanas aktā noteikto 1 dalu apmierinājies un pat to saņēmis, varētu no sevis un sava vārdā apstrīdēt un atspēkot dalīšanas akta spēku visumā, aiz tā iemesla vien, ka, pēc viņa domām, kāds cits kopīpašnieks būtu apiets dalīšanas aktā. Tikai šim pēdējam būtu protesta tiesības un tikai no šā pēdējā atkarātos šādas protesta tiesības izlietot. Tie paši principi piemērojami arī tam gadījumam, kad apietais kopīpašnieks, kas nav protestu cēlis vai nebija darbības spējīgs, nomiris un viņa dalīšanas aktā neievērotā dala būtu pārgājusi, samērīgi, uz visiem pārējiem (27/409; IV, 90).

Tiesa var no sevis bez atbildētāju aizrādījumiem pacelt jautājumu, vai atbildētājs bauda procesa parta tiesisko spēju (t. s. Parteifāhigkeit), pretēji procesa rīcības spējai (t. s. Prozessfāhigkeit); šim jautājumam ir nevien privat-tiesiska, bet publiski-tiesiska nozīme, sevišķi ja atbildētāja pusē izsaukts valsts saimniecības sfēra ieejošs individs. CPL (25. pants) gan tieši neatšķir procesa partu tiesisko un rīcības spēju un nākošos pantos uzskaija promisque gadījumus, kuri attiecas kā uz procesa tiesisko nespēju, ta arī uz procesa rīcības nespēju, bet teoretiski un praktiski abas spēju nozares noteikti jāatšķir. Tiesas aizrādījumam uz to, ka konkrētiem indivīdiem neesot procesa parta tiesiskās spējas, nav CPL 90. p.

3. punktā un 661. p. 3. punktā paredzēto noraidijumu satura un nozīmes. Šie panti paredz, ka prasība celta, ne pret attiecīgo atbildētāju, tā tad tomēr pret atbildētāju, t. i. pret personu, kura vispār var būt par atbildētāju un kurai ir procesa parta tiesiskā spēja. Bet ja tiesa, vai procesa dalībnieks noliedz procesā sauktā indivīda procesa parta tiesisko spēju, tad ar to netiek aizkustināts jautājums par to, pret kādu no vairākiem atbildētājiem. t. i. vai pret patiesi saukto atbildētāju, vai pret kādu citu personu būtu bijusi jāceļ prasība, bet gan jautājums par to, vai taisni šis konkrētais individs vispār var uzstāties kā procesa parts. Šim jautājumam nav nekā kopēja ar jautājumu par to, ciktāl tiesa var apspriest prasības, kuras nav parti cēluši (6. р.), vai ciktāl otrā instance var pārspriest zemākās instances sprieduma daļu, kuru apelators nepārsūdz. Tiesas sprieduma uzdevums ir: vai nu piespriest mantu no parta, t. i. no personas, kā tiesību subjekta, tiesību nesēja, vai atzīt zināmās juridiskas attiecības (CPL 3. р.), bet katrā ziņā spriedums ir vērsts pret personām, kuras vai nu pašas, vai savu likumīgu pārstāvju personā var izpildīt spriedumu. Tādēļ tiesai pašai jāpārbauda, vai viņas priekšā patiesi ir tāda persona (23/58).

25'. Prāvās ar trešām personām par mantu, kas pēc likuma vai līguma atrodas vīra pārvaldībā un lietošanā, sievas vārdā tiesā prasīt un atbildēt var vīrs bez sevišķas Dilnvaras. 1937. g 202,

iii, 251. p.

Sievas procesuālās tiesības neierobežotas (25. p.) attiecībā uz to viņas mantu (atsevišķo, event. visu mantu, ia pastāv mantas šķirtība), ko viņa pati lieto un pārvalda. Bet arī 25^1. p. minētos gadījumos tai nav ņemta iespēja aizstāvēt tiesā savas tiesības (TMV. 34У1. pielik. С, 1, a).

26. atcelts (1937. g. 202, IV).

27. Visu to personu vietā, kuias ir vecāku varā, vai aizbildnībā, vai aizgādnībā, prasa un atbild tiesā viņu vecāki, aizbildņi vai aizgādņi, ciktāl likums aīsevišķos gadijumos nenosaka citādi.

Lietās par bērnu brīvo mantu (Civillik. 1937. g. izd. 195 p.) bērni var paši patstāvīgi tiesā prasīt un atbildēt.

Prasībās par darba algu un 1455. pantā norādītās lietās jāievēro 1458. un 1459. panta, bet laulības lietās 1440. panta noteikumi.

Personas, kas ir aizgādnībā izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ, var patstāvīgi tiesā prasīt un atbildēt, ja prasība attiecas uz mantu, par kuru viņām atļauta brīva rīcība (Civillik. 367. р.).

1937. g. 202, I, 27. p.

Mātei pieder jau tieši uz likuma pamata tieslba kā savu bērnu da- 1 biskai aizbildnei uzstāties tiesā bērnu vārdā (28/380; V, 10).

Tam apstāklim, ka lietā nav piedalījies mazgadīgo atbildētāju aiz- 2 bildnis, nav izšķirošas nozīmes, ja mazgadīgo intereses tiesa ir aizstāvējusi viņu māte, jo CPL 27. pants tieši paredz, ka vecākiem ir tiesība atbildēt tiesā savu bērnu vietā (31/673; VII, 93).

Prasību par ārlaulības bērna uzturu pēc CL 157. panta satura un 3 izpratnes ir tiesība celt savā vārdā arī bērnu mātei (32/969; VIII, 10).

Sūdzības vispār un tā tad arī kasacijas sūdzība uzskatamas par 4 pareizi iesniegtām arī tad, ja tās iesniedz viens pats aizbildnis, ja vien nav konstatēts, ka pārēiie aizbildņi pret kasacijas sūdzības iesniegšanu protestējuši (33/2901; X, 174).

Ja apelacijas termiņa laikā mantojuma masai bijuši iecelti trīs aiz- 5 bildņi, tad tikai viņi vīsi kopā reprezentējuši mantojuma masu, kādēļ arī apelacijas sūdzībai bija jā'būt iesniegtai ar visu trīs aizbildņu piekrišanu. Turpretim, ja viens no aizbildņiem taisni nebija piekritis apelacijas sūdzības iesniegšanai un bija atteicies to parakstīt, tad arī apelacijas sūdzība nevarēja tikt atzīta par iesniegtu no mantojuma masas likumīgiem pārstāvjiem. (sal. Sen. CKD 33/2в01; X, 175). Šā aizgādņa atsvabināšanai no viņa pienākumiem pēc apelacijas termiņa notecējuma nav nozīmes (37/1068;

XIII, 715).

Aizgādnim par gara slimo personu nav pārstāvības tiesības attiecībā 6 uz tādām aizbilstamās personas tiesībām un interesēm, kurām ir stingri personisks raksturs, un viņam arī nav tiesības sava aizbilstamā vā'rdā celt prasību par pēdējā laulības šķiršanu (36/1234; XIII, 7).

Ārzemnieku mantiskās intereses zināmos gadījumos (piem. nāve, 1 gara slimība) var pārstāvēt konsuls, saskaņā ar konvenciju (prof. Bukov-ska CP māc. grām. 26в. Ipp.).

Sk. 6. tezi zem 28. p.

28. Kad parādnieks izsludināts par maksātnesoējīgu, tad viņa tiesība prasīt un atbildēt tiesā par konkursa masai piederīgo mantu pāriet uz konkursa valdi, izņemot tikai tās lietas, kurās šī valde izdod parādniekam apliecību, ka viņa atteicas no šo lietu vešanas. Šajā gadijumā tiesu izdevumi nekrīt uz konkursa masu. 1864. g. 41477, 21. р.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 66. р.; 1931. g. 137, III.

28. pantā minētās apliecības saņemšanai tiesas apliecība nav vaja- 1 dzīga (35/119; XI. 632).

Konkursa masa nav atzīstama par juridisku personu (proi. Bukovska 2 CP mac. grām. 270. lapp.).

Zvērinātais aizgādnis nav procesuālā ziņā ierobežots uzstāties tiesā 3 maksātnespējīgā prasības lietās, sevišķi ja tāda iestāšanās nevar kaitēt kreditoru interesēm (33/481; IX, 339).

4 Zvērinātais aizgādnis, kas līdz konkursa atklāšanai ir masas saimnieks kopā ar jau zināmiem kreditoriem, ved bez speciālās pilnvaras uz to visas vēl nepabeigtās maksātnespējīgā prāvas, pie kam viņam būtu tikai jiirē-kinas ar eventuāliem zināmiem kreditoru sapulces lēmumiem (TP 36/77 b; 346).

5 Pēc konkursa valdes iestāšanās lietā viņa ir procesa saimnieks, un parādnieks nevar lūgt lietu izbeigt (35/559; XI, 589).

6 Konkursa valde rīkojas tiesā nevis maksātnespējīgā parādnieka vietā, itkā viņa pārstāve un viņa vārdā, bet gan visas maksātnespējīgā tiesības prasīt un atbildēt tiesa par konkursa masai piederīgo mantu pāT-iet uz konkursa masu. Tāpēc maksātnespējīgā stāvoklis nav identisks ar 27. p. minētām personām, kuras atvieto un pārstāv to aizbildnis vai aizgādnis, uzstājoties šo personu vietā. īstenībā konkursa valde rīkojas ne-tikvien maksātnespējīgā, bet arī viņa kreditoru interesēs (34/8; X, 243).

7 Kad parādnieks izsludināts par maksātnespējīgu, tad viņa tiesība prasīt un atbildēt tiesā par konkursa masai piederošu mantu pāriet uz konkursa valdi, un likums šajā jautājumā nekur neprasa, lai kreditors konkursa valdei vēl atsevišķi pieteic prasījumu, par kuru jau celta prasība un par kuru konkursa valdei vai zvērinātam aizgādnim iau izsniegta pavēste (36/190; XII, 382).

& Konkursa valde pretēji maksātnespējīga parādnieka gribai var lūgt

atstāt bez caurskatīšanas maksātnespējīga parādnieka kādā prasības lietā, pirms viņa atzīšanas par maksātnespējīgu, iesniegtu kasacijas sūdzību, ja parādniekam nav konkursa valdes apliecība šīs lietas vešanai un ja process pieder pie konkursa masas (36/1125; XII, 661).

9 Konkursa valdes priekšsēdētājam nav tiesības prasīt un atbildēt tiesā konkursa valdes vietā bez konkursa valdes pilnvaras (34/1288;

X. 496).

10 Maksātnespējīgie zaudē tikai tiesību pārvaldīt to mantu un rīkoties ar to mantu, kas ieiet konkursa masa, kāda tiesība pāriet uz tiem viņa kreditoriem, kuri dabū apmierinājumu konkursa kārtībā. Šīs tiesības zaudēšana pie tam neizriet no parādnieka tiesības spējas vai rīcības spējas ierobežojuma, bet dibinājās tikai uz likumā atzītās parādnieka nespējas rīkoties ar to mantas dalu, no kuras kreditoriem jādabū apmierinājums (Gasmaņa un Nolkena 1889. g. noveles izd. 270. Ipp. (30/25; VI 91).

Sk. tezi zem V pieMk. 71. p.

29. Likuma par peļņas uzņēmumu administrāciju (Lik. kr. 1931. g. 128) 28. pantā paredzētos gadijumos visas parādnieka lietas ved administraciia. 1931. g. 128, 28. p.

30. lekain nav iecelts konkurss par maksātnespējīgu parādnieku, katram viņa kreditoram ir tiesība uz savu rēķinu pievienoties jau iztiesājamā lietā par maksātnespējīgā mantu un pārsūdzēt tiesu iestāžu spriedumus. Bet no konkursa valdes atkarājas turpināt šādas lietas vešanu uz savu rēķinu, vai arī to atstāt, ar visiem agrākiem tiesāšanas izdevumiem, uz tā kreditora atbildību, kurš uzņēmies lietu vest. 1864. g. 41477, 23. p.

31. Uz testamentu dibinātas prasības, pēc vispārējiem noteikumiem par piekritību, ceļamas pret to personu (testamenta izpildītāju vai mantinieku), kurai uzlikts pienākums izpildīt testamenta noteikumus. 1864. g. 41477, 24. p.

Prasība par testamenta noteikumu izpildīšanu ceļama pret testamentā ieceltiem mantiniekiem, bet prasība atzīt testamenta spēkā stāšanos — pret visām ieinteresētām personām, to starpā arī pret pārējiem neieceltiem, bet testamentu apstrīdējušiem mantiniekiem (TP 34/1216a; 414).

32. Testamenta izpildītājiem ir tiesība celt prasības visās tajās lietās, kurās viņiem uz testamenta pamata tāda tiesība pieder, vai kurās prasība izrādās par nepieciešamu, lai izpildītu testatora viņiem dotos rīkojumus. Turp., 25. p.

33. Personas, kur āri pēc sabiedrības līguma uzticēta sabiedrības lietvedība, vai biedri, kuri pēc līguma sevišķ; pilnvaroti pārstāvēt fabiedrību, var sabiedrības lietās prasīt un atbildēt tiesā bez sevišķas pilnvaras, ja līgumā nav noteikts pretējais. 1937. g. 202, I, 33. p.

Blakus juridiskām personām (34. p.) ir arī tādas personu apvienības I un mantiskas masas, kuras, nebūdamas par juridiskām personām, tomēr procesuālā ziņā ir tiesību spējīgas un var uzstāties kā puses (prof. Bu-kovska CP māc. grām. 259. Ipp.).

Atklātai tirdzniecības sabiedrībai ir partu spēja, kā to atzīst nodi- 2 binātā tiesu prakse (23/156, 28/799), kāds viņas juridiskais stāvoklis pilnīgi savienojams ar atklātas tirdzniecības sabiedrības dabu kā personīgas (ne kapitālistiskās) sabiedrības. (Sk. arī vācu HGB 124. § 1. d.) (29/1028; VIII, 131).

Ja arī atklātai sabiedrībai ir procesa spēja (28/799; 30/505), tad to- 3 mēr tā neizslēdz iespēju viņu atvietot par procesa laiku ar tas materiali-tiesiskiem subjektiem, t. i. viņas biedriem, no kuriem tā juridiski sastādas.

Uz vispārēja pamata atklātās sabiedrības biedri atbild par tās saistībām solidāri un neaprobežoti, un tā tad var vērst prasību kaut arī pret vienu vai dažiem (ne pret visiem) biedriem (32/9; VIII, 132).

Kotnanditsabied'rība, pēc Latvijas tirdzniecības tiesībām, nav juri- 4 diska persona, bet gan personāla, individuālā sabiedrība, kuras tiesību un saistību nesēji ir tās dalībnieki. Tomēr komanditsabiedrībai, kā tirdzniecības sabiedrībai, ir arī zināmās korporativas pazīmes, kuras attaisno, tirdzniecības dzīvē, viņu „iztirzāšanu“ zināmā mērā it kā pēc juridisku personu attiecībām; tā, galvenā kārtā, arī personālās tirdzniecības sabiedrības bauda aktivo un pasivo partu spēju (28/362; V, 193; 29/796; VI, 136).

Pārstāvji var arī nebūt biedri (CL 2253. p.). Atsevišķa biedra vai 5 visu biedru kopīgo procesuālo tiesību noteikšanai vispirms ņemams vērā konkrētais sabiedrības līgums, kā arī CL 2257. un turpm. p. Bez tam sabiedrību var pārstāvēt personas, kam Tiesu iek. 280. p. piez. atļauj vest svešas lietas (pārvaldnieki, personas, kam ir kopīga lieta ar sabiedrību,

u. t. t.>. (T. M. V. 38, 1. pielik. C, 1, c).

6 Atklātai tirdzniecības sabiedrībai, kas vispār var uzstāties un rīkoties

tikai zem savas firmas, ir procesa spējas (sk. 28/799, 30/505, 37/482, 291, 304). Šāds firmas juridiskais stāvoklis vel tieši atzīts ar 1933. g. 12. oktobra noteikumu par firmu 1. p. (Lik. kr. 236), pēc kura firma ir tirgotāja vārds, kuru tirgotājs var lietot kā savu vārdu, ceļot prasību tiesā, un tāpat, ceļot prasību pret tirgotāju', var lietot kā viņa vārdu. Pie tam nav nozīmes tam. vai „tirgotājs“ būtu vienpersonīgs tirgotājs, vai kāda sabiedrība (37/451; XIII, 507).

34. Juridisko personu vietā prasa un atbild tiesā viņu likumīgie pārstāvji vai uz pilnvaras pamata atsevišķi valdes locekļi.

1937. g. 202, (I), 34. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 204, !, 34. p.).

1 Tā kā pārstāvība caur koležijas (piem. valdes) pilnu sastāvu dažreiz apgrūtinoša, tad atļauts kolefcijai pilnvarot kādu no sava vidus. Pilnvaras apliecināšana šajos gadījumos atvieglota, apmierinoties notariala apliecinājuma vietā ar tuvāko vietējo iestāžu apliecinājumu (59. p. 3. piez., 350. p. 3. piez.) [T. M. V. 38/1 pielik. C, 1, c].

2 Kādas ārvalsts tirdzniecības pārstāve kā ar likumu nodibināta juridiska persona nevar baudīt Latvijas tiesās mazākas tiesības nekā citas juridiskas personas, kurām ir tiesība nozīmēt pilnvarniekus tiesa no savām amatpersonām (31/1255).

34'. Tirgotājs, ceļot prasības tiesā, var lietot firmu kā savu vārdu; tāpat"ceļot’prasības pret tirgotāju, var lietot firmu kā viņa vārdu. 1933. g. 236, l. p.

35. Tirdzniecības strīdu lietas (Tirdzn. proc. nolik. 1903. g. izd. 40.-47. p.) iztiesājamas pēc šā likuma, ievērojot I pielikuma noteikumus. 1937. g. 202, I, 35. p.

Pirmā dala.

/

Tiesāšanas kārtība miertiesas.

Pirmā nodaļa.

Piekritiba.

36. Miertiesnešiem piekrīt:

1) prasības par likumisku uzturu vai par darba algu, neatkarīgi no prasības sumas, un citas saistību prasības, neraugoties uz to, no kādiem pamatiem tās cēlušās, kā arī prasības par tiesībām uz kustamu mantu, — kuru sumas nepārsniedz vienu tūkstoti latu, pie kam prasības par kaitējumu un zaudējumu atlīdzību piekrīt miertiesnešiem arī tajā gadijumā, kad prasības celšanas laikā kaitējuma vai zaudējuma lielums nevar būt tieši zināms, bet pats prasītājs to noteic ne augstāku kā vienu tūkstoti latu;,

2) prasības par traucēta vai zaudēta valdijuma atjaunošanu (Civillik. 1937. g. izd. 912.—926. p.);

3) prasības par to, lai atjauno traucētu servituta lietošanu nekustamā īpašumā, ja no traucējuma laika pagājis ne vairāk kā viens gads;

4) prasības par lietas parādīšanu (Civillik. 2393.—2400. p.);

5) lūgumi par prasību iepriekšēju nodrošināšanu pirms šo prasību celšanas, neatkarīgi no prasības sumas (681.—689. p.);

6) lūgumi par pierādījumu nodrošināšanu, neatkarīgi no prasības sumas;

7) lūgumi par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem (226.—252. p.) šā (36.) panta 1. punktā noteiktās piekritības robežās (a);

8) prasības aizliegt izsludinātam iedoties laulībā (Civillik.

49. p.);

9) lietas par vecāku tiesību satikties ar bērniem, kas atrodas pie otra vecākā (Civillik. 182. p.);

10) pilnvarojumu atsaukšana (b), un

11) prasību lietas starp telpu izīrētājiem un īrniekiem Rīgā attiecībā uz likuma par telpu īri (Lik. kr. 1924. g. 91) 1. pantā minētām telpām, neatkarīgi no prasības sumas (c).

(a) 1913. g. 1194, lik. XIX, A, 1, 1806. p.; 1922. g. 163. II; 1924. g. 206, 1. p.; 1935. g. 87. I, 36. p. I. pk.; 1937. g. 202, I, 36. p. 1., 2., 4, un 7. pk.; 1936. g. 125, I, 1. p. — (b) 1937. g. 202, III, 36. p. 8.—10. pk.

— (c) 1924. g. 91; 1934. g. 231, V.

1. piezīme. Šā (36.) panta 5. punkta noteikums attiecas arī uz to prasijumu un strīdu iepriekšēju nodrošināšanu, pirms prasības celšanas, hipotekārā kārtībā, kuri zīmējas uz tiesību ierakstīšanu zemes grāmatās vai uz ierakstīto tiesību dzēšanu. Apmierinot šādā gadijumā lūgumu par iepriekšēju nodrošināšanu, tiesai jānosaka prasītājam termiņš prasības celšanai. Ja šo termiņu nokavē, tad, uz pretējās puses prasijumu, izdarītā nodrošināšanas darbība atceļama. 1889. g. 6188, no!, l, A, 169. p.

2. piezīme. Par darba algu uzskatama atlīdzība par nostrādāto darbu, neizlietoto atvaļinājumu un atlaišanu no darba bez iepriekšējas uzteikšanas. 1935. g. 87, n, 36. p. 2. piez.

3. piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Saskaņā ar CPL 66. p. 4. punktu un 100. pantu miertiesnesim' ex officio jāiekustiua jautājums par lietas piekritību viņam un šai ziņā jāizšķir viņam ari jautājums par prasības sumu (CPL 36. p. 1. pk.). (29!939; VI, 84).

2 Lietas piekritību nosaka prasība un nevis atbildētāja ierunu raksturs (26/305; III, 84).

3 Prasība par ārlaulībā dzimušā bērna uzturu piekrīt miertiesnešu kompetencei (36. p.). Ja arī petitums iesākas vārdiem „atzīstot atbildetaju par prasītājas ārlaulības bērna tēvu, piedzīt...“ tad šadai peti'tuma daļai ir tikai motīva nozīme (381/103; XIV, 247).

4 36. p. 1. pk. minētās prasībās ietilpst arī prasības pēc hipotekārām obligācijām par sumu līdz Ls 1000,— (prof. Bukovska CP māc. grām. 215. lw.).

5 Posesora prasība, ja to arī atzītu par actio spoli!, piekrīt miertiesnesim (36/1119; XIII, 42).

6 Pēc 36. p. 2. piezīmes par darba al'gu uzskatama atlīdzība par nostrādāto darbu, pie kam no likuma teksta neizriet, ka par daTba algu nebūtu atzīstama uz atprasijuma tiesību pamata prasamā atlīdzība par nostrādāto darbu. Arī uz atprasijuma tiesību pamata prasamā atlīdzība par izdarīto darbu ir 36. p. 2. piezīmē paredzēta darba algas prasība, kas piekrīt miertiesnešu iestādēm (saī’ 38/131; XIV, 24®) (CKD kops. 29/11; XV, 193).

7 Advokātā honorārs nav uzskatams par darba algu (33/1455; IX,533).

8 36. p. 3. pk. minētā prasība jāatšķir no prasības par pašu scrvituta •tiesību, kura piekrīt apgabaltiesai (prof. Bukovska CP mac. gram. 216. lpp.).

9 Novērtējot prasību par aprakstītas mantas atsvabināšanu no apķī-lājuma, jāievēro nevis prasijuma apmērs, bet aprakstītas mantas apraksti juma aktā uzdotā vērtība (29/939; VI, 84).

I’rasiba u/.likt kādai personai pienākumu novērst troksni un satrici- 10 nuiiiiiins. kuri traucē nama iedzīvotājus, bet, šā pienākuma neizpildīšanas KiKliiuum, aizliegt šai personai nodarbināt viņas darbnīcā motorus, nav

i ik iut.1 nu miertiesneša kompetences (30/645; VI, 83).

Ai-tln negatoria piekrīt miertiesnesim (sal. 23/102; 24/241 (I, 21); 11 M/M»I 2H/.W3; 29/194»; VI, 12). (30/1132; VII, 86).

Prasība izlikt kādu personu no nama, kura tajā dzīvojot bez kāda 12 hlr.k.i pamata, un piedzīt no šīs personas īres naudu, pēc savas juri-dlnk.is nozīmes ir kvalificējama kā Civillikuma 1039. pantā paredzētā MCllo (iiiasi negatoria, kura pēc Civilprocesa likuma 38'. panta izpratnes itin izņemta no miertiesnešu kompetences (26/305; III, 84).

Actio negatoria piekrīt tikai īpašniekam, bet t. s. actio confessoria 13 iisufruktuaram; šī prasība vērsta, starp citu, arī uz mantas nodošanu.

Ja prasītājam ar tiesas spriedumu atzītas valdījuma un lietojuma tiesības uz nekustamo inantu, kā arī tiesība iegūt mājas savā īpašumā izpirkšanas ceļā, tad viņš var prasīt lietojuma objekta nodošanu, un tiesai jāapsver, kādā ziņā objekta nodošana prasa īpašnieka izlikšanu (32/852;

IX, 153).

Actio negatoria nav vērsta uz prasītāja īpašuma tiesības atzīšanu, 14 bet gan uz to, lai novērstu atbildētāja izdarīto īpašuma traucējumu. Tomēr ari negatorijas prasībā prasītājam jāpierāda savas īpašuma tiesības. Tādēļ ari miertiesnesis šādā prasībā var izšķirt jautājumu par īpašuma tiesībām, kāds jautajums viņam nepiekristu, ja tas būtu patstāvīgas prasības priekšmets. Miertiesneša konstatējums šajā ziņā neprejudicē vēlāko vindikacijas prasību (34/1009; X, 497).

Nomniekam pieder tiesība prasīt traucētā valdijuma atjaunošanu 15 (CL 876. p. piez.). Pret iznomātāju nomnieks šādu tiesību tikai tad nevar izlietot, ja viņš ar to domā izvest uz nomas līguma dibinātās tiesības, t. i., ja nomnieks pārmet iznomātājam nomas līguma kā tāda pārkāpumu, jo šādā gadijumā nevar valdijuma faktu nodibināt, nepārbaudot pašas tiesības uz valdijumu (32/906; IX, 78).

Sk. 31. tezii zem 6. p. un tezi zem 606. p.

37. atcelts (1937. g. 202, IV).

38. Miertiesnešiem nepiekrīt:

1) prasības par īpašuma tiesību uz nekustamu īpašumu, vai par formālā aktā noteiktu tiesību uz nekustama īpašuma valdijumu;

2) strīdi par atradumu un izgudrojumu patentiem (a);

3) prasības atļaut mūzikas vai literatūras darbu pielāgot mechaniskam instrumentam (b), un

4) prasības izbeigt vīra tiesību pārvaldīt un lietot sievas mantu (c).

(a) 1864. g. 41477, 31. p. I. pk.; 1874. g. 53966; 1921. g 258, 2; 266, 1.

— (b) 1937. g. 202, I, 38. p. 3. pk. — (c) 1937. g. 202, III, 38. p. 4. pk.

3* 35

I 38. pants izņem no miertiesneša piekritības nevis prasības par ne

kustamu īpašumu, bet tikai prasības par īpašuma vai par valdīšanas tiesību uz nekustamu īpašumu, kas pamatota uz formālā akta. Ar vārdiem „tiesības uz nekustamu īpašumu“ jāsaprot lietiskās tiesības vai nu par īpašuma tiesībām vai par kādām citām lietišķām tiesībām uz svešu nekustamu mantu (sk. CPL 318. p.). Tā tad no piekritības miertiesnesim izņemtas tikai strīda lietas par to, kam strīdamā nekustamā manta pieder uz īpašuma tiesības pamata, vai strīda lietas par kādu citu lietišķu tiesību uz nekustamu mantu. Bet no miertiesneša kompetences nav izņemtas ne prasības, kuras tikai izriet no formāliem aktiem par nekustamu mantu, ne prasības, kuras attiecas uz līguma par nekustamu mantu izpildīšanu, vai uz tādu līgumu izpildīšanas sekām (21/132; II, 122).

2 Sakarā ar 38. p. 3. punktu sk. autora tiesību likuma (Lik. kr. 1937. g. 84) 34. p.

3 Prasība, kas vērsta uz atbildētājam par labu zemes grāmatās nostiprināto lietisko tiesību grozījumu, ir izņemta no miertiesu kompetences (38/1041; XIV, 617).

39. Prasība iesniedzama tam miertiesnesim, kura iecirknī atbildētājs dzīvo vai pagaidām uzturas. 1864. g. 41477, 32. p.

Šajā pantā paredzētā teritoriālā piekritība pēc atbildētāja dzīves vietas uzskatama Rīga par atceltu ar visas Rīgas pilsētas apvienošanu vienā miertiesā, kurā atsevišķas lietas miertiesneši pieņem izspriešanai pēc alfabēta. Pastāvot tādai kārtībai, kāda Rīgas iecirkņa miertiesnesis nevar izbeigt lietu uz 90. p. 1. punkta pamata tādēļ, ka tā jāizšķir cita Rīgas iecirkņa miertiesnesim, bet miertiesnesim, kuram lieta nepareizi iesniegta, pašam jānodod lieta pēc piekritības (20/44; I, 84).

Sk. tezi zem 312. p.

39'. Prasība aizliegt izsludinātam iedoties laulībā (Civillik. 1937. g. izd. 49. p.) iesniedzama miertiesnesim pēc tās vietas, kur pieteikta vēlēšanās doties laulībā (Civillik. 41. p.). 1937. g. 202 111 39>. p.

Parasti prasība būs jācel līgavaiņa dzīves vietā (Civillik. 41. p.) [H. Blaese, RZ 38/3', III. 1].

40. Prasība, kas attiecas uz vairākiem dažādos miertiesnešu iecirkņos dzīvojošiem atbildētājiem, vai arī uz mantām, kas atrodas dažādos iecirkņos, iesniedzama kādam no šo iecirkņu miertiesnešiem, pēc prasītāja izvēles. 1912. g. 1003, B, 1, 33. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 1. p.

41. Prasības par traucēta vai zaudēta valdijuma atjaunošanu, par noganijumiem un pārplūdinājumiem un vispār par nekustamam īpašumam nodarītu zaudējumu atlīdzināšanu iesniedzamas pēc šā īpašuma atrašanās vietas. Dzelzsceļa valdes prasības pret zemes valdītājiem gar dzelzsceļa līniju par ierīkojumu, noliktavu,

izrakumu un apstādijumu iznicināšanu vai pārcelšanu iesniedzamas pēc tās vietas, kur iznīcināmā vai pārceļamā manta atrodas.

1912. g. 1003, B, 1, 34. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.

Prasību par traucēta valdi.iuma atjaunošanu nevar vērst pret personu, kura nerīkojas uz savu iniciatīvi un ne ar nodomu kavēt prasītaja valdijumu, vai izspiest viņu no valdījuma, bet izpildot valdības rīkojumu (23/93).

42. Pret tirdzniecības reģistrā ierakstītu atklātu vai ko-manditsabiedribu prasība jāiesniedz miertiesnesim, kura iecirknī dzīvo kāds no personīgi atbildīgiem biedriem pēc prasītāja izvēles, vai kura iecirknī atrodas sabiedrības sēdeklis.

Prasību pret šādu sabiedrību, kas ceļas no līguma, kurš noslēgts ar viņas vietējo nodaļu vai aģentu, var iesniegt ari pēc šās nodaļas atrašanās vai aģenta dzīves vietas. 1937. g. 202, i, 42.p.

Sk. tezii zem 327. p.

43. Prasība pret juridisku personu jāiesniedz tam miertiesnesim, kura iecirknī atrodas viņas sēdeklis.

Prasības pret juridisku personu, kas ceļas no līguma, kurš noslēgts ar viņas vietējo nodaļu vai aģentu, var iesniegt arī pēc šās nodaļas atrašanās vai aģenta dzīves vietas. Turp., 43. p.

44. Prasības, kas ceļas no līguma, kurā nosacīta tā izpildīšanas vieta, vai arī no līguma, kuru, pēc saistības rakstura, var izpildīt tikai noteiktā vietā, iesniedzamas tam miertiesnesim, kura iecirknī līgums izpildāms. Tādā pašā kārtībā var iesniegt prasības, kas ceļas no darba līguma par lauku darbiem. 1912. g. 1003, B, I, 36'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. — Sk. 1886. g. 3803, Valsts pad. atz. V, 2. p.; VII.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

Sk. tezes zem 315. p.

45. atcelts (1937. g. 202, IV).

46. Mantojuma prasības, mantinieku strīdi, kā pašu starpā, tā arī pret testamenta īstumu un spēku, lietas par bezmanti-nieku mantu, kā ari prasības pret mantojuma masu, kad nav zināmi mantojuma tiesībās apstiprināti vai mantojumu pieņēmuši mantinieki, piekrīt tam miertiesnesim, kura iecirknī bijusi mantojuma atstājēja pēdējā dzīves vieta, bet ja mantojuma atstājēja pēdējā dzīves vieta Latvijā nav bijusi, tad

tam miertiesnesim, kura iecirkni atrodas Latvijā atstātā manta, vai, kad manta atrodas Latvijā vairākās vietās, tam miertiesnesim, kura iecirknī atrodas vērtīgākā manta. 1937 g 202, I, 46. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, I, 46. p.).

Sk. tezes zem 322. p.

47. atcelts (1933. g. 152, D, III).

48. Lai iztiesātu lietu, kuras piekritība atkarājas no atbildētāja dzīves vai uzturēšanās vietas, prāvniekiem ir tiesība. pēc savstarpējas vienošanās, griezties pie tā miertiesneša, kuru viņi tam nolūkam paši izvēlas. 1864. g. 41477, 37. p.

Sk. tez. zetn 335. p.

49. Miertiesnesim piekritīgu pretprasību lūko cauri vienkopus ar pirmprasību tas pats miertiesnesis, kuram iesniegta pirm-prasība, ja tikai pretprasība stāv sakarā ar pirmprasību vai noder ieskaitam ar pirmprasību. Pie tam, bez noteikumiem par prasības celšanu miertiesās, jāievēro 362. un 363. panta noteikumi par prasību atsevišķu vai kopēju caurskatīšanu, kā arī 445.—447. panta noteikumi par pretprasības celšanas laiku un par pielaižainību atlikt lietas iztiesāšanu (a).

Miertiesnesis var atteikties lūkot cauri pretprasību vienkopus ar pirmprasību tādos gadijumos, kad pretprasības izlemšana saistīta ar sarežģītu darbību, kas prasītājam varētu sagādāt netaisnu novilcinājumu.

Izbeidzot pirmprasibas iztiesāšanu, pretprasību izspriež tas pats miertiesnesis, kuram tā iesniegta (b).

(a) 1914. g. 1583, 1, 1, 38. p. — (b) 1937. g. 202, III, 49. p.

1 Miertiesās par terminu pretprasības iesniegšanai vai tās pieteikšanai atzīstama vienīgi pirmā tiesas sēde, vai arī pretprasību var iesniegt kopā ar atsauksmi par aizmugurisku spriedumu (32/1000; IX, 330).

2 Likumā par telpu īri 34. pantā paredzētā gadijumā nav obligatoriski jācel pretprasība par īres maksas normēšanu, bet atbildētājs pret viņu celtā prasībā par īres naudas piedzīšanu var aprobežoties ar ierunas celšanu par īres naudu nesaskaņu ar likuma par telpu īri noteikumiem un ar to lūgt tiesu noteikt pienācīgo īres maksu (33/967; X, 57).

Sk. arī tezes zem 333. un 445. p.

50. Miertiesnesim nepiekritīga pretprasība, ja tā atrodas ar pirmprasību tādā sakarā, ka pēdējās izšķiršana atkarājas no pretprasības izšķiršanas, vai ja tā noder ieskaitam ar pirmprasību,

atbildētājam jāiesniedz miertiesnesim, ievērojot iepriekšējā (49.'» panta noteikumus, pie kam pretprasības lūgumam, jau to iesniedzot miertiesnesim, jāapmierina visi nosacijumi,^ kas noteikti apgabaltiesā iesniedzamiem prasības lūgumiem. Šajā gadijumā miertiesnesis izbeidz pie sevis lietas iztiesāšanu un tiklab pirmprasību, kā pretprasību nosūta apgabaltiesai. Tiesu un lokšņu nodevas no pirmprasības piedzenamas pēc noteikumiem, kas šajā ziņā paredzēti miertiesām piekritīgās lietās. Abas prasības uzskatamas par apgabaltiesas iztiesāšanā esošām no tā laika, kad tās iesniegtas miertiesnesim. Miertiesneša rīcība pirmprasības nodrošināšanai paliek spēkā. 1914. g. 1583, I, 1, 39. p.; 1935. g. 87, III.

Šis pants nerunā par miertiesneša tiesībām' atstāt pretprasību bez 1 tālākvirzīšanas, it kā pēc CPL G8. p. parauga, vai atbrīvot pretprasītāju no tiesas izdevumu (962., 1003. p.) samaksas. 50. pants tieši uzsver, ka „tiesu un lokšņu nodokli“ no pirmprasības piedzenami, bet ar nodomu pilnīgi klusē par „tiesu izdevumiem“, ar kuriem butu apliekams pretprasības raksts. Kad miertiesnesim iesniegtā pretprasība Civilili'k. 50. pantā paredzētā kārtībā nonāk apgabaltiesa, tad gan no pēdējas vēl atkarātos arī no sevis piemērot 50. pantu, ja viņa atrod pretprasību par nepieņemamu aiz formāliem defektiem pretprasības rakstā. Tādēļ apgabaltiesai vispār v.ii 11 bulu tlesība Metu nosūtīt miertiesnesim atpakaļ kā tādu, kns apgabaltiesai nepiekrīt, atceļot miertiesneša lēmumu par lietas iz-lir r auti attiecībā 11/. pirmprasību. Turpretim, ja miertiesnesis atrod, ka pretprasības raksts neapmierina visus nosacījumus, kuri noteikti apgabaltiesa iesniedzamiem prasības rakstiem, tad miertiesnesis, nepieņemot pretprasību, rīkojas nevis pēc 373. un 374. p.. t. i. atstājot pretprasību bez tālākvirzīšanas, bet vienīgi pēc 50. p., t. i. izsniedzot to atpakaļ. Pretēja gadijumā, t. i., kad miertiesnesis atrod, ka pretprasības raksts apmierina visus nosacijumus, kuri noteikti apgabaltiesai iesniedzamiem pretprasības rakstiem, miertiesnesim tas ir iāpieņcm un jāvirza tālāk, izbeidzot lietu attiecībā uz pirmprasību (24/254; I, 85, 86).

Pretprasibu lūgumiem jābfit apmaksātiem ar visām vajadzīgām nodevām (T. M. pask. T. M. V. 35/2, IV, g).

51. Prasības tādās lietās, kuru caurlūkošana uzdota vienam no iecirkņa miertiesnešiem uz Tiesu iekārtas (1936. g. izd.) 27. panta pamata, iesniedzamas šim miertiesnesim. 1912. g. 1003, B, 11, 39*. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

52. Piekritības strīdus starp viena apgabala miertiesnešiem izšķir attiecīgā apgabaltiesa. 1804. g. 41477, 40. p.; 1918. g. 10, 5. p.

53. Piekritības strīdus starp dažādu apgabalu miertiesnešiem izšķir tā apgabaltiesa, kuras apgabalā lieta vispirms cēlusies. 1864. g. 41477, 41. p.; 1918. g. 10, 5. p.

53>. Piekritības strīdus starp apgabaltiesām kā otrām instancēm, vai arī starp miertiesnesi vai apgabaltiesu kā otro instanci no vienas puses un apgabaltiesu kā pirmo instanci no otras puses izšķir Tiesu palata. 1926. g. 64, 1, 53'. p.

Strīdu starp apgabaltiesu kā otro instanci un Tiesu palatu uz vienas puses blakus sūdzību izšķir Senata apvienotā sapulce (proi. Bukovska CP māc. grārn. 230. 'Ipp.).

54. Lūgums norādīt attiecīgo miertiesnesi vai attiecīgo tiesu iesniedzams vienai no tām iestādēm, starp kurām izcēlies piekritības strīds. Šo lūgumu, līdz ar paskaidrojumu, nosūta skatīt cauri tai iestādei, kurai uz iepriekšējo pantu pamata nākas izšķirt piekritības strīdu, bet lietas iztiesāšana pa to laiku apturama, kamēr nav izšķirts celtais strīds. 1864. g. 41477, 43. p.

55. Piekritības strīdi starp miertiesnešiem un pārvaldības iestādēm izšķirami 342.—346. pantā noteiktā kārtībā. 1912. g. 1003, B, II, 43'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Otra nodaļa.

Pilnvarnieki.

56. Par pilnvarniekiem miertiesās var būt, bez zvērinātiem advokatiem, privatadvokati, bet citas personas tikai tajos gadi-jumos un uz tiem pamatiem, kas norādīti Tiesu iekārtā (a).

Persona, kas nepieder pie zvērinātas advokatūras, nevar lietas vest tajās tiesu nodaļās vai iecirkņos, kuru sastāvā kā tiesnesis darbojas viņas laulātais, viņas pašas vai viņas laulātā radnieks taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sāņu līnijās — radniecības pirmajās trīs pakāpēs vai svainībar, pirmajās divās pakāpēs (b).

(a) 1864. g. 41477, 44. p.; 1874. g. 53573, not. 1., 16., 18. p. — (b) 1935. g. 87, II, 56. p.

57. Par pilnvarniekiem miertiesās nevar būt:

1) pilngadību nesasniegušie;

2) par maksātnespējīgiem atzītie;

3) aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošie (a);

4) tā apgabala miertiesneši, kurā lietu iztiesā (b);

5) personas, kam piespriests ar tiesību zaudēšanu saistīts sods, kaut arī viņas pēc taisītā sprieduma atsvabinātu no soda noilguma, izlīguma, apžēlošanas vai amnestijas dēļ;

6) personas, kas bijušas zem tiesas par noziedzīgiem nodari-jumiem, par kuriem noteikts ar tiesību zaudēšanu saistīts sods, ja lietas par šīm personām izbeigtas pirms tiesas sprieduma taisīšanas uz iepriekšējā (5.) punktā norādītiem pamatiem;

7) personas, kas atlaistas no dienesta ar tiesas spriedumu, un

8) visi tie, kam ar tiesas spriedumu aizliegts vest svešas lietas (c). (a) 18(54. g. 41477, 45. p. 1., 4. un 5. pk.; 1889. g. 6188, nol. 1, A, 163. p.;

1923. g. 97, I, B, 7; 1937. g. 202, II. — (b) 1912. g. 1003, B, I, 45. p. 7. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p. — (c) 1864. g. 41477,45. p. 9.—12. pk.; 1917. g. 407, II; 1923. g. 97, 1, B, 1.. 7. — 1931. g. 137, IV, 57. p. 4. pk.

Sk. tezes zem 348. p.

58. Prāvnieki paziņo miertiesnesim par viņu izvēlētiem pilnvarniekiem mutiski vai rakstiski. Viņi var arī dot savam pilnvarniekam noteiktā kārtībā apliecinātu pilnvaru. 1864.g. 41477,46. p.

Sk. tezes zem 349. p.

59. Mutisku paziņojumu par pilnvarnieka izvēli miertiesnesis ieraksta protokolā, kuru paraksta arī prāvnieks, ja prot rakstīt. Rakstisku paziņojumu par to var izdarīt vai nu pašā lūgumrakstā, vai ari sevišķā pilnvarā. Tādā paziņojumā pilnvaras devēja parakstu apliecina miertiesnesis, notārs, policija, pagasta valde vai pagasttiesa. 1896. g. 13527, II, 47. p.; 1931. g. 137, I, 59. p.

1. piezīme. Pilnvara civilprasību lietās, ja tā izdota zvērinātam advokatam, jāapliecina šajā (59.) pantā paredzētā kārtībā tikai uz pretējās puses pieprasijumu pirmā tiesas sēdē, vai pirmā atbildes rakstā pēc pilnvaras iesniegšanas. 1920. g. 168.

2. piezīme. Iepriekšējā (1.) piezīmē noteiktā kārtība piemērojama arī pārpilnvarojumam, ko izdod zvērināta advo-kata palīgam viņa patrons, ja pēdējais šajā pārpilnvarojumā atzīmējis paša pilnvaras izdošanas laiku, kārtību un pilnvarojuma apmērus. 1935. g. 87, II, 59. p. 2. piez.

3. piezīme. 34. pantā paredzēto pilnvaru valdes loceklim var apliecināt miertiesnesis, notārs, policija, pagasttiesa vai pagasta valde. 1937. g. 202, m, 59. p. 3. piez.

Sk. tezes zem 350. un 362. p.

60. Par pilnvarniekam doto tiesību iesniegt apelacijas sūdzību, lūgt. lai atceļ likumīgā spēkā stājušos spriedumu, pieteikt viltojuma strīdu vai dot šādā strīdā atbildi, izraudzīt starpniekus šķīrējtiesai, nobeigt lietu miera ceļā un pilnvarot tālāk citu personu, — pilnvarā tieši jānorāda; pretējā gadijumā pilnvarnieks nav atzīstams par pilnvarotu šādai darbībai. 1912. g. t003, B, 1, 48. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Senāts pieder pie vispārējām tiesu iestādēm. Tādēļ pilnvara, kura izdota lietas vešanai miertiesu iestādēs vien, kaut gan tai būtu paredzēta tiesiba iesniegt kasacijas sūdzību, nav uzskatama — satura ziyā — par pietiekošu ne kasacijas sūdzības iesniegšanai Senatam, ne lietas vešanai Senātā. Šim slēdzienam nerunā pretim 1918. g. 6. decembra likuma 7. p. (Lik. kr. 10.) noteikums, ka Latvijā vienīgā kasacijas instance ir Senāts, jo jautājumā par pilnvaras saturu un spēku izšķirošā nozīme ir tam, kādās tiesu iestādēs lietas vešanai konkrēta pilnvara izdota; ja tā izdota lietas vešanai miertiesu iestādēs vien, šī pilnvara nedod tiesību lietu vest Senātā, jo Senāts pie miertiesu iestādēm nepieder (25/406;

II, 123).

2 Mutiska pilnvarojuma miertiesnešu otrās instances lietās nepietiek, lai dabūtu derfgu pilnvarojumu vispārējām tiesām, pie kādām pieder Senāts (30/281).

Sk. arī tezes zem 352. p.

61. Pilnvarniekam ir tiesība atteikties no lietas vešanas, bet viņš pēc tam nevar uzstāties par pretējās puses pilnvarnieku, un ja viņa pilnvaras devēja nav klāt, tad pilnvarniekam jāpaziņo tam par savu atteikšanos jau tik laikus, ka pilnvaras devējam būtu iespējams līdz termiņam ierasties pašam vai atsūtīt citu pilnvarnieku. 18G4. g. 41477, 49. p.

62. Pilnvaras devējs var katrā laikā atsaukt pilnvarniekam doto pilnvarojumu, paziņojot par to miertiesnesim rakstiski vai mutiski, bet miertiesnesim šā iemesla dēļ nav jāatliek iztiesāšana, nedz jānogaida jauna pilnvarnieka iecelšana un ierašanās. Viss tas, ko pilnvarnieks likumīgi izdarijis līdz tam laikam, kamēr miertiesnesis nav saņēmis minēto paziņojumu, paliek spēkā (a).

Par mutisku paziņojumu sastādams protokols. Ja tiesas aktī atrodas pilnvarojuma raksts, miertiesnesis taisa uz tā uzrakstu, ka pilnvarojums atsaukts (b).

(a) 1864. g. 41477, 50. p. — (b) 1937. g. 202, (II, 62. p.

Sk. tezes zem 353. p.

Trešā nodaļa.

Prasības celšana un aicinašana pie tiesas.

63. Miertiesnesim iesniedzamais prasības lūgums var būt rakstisks vai mutisks. 1864. g. 41477, 51. p.

Šajā pantā paredzētā lūgumu iesniegšanas kārtība piemērojama ari apsardzības lietās (prof. Bukovska CP māc. grāin. 672. Ipp.).

64. Mutisks lūgums miertiesnesim, pēc ierakstīšanas protokolā, jānolasa prasītājam priekšā un pēdējam tas jāparaksta, ja prot rakstīt. 1912. g. 1003, B, 1, 52. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

65. Izņemot valsts pārvalžu lietas, nav saistoši iesniegt līdz ar lūgumiem, atsauksmēm un blakus sūdzībām to un tiem pielikto dokumentu norakstus pretējai pusei, bet pēdējai ir tiesība dabūt uz savu rēķinu norakstus no minētiem papīriem vai protokoliem. 1912. g. 1003, B, 11, 521. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

Apgabaltiesai kā otrai instancei nav jāizsniedz prasītājam_ noraksts no atbildētāja rakstiskā paskaidro juma, jo izņemot 65. p. paredzētos gadījumus, atbildētājam miertiesneša lietas nav jāiesniedz tiesa rakstiska paskaidrojuma noraksts izsniegšanai pretējai pusei, bet pēdējai pašai jārīi-pēias par noraksta saņemšanu uz savu rēķinu (65. p. beigas). (37/896; XIII, 716).

66. Prasības lūgums izsniedzams atpakaļ:

1) kad nav norādīts, kas īsti un pret ko ceļ prasību;

2) kad to nav iesniedzis prasītājs pats un nav pilnvarojuma citai personai prasību iesniegt;

3) kad tajā nav norādits, ko prasītājs lūdz;

4) kad lieta pēc savas šķiras miertiesnesim nepiekrīt, un

5) kad lieta, pēc nekustama īpašuma atrašanās vietas, piekrīt citam miertiesnesim.

Visos šajā pantā norādītos gadijumos prasības lūgumus klātesošiem prāvniekiem izsniedz tieši, bet klātneesošiem — aizsūta līdz ar paziņojumu, paskaidrojot viņiem prasības lūguma nepieņemšanas iemeslus.

Par mutiska prasības lūguma nepieņemšanu prasītājam, ja viņš to vēlas, izdodama rakstiska apliecība. 1912. g. 1003, B, 1, 53. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. arī tezes zem 370. p.

67. Kā rakstiskā, tā ari mutiskā lūgumā prasītājam:

1) jāuzdod tiklab savs un liecinieku, ja viņš uz tādiem atsaucas, kā ari atbildētāja vārds, uzvārds un dzīves vieta;

2) jāuzdod pierādijumi, uz kuriem viņš dibina savu prasību;

3) jāuzdod prasības suma, izņemot lietas, kuras nevar novērtēt, un

4) jāpaskaidro, ko īsti viņš lūdz vai prasa. I864.g.4l477,54.p.; 1931. g. 137, II, 1; 1935. g. 87, III.

• Prasības par traucētā valdijuma atjaunošanu nepieder pie lietām,

kuras nav padotas novērtēšanai (23/265; II, 123).

2 Ja uz prasītāja paraksta trūkumu prasības lūgumā pretējā puse aiz

rāda tikai otra instancē, tad šī pēdējā šādu aizrādiiumn var arī neievērot (28/204; VI, 84).

Sk. tezes zem 359. p.

68. Lūgums atstājams bez tālākvirzīšanas, iekam no prasītāja nav dabūti papildu pielikumi vai ziņas:

1) kad atbildētāja dzīves vieta uzdota nenoteikti vai pavisam nav uzdota, un pie tam nav paskaidrots, ka prasītājam tā nav zinama;

2) kad pie lūguma nav pieliktas no prasītāja pienākošās nodevas (301. p.) vai nauda atbildētāja aicināšanai;

3) kad nav uzdota prasības suma, izņemot gadijumus, kad nav iespējams to noteikt;

4) kad nav uzdota lūdzēja dzīves vieta, un

5) kad 65. un 1404. pantā norādītos gadijumos nav iesniegti lūguma un pielikuma noraksti pretējai pusei vai nauda protokolā ierakstītā mutiskā lūguma noraksta izgatavošanai (64., 305.p.). 1912. g. 1003, B, II, 54'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezi zem 373. p.

69. Iepriekšējā (68.) panta 1.—3. un 5. punktā norādītos gadijumos prasītājam nosakams septiņu dienu laiks trūkstošo ziņu un pielikumu iesniegšanai. Pēc šā laika notecējuma prasības lūgums izsniedzam? atpakaļ prasītājam un lietu var atjaunot ne citādi, kā iesniedzot no jauna prasības lūgumu. Ja prasības lūgumā nav uzdota prasītāja dzīves vieta, tad par viņa lūguma nepieņemšanu izkarams sludinājums miertiesneša pieņemamā istabā uz vienu mēnesi, bet pats lūgums atstājams bez tālākvirzīšanas, līdz kamēr prasītājs ierodas. 1912.g. 1003, B, 11, 54*. p.; 1913. g. 1194 lik. XV, B, 2. p; 1935. g. 87, III.

I’arta pilnvarnieka pilnvaras noraksts uzskatams, tāpat kā pati piln- > vara, par procespapiru. Pati pilnvara iesniedzama lietā tikai pilnvarnieka lefcitimacijai un tā tad uzskatama par lūguma pielikumu. Ja pilnvara nav aplikta ar attiecīgo zīmognodevu, tiesai jārīkojas pēc CPL 68. p. (24/369;

II, 189).

Lieta papildu tiesu nodevas nesaņemšanas dēļ vispār nav izbeidza- 2 rna, jo 69. pants attiecas uz neiemaksātiem vai nepilnīgi iemaksātiem tiesu nodokļiem, kamēr gadijumā, kad prasības lūgums jau pieņemts un viņam dots attiecīgs virziens, ne par prasības rakstu izsniegšanu atpakaļ, ne par lietas izbeigšanu aiz šā iemesla vien nevar būt runas (24/311;

II, 124).

Sk. arī 2. tezi zem 374. p.

70. Par prasības sutnu atzīstama prasības lūgumā uzdotā suma. 1912. g. 1003, B, I, 55. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, I. p.

Sk. tezes zem 376. p.

71. Prasības suma noteicama 377. pantā norādītā kārtībā. 1912. g. 1003, B, II. 55!. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezes zem 377. p.

72. Strīdu par prasības sumu atbildētājs var celt savā pirmā rakstiskā paskaidrojumā, ja viņš tādu iesniedzis, vai arī lietas pirmā sēdē. Šos strīdus miertiesnesis izšķir saskaņā ar 378. un 379. pantu. 1912. g. 1003, B, II, 55*. p.; 1913. g. 1194, lik. XV,

B, 2. p.

Sk. tezes zem 378. un 379. p.

73. Ja prasītājs savus prasijumus dibina uz rakstiskiem pierādijumiem, tad miertiesnesis var prasīt, lai šos pierādijumus iesniedz pirms sēdes atklāšanas lietā un pie tam tik laikus, ka atbildētājam būtu iespējams ar tiem iepazīties. 1912. g. 1003, B, 1, 57. p.; 19)3. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

74. Uz prasības lūguma pamata miertiesnesis aicina atbildētāju pie tiesas vai nu ar pavēsti, ja prasītājs uzrādijis atbildētāja dzīves vietu, vai ar sludinājumu Valdības Vēstnesī, ja prasītājam atbildētāja dzīves vieta nav zinama, reizē ar to paziņodams ierašanās termiņu prasītājam. 1912. g. 1003, B, 1, 58. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. — Sal. 1923. g. 97, I, A, 3.

1. piezīme. Prasības lietas par neizmaksātu darba algu

(36. p. 2. piez.) noliekamas izspriešanai uz vienu no tuvākām

tiesas sēdēm ārpus tekošo lietu kārtības, bet ne vēlāk par

vienu mēnesi pēc prasības celšanas. 1925. g. 110, 1,74. p. piez.;

1928. g. 90, I, 74. p. piez.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

2. piezīme. Darbdienās no 17. līdz 30. jūnijam miertiesnesis noliek sēdē, bez iepriekšējā piezīmē minētām lietām

par neizmaksātu darba algu, tikai lietas, kas paredzētas

226. pantā, un lietas par prasību un pierādijumu nodrošināšanu.

1933. g. 259, I, 74. p. 2. piez.; 1939. g. 79, 111, 74. p. 2. piez.

Sk. tezi zem 380. p.

75. Ar sludinājumu atbildētāju aicina saskaņā ar 398., 401., 405., 406. un 413.—416. pantu. 1914. g. 1448, II, 1, 58'. p.; 1937. g. 202, 11.

Sk. tezi zem 397. p.

76. Aicinot atbildētāju ar pavēsti, termiņš viņa atnākšanai nosakams no pavēstes izsniegšanas laika ne mazāk par vienu dienu uz katriem piecpadsmit kilometriem atstatuma no viņa dzīves vietas līdz miertiesnesim. 1912. g. 1003, B, 1, 59. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1930. g. 100, VI.

77. Ja abas prāvnieku puses personīgi ierodas pie miertiesneša, pēdējais tūliņ var stāties pie viņu strīda caurskatīšanas, neatliekot tomēr to lietu iztiesāšanu, kuras noliktas uz tās dienas tiesas Sēdi. 1864. g. 41477, 00. p.

78. Pavēstē, kura sastādama divos eksemplāros, jānorāda:

1) prasības priekšmets;

2) ko aicina un uz kā lūgumu;

3) vieta, kur jāierodas;

4) ierašanās laiks, un

5) sekas, kas draud aicinātam par neierašanos.

Pavēstes beigās jābūt miertiesneša vai viņa sekretārā parakstam.

1912. g. 1003, B, I, 61. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

79. Pavēstes piegādā aicinamām personām vai nu ar miertiesneša ziņnesi, vai caur policiju, vai caur pagasta pašvaldību. 1928. g. 109, I.

80. Lietās par laukstrādnieku patvaļīgu aiziešanu no darba, kad aizgājušā strādnieka uzturēšanās vieta nav zinama, aicinājuma pavēste uz tiesu nosūtama tā pagasta valdei, kurā bijusi nolīgta līguma izpildīšana. Pavēstes nenodošana atbildētāja neatrašanas dēļ neaptur lietas iztiesāšanu pie miertiesneša noliktā termiņā, ja prasība ir dibināta uz līgumu, kas noslēgts ar līguma grāmatiņu.

1912. g. 1003, B, I, 62'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, 11.

— Sk. 1886. g. 3803, Valsts pad. atz. V, 3. p.; VII.

81. Pavēste nododama aicinamam pašam, par ko pavēstes izsniedzējs atzīmē uz pavēstes otrā eksemplārā. 1930. g. 100,1,8l.p.

Sk. tezes zem 386. p.

82. Ja aicinamā nav mājās, tad pavēste, izņemot 106i. un 199. pantā paredzēto gadijumu, atstājama viņa mājniekiem, viņa nekustama īpašuma pārzinim vai tam kaimiņam, kurš ar mieru pavēsti nodot aicinamam un par to dod parakstu. Turp., 82. p.

Ja pavēste izsniegta aicinamā mājniekam, tad uz pavēstes nav vajadzīgs atzīmēt, ka pavēstes saņēmējs apsolas ar savu parakstu nodot pavēsti aicinamam, kas jādara vienīgi tad, ja pavēste nodota nevis aici-namā mājiniekiem izsniegšanai, bet kadam no aicinama kaimiņiem; 84. panta aizrādijums, ka uz pavēstes jāatzīmē, kam un kad īsti pavēstē nodota un kāpēc nav saņēmēja paraksta, attiecas tikai uz to gadijumu, kad aicina-mais ir mājā, bet nevar vai negrib parakstīties par pavēstes saņemšanu <26/249; III, 85).

Sk. tezes zem 386. p.

83. Ja ziņnesis nevar atrast nevienu no iepriekšējā (82.) pantā minētām personām, tad viņš atstāj vienu pavēstes eksemplāru policijā vai pagasta valdē (sal. 79. p.) nodošanai aicinamam.

1912. g. 1003, B, I, 65. p.; 1913. g. U94, lik. XV, B, 1. p. — Sal. 1928. g. 109, I.

Sk. tez. zem 389. p.

84. Pavēsti nododot, tajā jāatzīmē tās nodošanas laiks, bet otrs eksemplārs, ar saņēmēja parakstu un nodošanas laika atzīmi tajā, jānogādā miertiesnesim. Ja pavēstes saņēmējs nevar vai negrib parakstīties, tad par to jāatzīmē abos pavēstes eksemplāros, ar norādijumu, kam un kad īsti tā nodota un kāpēc nav saņēmēja paraksta. iR64. g. 41477, 66. p.

Sk. tez. zem 388. p.

85. Dienu, kas nolikta atnākšanai pie miertiesneša, var atlikt uz abu prāvnieku pusu lūgumu. Turp., 67. p.

86. Prasībās pret juridiskām personām un 42. pantā minētām sabiedrībām pavēsti var nodot viņu darbiniekiem juridis* kās personas vai sabiedrības sēdekļa atrašanās vietā, bet 42. panta otrā daļā un 43. panta otrā daļā paredzētās prasībās — darbiniekiem nodaļas atrašanās vietā. 1937. g. 202, I, 86. p.

Piezīme. Prasībās pret dzelzseeļiem aicinājuma pavēste uz tiesu un visi pārējie papīri, kas jānodod atbildētājam, nosūtami atbildētāja - dzelzsceļa valdei. 1912. g. 1003, B, 11, 67'. p. piez.; 1913. g. Tl94, lik. XV, B, 2. p.; 1927. g. 127, 129. p.

Sk. tēzi zem 327. p.

87. Prāvniekam jāpaziņo miertiesnesim par katru savas dzives vietas maiņu, un šā pienākuma neizpildīšanas gadijumā viņš nevar aizbildināties ar nezināšanu par tām pavēstēm un papīriem, kas viņam nosūtīti turpat, kur izsniegta pirmā aicinājuma pavēste uz tiesu. 1912. g. 1003, B, 11, 07*. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

Šā panta noteikums, saskaņā ar 265. pantu, zīmējas arī uz apgabaltiesā. kā otrā instancē, izspriežamām lietam (26/67; I, 86).

Ceturtā nodaļa.

Prāvnieku ierašanās un tiesāšanas kārtība pie miertiesneša.

88. Lietu iztiesāšana pie miertiesnešiem notiek atklāti un mutiski. Ja lietas sevišķā rakstura dēj sēdes atklātība var būt piedauzīga ticībai, sabiedriskai kārtībai vai tikumībai, tad miertiesnesis var nolemt sēdi noturēt aiz slēgtām durvīm. Rīkojums par to vienmēr pasludinams atklāti un ierakstams protokolā. Bez tam sēde var būt slēgta, ja abas prāvnieku puses to lūdz un miertiesnesis viņu lūgumu atzīst par ievērojamu. 1912. g. 1003, B, 1, 68. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tez. zem 427. p.

89. Visādus lūgumus, atsauksmes un sūdzības, izņemot tikai apelacijas sūdzības, var iesniegt kā rakstiski, tā arī mutiski. Mutisks lūgums, sūdzība vai atsauksme, pēc tam, kad miertiesnesis tos ierakstijis protokolā, jānolasa lūdzējam priekšā un viņam jāparaksta, ja viņš prot rakstīt. 1912. g. 1003, B, u, 68'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

90. Atbildētājs, nesniegdams paskaidrojumus pēc lietas būtības, var celt noraidijumu šādos gadijumos:

1) kad lieta piekrīt citam miertiesnesim vai citai tiesu iestādei;

2) kad pie tā paša vai cita miertiesneša, vai arī citā tiesā iztiesā lietu par to pašu priekšmetu un starp tām pašām personām, vai arī lietu, kurai ar celto prasību ciešs sakars;

3) kad prasītāja prasijumam visumā jāattiecas uz citu atbildētāju;

4) kad prasību cēlusi persona, kurai nav tiesības prasīt un atbildēt tiesā;

5) kad izrādās, ka pilnvarniekam nav pilnvaras lietas vešanai (a);

6) kad nav notecējis termiņš, ko Civillikums (1937. g. izd.) piešķir mantot aicinātam, lai pārliecinātos par mantojuma sastāvu vai izteiktu gribu pieņemt mantojumu, vai mantiniekam, lai sastādītu mantojuma inventāru (Civillik. 696 ,697., 709., 710. p. 1898. p. 4. pk.), un

7) kad prasība sadalīt mantojumu ierosināta pret pārdzīvojušo bezbērnu laulāto, kamēr nav notecējuši trīs mēneši no mantojuma atstājēja nāves (Civillik. 724. p. piez.) (b).

Noraidijuma tiesība ir nevien atbildētājam, bet arī prasītājam tajā gadijumā, kad personai, kura no atbildētāja puses uzstājas kā pilnvarnieks, nav uz to pilnvaras (c).

(a) 1912. g. 1003, B, I, 69. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. —

(b) 1937. g. 202, III, 90. p. 6. un 7. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, I, 69. p.j

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

666. p. piemērojams arī miertiesu iestādēs (23/19; II, 145).

Sk. tezes zem 661. p.

91. Pārrunājis iepriekš ar abām pusēm, miertiesnesis viņām liek priekšā izbeigt lietu miera ceļā, norādīdams, kā tas pēc viņa domām īsti darams. Miertiesnesim ari pa lietas iztiesāšanas laiku jālūko samierināt prāvniekus un tikai nesekmības gadijumā jāstājas pie sprieduma taisīšanas. 1864. g. 41477, 70. p.

92. Prāvnieku izlīgums jāuzraksta un pēc nolasīšanas jāparaksta viņiem pašiem vai tiem, kam viņi to uztic. Ar izlīgumu nobeigtu lietu nevar atjaunot. Turp., 7i. p.

93. Stājoties pie lietas iztiesāšanas, miertiesnesis liek priekšā prasītājam izstāstīt lietas apstākļus un paskaidrot savus prasijumus, un tad noklausas atbildētāja paskaidrojumus, atļaudams arī pēc tam vienai un otrai pusei pēc kārtas papildināt savus izsaci-jumus un pats likdams priekšā lietas noskaidrošanai vajadzīgos jautājumus. Kad miertiesnesis atzīst, ka lieta pietiekoši noskaidrota, viņš izbeidz pusu sacīksti (a). Miertiesnesim jādod prāvniekiem iespēja dot paskaidrojumus ari jautājumos, kuri tiesai jāierosina neatkarīgi no prāvnieku norādījumiem (b).

(a) 18(54. g. 41477, 72. p. — (b) 1930. g. 100, III, 93. p.

Miertiesu iestādes neizpilda viņām ar likumu uzdoto pienākumu, ja viņas tikai indiferenti izklausa prāvnieku paskaidrojumus, bet 93. pants prasa, lai šīs_ tiesu iestādes no savas puses ņemtu dzīvu dalību visu lietai svarīgo jautājumu noskaidrošanā. Tādēļ jāatzīst par nesaskanošu ar likumu tiesas rīcība, ja viņa atsakas no liecinieka nopratināšanas tikai tādēļ, ka prāvnieks, izteicot šādu lūgumu, nav līdz ar to uzdevis liecinieka adresi (30/424; VI, 85).

Sk. arī tezes zem 431., 438., 439. un 443. p.

93^1. Ja puse atteicas atbildēt uz uzstādītiem jautājumiem par strīdamiem apstākļiem vai izvairas dot noteiktus paskaidrojumus par tiem, tad miertiesnesis var pieņemt, ka puse šos apstākļus neapstrīd. 1930. g. 100, II, 931. p.

Sk. tezi zem 439. p.

93*. Ne vēlāk, kā pirmā mutiskā sacīkstē pēc lietas būtības, prāvniekiem jāuzdod visi apstākļi, uz kuriem pamatoti viņu prasi-jumi un ierunas, un jāiesniedz visi viņu rīcībā esošie pierādījumi vai jāatsaucas uz tiem pierādījumiem, kurus viņi tūliņ nevar iesniegt. Miertiesnesim jāaizrāda uz novēlojuma sekām (933. p.). 1935. g. 87, II, 932. p.

Sk. tezi zem 432. p.

93^3. Ja prāvnieks pēc iepriekšējā (93^2.) pantā minētā termiņa uzdod jaunus apstākļus vai pierādijumus, ko viņam bijis iespējams darīt agrāk, tad miertiesnesis, atzīdams, ka ar tādu prāvnieka vainas dēļ novēlotu apstākļu vai pierādījumu uzdošanu ir aizkavēta lietas iztiesāšana, var uzlikt vainīgam prāvniekam naudas sodu valstij par labu no pieciem līdz divdesmit pieciem latiem (a).

Minēto sodu var uzlikt arī vainīgam prāvnieka pilnvarniekam.

Lēmumu par prāvnieka vai pilnvarnieka sodīšanu var pārsūdzēt divu nedēļu laikā, bet sūdzību virza uz nākošo instanci tikai pēc lietas izspriešanas. Uzliktais sods tūliņ jāpiedzen, ja vien tiesa nav nolēmusi izpildīšanu apturēt (b).

(a) Turp., 93^3. p. — (b) 1939. g. 79, II, 933. p.

Sk. tcz. zem 434. p.

94. Lietās par nekustama īpašuma traucēta valdijuma un Scirvitutu lietošanas atjaunošanu miertiesnesis atjauno valdijumu vai lietošanu, nelūkodams cauri jautājumu par tiesību uz šo īpašumu vai servitutu. Ja nokavēts 36. panta 3. punktā un Civillikuma (1937. g. izd.) 925. pantā norādītais termiņš, miertiesnesis noraida lūgumu atjaunot valdijumu vai lietošanu, bet prasītājam ir tiesība celt prasību par īpašuma tiesību vai par valdijuma vai servituta tiesību, pēc piederības. 1913. g. 1194, !ik. XIX, A, 1, 1807. p.; 1937. g.

202, II.

CL 921. pantā izteiktais vispārējais noteikums, ka lietas vai tiesības 1 valdijumu, kas atņemts ar varu jeb valdītāju izstumjot, tiesa nekavejo-ties atjauno, analoģiski jāpiemēro arī nomnieka valdijurnam un proti tada nozīmē, ka nedz iznomātājs, nedz trešās personas, kuras vai nu sava vārdā vai iznomātāja uzdevumā traucējuši nomnieka valdijumu, nedrīkst atsaukties uz iznomātāja nomas tiesībām attiecībā uz nomnieku, kas bija cēlis pret viņiem prasību par traucēta valdijuma atjaunošanu (29/369; VIII, 17).

Saskaņā ar Civillikuma 917. pantu prasība nav apmierinama, ja 2 atbildētājs pierāda, ka pats prasītājs valdijumu ieguvis no viņa paša pret-tiesīgi (Civillik. 909. p. 2. d.). (31/612; VII, 13).

Kopīpašniekam pieder tiesība pieprasīt visu kopējo īpašumu no 3 sveša, nelikumīga valdijuma (26/155; III, 46).

Interdikta prasība pieder arī kopīpašniekam pret kopīpašnieku 4 (26/126; III, 4i).

Prasīt atlīdzību par zaudējumiem no valdijuma traucējumiem var 5 netikvien īpašnieks, bet arī valdītais. Tādēļ arī prosesora prasība par traucētā valdijuma atjaunošanu pilnīgi savienojama ar prasību par zau-dēiumu atlīdzību, ia vien atlīdzības suma nepārsniedz miertiesneša pie-kritību. (27/187; III, 45).

Likumā nekur nav teikts, ka neceļot prasību par traucētā valdijuma 0 aizsargāšanu resp. atjaunošanu, nevar prasīt atlīdzību par zaudējumiem no valdijuma traucējumiem. No tam, ka abas šīs prasības var arī savienot (Civillik. 915. p.), nemaz neizriet, ka tas katrā ziņā jādara; traucējumu var konstatēt nevien ar interdikta prāvu, bet arī ar prasību par zaudējumu atlīdzību. (27/464; IV, 11).

Jautājumu par šajā pantā minētā termiņa ievērošanu miertiesnesis 7 iekustina ex officio. Tomēr šis termiņš nav prekluzivs, bet gan noilguma termiņš. Jo mazāk šis termiņš ir procesuāls, bet gan materials (A. Loebers. TMV 24/1 — 45. lpp.).

Sk. arī 4. tezi zem 1346. p.

95. atcelts (1937. g. 202, IV).

96. Atlikt lietas iztiesāšanu uz vienas puses lūgumu var tikai ārkārtējos gadijumos. 1890. g. 6931, II, 75. p.

Prāvnieka slimība vispār nav atzīstama par lietas atlikšanas 1 iemeslu. (30/684; VII, 95).

2 96. pants piemērojams arī apgabaltiesa ka otrā instancē. (28/1010;

V, 102).

3 Šis pants nav attiecinams uz gadijumiem, kad parta lūgums vērsts uz kādu procesuālā akta izpildīšanu (piem.. liecinieka nopratināšanu), kas bez lietas atlikšanas nav izdarams. (25/176; II, 126).

Sk. 2. tezi zem 790. p.

97. Kad prāvnieks norāda uz lietas noskaidrošanai vajadzīgiem dokumentiem vai ziņām, kas atrodas citas iestādes vai dienestpersonas aktīs, miertiesnesis pieprasa dokumentu norakstus vai ziņas no attiecīgām iestādēm vai dienestpersonām, vai izdod prāvniekam apliecību par to, ka dokumentu noraksti vai ziņas ir nepieciešami un kad īsti. Izdodot uz apliecību pamata ziņas vai dokumentu norakstus, jāievēro 541.—543. panta noteikumi. 1930. g. 100, I, 97. p.; 1939. g. 79, III.

Apliecības izdod tikai vajadzīgo ziņu vai dokumentu norakstu, bet nevis kādas iestādes akts saņemšanai (30/246; VI, 86).

Sk. arī tezes zem 540. un 541. p.

98. Lietas iztiesāšana pie miertiesneša apturama:

1) uz visu prāvnieku savstarpēju vienošanos (a) un

2) kad kāds prāvnieks vai tā pilnvarnieks mirst, kļūst garā slims vai nonāk aizgādnībā izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ; pie tam miertiesnesis, uz lietas dalībnieku lūgumu, var prasību nodrošināt (b).

(a) 1912. g. 1003, B, I, 77. p. 1. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. —

(b) 1937. g. 202, I, 98. p. 2. pk.

Sk. tez. zem 7S2. p.

99. Lietas iztiesāšanu atjauno uz abu prāvnieku pusu vai vienas puses lūgumu. 1864. g. 41477, 78. p.

100. Ja miertiesnesis lietu iztiesājot pamana tajā kādu no

66. panta 4. un 5. punktā un 90. panta 4. un 5. punktā norādītiem apstākļiem, viņš izbeidz lietas tālāku iztiesāšanu, 1912. g. 1003, B, I, 79. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Ja pilnvara gan laikā izsniegta pilnvarniekam, bet nav pielikta prasības lūgumam un šis defekts nav novērots pieņemot prasības lūgumu, tad pilnvaras vēlākā iesniegšana tiesai nevar būt par pamatu lietas izbeigšanai uz 100. p. pamata (26/493; V, 102).

Sk. arī tezes zem 675. p.

101. Gadijumus, kuros miertiesnesis sastop tiesāšanas kārtībā kādas grūtības, viņš izšķir apsverot šās (I) daļas noteikumus sakarā ar sīkiem noteikumiem par tiesāšanas kārtību vispārējās tiesās. 1864. g. 41477, 80. p.

Civilprocesa likuma 763. p. piemērojams tikai vispārējās, bet ne 1 miertiesu iestādēs izspriežamām lietām. Šīm pēdējam lietam piemērojams 179. p., pēc kura trešā persona var iestāties lietā tikai pa visu iztiesāšanas laiku pie miertiesneša (26/327; III, 86).

Civilprocesa likuma 623. pants piemērojams arī miertiesu iestādēs, 2 jo — pretēji 135. pantam, kuram korespondē 499. pants — 623-. pantam nav korespondējoša panta. Pēc 623. panta tiesa tikai tad var ar eksper-tizi nerēķināties, ja viga konstatē, ka tā nesaskan ar lietas apstākļiem.

Tā tad tiesa nevar aprobežoties ar aizrādījumu, ka viņa apšauba ekspertīzi vai atzīst to par nepārliecinošu (26/580; III, 86).

Sk. ari 11. tezi zem 6., tezi zem 90., 2. tezi zem 184., tezes zem 194., 209., 3 260.. 285., 334., 345., 2. tezi zem 365., tezes zem 504.. 527., 1. tezi zem 666.,

7. tezi zem 765., 7. tezi zem 844'., 1. tezi zem 876., 1. tezi zem 915., 2. tezi zem 994., 1. tezi zem 1022., 3. tezi zem 1362., 3. tezi zem 1370. un tezi zem 1565. p.

Pieklā nodaļa.

Pierādijumi.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi.

102. Prasītājam jāpierāda sava prasība. Atbildētājam, kas ceļ ierunas pret prasītāja prasijumiem, jāpierāda savas ierunas. 1864. g. 41477, 81. p.

Piezīme. Taisot aizmugurisku spriedumu, jāievēro

202. panta noteikumi. 1930. g. 100, II, 102. p. piez.

Sk. tez. zem 454i p.

103. Ja prāvnieka uzdotais pierādijums pēc likuma nav pielaižams, vai ari ja apliecinamam apstāklim lietā nav nozīmes vai tas jau pietiekoši noskaidrots, tad tiesnesis tādu pierādijumu atraida. 1912. g. 1003, B, ll, 81>. p.; 1913. g. U94, lik. XV, b, 2. p.

Sk. tezes zem 455. p.

104. Ja pierādijuma pārbaudīšanai rodas šķērslis, kas var ilgt nenoteiktu laiku, tad tiesnesis uz puses lūgumu nosaka laiku, kurā šķērslis jānovērš; pretējā gadījumā lieta virzāmā tālāk bez minētā pierādijuma. 1912. g. 1003, B, 11, 8R p.; 1913. g. 1194, lik.

XV, B, 2. p.

Sk. tez. zem 456. p.

105. Miertiesnesis nesavāc pierādijumus un ziņas, bet pamato spriedumus vienīgi uz prāvnieku sniegtiem pierādijumiem. Tomēr visādas uz lietas būtību neattiecošās ziņas, kas atrodas tā paša miertiesneša lietās, kurš lietu iztiesā, var uz miertiesneša rīkojumu tai pievienot, ja tas būtu vajadzīgs lietas noskaidrošanai.

1912. g. 1003. B, I, 82. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tezes zem 457. p.

106. Ja miertiesnesis, noklausijies puses, atzīst, ka par dažiem viņu norādītiem lietas izšķiršanai nozīmīgiem apstākļiem nav iesniegti pierādijumi, tad viņš par to paziņo prāvniekiem un noteic termiņu minēto apstākļu noskaidrošanai. Šajā gadijumā miertiesnesis var prasīt, lai prāvnieki iesniedz pierādijumus, uz kuriem viņi aizrādījuši savos paskaidrojumos, kaut arī viņi nebūtu tieši atsaukušies uz šiem pierādijumiem. 1912. g. 1003, B, 11, 82'. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tez. zem 45®. p.

106'. Miertiesnesis jebkurā lietas stāvoklī var aicināt uz tiesas sēdi viņa iecirknī dzīvojošus prāvniekus personigi strīdamo lietas apstākļu noskaidrošanai. Ja prāvnieks, neskatoties uz šādu aicinājumu, bez ievērojamiem iemesliem neierodas personīgi tiesas sēdē, vai neiesniedz pietiekošus rakstiskus paskaidrojumus, tad miertiesnesis var pieņemt, ka prāvnieks neapstrīd tos pretinieka uzdotos apstākļus, kuru noskaidrošanai prāvnieks personīgi aicināts. Prāvniekam izsūtamā pavēstē jānorāda neierašanās vai paskaidrojumu neiesniegšanas sekas, kā arī apstākļi, kuru noskaidrošanai viņu aicina. Pavēste izsniedzama pašam aicinamam.

1930. g. 100, II, 106«. p.

Sk. tezes zem 459. p.

107. Personas, kurām ir iemesls bažīties, ka liecinieku nopratināšana, apskatīšana uz vietas vai atzinuma pieprasīšana no lietpratējiem vēlāk būs neiespējama vai ari visai grūta, var lūgt, lai nodrošina šos pierādijumus. 1889. g. 6188, x, 82'. p.; 1912.g. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

Lūdzējam nav tiesības, pierādījumu nodrošināšanas dēl nākamai administratīvai sūdzībai, tieši griezties pie miertiesneša, kuram nodomātā administratīvā sūdzība pēc būtības nepiekrīt (33/1892; IX, 580).

108. Lūgumi par pierādijumu nodrošināšanu atļauti kā pa lietas iztiesāšanas laiku, tā arī pirms prasības celšanas. 1889. g. 6188, X, 822. p.; 1912. g.. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

109. Tie lūgumi par pierādijumu nodrošināšanu, kas iesniegti pirms prasības celšanas, jālūko cauri tam miertiesnesim, kura iecirknī atrodas apskatamais priekšmets vai dzivo liecinieki vai lietpratēji, bet tie lūgumi, kas iesniegti pēc prasības celšanas, jāizšķir tam miertiesnesim, kurš lietu iztiesā. Pēdējā gadijumā šādus lūgumus, kaut arī prasība iau būtu celta pie cita miertiesneša vai vispārējās tiesu iestādēs, var iesniegt tam miertiesnesim, kura iecirknī atrodas pierādijumi, tikai tad, ja nodrošināšanai izdaramā rīcība necieš vilcināšanos. 1889. g. 6188, x, 823. p.; 1912. g. 1003, B, III;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

110. Mutiskā vai rakstiskā lūgumā par pierādijumu nodrošināšanu jānorāda:

1) pretējās puses vārds un uzvārds:

2) apstākļi, kuru apstiprināšanai lūdzējs atsaucas uz pierādījumiem, un

3) iemesls, kura dēļ lūdzējs prasa nodrošināt pierādijumus. 1889. g. 6188, X, 824. p.; 1912. g. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

111. Lūgumu par pierādijumu nodrošināšanu miertiesnesis neatliekamos gadijumos var izšķirt arī pretējo pusi neaicinot. Lēmums, ar kuru pierādijumu nodrošināšana pielaista, nav pārsūdzams. 1889. g. 6188, X, 825. p.; 1912. g. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

Lēmumu par nodrošināšanas nepielaišanu var pārsūdzēt (prof. Bukov-ska CP māc. grām. 523. lpp.).

112. Pierādijumus nodrošinot piemērojami šā likuma vispārējie noteikumi par apskatīšanu uz vietas, liecinieku izsaci-jumiem un lietpratēju atzinumu, pie kam aicinami piedalīties kā lūdzējs, tā arī pretējā puse. 1889. g. 0188, x, 826. p.; 1912. g. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

113. Ja lūdzējs nav uzrādijis pretējo pusi, tad pierādijumu nodrošināšana pielaižama tikai tajā gadijumā, kad lūdzējam nav iespējams uzdot savu pretinieku. 1889. g. 6188, x, 82?. p.; 1912. g. 1003) B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

114. Ar to, ka lūgums par pierādijumu nodrošināšanu ievērots, nav vēl izšķirts jautājums, vai šie pierādijumi pielaižami un kāds tiem spēks tajā lietā, kuras dēļ lūdzējs prasijis izdarīt nodrošināšanas rīcību. Prāvniekam, kas nav aicināts būt klāt pie pierā-dijumu nodrošināšanas vai arī nav dabūjis aicinājuma pavēsti, ir tiesība prasības iztiesāšanas laikā norādīt uz pierādijumu nodrošināšanā pielaistu novēršanos no likumā noteiktās kārtības. 1889. g. 6188, X, 828. p.; 1912. g. 1003, B, III; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 3. p.

Otrā apakšnodaļa.

Liecinieku izsacijumi.

115 Nevienam nav tiesības atteikties no liecības došanas. No šā noteikuma izņemami tikai:

1) prāvnieku radnieki taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sāņu līnijā pirmo triju pakāpju radnieki, prāvnieku laulātie un pirmo divu pakāpju svainieši, ari pēc laulības izbeigšanās;

2) prāvnieku aizbildņi vai aizgādņi, vai ari tie, kas stāv viņu aizbildnībā vai aizgādnībā;

3) tie, kas adoptējuši prāvnieku, vai ari tie, kurus prāvnieks adoptējis;

4) prāvnieku pilnvarnieki, un

5) tie, kas prāvojas ar vienu no pusēm, un tie, kam nāk labums no lietas izspriešanas vienai vai otrai pusei par labu.

Miertiesnesim jānorāda šajā pantā minētām personām uz viņu tiesību atteikties no liecības došanas.

Šā panta 1.—3. punktā minētās personas nevar atteikties no liecības došanas par apstākļiem, kas zīmējas uz tādām attiecībām, kuras izriet no ģimenes tiesībām. 1930. g. 100, l, 115. p.

Piezīme atcelta (1935. g. 87, IV).

Sk. tez. zem 462. p.

116 Nav pielaižami dot liecību:

1) kas atzīti par garā slimiem un kas nav spējigi izskaidroties mutiski vai rakstiski, kā arī personas, kas gara spēju traucējumu dēļ atrodas, uz pienācīgās varas rīkojumu, ārsta pārbaudīšanā vai ārstēšanā;

2) kas savu miesīgo vai garīgo trūkumu dēļ nav varējuši apzināt pierādāmo apstākli;

3) bērni pret vecākiem (a), un

4) garīdznieki — attiecībā uz to, kas viņiem uzticēts grēkus sūdzot, un personas, kurām pēc viņu amata vai profesijas nav tiesības izpaust viņām uzticētos slepenos apstākjus — attiecībā uz šiem apstākļiem (b).

Visas šīs personas atstata no liecibas došanas tiesnesis pats ari bez prāvnieku norādījuma vai lūguma, ja viņš novērojis minētos nespējas iemeslus (c).

(a) 1912. g. 1003, B, I, 84. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. — (b) 1930. g. 100,1,116. p. 4. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, 1,84. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tez. zem- 463. p.

117. Bērnus vecumā no septiņiem līdz četrpadsmit gadiem var nopratināt, bet tikai bez zvēresta. 1924. g. 24.

118. un 119. atcelti (1930. g. 100, IV).

120. ja prāvnieks pats neuzņemas piegādāt liecinieku, tad to aicina 79.—84. pantā norādītā kārtībā ar pavēsti, kurā jāatzīmē:

1) prāvnieku vārds un uzvārds;

2) lietas priekšmets;

3) nopratināšanas vieta, diena un stunda, un

4) likumā noteiktie sodi par liecinieka neierašanos. 1912. g. 1003, B, I, 88. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1923. g. 97, I. B, 7;

1931. g. 137, II, 1; 1935. g. 87, III.

Sk. tez. zem 467. p.

121. Liecinieki-kareivji, kas atrodas aktivā dienestā, aicinami caur savu tuvāko priekšniecību. Virsnieki aicinami tieši ar pavēstēm, bet aicinājums pie tiesas viņus neatsvabina no dienesta pienākumiem, ja viņus nav atbrīvojusi priekšniecība. Kad kara priekšniecība apliecina, ka aicinamam lieciniekam-karaviram kara dienesta apstākļu dēļ nav iespējams personīgi ierasties pie tiesas, tad aicinamo nopratina vina dienesta vietā. 1864. g. 41477, 89. p.

122. Liecinieki, kas atrodas dzelzsceļu dienestā un kuru amati apzīmēti sevišķā satiksmes un tieslietu ministru pēc savstarpējas vienošanās sastādītā sarakstā, aicinami ar pavēstēm, kuras

piegādājamas viņu tuvākai vietējai priekšniecibai ne vēlāk kā septiņas dienas pirms pavēstē noteiktās ierašanās dienas. 1873. g 52835, I; 1882. g. 621; 1893. g. 9949; 10212, V.

123. Par neierašanos noteiktā termiņā lieciniekam, kas dzīvo miertiesneša iecirkni, vai kaut ari citā iecirknī, bet ne tālāk par trīsdesmit kilometriem no tās vietas, uz kuru viņu aicina, ja viņš nav iesniedzis ievērojamus attaisnojumus, uzliekams pēc miertiesneša lēmuma naudas sods no viena līdz divdesmit pieciem latiem, raugoties pēc lietas svarīguma un liecinieka turības; pie tam viņam nosakams otrs ierašanās termiņš. Šo naudas sodu lieciniekam uzliek ari tad, ja viņš neierodas otrreiz, pie kam miertiesnesis tādā gadijumā var nolemt atvest liecinieku pie tiesas. 1912. g. 1003, B, 1, 91. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1922. g. 164; 1923. g. 5, 1. p.; 1930. g. 100, III, 123. p.

Sk. tez. zem 471. p.

124. Liecinieks var, vai nu divu nedēļu laikā pēc tam, kad viņam paziņots miertiesneša lēmums par viņam uzlikto naudas sodu, vai arī ierodoties pie tiesas jaunnoliktā termiņā, sniegt savus attaisnojumus tam pašam miertiesnesim, kurš viņu tad arī atsvabina no naudas soda, ja atzīst, ka viņa attaisnojumi ievērojami. 1864. g. 41477, 92. p.

125. Liecinieku, kas vārguma, grūtas slimības vai citu ievērojamu iemeslu dēļ nevar ierasties pie miertiesneša, pēdējais nopratina viņa dzīves vietā un prāvnieku klātbūtnē, ja viņi to vēlas. Tāpat liecinieki nopratinami viņu dzīves vietā ari tajā gadijumā, kad lietā jānopratina lielāks skaits vienā vietā dzīvojošu personu.

1912. g. 1003, B, I, 93. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

126. Lieciniekus nopratina nevien lietas iztiesāšanas, bet arī pierādijumu pārbaudīšanas vietā, ja tas pēc lietas apstākļiem izrādās par vajadzīgu. 1912. g. 1003, B, 11, 93'. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

127. Lieciniekus, kas dzfvo citā iecirknī, tālāk par trīsdesmit kilometriem no tās vietas, kur lietu iztiesā, nopratina tas miertiesnesis, kura iecirknī viņi dzīvo, iepriekš pat to paziņojis prāvniekiem un viņu klātbūtnē, ja viņi ierodas nopratināšanai noteiktā termiņā. 1912. g. 1003, B, I, 94. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1930. g. 100, III, 127. p.

128. Lieciniekus nopratina pec viņu nozvērināšanas, ja viņus neatsvabina no zvēresta prāvnieki pēc savstarpējas vienošanās. Lieciniekus nozvērina miertiesnesis. 1923. g. 97, I, B, 3.

129. Katrs liecinieks nopratinams atsevišķi, prāvnieku klātbūtnē, ja viņi ieradušies pie nopratināšanas. 1864.g. 41477, 97. p.

130. Liecinieki, kas liecību vēl nav nodevuši, nevar būt klāt pie citu liecinieku nopratināšanas. Turp., 98. p.

Sk. tezi zem 480. p.

131. Kad liecinieks savu liecību nodevis, miertiesnesis atļauj pusēm no sevis likt priekšā lieciniekam jautājumus par visiem, pēc viņu domām, nepieciešamiem priekšmetiem. Turp., 99. p.

Sk. tezi zem 488. p.

132. Lai izšķirtu pretrunas liecinieku izsacijumos par lietā nozīmīgiem priekšmetiem, miertiesnesis konfrontē lieciniekus. Turp., 100. p.

133. Liecinieku izsacijumu galvenais saturs ierakstams protokolā, kuru nolasa lieciniekam priekšā un pēc tam paraksta kā liecinieks, tā arī miertiesnesis. Ja liecinieks neprot rakstīt, tad par to jāatzīmē protokolā, kuru tad paraksta miertiesnesis viens pats. Turp., 101. p.

Šā panta neievērošana otrā instancē nav atzīstama par tik svarīgu pārkāpumu, kura dēl spriedums būtu atceļams (39/469).

Sk. tez. zem 485. p.

134. l iecinieku izsacijumus nevar atzīt par pierādijumu tādiem notikumiem, kuriem likums prasa rakstisku apliecinājumu. Šis noteikums neattiecas uz gadi jumiem, kad sastādītais akts kāda no prāvnieku gribas neatkarīga iemesla dēļ nozaudēts, bet par viņa esamību un saturu, bez lieciniekiem, ir arī citi pierādījumi. 1937. g. 202, I, 134. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, I, 134. p.).

Sk. tez. zem 497. p.

135. Liecinieka izsacījuma spēku, raugoties pēc liecinieka uzticamības, viņa izsacijumu skaidrības, pilnības un ticamības, nosaka miertiesnesis, kam spriedumā jānorāda ari apsvērumi, aiz kuriem viņš pieņēmis liecinieka izsacijumus par pierādijumu, vai viena liecinieka izsacījumiem devis priekšroku pret otra izsa-cijumiem. 1937. g. 202, I, 135. p.

Sk. tez. zem 499. p.

136. Ja liecinieks vēlas dabūt atlīdzību par darba nokavējumu vai ceļa izdevumiem, tad viņam par to jāpaziņo, kamēr nav nobeigta uz to dienu noliktā tiesas sēde. Šī atlīdzība jāmaksā tai pusei, kura uz liecinieku atsaukusies. 1912. g. 1003, B, 1,103. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tez. zem 496. p.

137. Atlīdzību lieciniekiem noteic miertiesnesis pēc sava taisnīgā ieskata samērā ar patiesiem braukšanas izdevumiem, nokavēto laiku un vietējiem apstākļiem. Tuvākus noteikumus instrukcijas veidā izdod tieslietu ministris. Liecinieku sūdzības par to, ka tiesneša noteiktā atlīdzība ir nepietiekoša, nav pielaižamas.

1912. g. 1003, B, I, 104. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1920. g. 164, 1. p. c pk.; 1931. g. 250, II, 1.

Trešā apakšnodaļa.

Rakstiski pierādījumi.

138. Lietu izspriežot miertiesnesis ievēro visādus aktus, kā noteiktā kārtībā taisītus un apliecināšanai uzrādītus, tā arī privātus aktus un citus papīrus. I864. g. 41477, 105. p.

Piezīme. Par pierādijumu spēku rakstiskiem aktiem

un tirdznieciskām grāmatām, kas nav rakstīti valsts valodā,

noteikts 548L pantā un 554. panta piezīmē.

No tiesas atkarājas, piešķirt pierādijuma nozīmi arī no trešās personas izgājušiem dokumentiem (24/295; I, 90).

Sk. arī tezes zem 624. p.

139. Noteiktā kārtībā taisītu vai apliecinātu rakstisku dokumentu saturu nevar apgāzt ar liecinieku izsacijumiem. 1864. g. 41477, 106. p.

Sk. tezes zem 498 p.

140. Šaubas par akta īstumu pusei jāpieteic tūliņ pēc tam, kad akts viņai uzrādīts. Pret šaubām, kas pieteiktas par akta īstumu, akta iesniedzējai pusei tajā pašā sēdē jāizteicas, vai viņa vēlas šo aktu izlietot. Ja puse neizteicas vai pati atsakas no apšaubītā akta, tad to no pierādijumu skaita izslēdz; bet ia viņa izsaka vēlēšanos aktu izlietot, tad akta īstumu izmeklē 637. un 639.—643. pantā noteiktā kārtībā. 1912. g. 1003, B, 11, 106'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

141. Šaubas par akta īstumu nevar pieteikt persona, kuras vārdā akts izdots vai sastādīts, ja šī persona to parakstijusi. 1864. g. 41477, 108. p.

Sk. tezi zem 632. p.

142. Nav pielaižams pieteikt šaubas par zemesgrāmatu, notarialu un noteiktā kārtībā apliecinātu aktu īstumu. Turp., 109. p.;

Sk. tezi zem 632. p.

143. Pabeidzis izmeklēt aktu, par kura īstumu pieteiktas šaubas, un noklausijies puses, miertiesnesis vai nu atzīst aktu par īstu, vai izslēdz to no pierādijumu skaita. 1912. g. 1003, B, 11, 109'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

144. Strīdu par akta viltojumu var pieteikt jebkurā lietas stāvokli. 1912. g. 1003, B, II, 1092. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezes zem 646. p.

145. Viltojuma strids, kas pieteikts pret tādu aktu, no kura neatkarājas sprieduma būtība, neaptur lietas iztiesāšanu.

19I2. g. 1003, B, II, 1093. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

146. Ja pret aktu, kuram ir nozīme lietas izspriešanā, ir pieteikts viltojuma strīds, neuzrādot apsūdzamo, tad miertiesnesis aktu iesniegušai pusei liek priekšā dot noteiktu atbildi, vai viņa vēlas izlietot apšaubīto aktu, pie kam vajadzības gadijumā nosaka atbildes došanai noteiktu laiku, ne ilgāku par septiņām dienām. Ja puse šo prasijumu neizpilda, tad apšaubīto aktu izslēdz no pie-rādiiumu skaita. 1912. g. 1003, B, II, 109^1». p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezi zem 646. p.

147. Dabūjis atbildi par vēlēšanos izlietot apstrīdēto aktu, miertiesnesis atļauj strīda pieteicējam septiņu dienu laikā sniegt viltojuma pierādijumus, aizrādot, ka viltojuma strīdu atraidis, ja pierādijumus laikā nesniegs. 1912. g. 1003, B, 11, 1095. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

148. Lūkojis cauri un pārbaudijis iesniegtos pierādījumus un, ja vajadzīgs, arī izmeklējis apšaubīto dokumentu 637. un 639.—643. pantā noteiktā kārtībā, miertiesnesis taisa lēmumu vai nu atraidīt viltojuma strīdu, vai arī atzīt aktu par viltotu un izslēgt to no pierādijumu skaita. 1912. g. 1003, B, 11, 109®. p. ;19I3. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

149. Miertiesnesis var prasīt, lai persona, kuras rokraksts jāsalīdzina, uzraksta viņa, tiesneša, klātbūtnē dažas rindas vai vārdus. Atteikšanos šo tiesneša prasijumu izpildīt vai rokraksta tīšu sagrozīšanu tiesnesis var uzskatīt par pierādijumu pret šo personu. 1912. g. 1003. B, II, 109^7. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

150. Bez 637. un 639.—643. pantā norādītiem līdzekļiem, aktu var izmeklēt tiesfotograt'iskā, ķīmiskā vai citādā techniskā ceļā. Vajadzības gadijumā miertiesnesis aktu var nosūtīt izmeklēšanai tuvākās pilsētas miertiesnesim vai ari Zinātniskās tiesekspertizes institūtam. 1913. g. 1441, II, 109«. p.; 1929. g. 100.

151. Prāvniekam, kas pieteicis viltojuma strīdu, uzliek desmit lidz simts latu lielu naudas sodu, ja miertiesnesis viņa strīdu atzīst par neievērojamu. 1912. g. 1003, B, II, *09». p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1923. g. 5, 1. p.

152. Ja tas, kas pieteicis akta viltojuma strīdu, tieši kādu vaino šajā viltojumā, kā arī ia miertiesnesis, aktu pārbaudijis, atzinis to par viltotu un tāpēc izmeklējamu, miertiesnesis savu lēmumu šajā jautājumā, kopā ar pašu aktu, iesniedz apgabaltiesas prokuroram. 1912. g. 1003, B, 1, 110. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, b, 1. p.

Sk. tezi zem 653. p.

153. Nododot prokuroram lielu par viltojumu, kurā kāds tieši vainots, miertiesnesis vai nu aptur visu civillietas iztiesāšanu līdz lietas nobeigšanai kriminalkārtībā, vai ari, uz vienas vai otras puses lūgumu, turpina lietas iztiesāšanu tajās daļās, kurās spriedums neatkarājas no apšaubītā akta'. 1912. g. 1003, B, 11, 11o^1. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

154. Kad lieta par viltojumu virzīta kriminalkārtībā, tādēļ ka kāds tieši vainots šā viltojuma izdarīšanā, un krimināltiesās spriedumā, ar kuru tiesājamais attaisnots, nebūtu noteikts, vai akts atzīts par īstu vai viltotu, tad šo aktu, uz vienas vai otras puses lūgumu, miertiesnesis var izmeklēt un lūkot cauri, lai noteiktu tā īstumu. 1912. g. 1003, B, I, 111. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tezi zem 655. p.

Ceturtā apakšnodaļa.

Atzīšana.

155. Kad viena no pusēm, miertiesnesim lietu iztiesājot, pati rakstiski vai mutiski atzīst tāda apstākļa patiesību, kurš noder par viņas pretinieka tiesību apstiprinājumu, tad šis apstāklis uzskatams par tādu, kas tālākus pierādijumus neprasa (a).

Puse, kas kaut ko atzinusi, var šo atzinumu atsaukt tikai tajā gadijumā, kad atzīšana nav attiekusies uz viņas pašas darbību un kad viņa var pierādīt, ka maldijusies, nezinādama to apstākli, kurš atklājies tikai vēlāk (b).

(a) 1804. g. 41477, 112. p. — (b) 1935. g. 87, II, 155. p.

Sk. tez. zem 567.—569. p.

156. Ja viens no lietas līdzdalībniekiem atzīst kādu apstākli, tad tāda atzīšana ir spēkā tikai attiecībā uz pašu atzinēju. 1864. g. 41477, 113. p.

Sk. tezes zem 570. p.

157. Ja strīda priekšmets ir visu līdzdalībnieku kopīga nedalama tiesība vai viņu kopīgs nedalams vai solidārs pienākums, tad tādas atzīšanas spēku, kuru izteic viens no viņiem, noteic tiesa pēc pārējo līdzdalībnieku paskaidrojumu un lietas apstākļu apsvēruma. 1935. g. 87, I, 157. p.

Sk. tez. zem 571. p.

Piektā apakšnodaļa.

158.—163. atcelti (1937. g. 202, IV).

Sestā apakšnodaļa.

Apskatīšana uz vietas un lietpratēju atzinums.

164. Apskatīšana uz vietas, lietpratējiem piedaloties vai nepiedaloties, izdarama kā uz puses lūgumu, tā arī pēc miertiesneša ieskata. 1864. g. 41477, 119. p.

Sk. tez. zem 597. p.

165. Apskatīšanu izdara miertiesnesis pats, klātesot diviem uzticamiem lieciniekiem un prāvniekiem, kuri aicinami mutiski vai ar pavēstēm. 1864. g. 41477, 120. p.

166. Prāvnieku neierašanās neaptur apskatīšanu, un neatnākušie zaudē tiesību celt sūdzību par miertiesneša rīcību apskatīšanu izdarot. Turp., 121. p.

167. Uz prāvnieka lūgumu vai pēc sava ieskata miertiesnesis var prasīt lietpratēju atzinumu par tādu priekšmetu, kura novērtēšanai vai aplūkošanai vajadzīgas sevišķas zināšanas. Turp., 122. p.

Sk. tez. zem G05. p.

168. Lietpratēji izvēlami skaitā no viena līdz trim, pēc prāvnieku savstarpējas vienošanās, bet ja vienošanās nenotiek, tad tos izrauga miertiesnesis (a). Lietpratēju noraidīšana pielaižama, ja viņi ar pretējo pusi stāv 115. pantā paredzētās attiecībās (b).

(a) Turp., 123. p. — (b) 1930. g. 100, 1, 168. p.

Sk. tezes zem 609. p.

169. Par apskatīšanu uz vietas un lietpratēju izsacijumiem sastādams protokols, kuru paraksta miertiesnesis, prāvnieki, liecinieki un lietpratēji. Ja kāda no šīm personām neprot rakstīt, tad par to jāatzimē protokolā. 1864. g. 41477, 124. p.

170. Attiecībā uz lietpratēju aicināšanas un nopratināšanas kārtību, uz viņu atteikšanos dot atzinumus un uz viņu neierašanās sekām jāievēro lieciniekiem paredzētie noteikumi. 1912. g. 1003, b, 11, 1241. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

171. Atlīdzību lietpratējiem noteic miertiesnesis^ pēc 137. panta noteikumiem, pie kam jāievēro ari lietpratēju patērētās pūles. Lietpratēju sūdzības par miertiesneša lēmumu attiecibā uz atlīdzību nav pielaižamas. 1912. g. 1003, B, 11, 1242. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1920.^g. 164, 1. p. c pk.

172. Atlīdzība lietpratējiem piedzenama vispirms no tās puses, kura lūgusi izdarīt aplūkošanu, vai arī līdzīgi no katras puses, ja viņas abas to lūgušas vai ja aplūkošana noteikta pēc miertiesneša ieskata. 1912. g. 1003, B, II, 1243. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Septītā apakšnodaļa.

Ziņu ievākšana caur apkārtniekiem.

173. Ziņu ievākšana caur apkārtniekiem izdarama pec 500.—525. panta noteikumiem. 1912. g. 1003, B, n, 1244. p.; 1913. g. 1194, Iik. XV, B, 2. p.; 1937. g. 202, II.

Sk. tezes zem 504., 510. un 525. p.

Sestā nodaļa.

Blakus procesi.

Pirmā apakšnodaļa.

Prasību nodrošināšana.

174. Ievērot lūgumus par prasību nodrošināšanu atkarājas no miertiesneša; bet kad piedzinējs prasa nodrošināšanu, iesniedzot piedzīšanai noteiktā kārtībā taisītu vai apliecinātu parādrakstu vai protestētu vekseli, tad miertiesnesim nav tiesības to noraidīt. Tāpat miertiesnesim nav tiesības noraidīt prasītāja lūgumu par prasibas nodrošināšanu reizē ar tās celšanu, ja tā dibināta uz darba līgumu par lauku darbiem, kas noslēgts ar līguma grāmatiņu.

1912. g. 1003, B, I, 125. p.; 1913. g. 1194, Iik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II. — Sk. 1886. g. 3803, Valsts pad. atz. V, 4. p.; VII.

175. Pie miertiesnešiem ceļamo prasību nodrošināšana izdarama pēc 681.—748. panta noteikumiem. 1864. g. 41477, 126. p.; 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, A, 7. p.; B, 1. p.; 1885. g. 2938; 1889. g. 6188, nol. I, A, 86.-94., 96. un 97. p.; 1931. g. 137, III; IV.

176‘ Miertiesnesim ir tiesība, uz prasītāja lūgumu, prasīt no atbildētāja, kas pagaidām uzturas miertiesneša iecirknī, lai tas, spriedumu pārsūdzot, dod ķīlu vai kāda uzticama vietējā iedzīvotāja galvojumu. 1864. g. 41477, 127. p.

177. Ja šo prasijumu (176. p.) neizpilda, tad miertiesnesim ir tiesība apķīlāt atbildētāja kustamo mantu, samērā ar sumu, kāda no viņa piespriesta. Turp., 128. p.

Otrā apakšnodaļa.

Trešās personas pieaicināšana un viņas iestāšanās lietā.

178. Kā prasītājam, tā ari atbildētājam atļauts lūgt pieaicināt trešo personu viņu starpā iztiesājamā lietā, pie kam viņiem jāuzdod šās personas vārds, uzvārds un dzīves vieta un jānorāda, uz kādiem pamatiem viņu uzskata par piedalīgu lietā. Ja pretējā puse neceļ iebildumus vai ja miertiesnesis viņas iebildumus atzinis par neievērojamiem, tad lietas caurlūkošanu atliek un pieaicināmām nosūta pavēsti ar aicinājumu pie tiesas.

Ja viņš ierodas, tad uz viņu attiecinami visi noteikumi par prāvniekiem. Bet ja aicinamais noliktā termiņā neierodas un nepiesūta rakstisku paskaidrojumu, tad lieta virzaina tālāk bez viņa piedalīšanās. Šajā gadijumā tas prāvnieks, kas bija lūdzis pieaicināt, var lūgt miertiesnesi nodrošināt pret pieaicinamo personu savu regresa prasījumu.

Atbildētājs var lūgt pieaicināt trešo personu ne vēlāk kā tajā dienā, kad viņam nolikts ierasties pie miertiesneša. Prasītājam, kas atbildētāja iebildumu dēļ vēlas pieaicināt lietā trešo personu, par to lūgums jāpieteic tajā pašā tiesas sēdē, kurā atbildētājs izteicis minētos iebildumus. 1935. g. 87, I, 178. p.

Piezīme. Piemērojot 178.—180. pantu, attiecīgos gadi-

juinos jāievēro 758.—761. panta noteikumi. 1913. g. 1194 lik.

XIX, A, 2, 1806'. p.; 1931. g. 137, III.

Sk. tezes zem 749. un 750. p.

179. Trešo personu, kuras intereses var ciest zaudējumu no lietas izspriešanas vienai pusei par labu, var uz viņas lūgumu, pa visu lietas iztiesāšanas laiku pie miertiesneša, pielaist piedalīties lietā vienkopus ar prasītāju vai atbildētāju, par ko jāpaziņo pusēm (sk. 178. p. piez.). 1912.g. 1003, B, II, 128*. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Apgabaltiesa nevar pielaist kasacijas sūdzības iesniedzeju kā trešo personu, ja lūgums iesniegts tikai otrā instancē un pat pēc otrās instances sprieduma taisīšanas pec butibas. Šaja pēdējā gadijumā trešā persona nebūtu pielaižama pat arī vispārējā^1» tiesu iestādēs, uz 763. p. pamata (30/U‘J4; VI, 96).

Sk. arī 1. tezi zem 101. p. un tez. zem. 763. p.

180. Ievērot 178. un 179. pantā minētos lūgumus atkarājas no miertiesneša, kura lēmumi par šo priekšmetu atsevišķi no ape-lacijas nav pārsūdzami. Trešā persona, kas, saskaņā ar 179. pantu, pielaista piedalīties lietā, bauda prāvnieka tiesības (sk. 178. p. piez.). 1912. g. 1003, B, II, 1283. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Septītā nodaļa. Spriedums.

181. Puses noklausijies, miertiesnesis apsver visus lietā norādītos apstākļus un, noteicis pēc sirdsapziņas pārliecības pierādi jumu nozīmi un spēku, taisa spriedumu, kas nedrīkst runāt pretim likumam. 1864. g. 41477, 129. p.

Tiesa var dibināt savu spriedumu arī uz tādiem lietā konstatētiem laktiem, uz kuriem prāvnieki nav aizrādījuši (26/112; III, 89).

Apgabaltiesa nevar aprobežoties ar aizrādījumu uz miertiesneša uzskatu liecinieku liecību nozīmē, bet viuai pašai jāieņem noteikts stāvoklis attiecībā uz šīm liecībām (34/555; X, 392).

Likums neprasa, ka spriedumu taisītu katrā ziņā tas pats miertiesnesis, kas noklausījis lieciniekus vai ekspertu atzinumus; arī pirmā instancē ne vienmēr var ievērot tiešuma principu procesā (Prinzip der Unmittelbar-keit: sk. Bukovska Civilprocesa mācības gramatu, 55. §, 244./5. Ipp.) (37/1348; XIV, 159, 160).

Sk. arī 21. tēzi zem 816. p.

181'. Ja lietas gaitā pilnīgi noskaidrojušies vai nu tikai kāds no vairākiem prasībā celtiem prasijumiem, vai kāda prasi-juma zinama daļa, vai — kad celta pretprasība — tikai pirmprasība vai pretprasība, tad tiesa par šīm daļām var taisīt daļas spriedumu.

Daļas spriedumiem piemērojami attiecīgie noteikumi par spriedumiem vispār, ar 260^1. un 285. pantā paredzētiem izņēmumiem. 1930. g. 100, II, 181'. p.

182. Miertiesnesim nav tiesības taisīt spriedumu par tādiem priekšmetiem, par kuriem nav celts prasijums, nedz piespriest vairāk kā prāvnieki prasijuši. 1864. g. 41477, 131. p.

Sk. 1.—4. un 8. tēzi zem 808. p.

183. Miertiesnesis neierosina jautājumu par noilgumu, ja prāvnieki uz to nav atsaukušies. Turp., 132. p.

Sk. 5.—7. tēzi zein 808'. p.

184. Taisot spriedumu, miertiesnesis piespriež uzveikušai pusei, ja viua to prasa, tiesāšanas izdevumu atlīdzību no zaudējušās puses. Turp., 133. p.

Piezīme atcelta (1935. g. 87, IV).

Tiesas izdevumu apmēra noteikšana un to sadalīšana starp prāvniekiem pilnīgi atkarājas no tiesas ieskata un nav pārbaudama kasacijas kartībā (20/24; II, 132).

Tiesu iek. V pielik. 5. pants miertiesneša lietās nav piemero.iams (prof. Bukovska CP māc. grām. 420. Ipp).

Pēc pirmā sprieduma atcelšanas apgabaltiesa pec sava ieskata var paaugstināt prasītājam piespriežamo atlīdzību par lietas vešanu, ja arī

pirmais apgabaltiesas spriedums atcelts uz atbildētāja kasacijas sūdzības pamata, bet prasītājs kasacijas sūdzību nebij iesniedzis (32/800; IX, 115).

4 Miertiesnesis pēc sava ieskata nosaka atlīdzības apmēru arī tad, ja lieta izbeigta uz 90. p. 5. punkta pamata (26/279; III, 90).

5 Prasītājs atzīstams par prāvā uzveikušu arī tad, ja viņš lūdz īres līguma atcelšanu aiz vairākiem^1 iemesliem, bet tiesa atrod līgumu par atceļamu tikai viena iemesla dēl; no svara šajā ziņā ir tikai tas, ka lieta izspriesta prasītaja laba (39/39; XV, 108).

Saskaņa ar CPL 1'84. p., tiesāšanas izdevumi piespriežami uzveikušai pusei par labu, bet par uzveikušu pusi' atbildētājs atzīstams arī tad, ja prasība atstāta bez caurskatīšanas CPL 239. pantā aprādītā termiņa nokavējuma dēļ (38/906; XIV, 547).

7 Princips, ka miertiesneša izdarīta tiesāšanas izdevumu sadalīšana

partu starpa nav pārbaudāma kasacijas kārtībā, neattiecas uz gadījumu, kad visi tiesašanas izdevumi piespriežami vienam^1 partam un tādēļ jautājums par izdevumu sadalīšanu vispār nevar pacelties (3>JV39; XV, 108).

Sk. arī 1. tezi zem 993. p. un tezes zem 994. p.

185. Ja prasībā par naudas prasijumiem miertiesnesis atzīst, ka prasitājam ir tīesība uz atlīdzību, bet ieskata, ka tās apmēra noteikšanā, prasījuma rakstura dēļ, nevar piemērot vispārējo noteikumu par prasības apstiprināšanu ar pierādijumiem, tad viņš atlīdzību var noteikt pēc sava taisnīgā ieskata, kas pamatots uz visu lietas apstākļu apsvērumu. 1912. g. 1003, B, 11,

135'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1930. g. 100, III, 185. p.

Sk. tezes zem' 809. p.

186. Ja zaudējušai pusei nav naudas līdzekļu piespriestās sumas tūlītējai samaksai, tad miertiesnesis var nolikt samaksu uz vairākiem termiņiem, skatoties pēc piedzenamās sumas lieluma un parādnieka maksātspējām, par ko, uz parādnieka vēlēšanos, izdod viņam apliecību.

Lūgumus par samaksas nolikšanu uz vairākiem termiņiem var iesniegt arī pēc sprieduma taisīšanas, bet ne vēlāk par septiņām dienām, skaitot no izpildu pavēstes izsniegšanas dienas.

Uz piedzinēja lūgumu miertiesnesis var pielaist mantas apķī-lājumu par maksājuma atlikto daļu. 1931. g. 249, 1, 186. p.

Bērna alimentacijas prasībā miertiesnesis piespriesto sumu nevar sadalīt tik mazās dalās, ka tā visumā nevar tikt izlietota bērna uzturam (38/1030; XIV, 618). *

Sk. tezes zem 810. p.

187. Ja parādnieks, kam uz iepriekšējā (186.) panta pamata atļauts maksāt vairākos termiņos, kārtīgi nemaksā, tad uz piedzinēja lūgumu miertiesnesis var dot rīkojumu nekavējoties piedzīt visu piespriesto sumu. Turp., 187. p.

188. Miertiesneša izspriežamās lietās sprieduma iepriekšēja izpildīšana pielaižama ne citādi kā uz prāvnieka lūgumu un pie tam tikai šādos gadiiumos:

o <>

1) kad piedzenamā suma piespriesta pamatojoties uz zemesgrāmatu, notarialu vai noteiktā kārtībā apliecinātu aktu, vai uz protestētu vekseli, kura īstums nav apstrīdēts, vai arī uz privātu aktu, kuru atzinusi pretējā puse, kā arī kad piedzenamā suma piespriesta uz tā pamata, ka atbildētājs atzinis prasi jumus;

2) kad nomas vai īres laika notecējuma dēļ nomniekam vai īrniekam uz sprieduma pamata pienākas atstāt vai nodot nomāto vai īrēto mantu, vai kad spriedumā noteikts atdot mantu, kas atradusies prettiesīgā valdijumā;

3) kad strīda lietā par darba līgumu darba devējam ar spriedumu uzlikts par pienākumu atlaist to personu, kas pie viņa bijusi dienestā un darbā, vai arī šai personai atļauts aiziet no darba devēja, vai kad no darba devēja piespriesta darbiniekam par labu atlīdzība par pakalpojumiem vai darbu;

4) kad, lietas sevišķu apstākļu dēļ, sprieduma izpildīšanu vilcinot var celties ievērojams zaudējums prāvniekam, kuram par labu spriedums nācis, vai arī pati izpildīšana var izrādīties par neiespējamu, un

5) kad piedzenamās sumas piespriestas pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadiiumos un arodslimībās (Lik.kr. 1939.g. 61). 1912. g. 1003, B, I, 138. p. I.—5. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.

Sk. tezes zem 846. p.

189. Iepriekšēja izpildīšana pielaižama uz prāvnieka lūgumu, bez iepriekšējā (188.) pantā norādītiem gadijumiem, arī citos gadi-jumos, bet tikai tad, ja spriedums taisīts:

1) aizmuguriski, vai

2) kaut arī ne aizmuguriski, bet uz atsauksmi, ko atbildētājs iesniedzis pret aizmugurisko spriedumu, ar kuru bijusi pielaista iepriekšēja izpildīšana. 1890. g. 6931, II, 138». p.; 1935. g. 87, III.

Sk. tezes zem 847. p.

190. Kad sprieduma iepriekšēja izpildīšana pielaista uz 189. panta 2. punkta pamata, tad uz aizmuguriskā sprieduma pamata izdarītā izpildu darbība paliek spēkā tādā mērā, kādā šis spriedums apstiprināts ar tiesneša vēlāko spriedumu. 1890. g. 6931,

II, 1382. p.; 1935. g. 87j īd.

191. Gadijumos, kas norādīti I88. panta 1.—3. un 5. punktā un 189. pantā, no tiesneša atkarājas pielaist sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, nepieprasot vai pieprasot nodrošinājumu no tās puses, kura izpildīšanu lūdz. Sprieduma iepriekšēja izpildīšana uz 188. panta 4. punkta pamata pielaižama ne citādi kā pieprasot no lūdzējas puses pienācīgu nodrošinājumu tam gadijumam, ja apgabaltiesa miertiesneša spriedumu grozītu. Šis nodrošinājums var pastāvēt iekš tam, ka aptur apķīlātās vai aprakstītās mantas nodošanu prasītājam vai pārdošanu, vai no atbildētāja jau piedzīto vai vē! piedzenamo sumu nodošanu prasītājam. Tāda nodošana vai pārdošana ir jāaptur, ja nodrošinājumu prasa izpildot aizmugurisku spriedumu (189. p.). 1912. g. 1003, B, F, 1383. p.; 1230, lik. VII, 1383.p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezi zem 849. p.

192. Spriedumu taisijis, miertiesnesis uzraksta rezoluciju un nekavējoties to pasludina prāvniekiem visu klātesošo priekšā. Sarežģītās lietās rezolūcijas pasludināšanu var atlikt ne ilgāk kā uz septiņām dienām.

Rezolūcijā jāatzīmē tas, kas minēts 196. panta 1., 2., 5. un 6. punktā, un sprieduma būtība; ja prasijums sastāv no vairākiem posteņiem, tad no rezolūcijas jābūt redzamam, kādi no tiem piespriesti un kādi atraidīti. 1935. g. 87, 1,192. p.

Sk. tezes zem 803. un 804. p.

193. Pēc rezolūcijas pasludināšanas miertiesnesim nav tiesības to ne atcelt, ne grozīt, izņemot izlabojumus, kas izdarami saskaņā ar 263'., 1015., 1016. un 1058. pantu Turp., 193. p.

Sk. tezes zem 1014. p. un 1. tezi zem 1015. p.

194. Rezoluciju pasludinot, miertiesnesim jāpaskaidro prāvniekiem, ka viņiem ir tiesība pārsūdzēt spriedumu apgabaltiesā, kāds termiņš noteikts pārsūdzēšanai un ka. šo termiņu nokavējot, taisītais spriedums stāsies likumīgā spēkā. 1864. g. 41477, 140. p.; 1918. g. 10, 5. p.; 1935. g. 87, 111.

Šā, vienīgi miertiesu iestādēs piemērojamā, patīta neievērošana var būt par iemeslu apelacijas termiņa neatjaunošanai (26/636; III, 101).

Sk. 5. tezi zem 891. p.

195. Miertiesnesim jāizgatavo spriedums galīgā veidā (196. p.), ja kāds no prāvniekiem to lūdz, bet ja lietā ienāk apelacija vai ja sprieduma noraksts piesūtams prāvniekam uz 1407. panta pamata, tad arī bez sevišķa lūguma. 1935. g. 87, 1, 195. p.

196. Galīgā veidā izgatavotā miertiesneša spriedumā jā-«tzīmē:

1) gads, mēnesis un diena, kad spriedums taisīts;

2) prāvnieku vārdi un uzvārdi;

3) prāvnieku prasi jumi;

4) sprieduma būtība, norādot apstākļus un apsvērumus, uz kuriem tas pamatots, un norādijums uz likumiem vai parašām, pēc kuriem tiesnesis rīkojies;

5) tiesāšanas izdevumi, kas piespriesti uzveikušai pusei, un

6) vai spriedums iepriekš izpildāms.

Sprieduma beigās jābūt miertiesneša parakstam. 1912. g. 1003,

B, I, 142. p.; 1913. g. 1194, lik.XV, B, 1. p.; 1931. g. 137, II, 1.; 1935. g.

87, III.

Ar miertiesneša sprieduma motīviem jāpasaka prāvniekam, kāpēc viua 1 pierādijumi uzskatīti par nepietiekošiem (TMV 38/1. pielik. C, 4, c).

Laika neapzīritēšana rezolūcijā, par kuru piespriesti alimenti, pati par 2 sevi nenozīmē, ka tiesa uzturu būtu piespriedusi uz visu mūžu (36/1208;

XIII, 5).

Par miertiesneša sprieduma rezolutnvās daļas formulējumu, kurā trūkst 3 norādijums uz laiku, par kur piespriesti alimenti, atbildētājs varēja celt iebildumus otrā instancē. Ja viņš to nav darijis, apgabaltiesai nav pamata no savas puses grozīt miertiesneša spriedumu šajā ziņā un viņai nevar pārmest šajā sakarībā 196. p. pārkāpumu (36/1208; XIII, 5).

Sk. arī tezes zem 816. p.

197. Sprieduma, rezolūcijas, protokola vai cita kāda akta noraksts jāizdod lūdzējam ne vēlāk kā septītā dienā pēc lūguma iesniegšanas. 1935. g. 87, I, 197. p.

Sk. tēzi zem 820. p.

Astolā nodaļa.

Aizmugurisks spriedums un protokoli.

Pirmā apakšnodaļa.

Aizmugurisks spriedums un atsauksme.

198. Ja atbildētājs noteiktā termiņā neierodas un neiesniedz lietā rakstisku paskaidrojumu (199. p.), tad miertiesnesis, uz prasītāja lūgumu, taisa aizmugurisku spriedumu; bet ja neierodas prasītājs un nelūdz lietu izspriest viņam klāt neesot (200. p.), tad

miertiesnesis izbeidz lietas iztiesāšanu un, uz atbildētāja lūgumu, nolemj, lai prāsītājs samaksā tiesu izdevumus un zaudējumus, kādi atbildētājam cēlušies ar aicinājumu pie tiesas, vai arī, uz atbildētāja prasijumu, taisa spriedumu pēc vispārējiem noteikumiem, nolikdams pierādijumu pārbaudīšanu vai citu darbību attiecībā uz lietas sagatavošanu izspriešanai. Ja iztiesāšanu izbeidz, prasītājs nezaudē tiesību lietu atjaunot, iesniedzot jaunu prasības lūgumu. Šajā gadījumā izbeigtā iztiesāšana pārtrauc noilguma tecējumu.

1912. g. 1003, B, I, 145. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; XIX, A, 2, 1806'. p.; 1937. g. 202, I, 198. p.

No šā panta neizriet, ka prasītājam jau prasības rakstā būtu jāizteic lugum's taisīt aizmugurisku spriedumu; viņš tādu lūgumu var izteikt arī vēlāk pašā tiesas sēdē (36!93\; XII, 503, 594).

Sk. tezes zemi 823. p.

199. Personīgas ierašanās vai pilnvarnieka atsūtīšanas vietā atbildētājs var iesniegt rakstisku paskaidrojumu un lūgt, lai viņam piesūta norakstu no lietā taisamās rezolūcijas. Atbildētāja rakstiskais paskaidrojums uzrādāms prasītājam lietu iztiesājot, un lietā taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku. Bet miertiesnesis var prasīt, lai viņa iecirknī dzīvojošie atbildētājs vai viņa pilnvarnieks ierodas personīgi, ja pēc lietas apstākļiem viņu paskaidrojumi izrādītos par nepieciešamiem. Ja viņi, neskatoties uz šādu aicinājumu, bez ievērojamiem iemesliem neierodas personīgi tiesas sēdē vai neiesniedz pietiekošus rakstiskus paskaidrojumus, miertiesnesis var pieņemt, ka atbildētājs vai viņa pilnvarnieks neapstrīd tos apstākļus, kuru noskaidrošanai viņi personīgi aicināti. Atbildētājam vai pilnvarniekam izsūtamā pavēstē jānorāda neierašanās vai paskaidrojumu neiesniegšanas sekas, kā arī apstākļi, kuru noskaidrošanai viņus aicina. Pavēste izsniedzama pašam aicinamarn. 1930. g. 100, I, 199. p.

Tas apstāklis, ka atbildētājs miertiesneša sēdes dienā iesniedzis lūgumu lietu atlikt un izsaukt liecinieku, kāds lūgums no tiesneša atstāts bez virziena saskaņā ar 68. p., nevar atņemt miertiesneša spriedumam aizmuguriska sprieduma raksturu (24/172).

200. Prasītājs var lūgt miertiesnesi, lai lietu izspriež viņam klāt neesot un lai piesūta viņam norakstu no lietā taisamās rezolūcijas. Bet tiesnesis var prasīt, lai prasītājs ierodas personīgi vai sūta pilnvarnieku, ja pēc lietas apstākļiem izrādītos nepieciešami viņa mutiskie paskaidrojumi. Ja prasītājs neizpilda šo prasijumu, tiesnesis izbeidz lietas iztiesāšanu, izņemot gadijumu, kad atbildētājs lūdz, lai lietā taisa spriedumu (198. p.). 1890. g. 6931, II, 145^2. p.

Sk. tezi zem 825. p.

201. Ja neierodas abas puses un pie tam neviena no viņām nelūdz izšķirt lietu viņai klāt neesot (199., 200. p.), tad lietu noņem no dienas kārtības un to var nolikt no jauna uz tiesas sēdi ne citādi kā uz vienas vai otras puses lūgumu. 1890. g. 6931, 11, 145^3. p.

Sk. tezes zem 823. p.

202. Ar aizmugurisku spriedumu miertiesnesis piespriež prasītājam tos prasijumus, kurus viņš pierādijis, bet ja pavēste izsniegta atbildētājam pašam, tad miertiesnesis uz prasītāja lūgumu var, neprasot no prasītāja pierādījumus un nepiemērojot 204. panta noteikumus, piespriest viņam tos prasijumus, kurus attaisno viņa uzdotie lietas faktiskie apstākļi. 1930. g. 100, 1, 202. p.

Izklausot lietu aizmuguriski atbildētāja neierašanās gadijumā, mier- 1 tiesnesis, saskaņā ar 202. p., uz prasītāja lūgumu var, neprasot no prasītāja pienidijuni'us, piespriest prasību. Tā tad, no vienas puses, miertiesnesis nav spiests to darīt un no otras puses, likums paredz attiecīgai prasītaja lugu-mu, kas konkrētā lietā tomēr nav izteikts. Apgabaltiesā, kā miertiesnešu otrā instancē, turpretim nemaz nevar būt rima par aizmugurisku spriedumu, kamdēļ 202. p. n'av piemērojams (36/926; XIII, 43).

Ja atbildētājs ir analfabēts vai ja viņa vārds sakrīt ar oitas personas 2 vārdu, tad pavēstes izsniedzējam uz otrā pavēstes eksemplārā sevišķi jāatzīmē, ka pavēstē izsniegta personīgi (prof. Bukovska CP māc. grām. 378'. 1.)

203. Ja miertiesnesis tiesas sēdes dienā kaut kādā ceļā dabū zināt, ka prasītāja vai atbildētāja neatnākšanai par iemeslu bijuši kādi nepārvarami šķēršļi, vai arī ka aicinājuma pavēste atbildētājam nav laikā piegādāta, tad, atliekot lietas izšķiršanu, viņš noteic prāvniekiem jaunu ierašanās termiņu, par ko atnākušam paziņo mutiski, bet neatnākušam aizsūta pavēsti. Šajā gadijumā lietas atlikšanas iemesli jānorāda protokolā. 1864. g. 41477, 147. p.

204. Iekam taisīts aizmugurisks spriedums pēc lietas būtības, tiesnesis var dot rīkojumu nopratināt lieciniekus, uz kuriem prāvnieki atsaukušies, izdarīt apskatīšanu uz vietas vai pieprasīt lietpratēju atzinumu, ja pēc lietas apstākļiem to atzīst par nepieciešamu. Par šādu rīkojumu atsauksme nav pielaižama, un to var pārsūdzēt tikai reizē ar apelaciju pēc lietas būtības. Turp., 148. p.

205. Atbildētājs, kas nokavējis noteikto ierašanās termiņu, bet ieradies tiesā pirms sprieduma taisīšanas pēc lietas būtības, jāpielaiž dot mutiskus paskaidrojumus. Pēc tam taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku. Turp., 149. p.

206. Bez 199. un 205. pantā norādītiem gadījumiem, atbildētājam klāt neesot miertiesneša taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku:

1) kad atbildētājs personīgi vai caur pilnvarnieku kaut kā piedalījies lietā, un

2) kad atbildētājs, lietu iztiesājot, atradies sēžu zālē, bet paskaidrojumus uz miertiesneša prasijumu nav devis. 1912. g. юоз, в,

II, 149'. р.; 1913. g. 1194, !ik. XV, B, 2. p.

Sk. tezes zem 828. p.

207. Aizmuguriska sprieduma rezolūcijas noraksts piesūtams atbildētājam līdz ar pavēsti. 1935. g. 87, 1, 207. p.

> r* r.- ■

208. Ja lietā piedalas vairāki atbildētāji, no kuriem daži ieradušies, bet citi ne, tad tiesas spriedums nav uzskatams par aizmugurisku. Tomēr attiecībā uz tiem neatnākušiem atbildētājiem, kas bijuši aicināti ar sludinājumu, šis spriedums uzskatams par aizmugurisku. 1912. g. 1003, В, II, 150'. р.; 1913. g. 1194, lik. xv,

в, 2. p.

209. Divu nedēļu laikā no aizmuguriskā sprieduma rezolūcijas noraksta izsniegšanas atbildētājam ir tiesība griezties pie miertiesneša ar lūgumu aicināt prasītāju un lietu lūkot cauri no jauna. 1890. g. 6931, II, 151. р.; 1935. g. 87, III.

835. p. noteikums miertiesnešu lietās nav piemērojams (prof. Bukovska CP māc. grām. 589. lpp.).

Sk. arī tezi zem 833. p.

210. Atsauksmi pieņēmis, miertiesnesis nekavējoties noliek lietu uz tiesas sēdi, par ko arī paziņo prāvniekiem. Pēc tam, kad miertiesnesis lietu lūkojis cauri no jauna, viņš taisa spriedumu, ar kuru agrākais spriedums zaudē spēku. 1890. g. 6931, n, 152. p.

Sk. tezi zem 839. p.

211. Kā atsauksmi iesniedzot, tā arī pēc tam, kamēr miertiesnesis nav taisijis jaunu spriedumu, atbildētājs var lūgt, lai aptur ar aizmugurisko spriedumu pielaisto iepriekšējo izpildīšanu. Tāds lūgums izspriežams ne vēlāk kā triju dienu laikā pēc tā iesniegšanas. No tiesneša atkarājas, izpildīšanu apturot, gādāt par prasības nodrošināšanu. Turp., 152.' p.

212. atcelts (1935. g. 87, IV).

213. Kā prasītājs, tā ari atbildētājs var iesniegt pret aizmugurisko spriedumu apelacijas sūdzību. 1912. g. 1003, B, i, 154. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, !. p.

214. Apelacijas sūdzības par aizmuguriskiem spriedumiem iesniedzamas 253. pantā paredzētos termiņos, kas skaitami kā prasītājam, tā ari atbildētājam vai nu no tā laika, kad atbildētājs tiešām saņēmis aizmuguriskā sprieduma rezolūcijas norakstu, vai ari no tā laika, kad atbildētājam izsniegta pavēste par sprieduma izpildīšanu, raugoties pēc tā, kas noticis agrāk. Ja nav iespējams izsniegt atbildētājam aizmuguriskā sprieduma rezolūcijas norakstu, tad prasītājs var lūgt miertiesnesi, kas lietu izspriež, iecelt lietas turpināšanai atbildētāja interešu aizstāvi, pie kam ievērojama 834. panta 1. piezīmē noteiktā kārtība.

Ja uz atsauksmi pret aizmugurisko spriedumu taisīts jauns spriedums, tad termiņš šā pēdējā pārsūdzēšanai skaitams uz vispārējā pamata, no rezolūcijas pasludināšanas laika (253. p.). 1935. g. 87, 1, 214. p.

Šajā pantā norādītie pārsūdzēšanas kārtība un termiņš piemērojami • arī personām, kuras ņēmušas dalību lietā kā blakus intervenienti, jo šo personu piedalīšanās Metā neatņem spriedumam aizmugurisko raksturu, reiz konstatēti 198. un 20G. panta priekšnoteikumi, kadel, piemērojot 11. pantu, jāatzīst, ka — lai gan 214. pants par šīm personām sevišķi nerunā — tas tomēr attiecinams arī uz viņām (31/716; VII, 99).

Pēc 214. panta atsauksmes un apelacijas> sūdzības iesniegšanas termiņš 2 par aizmuguras spriedumiem skaitās priekš abiem prāviniekiem vai nu no sprieduma noraksta, vai no izpildu pavēstes izsniegšanas atbildētājam, skatoties pec tā, kas noticis agrāk. 214. p. gan tieši neparedz gadijumu, kad par viena un tā paša sprieduma vienu dalu ir pielaista iepriekšēja izpildīšana, bet par otru daļu nē, un kad tadēl izpildu^1 pavēstē butu varējusi attiekties tikai uz sprieduma pirmo dalu; bet no otras puses 214. panta nozīme un nolūks ir tas, ka atbildētājam, kuram tiesas ceļā paziņots par notikušā aizmuguras sprieduma esamību, ar tādu jā rēķinās un ka viņam jaizlieto pret to attiecīgi procesuālie līdzeklī, ja viņš vēlas novērst aizmuguras sprieduma stāšanos likumīgā spēkā. Izpildu pavēstē jāizraksta sprieduma pilnīgais teksts (CPL 1076. p. 1. pkts) (23/52; II, 133).

Sk. arī tezi zem^1 834. p.

215. atcelts (1937. g. 202, IV).

Otrā apakšnodaļa.

Tiesas sēžu protokoli.

216. Miertiesnesis vai, viņa uzdevumā, sekretārs katrā lietā sastāda vai nu vienu kopīgu protokolu, vai īpašus protokolus par katru atsevišķu uz lietu attiecošos tiesas darbību. 1912. g. 1003, B, II, 1552. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Apgabaltiesas protokoliem piemērojami Kriminalproc. lik. 831.—840. p. noteikumi (prof. Bukovska CP māc. grām. 250. lapp.).

217‘ Protokolā jāieraksta visi svarīgākie apstākļi, kā:

1) mutiski izteiktais prasības lūgums un mutisks paziņojums par pilnvarnieka izvēli, par trešās personas pieaicinājumu vai iestāšanos lietā;

2) pusu, liecinieku un lietpratēju aicinājums, viņu neierašanās un tās sekas (a);

3) pusu mutiski norādītie vai iesniegtie pierādijumi, liecinieku atstatīšana un lietpratēju atstatīšana un noraidīšana, viņu nozvē-rināšana, viņu izsacijumu būtība, tas, ko puses tiesā atzinušas, pirmējo prasijumu grozīšana, apskatijumi, novērtējumi un lietpratēju atzinums (b);

4) viltojuma strīda pieteikšana un par to taisītais lēmums;

5) lūgumi un lēmumi par prasības nodrošināšanu;

6) prāvnieku izlīgšana un izlīguma nosacījumi;

7) lietā taisītais spriedums un apliecinājums, ka ievērots 192. panta noteikums;

8) pusu norādītie pamati miertiesneša atstatīšanai un lēmumi par tiem;

9) sprieduma nodošana izpildīšanai;

10) lietas iztiešāšanas apturēšana vai izbeigšana, un

11) mutiski izteiktas atsauksmes un sūdzības (89. p.) (c).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 1553. p.; 1913. g. H94, lik. XV, B, 2. p. —

(b) 1930. g. 100, I, 217. p. 3. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, II, 1553. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

218. Prāvniekiem, kas nav prasijuši ierakstīt protokolā to, ko pretējā puse atzinusi, nav tiesības vēlāk uz atzīto atsaukties, ja tas nebūtu ierakstīts sēdes protokolā. 1912. g. 1003, B, 11,155^4. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

219. Protokols jāsastāda pašā sēdē vai tūliņ pēc tās darbības, uz kuru tas attiecas, un jāparaksta miertiesnesim un bez tam sekretaram, ja viņš to sastādijis. Tūliņ pēc protokola sastā-

(līšanas lietas dalībnieki, liecinieki un lietpratēji, ja viņi prot lakstit, paraksta tās kopējā protokola daļas vai tos atsevišķos protokolus, kuros ierakstīta viņu darbība vai paskaidrojumi. Prāvnieki var aizrādīt, ka tiesā notikušā darbība vai viņu izteiktie paziņojumi un prasījumi nav pareizi uzrakstīti. Prāvnieku piezīmes atzīmējamas protokolā zem miertiesneša paraksta. Lūkojis cauri piezīmes, tiesnesis taisa par tām savu atzinumu, kuru viņš paraksta. 1912. g. 1003, B, II, 1555. p.; 1913. g. 1194, Hk. XV, B, 2. p.

Ja prāvnieks nav iesniedzis nekādu' piezīmi pie tiesas sēdes protokola, 1 viņam kasacijas instancē nav tiesības sūdzēties par to, ka tiesa nepareizi ierakstijusi savā protokdlā liecinieka izsacījumus (25/380; III, 91).

Puses piezīmes par protokolu jāskata cauri tiesas sēdē tam pašam 2 tiesas sastāvam, kas piedalījies tajā sēdē, kad sastādīts izlabojamais protokols (36/1728; XII, 282).

Tiesu prakse pastāvīgi atzinusi protokolu izlabošanas kārtību pēc 3 Kriminalproc. Iik. (1939. g. rzd.) 838. p. analoģijas, pie kam lugums par protokola izlabošanu nav uzskatams par nokavētu, ja tas iesniegts tajā laikā, kad pats spriedums galīgā veidā vēl nav bijis gatavs (24/354).

No tā apstākļa, ka miertiesnesis nav. parakstijis_ liecinieku nopratinā- 4 Sanas protokolu, neizriet, ka liecinieku liecībām nebutu piešķirama pierādījumu nozīme (32/1881; IX, 2W7). Sk. ari 3. un 4. tez. zem 444. p., 18. tezi zem 896. un 17. tezi zem 906. p.

Devītā nodaļa.

Miertiesnešu spriedumu izpildīšana.

220. Spriedums stājas likumīgā spēkā:

1) kad prāvnieki noteiktā laikā nav iesnieguši pret to apcla-cijas sūdzību, un

2) kad miertiesnesis spriedumu taisījis aizmuguriski un noteiktā laikā pret to nav iesniegta ne atsauksme, ne apelacija. 1912. g. 1003, B, I, 156. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. tezes zem 1018. p.

221. Par miertiesneša spriedumu, kas stājies likumīgā spēkā vai ir iepriekš izpildāms, miertiesnesis, uz prāvnieka vēlēšanos, izdod viņam izpildu rakstu. 1864. g. 41477, 157. p.

Piezīme. Pielaižot strādniekam par labu taisītā sprieduma iepriekšēju izpildīšanu tādā lietā., kurā strādnieks lūdzis izbeigt ar līguma grāmatiņu noslēgtu darba līgumu, no darba devēja jāpieprasa strādnieka personības dokuments un līguma grāmatiņa. Ja darba devējs tos neatdod, miertiesnesis izdod

strādniekam apliecību jauna personības dokumenta un līguma grāmatiņas tūlītējai saņemšanai. 1912. g. 1003, B, i, 157. p.

piez.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.—Sk. 1886. g 3803, Valsts pad. atz. V, 4., 5. p.; VII.

Sk. tezes zem 1052. p.

222. Miertiesneša spriedumus izpilda pie apgabaltiesas pastāvošie tiesu izpildītāji vai, 1068. pantā paredzētos ģadijumos. pagasttiesas; kad spriedums jāizpilda tādā pilsētā, kurā nedzīvo tiesu izpildītājs, miertiesnesis uz piedzinēja lūgumu var uzdot izpildīšanu vietējai policijai. Minētās personas un iestādes sprieduma izpildīšanas ziņā pakļautas miertiesnesim. 1939. g. 79,1,222. p.

Piezīme. Lēmumus par šajā likumā paredzēto naudas sodu uzlikšanu izpilda, ja likumā nav paredzēts citādi, Nodokļu departaments vai nodokļu inspektori (303. p. piez.). Turp., 222. p. piez.

1 Kad spriedums izpildāms tādā pilsētā, kurā nedzīvo tiesu izpildītājs, izpildīšanu sadārdzina tiesu izpildītāja ceļa izdevumi. Šādi izdevumi atkrīt izpildot miertiesneša spriedumu ar policijas vidutājību, jo policijas ierēdni ir visās apdzīvotās vietās. Policijas palīdzība ierobežojama tikai ar tiem gadijumiem, kuros citādi izpildīšana prasītu liekus ceļa izdevumus (T. M. V 39/4 pielik. 22. laņp.).

2 222. p. piezīmei ir nolūks, pakļaujot sodu piedzīšanu Nodokļu departamentam. radīt orgānu, kas pēc Nodokļu likumu (1938. g. izd.) 5. panta būtu tiesīgs dzēst nerealizējamas piedziņas (TMV 39/4 pielik. 33. lpp.).

Sk. arī tezes zem 1052. un 1068. p.

223. Miertiesnešu spriedumi un lēmumi izpildāmi pēc šā likuma otrās daļas noteikumiem. 1864. g. 41477, 159. p.

1. piezīme. 1367.—1386. panta noteikumi piemērojami arī lietās, kas iztiesājamas miertiesās, ievērojot pie tam 74., 76. un 78.—84. panta noteikumus par aicināšanu ar pavēsti.

1912. g. 1003, B, I, 159. p. piez.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

2. piezīme. 1102.—1115. panta noteikumi piemērojami ari lietās, kas iztiesājamas miertiesās, pie kam tomēr zvērinātus advokatus tikai ar viņu piekrišanu var iecelt par aizstāvjiem tiesu spriedumu izpildīšanā un piespiedu izpildīšanā pēc aktiem pret atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama.

1914. g. 904, II, 159. p. 2. piez.

224. Visi stridi, kas ceļas spriedumu izpildot, kā ari sūdzības par vilcināšanu izpildīšanā, jāizspriež tam miertiesnesim, kura iecirknī izpildīšana notiek. 1864. g. 41477, 160. p.

Miertiesneša lēmums, ar kuru atstāta bez ievērības sūdzība par pagasttiesas 224. un 1068. p. paredzēto rīcību, uz vispārējā pamata pārsūdzams apgabaltiesai. Tādēļ kasacijas sūdzība par miertiesneša lēmumu, kura iesniegta apeiot apgabaltiesu kā otro instanci, Senātā nav caurlūkojama (38/384; XIV, 305).

Sk. tezes zem 1095. p.

225. Šaubas, kas spriedumu izpildot ceļas par sprieduma izpratni, izšķir tas miertiesnesis, kurš spriedumu taisijis. I864.g.4i477,i6i.p.

Sk. tezes zem 1098. p.

Desmifā nodaļa.

Piespiedu izpildīšana pēc aktiem.

226. Piespiedu izpildīšanai pakļauti:

1) akti par saistībām, kas nodrošinātas ar publisku hipotēku, un notarialie un pēc notāru likuma (l.ik. kr. 1937. g. 203) vai Pagasttiesu likuma (1938. g. izd.) noteikumiem apliecinātie akti par naudas samaksu vai par lietu vai citas kustamas mantas atdošanu, ja šajos aktos norādīto saistību izpildīšana nav pašā aktā nostādita atkarībā no tādu nosacījumu izpildīšanas, kuru iestāšanās prasītājam iepriekš jāpierāda;

2) tajā pašā kārtībā taisītie vai apliecinātie vai zemesgrāmatā ierakstītie nekustama īpašuma nomas vai īres līgumi, attiecībā uz nomnieka vai īrnieka pienākumu atstāt vai nodot nomāto vai īrēto īpašumu nomas vai īres laika notecējuma dēļ un attiecibā uz pienākumu samaksāt nomas vai īres naudu, ja pie tam iepriekšējais līguma uzteikums, kur likums vai līgums to prasa, izdarīts caur notāru vai pagasttiesu (Pagasttiesu lik. 113. p. piez.);

3) protestēti vekseļi (a), un

4) darba algas grāmatiņas un līguma giāmatiņas, ciktāl no to ierakstiem var noteikt prasijuma sumu (b).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 161«. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1931. g. 250, I, 226. p. 1. pk.; 1937. g. 202, II; — (b) 1930. g. 82, A, I, 226. p. 4. pk.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Šajā pantā norādītās lietās prasījumu nodrošināšana pielaižama uz vispārēja pamata. 1930. g. 100, n,

226. p. piez.; 1937. g. 202, II.

Prasība piedzīt pēc obligācijās kapitala sumu, ia šis prasijums atka- i rājas no iepriekšēja uzteikuma, formāli nevar celt piespiedu izpildīšanas kārtībā, jo 226. p. dod iespēju pierādīt uzteikumu ar notara apliecību tikai nomas vai īres gadiiumos. Tikai pēc analoģijas pielaižama obligācijās kapitala sumas piedzīšana norādītā kārtībā, ja kreditora vārds obligācijā minēts (prot. Bukovska CP māc. grām. 532. lpp.).

2 Piespiedu izpildīšanai pakļauti arī akti, kurus apliecina Pagasttiesu

likumu (1938. s. izd.) kārtībā, jo šos aktus Civillikums viscaur pielīdzina notaria'lā kārtība apliecinātiem aktiem (T. M. V. 38/1 pielik.; C, 2, c).

227. atcelts (1937. g. 202, IV).

228. 226. pantā norādītie akti nav pakļauti piespiedu izpildīšanai:

1) kad šī izpildīšana vērsta pret valsts pārvaldi, un

2) kad aktā noteiktā saistība ir dzēsta ar noilgumu, kura notecējums neapšaubami redzams no paša akta satura. 1912. g. 1003,

B, II, 1612. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1937. g. 202, II.

Sk. 7. tezi zem 808. p.

229. Tiesība uz piespiedu izpildīšanu pēc aktiem pieder:

1) personai, uz kuras vārdu akts izdots;

2) personai, kurai akts nodots ar apliecināšanai uzrādītu uzrakstu, vai ar sevišķu zemes grāmatu, notarialu vai apliecināšanai uzrādītu aktu (a);

3) minēto personu mantiniekam, ja mantojuma tiesības apliecinātas ar pēdējās gribas rīkojuma aktu, kas stājies likumīgā spēkā, vai ar tiesas lēmumu par apstiprināšanu mantojuma tiesībās vai mantinieka ievešanu novēlētās mantas valdijutnā (Civillik. 1937. g. izd. 638. p.), vai ar tiesas lēmumu, ar kuru atzīts, ka mantinieks mantojumu pieņēmis (Civillik. 697. p.) (b);

4) galviniekam, kas samaksājis parādnieka vietā uz tiesas sprieduma pamata vai piespiedu izpildīšanas kārtībā, vai arī kad galvinieka izdarītā samaksa apstiprināta ar uzrakstu uz akta vai ar sevišķu kvīti, kuri noteiktā kārtībā uzrādīti apliecināšanai;

5) pēc nekustama īpašuma nomas vai īres līgumiem (226. p. 2. pk.) — tā ieguvējam, ja ieguvēja tiesības apliecinātas ar zemes grāmatu aktu vai citu īpašuma dokumentu, vai ar šā panta 3. punktā minētiem dokumentiem par īpašuma pāreju mantošanas ceļā, un

6) pēc protestētiem vekseļiem — vekseļa turētājam, kura vārdā vekselis protestēts, kā arī žirantam, galviniekam un starpniekam, kuri vekseli samaksājuši un ceļ regresa prasijumu (veks. lik. — Lik. kr. 1938. g. 183.) (c).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 1613. p. 1. u. 2. pk.; 1913. g 1194, lik. XV, B, 2. p. — (b) 1937. g. 202. I, 229. p. 3. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, II, 1613. p. 4. — 6. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1937. g. 202, II.

Blanko cesionars nevar piedzīt parādu pēc obligācijās piespiedu iz- 1 pildīšanas ceļā. Tomēr viņš var pārvērst obligāciju par vārda dokumentu (prof. Bukovska CP māc. grātn. 532., 533'. l’pp.).

229. p. 2. punkts neattiecas uz protestētiem* vekseļiem, par kuriem 2 sevišķi runā 226. p. 3. punkts un 229. p. 6. punkts (34/1307; XI 121).

Persona, kura vekseli ieguvusi pēc protesta ar notariali apliecinātu 3 cesijas uzrakstu, nebauda 229. p. 6. punktā minētās tiesības. 229. p. nav paplašinoši iztulkojams (34/1307; XI, 121).

229. p. izsmeļoši uzskaita visas personas, kurām ir tiesība uz saistības 4 dokumenta pamata celt prasību piespiedu izpil'dīšanas_ kārtībā pēc aktiem. Tāpēc 229. p. ka izuēmuina norma iztulkojams visšaurakā izpratnē un tādēļ

arī nav attiecinams uz cesionaru, vai vispār uz personu, kas vekseli ieguvusi citādi nekā tikai 229. p. 6. punktā paredzēta kārtībā (37/481; XIII, 489).

230. atcelts (1937. g. 202, IV).

231. Piespiedu izpildīšana pēc aktiem pielaižama;

1) pret personu, kuras vārdā akts izdots, bet pēc protestēta vekseļa — pret visām par to atbildīgām personām (a);

2) pret galvinieku, ja viņš uzņēmies saistību kā pats parādnieks (Civillik. 1937. g. izd. 1702. p. 2. d.) (b);

3) pret personu, tiz kuru pārgājusi mantas lietojuma tiesība pēc nomas vai īres līguma (226. p. 2. pk.); ja tāda pāreja apstiprināta ar apliecināšanai uzrādītu uzrakstu uz paša līguma vai ar sevišķu zemes grāmatu, notarialu vai apliecināšanai uzrādītu aktu (c), un

4) pret saistību uzņēmušās personas mantiniekiem, ja par mantojuma pieņemšanu ir 229. panta 3. punktā minētie pierādi-jutni (d).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 161“. p. 1. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2.p. —

(b) 1937. g.202, I, 231. p. 2. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, II, 16H. p. 3. pk.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; XIX, A, 2, 1807“. p.; 1937. g. 202, II. — (d) 1937. g. 202, I, 231. p. 4. pk.

Likumā nekur nav aizliegts papildus saistības dokumentam iesniegt f> tiesai apliecību par to, kas ir atbildētājas firmas — atklatas sabiedrības — īpašnieks un tiesai nav pietiekoša pamata piespriest, pretēji prasītaja lu-gumam, vekseļa sumu no firmas, kura nav juridiska persona, neaizrādot šās firmas īpašniekus (37/306; XIII, 306).

226. un 231. p. neaizliedz prasītājam, ceļot prasību pret atklātas sa- 6 biedrības biedriem kā pēc vekseļa tieši atbildīgām personām, pierādīt ar kompetentās iestādes izdotu apliecību atklātās tirdzniecības sabiedrības sastāvu, kurai veksei'.is izdots, kuras vārdā vekselis indosēts un kuras biedri kā tādi ir pēc vekseļa tieši atbildīgās personas. Atklāta tirdzniecības sabiedrība ir firmas sabiedrība, un kā tāda ir arī vekselspejīga Minēto apliecību nevar — uzskatīt par „citu“ dokumentu, kam nebūtu sakars ar vekseli. Minētā apliecība noskaidro tikai to, kādas ir tās fiziskās personas, kuru atbiidiba tieši izriet no paša vekseļa, neatkarīgi no tam, vai pati atklātā tirdzniecības sabiedrība vēl eksistē, vai ta jau likvidēta (CKD kops. 37/38; XIV, 21).

232. Lūgumā par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem par naudas samaksu tieši jānosaka pēc akta piedzenamā kapitalsuma un pienācīgie līgumsods un procenti, kā nolīgtie, tā likumā noteiktie, bet pēc vekseļa — arī ar protestu saistītie izdevumi un likumā noteiktā atlīdzība (veks. lik. — Lik. kr. 1938. g. 183). 1912. g. 1003 B, II, 1615. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

233. Līdz ar lūgumu lūdzējam jāiesniedz pats piespiedu kārtībā izpildamais akts un tiesu nodeva pusapmērā, salīdzinot ar 298. panta 1. punktā noteikto apmēru, kā arī 299. pantā paredzētā lokšņu nodeva, bet pēc vekseļa, bez tam, vēl protesta akts (a).

No šīm nodevām atsvabinami lūgumi, kas pamatoti uz 226. panta 4. punktu (b).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 1616. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p. —

(b) 1930. g. 82, A, II, 233. p.

234. Lūgumi par piespiedu izpildīšanu naudas maksājuma vai lietu un kustamas mantas atdošanas saistībās iesniedzami miertiesnesim pēc atbildētāja dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas, vai pēc izpildu darbības vietas, bet lūgumi par piespiedu izpildīšanu pēc nekustama īpašuma ieķīlājuma rakstiem un pēc saistībām atstāt vai atdot nomāto vai īrēto nekustamo īpašumu — pēc tā atrašanās vietas. 1912. g. 1003, B. 11, 161^7. p.; 1913.g. 1194, lik. xv, b, 2. p.

235. Attiecīgai tiesai iesniegts lūgums par piespiedu izpildīšanu pēc akta pārtrauc noilguma tecējumu (Civillik. 1937. g. izd. 1902. un turpm. p.). 1937. g. 202, I, 235. p.

236. Miertiesnesis, atzinis lūdzēja lūgumu par izpildāmu piespiedu kārtībā, taisa par to, atbildētāju neaicinādams, rezoluciju uz paša akta, bet ja aktā trūkst vietas, tad uz sevišķas aktam piešūtas lapas, bet tā, ka rezolūcijas iesākums lai atrastos uz paša akta. Rezo'ucijā jāatzīmē:

1) gads, mēnesis un difna, kad tā taisīta;

2) lūdzēja un atbildētāja vārdi un uzvārdi;

3) akta izdošanas laiks un apzīmējums;

4) kas īsti jāizpilda piespiedu kārtībā, un

5) no atbildētāja piespriestie tiesu izdevumi, kā arī atlīdzība par lietas vešanu 250. pantā norādītā apmērā

Rezolucijas beigās jābūt miertiesneša parakstam un zīmoga uzspiedumam. 1912. g. 1003; B, 11, īei». p.: 1913. g. 1194, lik. xv, b,

2. p.; 1931. g. 137, II, 1; 1935. g. 87, III.

Piespiedu izpildīšanas rezolūciju var uzrakstīt arī uz vekselim pievienotā un piezīmogotā protesta akta, kas atzīstams par protesteta vekseļa sastāvdaļu (34/662; XI, 591).

237. Ja miertiesnesis noraida lūgumu par piespiedu izpildīšanu, tad viņš dod lūdzējam atpakaļ aktu ar uzrakstu par noraidi-juma iemesliem, kā arī citus iesniegtos dokumentus un tiesu un lokšņu nodevas. 1912. g. 1003, B, u, 16P. p.: 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

238. Aktu ar izpildu uzrakstu uz tā, uz lūdzēja vēlēšanos, nodod piespiedu izpildīšanai pēc noteikumiem par spriedumu izpildīšanu, ievērojot sekojošo:

1) līdz ar izpildu pavēsti jāpiesūta atbildētājam arī izpildāmā akta un uz tā pamata taisītās rezolucijas noraksts, kuru lūdzējs iesniedzis sprieduma izpildītājam;

2) atbildētājam nosakams labprātīgai izpildīšanai triju dienu laiks, skaitot no tās dienas, kad nodota izpildu pavēste, un

3) par akta izpildīšanu, pilnīgi vai pa daļai, izpildītājam jāatzīmē uz paša akta, pie kam, ja dabūts pilnīgs apmierinājums, akls nododams atbildētājam, bet ja nomaksāta tikai daļa, tad viņam par to izdodama kvīte; bet mantas nomas vai īres līguma lietās akts atdodams lūdzējam. 1912. g. 1003, B, 11, 161">. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

Kad piedzīšana ar piespiedu izpildu kārtībā dotu uzrakstu vērsta uz 1 nekustamu mantu un uz 1237. p. pamata parādniekam^ dots mēneša laiks labprātīgai izpildīšanai, tad nav jādod paradniekam vel 238. p. 2. punkta paredzētais triju dienu laiks (TP 34/1112/b; 201).

Šā panta 2. punkts ievests vienīgi parādniekam par labu un tikai viņš 2 var sūdzēties par šā noteikuma neievērošanu (CKD kops. 36/20; XII, 594).

239. Ja atbildētājs lūdzēja prasijumus atzīst par nepareiziem, viņš uz vispārējiem piekritības pamatiem, atkarībā no prasības stirnas, var trīs mēnešu laikā no piespiedu izpildīšanai nodotā akta noraksta saņemšanas dienas celt prasību pret lūdzēju, lai apgāztu viņa prasijuma būtību. Pirmā mēneša laikā, bet ja piespiedu izpildīšana vel nav nobeigta, tad līdz tās pilnīgai nobeigšanai, šo prasību var celt kā pēc lūdzēja dzīves vietas, tā arī pēc izpildu darbības vietas, bet pēc šā termiņa — tikai pēc lūdzēja

83

fi*

dzīves vietas. Pie tam prasības cēlējam ir tiesiba lūgt, lai aptur piespiedu izpildīšanu, vai, ja lūdzējs šādā kārtībā jau dabūjis apmierinājumu, — lai nodrošina prasību (a).

Piespiedu izpildīšanu, kas pamatota uz 226. panta 4. punktu, var apturēt vienīgi tad, ja prasības cēlējs iemaksā piedzenamo sumu tiesas depozitā, pie kam prasības noraidīšanas gadijumā iemaksātā suma nekavējoties izmaksājama piedzinējam (b).

Šā panta pirmā daļā noteikto triju mēnešu termiņa tecējumu aptur attiecīgai varai, no kuras atkarājas kriminalvajāšanas uzsākšana, iesniegts lūgums uzsākt kriminalvajāšanu par tādu noziedzīgu nodarijumu, kas var ietekmēt saistības spēku; termiņa tecējums turpinās ar nākošo dienu pēc tās dienas, kad stājies spēkā krimināltiesās spriedums vai lēmums par lietas izbeigšanu (c).

(a) 1912. g. 1003, В, II, 161". р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. р.; 1930. g. 100, III, 239. p. — (b) 1930. g. 82, А, II, 239. p. —(c) 1937. g. 202, 111,239. p.

1 Atbildētājs, pret kuru vērsta piespiedu izpildīšana pēc akta, nav spiests celt obligatoriski prasību taisni par atsvabināšanu no piedzinuma, bet viņš savu prasību var formulēt arī citādi, pie kam tikai prasams, lai šī prasība tiktu vērsta uz piedzinēja prasi jum a apgāšanu pēc būtības (29/146; V, 104).

2 236. p. kārtībā taisītais spriedums pēc 239. pantā paredzētā termina notecējuma nav atspēkojams ar prasību, kurā lūgts atzīt sprieduma pamatā likto prasijuma dokumentu par nederīgu aiz parādnieka garā slimības dokumenta izdošanas laikā (35/1945; XII, 39).

3 239. p. pirmā teikumā nav vis domāti iebildumi pret vekseļa būtību, bet gan pret prasījuma būtību. Pie iebildumiem pret vekseļa prasijuma būtību pieder katra exceptio in rem, kas starp citu var pamatoties arī uz to, ka dokuments formas ziņā neatbilst vekseļa rekvizitiem (36/1495;

XII. 182).

4 Parādnieks var celt 239. p. norādīto prasību pret vekseļa prasību, izlietojot ierunu „in personām^1“ un aizrādot, ka vekselturētājam nav tiesības laist vekseli piedziņā uz vekseļa pamatā esoša juridiskā darijuma. kurā piedalījies pats vekseļturētājs (36/103-1; XII, 661, 662).

5 Šajā pantā paredzētais termiņš — kasi, pēc būtības, ir sprieduma pārsūdzēšanas līdzeklis — nav noilguma, bet gan prekhmvs termiņš. Noilguma laiks paredz momentu, kad „actio nata est“, kād'S moments procesa termiņos nav domājams (32/846; IX, 117).

6 CPL 239. p. paredzētā atspēkojuma prasība ceļama uz vispārīgiem piekritibas pamatiem' atkarībā no prasības un nevis akta sumas (38/762;

XIV, 549).

Sk. 3. tezi zem 1047. p

7 239. p. paredzēta prasība pielaižama arī pret šajā pantā minētā „lūdzēja“ smgularsukcesoru, t. i. pret personu, kas jau pēc notikušā sprieduma ieguvis cesijas ceļā piespiedu izpildīšanas kārtībā pēc aktiem celtai prasībai pamata likto prasijuma dokumentu (37/1146; XIV, 22).

3 Šaiā pantā paredzēto prasību var vērst tikai pret personu, kura

iesniegusi lūgumu par piespiedu izpildīšanu pēc akta (38/580; XIV, 620).

Šajā pantā minētā prasība pēc savas procestiesiskās būtības ir pārsūdzības līdzeklis un pie tam vienīgais un tā nav atvietojama ar kādu citādi formulētu prasību (36/818; XIII, 160).

Prasībā, kura celta, lai atzītu, ka izpildu uzraksts u'z vekseļa attiecas uz atbildētāju, pēdējais vairs nevar celt iebildumu par vekseļa bezvalutību, ja agrākā, 239. panta kārtībā celtā prasībā ir konstatēts vekseļa saistošs spēks atbildētājam (32/1355; IX, 581).

Šajā pantā paredzētais termiņš prasības celšanai nav jāskaita no dienas, kad atbildētājs personīgi saņem piespiedu izpildīšanai nodotā akta norakstu, bet gan no tās dienas, kad minētais noraksts skaitas par atbildētājam izsniegtu saskaņā ar CPL 386.—398. pantiem (32/846; IX, 116).

Prasītājs var pierādīt atbildētāja ļaunprātību — ja tā likta prasības pamatā — 239. p. kārtībā celtā prasībā Ja viņš to nav dariiis, tad viņš vairs nevar celt prasību vispārējā kārtība pret atbildētāju, jo tā butu atzīstama par mēģinājumu apgāzt likumā neparedzētā kārtībā pret prasītāju celto prasījumu (38/580; XIV, 620).

Šajā pantā paredzētais termiņš skaitams no tā momenta, kad saņemts piespiedu izpildīšanai nodotā akta noraksts; jautājumam, kad prasītājs faktiski saņēmis ziņas par pret viņu vērsto piedziņu, nav nozīmes (39/108; XV, 109).

Prasību var celt pēc izpildu darbības vietas arī tad, ja piedzen tikai ar izpildu uzrakstu piespriestos tiesāšanas izdevumus un pie tam neatkarīgi no tā, kas šo izpildīšanu ierosina (lūdzēja Latvijas banka vai nodokļu departaments) (34/28Ш; XI, 470).

Šajā pantā norādīto prasību pēc prasījumu apgāšanai paredzētā triju mēneša termiņa notecējuma nevar celt kā atzīšanas prasību pēc 3. panta <TP 35/885a; 310).

Šajā pantā noteiktais triju mēnešu laiks uzskatams par prasības celšanas iespējamības gala robežu, pēc kuras to vairs nevar iesniegt. Šādu prasību var iesniegt pat pirms sprieduma taisīšanas piespiedu izpildīšanas kārtībā uz prasības lūgumā norādītā vekseļa un katrā ziņā jau pēc minēta sprieduma taisīšanas, nenogaidot 239. pantā minētā akta izsniiegšanu. (TP 36/793 b; 391).

Šajā pantā paredzētai prasībai nav jāvēršas pret procesuāliem procentiem un izdevumiem, bet tā var aprobežoties ar paša prasijuma atspēkošanu pēc būtības; tādēļ arī prasība nav novērtējama pāri atspēkojamā prasijuma vērtībai (31/2393; VIII, 93).

Apgabaltiesas spriedums, kas noticis sakarā ar_atbildētāja_ pēc 239. p. pret lūdzēju (prasītāju) oclto prasību prasijuma būtības apgūšanai, pārsūdzams ar apelacijas sūdzību Tiesu palatai (33/2464; X, 107).

Sk. arī 2. tezi zem 453. p.

Prasītājam nav jācel prasība uz 239. p. pamata, ja viņš prasību pamato ar to, ka jau pēc sprieduma taisīšanas 236. p. kārtībā piespriestais vekseļu prasījums galīgi atkritis ar partu starpā notikušo novaciju (37/373; XIII, 544).

Netaisns stāvoklis var rasties, kad parādnieks viltotus aktus neapstrīd triju mēnešu laikā, bet griežas vispirms pie krimināltiesās, liai ar viltotāja sodīšanu reizē panāktu arī viltojuma konstatēšanu. Var notikt, ka viltotājs nomirst un krimināllietā tiek izbeigta. Saistība tomēr paliek spēkā, jo tā nav atspēkota '239. panta noteikta laikā. Tamdēļ ievesta 239. p. 3. d. (TMV 38/1 pielik. C, 3, c.).

Sk. 80. tēzi zem 454., 5. tezi zem 861., 17. un 18 tezi zem 908., 3. tēzi zem 1047. p. un 3. tezi zem 1338. p.

240. Iepriekšējā (239.) pantā norādītās prasībās 298. pantā paredzētā tiesu nodeva ņemama pirmā instancē pusapmērā, bet otrā instancē pilnā apmērā. 1935. g. 87, i. 240. p.

Pirmā instance ņem nodevas pusapmērā, jo pirmā puse (2%) jau nomaksāta, iesniedzot aktu piespiedu izpildīšanai! (283. p.). Otrā instancē turpretim nav nekāda pamatojuma likmi pazemināt. (TM pask., TMV 35/2, Ila).

241. Piespiedu izpildīšanas kārtībā piedzītā suma, vai atbildētājam atņemtās lietas, vai cita manta, nododamas lūdzējam tikai pēc septiņām dienām, ja attiecīgā tiesu iestāde nav taisijusi lēmumu par piedzīšanas apturēšanu vai prasības nodrošināšanu. 1912. g. 1003, B, H, 161'3. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Šis pants ievests vienīgi parādnieka interesēs. Izmaksājot kreditoram - piedzinējam piedzīto sumu pirms šajā pantā noteiktā termiņa notecējuma, tiesu izpildītājs gan varētu būt atbildīgs parādniekam, bet ne parādnieka pārējiem kreditoriem, ja pats parādnieks cieš klusu (CKD kops. 36/20: XII, 594).

242. Par miertiesneša lēmumu attiecībā uz lūgumiem par piespiedu izpildīšanu lūdzējs var iesniegt attiecīgai apgabaltiesai, pēc izpildu uzraksta taisīšanas vietas, blakus sūdzības par visiem tiem priekšmetiem, kuros vina prasijumi atstāti bez ievērības.

1912. g. 1003, B, II, 16114. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1918. g.

10, 5. p.

Blakus sūdzības iesniegšana par tiesneša rīkojumu vai Iēmumti likumā paredzēta tikai lūdzējam vai prasītajam, bet nekādā ziņā ne atbildētājam, kuram likums dod tikai vienu iespēju ap'gāzt lūdzēja (prasītāja) prasijurmi un izpildu uzrakstu — ceļot CPL 339. p. paredzēto prasību (35/1852;

XII, 283).

Sk. 2. uu 3. tezi zem 453. p.

243. Iepriekšējā (242.) pantā minētās sūdzības iesniedzamas septiņu dienu laikā, skaitot no tās dienas, kad lūdzējam atdots atpakaļ viņa iesniegtais akts (236., 237. p.). 1912. g. 1003, B, 11, 161*®. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

244: Bez 239. pantā norādītā gadijuma, atbildētājs septiņu dienu laikā, skaitot no tās dienas, kad izsniegta pirmā izpildu pa

vēste, var griezties pie miertiesneša, kura iecirkni notiek izpildīšana, ar lūgumu apturēt pēc akta pielaisto piespiedu izpildīšanu. Tādu lūgumu tiesnesis, apsvēris atbildētāja iesniegtos iebildumus pret lūdzēja prasijumiem, izšķir nekavējoties un katrā ziņā ne vēlāk dar trim dienām pēc lūguma saņemšanas. 1912. g. 1003, B, u, 161»«. p.; 1913. g. 1194, Iik. XV, B, 2. p.

245. Lūgumu apturēt izpildīšanu var iesniegt miertiesnesim caur tiesu izpildītāju, kas nekavēioties nodod to pēc piederības.

1912. g. 1003, B, II, "16117. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

246. Ja atbildētājs iesniedzis 244. pantā minēto lūgumu, tad līdz tā izšķiršanai apturama atbildētājam piederošo naudas vai vērtspapīru izdošana lūdzējam un nomātās vai īrētās lietas atdošana vai atbrīvošana, kā arī tās mantas pārdošana, uz kuru vērsta piedziņa. Izpildīšanas apturēšana zaudē spēku, ja tiesnesis lūgumu par apturēšanu atzīst par neievērojamu. Bet ja lūgums atzīts par ievērojamu, tiesnesim ir tiesība apturēt arī visu pārējo izpildu darbību, pieprasot no atbildētāja, ja atzīst to par vajadzīgu, nodrošinājumu. 1912. g. 1003, B. II, 161'8. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. P.

247. Miertiesneša lēmums attiecībā uz lūgumu apturēt izpildīšanu, kas iesniegts uz 244. panta pamata, nav pārsūdzams un ir izpildāms saskaņā ar tiesneša uz tiesu izpildītāja vārdu parakstīto pavēli. 1912. g. 1003, B, 11, 16ip.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. p.

248. Miertiesneša lēmums par izpildīšanas apturēšanu zaudē spēku, ja mēneša laikā to neapstiprina tiesa, kurai uz

239. panta pamata piekrīt atbildētāja prasība par atsvabināšanu no piedziņas. 1912. g. 1003, B, II, I6120. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

249. Lūdzējs, kam miertiesnesis atteicies pielaist piedzīšanu piespiedu izpildīšanas kārtībā, var iesniegt savus prasijumus pret atbildētāju prasības ceļā, neatkarīgi no sūdzības iesniegšanas uz 242. panta pamata. 1912. g. 1003, B, 11, 16121. p.; 1913. g. 1194, lik.

XV, B, 2. p.

250. Atbildētājam, uz lūdzēja prasijumu, jāatmaksā viņam tiesu nodeva, samērā ar piespriestās piedziņas sumu, un citi tiesu izdevumi, kā arī jāatlīdzina par lietas vešan.i miertiesneža atzītā

apmērā, bet ne augstāk par vienu piektdaļu no atlīdzības, kāda pēc takses (Tiesu iek. 1936. g. izd. V piel.) pienākas zvērinātiem advokatiem. 1912. g. 1003, B, n, I6122. p.; 1913. g. 1194, i,k. xv, B, 2. p.

251. Personai, kas cēlusi prasību uz tāda akta pamata, pēc kura piedzīšanu varēja izdarīt piespiedu izpildīšanas kārtībā, nosakama, uz viņas pieprasījumu, atlīdzība par lietas vešanu tikai samērā ar atbildētāja pie tiesas neatzīto, bet prasītājam piespriesto prasijumu sumu. 1912. g. 1003, B, 11, 16123. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 2. P.

Ja prasītājs vērš prasību vispārējā kārtībā pēc dokumenta, uz kura pamata viņam ir tiesība prasīt piedzīšanu piespiedu izpildīšanas kārtībā, viņš var prasīt no atbildētāja tiesas nodokli pilnu 4°/o apmērā, jo celt prasību piespiedu izpildīšanas kārtībā ir prasītaia tiesība, bet ne pienākums. Ja atbildētājs šādu prasību nav apstrīdējis, bet nav ari tieši atzinis, tad prasītājam arī lietas vešanas izdevumi pienākas pēc pilnās takses. Šāda atlīdzība prasītājam nepienākas tikai tad, ja atbildētais prasību atzīst. <TP 28/649a; 16).

252. 226.—251. panta noteikumi piemērojami arī izlīgumiem tiesu iestāžu iztiesāšanā esošās lietās (92., 1480., 1485. p.), pēc kurām atbildētājs uzņemas vienpusēju saistību naudu samaksāt, vai lietas vai citu kustamu mantu atdot, vai arī nomāto vai īrēto lietu atstāt vai atdot nomas vai īres laika notecējuma dēļ. Lai šiem izlīgumiem dabūtu izpildu uzrakstu, tiesa, kura iztiesājusi ar izlīgumu izbeigto lietu, izdod lūdzējam izliguma raksta, izlīguma lūguma vai izlīguma protokola norakstu ar uzrakstu par lietas izbeigšanu. 1912. g. 1003, B, II, 16124. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, <B, 2. p.

Vienpadsmitā nodaļa.

Miertiesnešu spriedumu pārsūdzēšana.

253. Par miertiesneša spriedumiem var iesniegt apelacijas sūdzību apgabaltiesai divu nedēļu laikā no rezolūcijas pasludināšanas dienas (192. p.).

Lietās, kurās triju dienu laikā no rezolūcijas pasludināšanas lūgts sprieduma noraksts (195. p.), apelacijas sūdzība iesniedzama viena mēneša laikā no rezolūcijas pasludināšanas dienas. 1935. g.

87, I, 253. p.

Lūgums vai iesniegums skaitas par saņemtu valsts iestādē, tā tad arī tiesā, taiā dienā, kad tas faktiski saņemts tiesa un ar to iekļuvis tiesas rīcībā; šis moments iestājas ar papīra faktisko pieņemšanu no tās personas,

kura, pēc valsts iestādē pieņemtās iekārtas, atzīstama par pilnvarotu pieņemt iestādei nosūtamus papirus. Diena, kurā iestādē pieņemtais un ienākušais sūtijums tiktu atvērts un atzīmēts, attiecas tikai uz valsts iestādes iekšējo kārtību, kura noteic ienākušo papiru atzīmēšanas un ierefcistrēšanas veidu Tādēļ ari tam datumam, kuru miertiesnesis atzīmējis apelacijas sūdzībā, kā tās saņemšanas dienu, nav nozīmes; par sūtijuma (apelaciias sūdzības) faktiskās ienākšanas dienu, turpretim, uzskatama diena, kurā sūti jums faktiski saņemts pie miertiesneša. Ja piegriež vērību faktiskas ienākšanas momentam, tad lūguma iesniedzējam nevar liegt šo faktisko ienākšanu resp. faktisko ienākšanas dienu pierādīt ar visiem civilprocesā paredzētiem pierādijuma līdzekļiem, to starpā arī ar lieciniekiem, tāpat, ka piem., kad butu cēlušas šaubas par paša papira ienakšanu attiecīga iestādē (27/689; V, 105).

Apgabaltiesai nepiekrīt apelacijas un blakus sūdzību caurskatīšana 2 par miertiesas, kā pagasttiesas otrās instances (Pagasttiesu lik. 26. p.) lēmumiem. Pretēji tam taisītais apgabaltiesas lēmums atzīstams par neesošu un miertiesas lēmums paliek spēkā (34/609; X, 498).

Ja viens no prāvniekiem lūdzis galīgā veidā sprieduma norakstu, tad 3 arī citiem dalībniekiem ir tiesiība izlietot paredzēto mēneša laiku apelacijas sūdzības iesniegšanai (37/376; XIII, 544, 545).

253. p. 2. d. paredzētā privilēģija, kas saistīta ar sprieduma noraksta 4 piesūtīšanu un saņemšanu, valsts pārvaldei pieder jau ipso jure tieši^1 uz 1407.

p. pamata; tādēļ valsts pārvaldes apelacija, kas iesniegta 1408. p. paredzētā viena mēneša termiņā, atzīstama par laikā iesniegtu (37/1414; XIV, 160).

Sk. arī tezi zem 859. p.

254. Sūdzības iesniegšanai par miertiesneša spriedumu jaunu apstākļu atklāšanas dēļ vai viltojuma atklāšanas dēļ aktā, uz kuru spriedums dibināts, mēneša laiks skaitams no tās dienas, kad lūdzējam ticis zināms jaunais apstāklis, vai arī no tās dienas, kad stājies likumīgā spēkā krimināltiesās spriedums, ar kuru akts atzīts par viltotu. Minētā sūdzība nav jāskata cauri, ja tā iesniegta pēc desmit gadu termiņa notecējuma no tā laika, kad spriedums taisīts. 1912. g. 1003, B, II, 162«. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezes zem 861. un 908: p.

255. Apelacijas sūdzībā jānorāda iemesli, kuru dēļ tās iesniedzējs spriedumu ieskata par nepareizu. Apelacijas sūdzībā nedrīkst ievest prasijumus, kas nav celti pie miertiesneša. Par jauniem prasijumiem nav uzskatami 436. pantā norādītie gadijumi.

1930. g. 100, I, 255. p.

Šis pants neprasa ievietot apelācijā noteikti formulētu punktu par I prasības noraidīšanu, bet gan uzstāda prasību, lai apelācijā būtu norādīti iemesli, kamdēļ apelators nav apmierināts ar spriedumu (22/166; II, 134).

255. p. gan aizliedz ievest apelacijas sūdzībā prasijumus, kas nav celti 2 pie miertiesneša. Tomēr atbildētājs savā kasacijas sūdzībā nevar pārmest

apgabaltiesai prasības petituma grozīšanas pielaišanu, ja pats atbildētājs otrā instance pret šādu grozīšanu nekādus iebildumus nav cēlis (36/1444; XIII, 84).

Sk. arī tezes zem 856. un 858. p.

256. Apelacijas sūdzība nododama tam miertiesnesim, kas lietu izspriedis. Apelacijas sūdzībai jāpieliek tās un visu tās pielikumu noraksti pēc to personu skaita, kuru tiesības tajā apstrīdētas. 1912. g. 1003, B, I, 164. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

257. Ja prāvnieks vai apelacijas iesniegšanai pilnvarotā persona nomirst pirms apelacijas termiņa beigšanās, tad piemērojami 862.—864. panta noteikumi. Pie tam apelacijas iesniegšanai noliekams pēc mirušā nāves dienas atlikušais laiks, ja atlicis ne mazāk par divām nedējām; pretējā gadijumā nosakamas divas nedēļas. 1912. g. 1003, B, II, 164'. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, b, 2. p.

Sk. tezes zem 867. p.

258. Apelacijas sūdzība, uz tiesneša lēmumu, atdodama atpakaļ, līdz ar paziņojumu:

1) kad tā iesniegta pēc noteikto termiņu notecējuma;

2) kad sūdzību iesniedzis pilnvarnieks, kas nav pilnvarots iesniegt apelaciju (a), un

3) kad nav norādīti iemesli, kuru dēļ sūdzības iesniedzējs spriedumu ieskata par nepareizu (b).

(a) 1912. g. 1003, B, II, 1G4^1. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p. —

(b) 1937. g. 202, III, 258. p. 3. pk.

dienām, tad septiņu dienu termiņš, skaitot no tā laika, kad pasludināts miertiesneša lēmums par šo priekšmetu. 1912. g. 1003, B,

II, 1643. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1935. g. 87, III.

260. Apelacijas sūdzību līdz ar visiem pielikumiem un iztiesāšanas aktiem miertiesnesis, ne vēlāk kā triju dienu laikā no tās saņemšanas, nosūta apgabaltiesai, bet sūdzības un pielikumu norakstus, līdz ar pavēsti, piegādā pretējai pusei. 1912. g. 1003, B,

I, 165. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Ja prāvniekam zinatns vai vajaga būt zināmām, ka ari pretējā puse 1 iesniegusi apelacijas sūdzību, bet viņš tiesas sēde neierodas un neaizrada u'z to, ka viņam nav izsniegts apelacijas sūdzības noraksts, tad šis apstāklis nevar būt par iemeslu tiesas sprieduma atcelšanai (35/645; XI, 591).

260. p., kā arī 285. p. 4. dala (attiecībā uz sprieduma norakstu pie- 2 sūtīšanu Senatam) jāpiemēro arī miertiesās, kā pagasttiesu otrās pakāpes tiesā« (39/462).

260^1. Apelacijas sūdzība par daļas spriedumu virzāmā uz apgabaltiesu tikai kopā ar pārsūdzību par miertiesneša spriedumu prasības pārējās daļās (gala spriedumu), bet ja šis pēdējais nav pārsūdzēts — pēc tā pārsūdzības termiņa notecējuma. 1930. 2.

100, II, 260'. p.

261. Blakus sūdzības par miertiesneša lēmumiem var iesniegt tikai kopā ar apelaciju, izņemot sūdzības par vilcināšanu, par prasības lūguma, atsauksmes vai apelacijas sūdzības nepieņemšanu, par atteikšanos atstatīt tiesnesi, par noraidijuma ievērošanu, par piekritības noraidijuma neievērošanu, par lēmumiem attiecībā uz lūgumiem par prasības nodrošināšanu, sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, apelacijas tiesības atjaunošanu un piespiedu izpildīšanu pēc aktiem. Šajos gadijumos sūdzības var iesniegt atsevišķi no apelacijas. 1912. g. 1003, B, 1, 166. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, 1. p.

Par 186. pantā paredzēto miertiesneša lēmumu var iesniegt blakus 1 sūdzību (kaut ari tas būtu taisīts kopā ar spriedumu)._ 261. p. izsmeļoši neuzskaita visus gadījumus, kur pēc ‘lēmuma nevar but vairs sprieduma (34/1622; XI, 471).

Tiesas lēmums nodibināt prasības vērtību ar ekspertīzi vispār nav 2 atzīstams par tādu, ar kuru tiktu izšķirts strīdus par prasības novērtēšanu, bet vienīgi par lēmumu, kas varētu ievadīt pierādīšanas kārtību norādītā strīda izšķiršanai. Šāds lēmutns vispār nav pārsūdzams atsevišķi ar blakus sūdzību, nerunājot nemaz par to, ka arī pats lēmums, kurā miertiesnesis izšķir strīdu par prasības vērtību, saskaņā ar 72. uti 379. p„ vispār nav pārsūdzams (26/330; III, 91).

Sk. tezes zem 896. p.

262. Blakus sūdzības iesniedzamas septiņu dienu laikā no tiesas lēmuma pasludināšanas, izņemot sūdzības par vilcināšanu, kuru iesniegšanai termiņš nav noteikts. 1864. g. 41477, 167. p.

Sk. tezes zem 898. p. 1

263. Sūdzibas par vilcināšanu vai arī par atteikšanos pieņemt prasības lūgumu, atsauksmi vai apelacijas sūdzību iesniedzamas apgabaltiesai, bet pārējās sūdzības miertiesnesim pašam, kurš tās, septiņu dienu laikā no sūdzības iesniegšanas, nosūta apgabaltiesai līdz ar savu paskaidrojumu. Turp., 168. p.; 1918. g.

10, 5. p.

263^1. Ja miertiesnesis, par kura lēmumu iesniegta blakus sūdzība, to atzīst par pamatotu, tad viņš pats to var ievērot, nevirzot to instanču kārtibā. Lēmums par to taisams viena mēneša laikā no blakus sūdzības iesniegšanas, aicinot uz tiesas sēdi abas puses. 1930. g. 100, II, 263'. p.; 1935. g. 87, III.

Sk. tezes zem 904. p.

264. Apgabaltiesā blakus sūdzibas, kas aizskar pretējās puses tiesības, lūkojamas cauri pēc pusu aicināšanas, bet prāvnieku neierašanās uz sēdi neaptur lietas izspriešanu. 1912. g. 1003, B, 1,

169. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Tajos gadijumos, kur par miertiesneša rīkojumiem likums pielaiž iesniegt patstāvīgas, atsevišķi no apelacijas, blakus sūdzibas, likumā ir paredzēta arī atsevišķa tiesašanās kārtība tām^1 um tamdēļ apgabaltiesa, ievedot atsevišķu akti par atbildētāja tieši viņai iesniegtu blakus sūdzību par miertiesneša lēmumu un izspriežot tādējādi iesniegto blakus sūdzību atsevišķi — patstāvīgi, ir rīkojusies pilnīgi likumā paredzētā kārtā (20/22; I. 92).

265. Lietu iztiesāšana apgabaltiesās, kā otrā instancē, notiek pēc miertiesnešiem paredzētiem ievērojot noteikumiem, sevišķos noteikumus (266.—281. p.). 1912. g. 1003, B, II, 169'. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezi zem 87. p. un 2. tezi zem 96. p.

265'. Ja sevišķu neparedzētu, no prāvnieka gribas neatkarīgu apstākļu dēļ nokavēta kasacijas, apelacijas vai blakus sūdzības vai atsauksmes pret aizmugurisku spriedumu iesniegšana, tad pārsūdzības vai atsauksmes tiesība atjaunojama, ja lūgums par to iesniegts divu nedēļu laikā, skaitot no tās dienas, kad izbeidzas pārsūdzības vai atsauksmes termiņš. 1935. g. 87, 11, 265'. p.

265*. p. 1. dala neizslēdz 265‘. panta piemērošanu aiz tā iemesla vien, 1 ka prāvnieks nav pasūtijis triju dienu laikā sprieduma norakstu. Šādā gadījumā tiesai jāizšķir, ciktāl sprieduma noraksta novēlotā saņemšanā vainīgs pats prāvnieks ar novēlotu noraksta pasūtīšanu un ciktāl tajā vainojama tiesa. Uz 265*. p. prāvnieks nevar atsaukties, piem., tad, ja viņš sprieduma norakstu pasūtijis tik vēlu, ka, pat izgatavojot spriedumu likumīgā laikā, viņš tā norakstu saņemtu tikai pēc kasacijas termiņa notecējuma (39/418). Sal. ari 39/336 un 39/376.

Ja spriedums nav izgatavots laikā, tad tiesai jautājums par kasacijas 2 termiņa atjaunošanu jāapspriež pēc 26o^1. panta (38/882; XIV, 621).

Sk. tezi zem 194. p.

265^2. Apelacijas tiesība, kā ari kasacijas tiesiba par 288. panta 1. punkta pirinā teikumā minētiem spriedumiem atjaunojama ari vēl tādā gadijumā, kad prāvnieks triju dienu laikā no rezolūcijas pasludināšanas lūdzis sprieduma norakstu, bet tāds nav izgatavots divu nedēju laikā no rezolūcijas pasludināšanas.

Kasacijas tiesiba par 288. panta 1. punkta otrā teikumā minētiem spriedumiem atjaunojama, ja apgabaltiesas spriedums nav izgatavots 280. pantā noteiktā laikā.

Lūgumi atjaunot apelacijas vai kasacijas tiesības iesniedzami ne vēlāk kā septiņu dienu laikā, skaitot no dienas, kad izbeidzas pārsūdzības termiņš. 1935. g. 87, II, 2652. p.

No 265^2. p. viedokļa nav nozīmes tam jautājumam, kad sprieduma noraksts lūdzējam faktiski izsniegts (37/1457; XIV, 161).

2 65^3. Lūgumi atjaunot pārsūdzības tiesību iesniedzami tai tiesai, kas taisījusi spriedumu, un izlemjami, aicinot puses, tajā pašā tiesā; lūgumi, kas iesniegti uz iepriekšējā (265^2.) panta pamata, izlemjami pēc sprieduma izgatavošanas. Par šiem lēmumiem var iesniegt sūdzības septiņu dienu laikā, skaitot no tās dienas, kad lēmums pasludināts. Turp., 2653. p.

265^4. Pārsūdzības termiņu atjaunojot, pārsūdzības iesniegšanai nosakami šādi termiņi: blakus sūdzībām — septiņas dienas, apelacijas sūdzibām — divi nedēļas, kasacijas sūdzībām — viens mēnesis. Šie termiņi skaitami no tiesas lēmuma dienas vai dienas, kad prāvnieks saņēmis sprieduma vai lēmuma norakstu, skatoties pēc tā, kas noticis agrāk. Turp., 265*. p.; 1939. g. 79, III, 265^4. p.

Divpadsmitā nodaļa.

Tiesāšanas kārtība apgabaltiesās kā otrā instancē.

266. Prāvnieks, kam piegādāta apelacijas sūdzība, var līdz tai dienai, kas nolikta lietas iztiesāšanai apgabaltiesā, iesniegt tai savu rakstisku paskaidrojumu uz sūdzibu. i«64. g. 41477, 170. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Prāvnieks var saskaņā ar 266. pantu savu paskaidrojumu uz apelaciju iesniegt līdz termiņa dienai. Otrreizēja rakstiska paskaidrojuma iesniegšana tiesas sede nav paredzeta likuma un tiesai šāds paskaidrojums nav jāpieņem (21/155: II, 134).

267. Par dienu, kas nolikta lietas iztiesāšanai apgabaltiesā, prāvniekiem paziņo ar pavēstēm. Prasības lietas par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.) noliekamas izspriešanai uz vienu no tuvākām tiesas sēdēm ārpus tekošo lietu kārtas, bet ne vēlāk par vienu mēnesi, skaitot no tās dienas, kad apgabaltiesa saņēmusi apelacijas sūdzību (260., 260'. p. ). 1890. g. 6931, n, i7i.p.; 1918. g. 10, 5. p.; 1925. g. 110, 1, 267. p.; 1928. g. 90, 267. p.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

Piezīme. Darbdienās no 17. līdz 30. jūnijam tiesas priekšsēdētājs noliek sēdēs, bez 74. panta 1. un 2. piezīmē minētām lietām, tikai lietas par spriedumu izpildīšanas vai pielaistas iepriekšējas izpildīšanas apturēšanu. 1933. g. 259, 1,

267. p. piez.; 1939. g. 79, 111, 267. p. piez.

268. Prāvnieku neierašanās neaptur sprieduma taisīšanu. Ja viena puse nav ieradusies, tad otra ar to nezaudē tiesību dot mutiskus paskaidrojumus. 1890. g. 6931, 11, 172. p.

269. Lietu iztiesāšana apgabaltiesā notiek atklāti un mutiski. Iztiesāšana iesākas ar to, ka kāds no tiesas locekļiem, ja to lūdz kaut viena puse, referē lietu, pēc kam notiek mutiska sacīkste starp prāvniekiem. 1912. g. 1003, B, 1, 173. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.; 1935. g. 87, 111.

270. Pierādijumus pārbauda pati tiesa vai, viņas uzdevumā, kāds no viņas locekļiem. 1864. g. 41477, 174. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezi zem 93. p.

271. Priekšsēdētājam jāpieprasa noteikti paskaidrojumi no puses, kura izsakas neskaidri vai nenoteikti, vai no kuras paskaidrojumiem nav redzams, ka viņa atzitu vai noliegtu apstākļus vai dokumentus, uz kuriem pamatoti pretējās puses prasījumi vai iebildumi.

Priekšsēdētājam jādod iespēja katram tiesnesim uzstādīt pusēm savus jautājumus. 1930. g. 100, i, 27i. p.

Sk. tezes zem 438. p.

271*. Ja puse atteicas atbildēt uz uzstādītiem jautājumiem par strīdamiem apstākļiem vai izvairas dot noteiktus paskaidrojumus par tiem (271. p.), tad tiesa var pieņemt, ka puse šos apstākļus neapstrīd. Turp., II, 271'. p.

Sk. tezes zem 439. p.

272. Kad tiesas priekšsēdētājs atzīst, ka ar prāvnieku mutiskiem paskaidrojumiem lieta pietiekoši noskaidrota, tad viņš sacīksti izbeidz (a). Priekšsēdētājam jādod prāvniekiem iespēja dot paskaidrojumus arī jautājumos, kuri tiesai jāierosina neatkarīgi no prāvnieku norādijumiem (b).

(a) 1864. g. 41477, 176. p.; 1918. g. 10, 5. p. — (b) 1930. g. 100,

III, 272. p.

Sk. tezes zem 443. p.

273. Tiesas priekšsēdētājam jālūko prāvniekus samierināt.

1864. g. 41477, 177. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Tas apstāklis, ka apgabaltiesas sēdes protokolā nav minēts, ka prāvniekiem likts priekšā salīgt mieru, vēl nepierada, ka rnierlīguma priekšlikums patiesībā nav noticis, ia vien paša sprieduma motivos ir atzīmēts par to, ka prāvniekiem likts priekšā salīgt mieru. Bez tam arī 273. panta neizpildīšana par mierlīgnma priekšlikumu nevar novest pie apgabaltiesas sprieduma kasacijas, ja prāvniekiem pirmā instancē ir likts priekšā salīgt mieru (25/507; II, 134).

274. Ja prāvnieki vēlas lietu izbeigt miera ceļā, tad viņu izlīgums ierakstams protokolā un viņi to paraksta. 1864. g. 41477, 178. p.

275. Miertiesnesis, par kura spriedumu, lēmumu vai rīcību iesniegta sūdzība, nevar piedalīties ne lietas iztiesāšanā apgabaltiesā, ne sprieduma taisīšanā šajā lietā. Ja ir vajadzīgi viņa paskaidrojumi, tad tiesa viņu pieaicina, bet pēc paskaidrojumu došanas viņam tūliņ jāatstāj sēde. Turp., 180. p.; 1918. g. 10, 5. p.; 1923. g. 97, I, A, 1, 146a. p.

1 Šī panta pirmais teikums neattiecas uz gadijumu, kad miertiesnesis taisijis blakus lēmumu un par viņa rīcību sūdzība nav iesniegta (34/1271; X, 498).

2 Ja tiesnesis tikai piedalījies kādā no pirmās instances sēdēm, bet nav izspriedis lietu pēc būtības, tad viņš var piedalīties lietas izspriešanā otrā instancē (prof. Bukovska CP māc. grām. 464. lpp.).

3 Likums neaizliedz apgabaltiesai uzdot pierādījumu pārbaudīšanu tam tiesnesim, kurš lietu izšķīris pēc būtības (34/2021; XI, 61).

276. Apgabaltiesai jāizspriež pēc būtības ikkatra apelacijas kārtibā ienākusi lieta, nesūtot to atpakaļ miertiesnesim jaunai iztiesāšanai un izspriešanai. 1912. g. 1003, в, и, 180>. р.; 1913. g.

1194, lik. XV, B, 2. р.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezes zem 884. p.

277. Apgabaltiesa taisa spriedumus ar balsu vairākumu, piemērojoties 794.—801. panta noteikumiem. 1912. g. 1003, В, I,

181. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. р.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezes zem 794. un 797. p.

278. Tiesas priekšsēdētājs pasludina prāvniekiem rezoIuciju tajā pašā sēdē; sarežģītās lietās viņš var atlikt rezolūcijas pasludināšanu, bet ne ilgāk kā uz septiņām dienām.

Rezolūcijā jāatzīmē tas, kas minēts 196. panta 1., 2. un 5. punktā, un sprieduma būtība.

Pēc rezolūcijas pasludināšanas apgabaltiesai nav tiesība to ne atcelt, ne grozīt, izņemot izlabojumus, kas izdarami saskaņā ar

904., 1015., 1016. un 1058. pantu. 1935. g. 87, I, 278. p.

Sk. tezes zem 196. un 1014. p.

279. Apgabaltiesas spriedumus paraksta priekšsēdētājs un izspriešanā piedalijušies tiesas locekļi un sekretārs. 1864. g. 41477,

182. р.; 1918. g. 10, 5. p.

280. Pēc rezolūcijas pasludināšanas spriedums, ar ko grozīts vai atcelts miertiesneša spriedums, apgabaltiesai divu nedēļu laikā jāizgatavo galīgā veidā pēc 196. panta norādijumiem (a).

Pārējās lietās piemērojams 195. pants, pie kam pieprasītais spriedums jāizgatavo divu nedēļu laikā pēc lūguma iesniegšanas (b). (a) 1935. g. 87, I, 280. p. — (b) 1939. g. 79, I, 280. p.

Sk. 3. tezi zem 911. p.

281. Apgabaltiesas spriedumi uzskatami par galīgiem, un tie nekavējoties jāizpilda 220.—225. pantā norāditā kārtibā, ievērojot pie tam 931.—937. panta noteikumus. 1893. g, 9737, 184. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Terminam „salīgs“ spriedums nav techniskas nozīmes un tas tāpat kā termins ,,likumiskā spēkā gājušais“ spriedums nozīme, ka šādi spriedumi tūliņ izpildāmi un nav pārsūdzami pēc būtības apelacijas kārtībā <25/194; II, 135).

Sk. tezes zem 1018. p.

Trīspadsmitā nodaļa.

Apgabaltiesu, kā otrās instances, spriedumu atcelšana.

282. Lūgumi par apgabaltiesu spriedumu atcelšanu var būt divējādi:

1) lūgumi par spriedumu kasaciju, un

2) lūgumi par spriedumu jaunu caurlūkošanu. 1912. g. 1003, B,

1, 185. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1 p.; 1918. g. 10, 5. p.

Sk. tezes zem 906. p.

283. Lūgumi par spriedumu kasaciju pielaižami:

1) kad likuma tiešais jēgums redzami pārkāpts vai likums nepareizi iztulkots;

2) kad pārkāpti tik svarīgi tiesāšanas kārtības noteikumi, ka to neievērošanas dēļ nav iespējams piešķirt tiesas lēmumam tiesas sprieduma spēku, un

3) kad pārkāptas apgabaltiesai ar likumu piešķirtās pārziņas vai varas robežas.

Lietās, kurās prasības suma nepārsniedz simts latus, kasa-cijas sūdzības nav pielaižamas. 1912. g. 1003, B, 1, 186. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, !. p.; 1918. g. 10, 5. p.; 1922. g. 24, 2. p.; 1924. g. 52, I.

Pēc 70. p. par prasības sumu atzīstama prasības lūgumā norādītā suma un tā nevar grozīties ar to. ka prasītājs atsaciiies no prasības daļas (25/229; III, 92).

Jautājuma izšķiršana par to, vai konkrētas lietas prasības suma pārsniedz vai nepārsniedz simts latus, piekrīt instancei, kura taisījusi pārsūdzēto spriedumu (24/309; II. 136).

Lietā, kuras prasības suma nepārsniedz simts 'atus, iesniegtai kasa-cijas sūdzībai nav jādod virziens uz Senātu, lai pēdējais to atstātu bez caurskatīšanas, bet šāda sūdzība izsniedzama atpakaļ (33/2144; IX, 585).

Ja šā panta otrā daļā minētā lietā tiesas priekšsēdētājs nepareizi pasludinājis, ka spriedums pārsūdzams kasaciias kārtībā, tad tas nevar ietekmēt jautājumu par kasacijas pieņemšanu (29/1178; V, 106).

5 283. panta otra dala attiecas ari uz prasību par traucētā valdījuma atjaunošanu, ja prasītāja noteikta prasības suma nepārsniedz simts latus (33/2144; IX, 585).

6 283. p. 2. dala neattiecas uz lūgumiem par sprieduma jaunu caur-Iukošanu jaunatklato apstaklu del (32/2072; VIII, 96).

Sk. ari tezes zem 907. p.

284. Lūgumi par sprieduma jaunu caurlūkošanu pielaižami tajā gadijumā, kad atklāti jauni apstākļi vai kad aktos, uz kuriem spriedums dibināts, ir uziets viltojums. 1864. g. 41477,187. p.

Sk. tezes zem 861. un 908. p.

285. Lūgumi par spriedumu atcelšanu rakstami uz Senata civildepartamenta vārdu un nododami apgabaltiesai.

Iesniedzot lūgumu par sprieduma atcelšanu, piemērojami

256., 258., 260.—262. un 266. panta noteikumi par apelacijas sūdzību iesniegšanu, ar to izņēmumu, ka lūgums par daļas sprieduma kasaciju virzāms uz Senātu tikai kopā ar lūgumu par apgabaltiesas gala sprieduma kasaciju, bet ja par šo pēdējo spriedumu kasacijas lūgums nav iesniegts — pēc tāda lūguma iesniegšanai noteiktā termiņa notecējuma.

Minētie lūgumi atstājami bez tālākvirzīšanas 259. un 286. pantā norādītos gadijumos.

258.—260. pantā norādītā miertiesneša rīcība piekrīt apgabaltiesas priekšsēdētājam, pie kam kopā ar kasacijas sūdzību jānosūta Senatam arī pārsūdzētā sprieduma noraksts, kuram jāpaliek Senata lietā. 1930. g. 100, I, 285. p.

Iesniedzot kasacijas sūdzību, nav obligatoriski jāiesniedz orižinal-pilnvara, bet pietiek, ja ori&inalpi'nvara vai tās noraksts atrodas zemākās instances aktī. Tomēr pilnvaras oriģinālām vai norakstam jābūt derīgiem lietas vešanai vispārējās tiesu iestādēs. Tādēļ arī norakstam jābūt apmaksātam ar to zīmoKnodeviv, kura jāmaksā par norakstiem vispārējās tiesu iestādēs (27/318; III, 93).

Sk. arī 2. tēzi zem 260. p. un tezes zem 915. p.

286. Lūgumam jāpieliek visi dokumenti, uz kuriem tas pamatots. Iesniedzot lūgumu par sprieduma atcelšanu, jāiemaksā četrdesmit latu drošības naudas, bez kuras lūgumu nepieņem.

Drošības nauda, kas iemaksāta iesniedzot lūgumu par daļas sprieduma kasaciju, uzskatama par iemaksātu arī attiecībā uz lūgumu par gala sprieduma kasaciju.

Drošības nauda, ja Senāts sūdzību atstājis bez ievērības, nāk valstij par labu, bet ja sūdzība atzīta par pamatotu — atdodama atpakaļ tās iemaksātājam.

No drošības naudas iemaksas atsvabināti par maksātnespējīgiem izsludinātie parādnieki un, ar 303. panta ceturtā daļā paredzēto ierobežojumu, personas, kas bauda mazturības tiesības. 1935. g. 87, I, 286. p.

No tā apstākļa vien, ka lietu pirmā instancē nav_ izlēmis miertiesnesis, bet bāriņtiesa, nevar secināt, ka 286. p. nebūtu piemērojams un ka sūdzētājai būtu bijis jāiemaksā Ls 150,— drošības naudas, kada sarma iemaksā-iania vienīgi pārsūdzot Tiesu palatas spriedumu, resp. lemunru (36/1519;

XIII, 85).

Sk. tezes zem 914. p.

287. Lūguma iesniegšanai par sprieduma kasaciju (282. p.

1. pk.) noteikts viena mēneša laiks, bet lūguma iesniegšanai par sprieduma jaunu caurlūkošanu (282. p. 2. pk.) — divu mēnešu laiks. 1912. g. 1003, B, I, 191. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, ll.

288. Iepriekšējā (287.) pantā noteiktais laiks skaitams:

1) lūgumiem par tāda sprieduma kasaciju, ar kuru miertiesneša spriedums apstiprināts — no rezolūcijas pasludināšanas dienas; bet pārējās lietās — no tās dienas, kas nolikta (280. p.) sprieduma izgatavošanai galīgā veidā;

2) lūgumiem par sprieduma jaunu caurlūkošanu — no tās dienas, kad lūdzējam nācis zināms jaunais apstāklis, kas ir par pamatu sprieduma jaunai caurlūkošanai, bet viltojuma gadijumā — no tās dienas, kad stājies likumīgā spēkā krimināltiesās spriedums, ar kuru akts atzīts par viltotu. 1864. g. 41477, 192. p.; 1912. g. 1003, B, V; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 4. p.; 1935. g. 87, I, 288. p. 1. pk.

Tādos gadījumos, kad prāvnieks nav bijis izsaukts uz otras instances tiesas sēdi un spriedums taisīts viņa prombūtnē, 288. panta paredzētais termiņš jāskaita nevis no tas dienas, kad spriedums pasludinats 280. p. kārtībā, bet kad spriedums faktiski nācis zināms attiecīgam prāvniekam (21/2).

Sk. tezes zem 911. p.

289. Lūgums par sprieduma jaunu caurlūkošanu atstājams bez ievērības, ja tas iesniegts pēc desmit gadu termiņa notecējuma no tā laika, kad spriedums taisīts. 1912. g. 1003, B, n, 192'. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Sk. tezi zem 923. p.

290. Senāts, atceldams spriedumu, nodod lietu lūkot cauri vai nu tai pašai tiesai citā sastāvā, vai arī citai apgabaltiesai. 1912. g. 1003, B, I, 193. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5., 7. p.

Sk. tezes zem 926. p.

290'. Kad Senāts taisījis spriedumu, Senata kanceleja nosūta lietu atpakaļ otrai instancei kopā ar diviem Senata sprieduma norakstiem, no kuriem vienu otrā instance piesūta miertiesnesim.

1935. g. 87, II, 290'. p.

291. Apgabaltiesa, kuras caurlūkošanai lieta nodota, stājas pie tās izspriešanas ne citādi, kā aicinot abas prāvnieku puses un ievērojot šās lietas iztiesāšanā 927.—930. panta noteikumus. 1912.g. 1003, B, I, 194. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, l.p.; 1918. g. 10,5. p. Sk. tezes zem 927. un 930. p.

Četrpadsmitā nodaļa.

Miertiesnešu atstatīšana.

292. Miertiesnesim sevi jāatstata un prāvnieki viņu var noraidīt šādos gadijumos:

1) kad lietā ir dalība viņam pašam, viņa sievai, viņa rad-niekiem taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sānu līnijā pirmo četru pakāpju radniekiem un pirmo triju pakāpju svai-niešiem kā ari tiem, kurus viņš adoptējis;

2) kad tiesnesis ir par aizbildni vai aizgādni vienam no prāvniekiem vai pārvalda viņa lietas, vai arī kad prāvnieks pārzin tiesneša lietas vai mantu, un

3) kad tiesnesis vai viņa sieva ir pēc likuma vienam no prāvniekiem tuvākie mantinieki, vai ari prāvojas ar vienu no tiem. 1864. g. 41477, 195. р.; 1889. g. 0188, nol. 1, A, 163. p.

Šinī pantā paredzētos_ gadijumos miertiesnesim sevi jāatstata ne tikai no lietas caurskatīšanas pēc būtības, bet vispārīgi no katras procesuālās darbības, tā tad arī no blakus jautājumu (piem. par prasības nodrošināšanu) izlemšanas (34/943; X, 499).

Sk. arī tezes zem 767. un 766'. p.

293. Mutisks vai rakstisks lūgums par miertiesneša atsta-tīšanu, norādot pamatus, prasītājam jāiesniedz ceļot prasību, bet atbildētājam — ne vēlāk kā lietas iztiesāšanas pirmajā sēdē, ja vien atstatīšanas iemesls nav radies vēlāk iztiesāšanas laikā. 1912. g. 1003, В, I, 196. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. p.

294. Ja miertiesnesis atstatīšanas iemeslus atzīst par pareiziem, viņš iesniegto prasības lūgumu ar visiem pielikumiem nodod tam miertiesnesim, kuram jau iepriekš, uz Tiesu iekārtas (1936. g. izd.) pamata, noteikts izpildīt viņa amatu šādos gadijumos. 1912. g. 1003, B. I, 197. p.; 1913. g. 1194, !ik. XV, B, 1. p.

295. Ja miertiesnesis uzdotos iemeslus neatzīst par pietiekošiem savai atstatīšanai, bet prāvnieks pēc tam, kad viņam par to paziņots, pastāv uz atstatīšanu, tad prāvnieka lūgumu pai to, ne vēlāk kā divu dienu laikā no tā iesniegšanas, miertiesnesis lidz ar savu paskaidrojumu nosūta apgabaltiesas izšķiršanai. 1864. g. 41477, 198. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Piecpadsmitā nodaļa.

Tiesu izdevumi.

296. Lietās pie miertiesnešiem un apgabaltiesās, kā otrā instancē, zīmognodeva nav ņemama. 1921. g. 72, 1, 200. p.

297. Miertiesnešiem piekrītošās civillietās ņemamas valsts

labā:

1) tiesu nodeva,

2) lokšņu nodeva un

3) kancelejas nodeva,

uz sekojošo noteikumu pamata (298.—307. p.) Turp., 200'. p.

298. Tiesu nodeva ņemama prasību lietās:

1) pirmā instancē par katru rakstiski vai mutiski pieteiktu prasības lūgumu, par katru pretprasību un atsauksmi pret aizmugurisku spriedumu — četri procenti, bet trīsdesmit latus nepārsniedzošās prasībās — trīs procenti no prasainās vai apstrīdamās sumas;

2) otrā instancē — par katru apelacijas sūdzibu — četri procenti, bet trisdesmit latus nepārsniedzošās prasībās — trīs procenti no prasamās vai apstrīdamās sumas.

Nenovērtējamo prasību lietās tiesu nodevu nosaka miertiesnesis, taisot spriedumu, apmērā no viena lata līdz četrdesmit latiem.

Tiesu nodeva aprēķinama no pilniem latiem, skaitot nepilnus latus prasības sumās par pilniem. 1921. g. 72, 1, 200^2. p.; 1924. g 52, I, 111; 1931. g. 250, II, 2.; 1935. g. 87, 111; 1939. g. 79, III, 298. p

Sk. tēzi zem 971. p.

298‘. Civilprasībās, kas pieteiktas krimināltiesā (7. p.), lokšņu nodeva nav ņemama, bet ņemama no notiesātā tiesu nodeva triju procentu apmērā no piespriestās sumas, tomēr ne mazāk par vienu latu. Nodevu pēc sprieduma spēkā stāšanās piedzen policija. 1935. g. 87, II, 298'. p.; 1937. g. 202, II.

299. Lokšņu nodeva ņemama divdesmit santimu apmērā par katru civillietā iesniegtā lūguma un tam pielikta vai lietā iesniegta dokumenta loksni, kā arī par katru prāvnieku iesniegta papīra loksni.

Par mutiskiem lūgumiem ņemama nodeva kā par vienu loksni. 1921. g. 72, I, 2003. p.; 1924. g. 204.

Piezīme. Par mutiskiem lūgumiem, kas izšķirami bez

sevišķas tiesāšanas darbības, piemēram, lūgumiem izdot norakstus, uzziņas, izpildu rakstus u. t. t., lokšņu nodeva nav

ņemama. 1921. g. 72, 1, 2003. p. piez.

No lokšņu nodokļa ir atsvabināti tikai mutiski lūgumi, kuri izšķirami bez sevišķas tiesas darbības, bet gadījumā, ja kāds no prāvniekiem pilnvaro kādu personu lietas vešanai, tad tas pec sava satura nav mutisks lūgums, bet mutiski slēgts pilnvarojuma līgums, par ko tiesai jāieraksta protokolā (59 p.), kas pēc piezīmes izpratnes nav atsvabinams no lokšņu nodokļa (32/1803; VIII. 96).

300. Valsts pārvaldes ir atsvabinātas no kancelejas nodevas samaksas par tiem norakstiem, kurus tām piesūta uz 1407. panta pamata, bet pārējos gadijumos maksā lokšņu, tiesu un kancelejas nodevu uz vispārējā pamata. 1935. g. 87, 1, 300. p.; 1937. g. 202, II.

301. Prasības lūgumu un jebkuru citu lūgumu atstāj bez tālākvirzīšanas, ja tiem nav pieliktas nodevas, kas pienākas no. lūdzēja (298., 299. p.). To samaksai lūdzējam dod septiņas dienas laika. Pēc šā termiņa notecējuma rakstisku lūgumu izsniedz lūdzējam atpakaļ, bet mutisku lūgumu atstāj bez caurskatīšanas, un pēc tam lūgumu nevar atjaunot citādi, kā no jauna iesniedzot lūgumrakstu. 1921. g. 72, 1, 2005. P.; 1935. g. 87, 111.

Sk. tezes zem 373. p.

302. Prāvnieku iemaksātā tiesu un lokšņu nodeva viņiem izsniedzama atpakaļ:

1) kad prāvnieks, iekamviņa lūgumam, atsauksmei vai sūdzībai dots kautkāds virziens, paziņo, lai tos atstāj bez caurskatīšanas; šāds lūgums jāpieteic ne vēlāk kā mēneša laikā no nodevas iemaksas;

2) kad miertiesnesis lietu, kā viņam pēc lietu šķiras nepie-kritīgu, nepieņem iztiesāšanā. 1921. g. 72, 1, 200^6. p.

302. p. 1. punkts paredz tiesu nodokļa izsniegšanu prāvniekam atpakaļ par viņa izsniegtu apēlaciju, bet tomēr vienīgi taja gadījuma, ja

prāvnieks atsauc apelaciju pirms tai dots kaut kāds virziens. Ar „kaut kāda virziena došanu“ likums saprot ari pretējās puses izziņošanu par tāda procesa papira ienākšanu, kas attiecas uz šīs puses tiesībām un izsauc nepieciešamību spert aizstāvēšanas solus (32/1764; VIII, 97).

Sk. arī tezi zem 981. p.

303. Prāvnieki atsvabinaini no nodevu (298., 299., 305. p.) un tiesu izdevumu (1010. p.) samaksas, ja miertiesnesis uz prāvnieka lūgumu atzinis, ka viņi nespēj tos samaksāt. Par atsvabināšanu no nodevu un tiesu izdevumu samaksas, kā arī par šāda lūguma noraidīšanu, miertiesnesis taisa sevišķu lēmumu attiecībā uz katru lietu un katru personu, kas lūgumu iesniegusi.

Mazturības tiesību bauda bez atsevišķa miertiesneša lēmuma personas, kas ceļ prasības:

1) par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.);

2) pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61), un

•3) pamatojoties uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114).

Izspriežot lietu tai personai par labu, kura bauda mazturības tiesību, visu viņas vietā samaksāto naudu, kā arī visu nenomaksāto tiesu, kancelejas un lokšņu nodevu valsts piedzen vai nu no minētai personai piespriestās mantas, vai uzveiktā daļā no prāvu zaudējušās puses.

No mantas, kas piespriesta mazturības tiesību baudošai personai par labu, piedzenamas arī nodevas un citi maksājumi, kurus prāvnieks, baudot mazturības tiesību, nav sedzis pēc sprieduma taisīšanas. 1935. g. 87, I, 303. p.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Izvilkumus no spriedumiem vai lēmumiem par šajā pantā minēto naudas sumu piespriešanu tiesu iestādes nosūta Nodokļu departamentam, ja kāds no maksātājiem dzīvo Rīgā, bet pārējos gadijumos nodokļu inspektoram, kura iecirkni dzīvo kāds no maksātājiem (a). Tālākā rīcība ar piedziņu piekrit Nodokļu departamentam (b). Atbildētājs, labprātīgi izpildot tiesas spriedumu, vai vienojoties ar prasītāju par izpildes veidu, var prasītājam izmaksāt tikai to sumu, kas pārsniedz valstij pēc sprieduma pienācīgo sumu (c).

(a) 1939. g. 79, I, 303. p. piez. — (b) 193i. g. 87, I, 303. p. piez. — ic) 1937. g. 202, I!.

Piedziņas uzdevumu sūtīšana tieši nodokļu inspektoriem novērš tādu • stāvokli, ka, piem., Daugavpils tiesas, izpildot 303. un 1011. p. piezīmes, nosūta izvilkumus no spriedumiem uz Rīgu Nodokļu departamentam, bet tas pēc pāris dienām nosūta rīkojumu savam nodokļu inspektoram

atpakaļ uz Daugavpili. Tiesas suta piedziņas tieši nodokļu inspektoram, pēc maksātāja dzīves vietas, kāda tiesai zinama. Visa tālākā rīcība tad piekrīt Nodokļu departamenta orgāniem (Т. М. V. 39/4. piel., 23. lapp.).

Šajā pantā minētās personas bauda mazturības tiesības ari kasacijas instance, un viņas tas nezaudē ar to vien, ka otrā instance prasību atraida aiz tā iemesla, ka partu starpā nav pastāvējušas darba līguma attiecības (303. р. 1. punkts). (CKD kops. 38/47).

Lietās par mazturības tiesību piešķiršanu miertiesnesis ņem divējādu dalību. No vienas puses viņam piekrīt 1005. pantā paredzētās apliecības izdošana ja pati lieta piekrīt apgabaltiesai, кита tad pati lemj par mazturības tiesību piešķiršanu vai nepiešķiršanu; šādos gādājumos miertiesnesis rīkojas nevis kā tiesnesis, bet gail kā pārvaldes orgāns, kam likums piešķir tiesību pēc sava ieskata izdot var neizdot minēto apliecību, un viņa par to taisītais lēmums vispār nav pārsūdzams (36/1874; XIII, 308). No otras puses, miertiesnesis lietās par mazturības tiesību piešķiršanu rīkojas arī uz 303. p. pamata, t.i. pats lemj par šo tiesību piešķiršanu miertiesu iestadem piekritigās lietas. Ja ar šādu lēmumu lūdzēja lūgums par mazturības piešķiršanu ir noraidīts, tad^1 šis lēmums ir pārsūdzams vispārējā kartība; pretējā gadījumā, t. i. ja mazturības tiesības lūdzējam ir piešķirtas, miertiesneša lēmums nav pārsūdzams (32/1931; VIII,97; 37/1155; XIV, 23, 24).

Miertiesu iestādēs lēmums par mazturības tiesības nepiešķiršanu ir parsudzams (32/1931; VIII, 97).

Sk. tezes zem 1003., 1004. un 1011. p.

304. Vainīgais nepareizu ziņu sniegšanā par savu mantas stāvokli sodāms uz Sodu likuma (1936. g. izd.) 188. panta 3. punkta pamata. 1921. g. 72, 1, 200^8. p.

305. Kancelejas nodeva pie miertiesnešiem un apgabaltiesās ņemama, izdodot izpildu rakstus, apliecības, spriedumu un protokolu norakstus un citus papīrus, piecdesmit santīmu apmērā par katru loksni, skaitot divdesmit piecas rindiņas par lappusi.

Senātā kancelejas nodeva ņemama uz 983. panta pannta. Turp., 201. р.; 1924. g. 204.

Sk. tezi zem 983. p.

306. Tiesu, lokšņu un kancelejas nodeva pie miertiesnešiem nomaksājama tikai ar tiesu markām. Pārmaksātā nauda atdodama atpakaļ prāvniekiem. Atlikumus, mazākus par vienu latu, pa pastu vai caur policiju neizsniedz. Ja pieprasijums neienāk viena gada laikā pēc sprieduma stāšanās likumīgā spēkā vai lietas izbeigšanas, tad šie atlikumi ieskaitami valsts ienākumos. 1935. g. 87,1, 306. p.

307. Neatkarīgi no šiem noteikumiem tiesu izdevumu ziņā tiesas ievēro arī 962—1013. panta vispārējos noteikumus, ciktāl tie nerunā pretim šās (XV) nodaļas noteikumiem. 1921. g.

72, 1, 2012. p.

Otra dala.

/

Tiesāšanas kartība vispārējās tiesu iestādēs.

Pirmā nodaļa.

Tiesāšana apgabaltiesās.

Pirmā apakšnodaļa.

Piekritlba.

I. Vispārīgi noteikumi.

308. Apgabaltiesām piekrīt visas prasības, kā arī lūgumi par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem, kas nepiekrīt miertiesnešu kompetencei. 1912. g. 1003,1, b, 202. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B. 1. p.

309. Prasība iesniedzama tai tiesai, kuras apgabalā atrodas atbildētāja dzīves vieta. No šā noteikuma izņemtas prasības uzvārda maiņas lietās, kuras ceļamas pēc lūdzēja dzīves vietas, kā arī citi likumā tieši norādītie gadijumi, attiecībā uz kuriem par piekri-tību pastāv sevišķi noteikumi. 1804. g. 41477, 203. p.; 1920. g. 209, 9. p. piez.; 1937. g. 202, II.

310. Ko uzskata par dzīves vietu, nosaka Civillikums (1937. g. izd.). 1937. g. 202, I, 310. p.

Dzīves vietas (domicila) definicija dota Civillikuma 7. pantā.

311. Ja atbildētājam ir vairākas dzīves vietas, tad prasītājs var prasību celt vienā no šīm vietām pēc paša izvēles. Turp. 311. p.

312. Prasītājs var celt prasību arī tur, kur atbildētājs apmeties uz kādu laiku, kaut arī viņam tur nebūtu dzīves vietas. No šā noteikuma izņemta apstāšanās uz īsu laiku. Turp. 312. p.

Prasību var celt arī pēc atbildētāja pagaidu apstāšanās vietas, ja tā sakrīt ar saistības izpildīšanas vietu vai tiesību parkapšanas vietu; piem., pret personu, kas uzturas viesnīcā var iesniegt prasību par uzturēšanās maksu (prof. Bukovska CP māc. grām. 224. lpp.).

313. Atbildētājs, kas saukts pie tiesas uz iepriekšējā (312.)-panta parnata, var lūgt, lai viņa lietu pārved uz to tiesu, kuras apgabalā viņam ir dzīves vieta. Nav tiesības to lūgt tam, kas nevar pierādīt, ka viņam Latvijā ir dzīves vieta. 1864. g. 41477, 207. р.; 1937. g. 202, II.

314. Pārvest lietu no vienas tiesas uz otru bez prasītāja piekrišanas nav pielaižams, kad prasība par līguma neizpildīšanu sasniedz atbildētāju tajā tiesas apgabalā, kur pēc līguma pienācies to izpildīt. 1864. g. 41477, 208. p.

315. Prasības, kas ceļas no līguma, kurā nosacīta tā izpildīšanas vieta, vai arī no līguma, kuru, pēc saistības rakstura, var izpildīt tikai noteiktā vietā, iesniedzamas tai tiesai, kuras apgabalā līgums izpildāms. Turp., 209. p.

Piezīme atcelta (1037. g. 202, IV).

1 315. p. nodibina vietēju piekritību pēc izpildīšanas vietas tikai tajā gadījumā, kad prasītājs prasa izpildīšanu no atbildētāja kā no sava kontrahenta, bet ne tad, kad prasītais pamato savu prasību pret konkrētu atbildētāju uz līgumu ar kādu citu personu. Hez tam, piekritiba pēc līguma izpildīšanas vietas nav izslēdzoša un pielaiž katrā ziņā prasības celšanu uz vispārēja pamata pēc atbildētāja dzīves vietas (27/162; III, 94).

2 Pēc līguma izpildīšanas vietas var celt visas no Ilguma izrietošās prasības, pat ja tās vērstas uz atlīdzību par līguma neizpildīšanu vai uz līguma atzīšanu p'ar spēkā neesošu, vai par spēku zaudējušu (prof. fiukov-ska CP māc. grānT. 228. lpp.).

3 Uz 315. panta pamata prasība ceļama tiesā, kuras iecirknī līgums izpildāms. Apstāklim, ka viens no kontrahentiem ir akciju sabiedrība, nav nozīmes lieta, jo 315. pants piemērojams arī gadījumiem, kuros viens no kantrahentiem ir juridiska persona (o7/1500; XIV, 158).

4 Ja prasība par nomas naudas parādu piekrīt tiesai pēc norunātās izpildīšanas vietas, tad līdz ar to tai pašai tiesai piekrīt arī no tās pašas prasības izrietoša talaka prasība par nomas Ilguma atcelšanu aiz nomas naudas samaksas nokavējuma (27/713; IV, 91).

5 Prasītājs var celt prasību pēc savas pastāvīgās dzīves vietas, ja prasības (izpildījuma) priekšmets ir zināmās naudas sumas maksājums (CL 1823. р.), bet ne kādas lietas nodošana. No šā viedokļa arī nesamaksātā pirkuma suma ir naudas parāds (35/8; XI, 450), tāpat parāds par ņemtam precēm (35/724; XI, 579).

6 Senata paskaidrojums, ka kreditoram - prasītājam tiesība celt prasību pēc savas pastāvīgas dzīves vietas", ja prasības priekšmets ir naudas parāds (CKD kops. 35/8), piemērojams arī tad, ja prasība celta pret ārzemēs atrodošos ārzemnieku (CKD kops. 35/23; XII, 651).

316. Prasība pret atbildētāju, kas atrodas ārzemēs, vai kura dzīves vieta prasītājam nav zinama, iesniedzama pēc viņa nekustama īpašuma atrašanās vietas; bet ja atbildētājam nekus-

tama īpašuma nav vai ja prasītājam tas nav zināms, tad no prasitaja ieskata atkarājas celt prasību pēc viņam zināmās atbildētāja pēdējās dzīves vietas, vai ari pēc tās vietas, kur noslēgta vai izpildāmā saistība, no kuras prasība cēlusies.* 1864. g. 41477, 210. p.

Noteicot 316. pantā paredzēto lietas piekritibu pēc imobiila atrašanās vietas, likumdevējs, kā redzams no šā panta motivļem, iziet no tā, ka parasti pie imobila atrodas atbildetaja pārstāvis; tadel atbildētais nevar noliegt imobila piederību materiala nozīme viņam uz ta pamata vien, ka tas, kaut gan uz statutu pamata uzskatams par pārgājušu uz viņu, bet tomēr vēl neesot parrakstīts uz vina vardu zemes gramatās (25/119; II, 137).

317. Atbildētājs, kas saukts pie tiesas uz iepriekšējā (316.) panta pamata, var lūgt, saskaņā ar 313. un 314. pantu, lai lietu pārved uz tiesu, kuras apgabalā viņam ir dzīves vieta Turp., 211. p.; 1937. g. 202, II.

318. Prasības par īpašuma vai lietošanas tiesībām un par jebkuru citu lietu tiesību uz nekustamu īpašumu vai tā piederumiem, kā arī prasības un strīdi par minēto tiesību ierakstīšanu zemes grāmatās vai par šo tiesību dzēšanu, iesniedzamas pēc nekustama īpašuma atrašanās vietas. Prasības par realservitutiem un realnastām iesniedzamas pēc tās vietas, kur atrodas ar servitutu vai realnastu apgrūtinātais īpašums. 1889. g. 6188, noi. 1, A, 73. p.;

1931. g. 137, III.

319. Prasības par nekustamam īpašumam nodarītiem zaudējumiem un pametumiem iesniedzamas pēc šā īpašuma atrašanās vietas. 1912. g. 1003, B, I, 213. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Sk. 1. tezi zem 1403. p.

320. Dzelzsceļa valdes prasības pret zemes valdītājiem gar dzelzsceļa līniju par ierīkojumu, noliktavu, izrakumu un apstā-dijumu iznīcināšanu vai pārcelšanu iesniedzamas pēc tās vietas, kur iznīcināmā vai pārceļamā lieta atrodas. 1869. g. 46628, 7., 8. p. — Sal. 1927. g. 127.

321. Uz nekustama īpašuma ieķīlājuma rakstiem pamatotas prasības iesniedzamas tai tiesai, kuras pārzinās robežās ieķīlātais īpašums atrodas. 1864. g. 41477, 214. p.

322. Mantojuma prasības, mantinieku strīdi kā pašu starpā, tā arī pret testamenta īstumu un spēku, lietas par bezman-tinieku mantu, kā arī prasības pret mantojuma masu, kad nav zināmi mantojuma tiesībās apstiprināti vai mantojumu pieņēmuši manti-

nieki, piekrīt tai tiesai, kuras pārziņas robežās bijusi mantojuma atstājēja pēdējā dzīves vieta, bet ja mantojuma atstājējam pēdējā dzīvesvieta Latvijā nav bijusi, tad tai tiesai, kuras pārziņas robežās atrodas Latvijā atstātā manta, yai, kad manta Latvijā atrodas vairākās vietās, tai tiesai, kuras apgabalā atrodas vērtīgākā manta. 1937. g. 202, I, 322. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, I, 322. р.).

1 Mantinieku strīdos ietilpst ari strīdi par mantoiuma dalīšanu (TMV 38/1 pielik., C, 2, e).

2 Ja manta, kas atrodas vairākos iecirkņos, katrā iecirknī reprezentē vienādu vērtību, prasība ceļama pēc prasītāja ieskata. Ar vērtīgāko mantu jāsaprot acīmredzami vērtīgākā manta (Kodif. nod. pask.).

3 Ja testamentu apstrīdot prasības pamats ir prasītāja tiesību aizskārums (piem., kā neatraidama mantinieka), tad prasību var vērst vienīgi uz testamenta atzīšanu par speķa neesošu zinama daļā; ka atbildētāji bez mantojuma masas jānorāda visas strīdū ieinteresētās personas (prof. Bukovska CP māc. grām. 706. Ipp).

4 Ja testamenta apstrīdēšanai par pamatu ir viltojums vai testatora gribas trūkums, tad prasība vēršama pret visiem testamentā norādītiem mantiniekiem, legatariem u. t. t., kā arī pret mantojuma masu (prof. Bu-kovska CP māc. grām. 706. Ipp.).

5 Kad mantojuma atstājējs uzsācis prāvu pret vienu no saviem nākošiem mantiniekiem, tad pēc viņa_ nāves prasītāja un atbildētāja sakrišana vienā personā nav par šķērsli pārējiem mantiniekiem^1 prāvu turpināt pret savu līdzmantinieku (prof. Bukovska CP māc. grām. 258. Ipp.).

323. atcelts (1933. g. 152, D, I! I).

324. Lietas par autora tiesību aizskaršanu iesākamas, pēc prasītāja ieskata, vai nu tajā apgabaltiesā, kuras pārziņas robežās šīs tiesības aizskartas, vai ari tajā, kurai atbildētājs pakļauts pēc savas dzīves vietas. 1911. g. 34935, lik. iv, 217. р.; xn.

325. Prasība, kas attiecas uz atbildētājiem, kuri dzīvo dažādos tiesu apgabalos, vai uz nekustamu īpašumu, kurš atrodas dažādos apgabalos, iesniedzama, pēc prasītāja ieskata, vienai no tām tiesām, kurām lieta var būt piekritīga. 1864. g. 41477, 218. p.

326. Prasība, kas attiecas uz kustamu mantu kopīgi ar nekustamu īpašumu, iesniedzama, pēc prasītāja ieskata, vai nu pēc tās vietas, kur atrodas nekustamais īpašums, vai pēc tās, kur dzīvo atbildētājs. Turp., 219. p.

327. Pret tirdzniecības reģistrā ierakstītu atklātu vai koman-ditsabiedrību prasība jāiesniedz tai tiesā, kuras pārziņas robežās dzīvo kāds no personīgi atbildīgiem biedriem, pēc prasītāja izvēles, vai kuras iecirknī atrodas sabiedrības sēdeklis.

Prasība pret šādām sabiedrībām, kas ceļas no līguma, kurš noslēgts ar viņas vietējo nodaļu vai aģentu, var iesniegt ari pēc šās nodaļas atrašanās vai aģenta dzives cietas. 1937. g. 202, I, 327. p.

Processpēju bauda nevien juridiskās personas, bet arī tirdznieciskas sabiedrības (prof. Loebers 40 S III. 2) un nevien tirdznieciskie painatuzuē-mumi, bet arī to filiāles. Ja atbildētājs, piemēram, ir tirdzniecisks uzņēmums Liepājā uti filiāle Rīgā, tad varētu celt prasību Rīga, ja darijums noslēgts ar atbildētāju Rīgas filiāli vai arī ar tas Rīgas aģentiem (TP 32/237 b; 68).

328. Prasība pret juridisku personu jāiesniedz tai tiesai, kuras pārziņas robežās atrodas viņas sēdeklis.

Prasību pret juridisku personu, kas ceļas no līguma, kurš noslēgts ar viņas vietējo nodaļu vai aģentu, var iesniegt arī pēc šās nodaļas atrašanās vai aģenta dzives vietas. Turp., 328. p.

329. atcelts (1937. g. 202, IV).

330. Kad parādnieks izsludināts par maksātnespējīgu, tad prasības par konkursa masai piederīgo mantu iesniedzamas tai tiesai, kas skata cauri lietu par viņa maksātnespēju. 18C4. g. 41477, 223. р.; 1889. g. 6188, 110I. I, Л, 75. р.; 1931. g. 137, III.

Tā kā maksātnespējīgā rīcības spēja aprobežota vienīgi attiecībā uz konkursa masā ietilpstošo mantu, tad prasībās par viņa pārējo mantu jāpiemēro vispārējie piekritibas noteikumi (Gasmams un Nolkens, I, 59. Ipp.).

331. Latvijā atrodošos ārzemnieku lietas, kā savā starpā, tā arī ar Latvijas pilsoņiem, piekrīt Latvijas tiesu iestāžu pārziņai pēc vispārējiem likumiem par piekritību. 1864. g. 41477, 224. p.

332. No iepriekšejā (331.) panta noteikuma izņemtas tās prasības, kuras ceļ pret personām, kas pieder pie ārzemju vēstniecībām. Latvijas pilsoņi, kuriem ir naudas prasijumi pret šīm personām, var griezties pie Ārlietu ministrijas, kurai jāgādā, lai viņi tiktu apmierināti. Turp., 225. p.

Piezīme. Personas, kas kalpo pie ārzemju vēstniekiem, sūtņiem un citiem diplomātiskiem aģentiem, pakļautas tiesu iestāžu pārziņai pēc vispārējiem likumiem par piekritību, bet viņas aicina pie tiesas, ja viņu dzīves vieta zinama, ar Ārlietu ministrijas starpniecību. 1868. g. 45503, 2. p.

Ekster;torialitati baudošai personai nav ņemta tiesība celt prasību 1 pret personu, kas šo tiesību nebauda. Tādam atbildētājam ir tiesība celt pretprasību. Neatkarīgi no tam eksteritorialitate uzskatama par atkritušu, ja persona, kurai šī tiesība pieder, pati cel prasību vietējā tiesā. Še atbildētājs var prasīt, lai caurlūko visu strīdamo tiesisko attiecību, bet ne tikai to dalu, kuru prasītājs vēlas (prof. Bukovska CP māc. grām. 136.—136. Ipp.).

2 332. p. minētas personas nevar uzaicināt par lieciniekiem, bet viui san var ierasties lapbrātīgi liecības došanai (prof. Bukovska CP māc. grāini.

136. Ipp.).

3 Blakus pārstāvjiem' eksteritorialitati bauda arī pašas ārvalstis un viuu galvas, ja vien lieta neattiecas uz nekustamu īpašumu, kurš padots forum rei sitae (prof. Bukovska CP mac. grām. 136. Ipp.).

4 Konsuli nav uzskatami par diplomātiskiem pārstāvjiem, kamdēļ viņu eksteritorialitate noteicama ar sevišķam konvencijām (prof. Bukovska CP māc. grām. 135. Ipp.).

5 Ārlietu ministrija rūpējas vienīgi par naudas prasījumu nokārtošanu, bet, piem., negādā par lietiskiem prasījumiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 136. Ipp.).

333. Pretprasība piekrīt tai tiesai, kurai iesniegta pirm-praslba, un tā lūkojama cauri vienkopus ar šo pirmprasību, ja vien pretprasība stāv sakarā vai noder ieskaitam ar pirmprasību un pēc savas šķiras nepiekrīt citai tiesai.

Izbeidzot pirtnprasibas iztiesāšanu, pretprasību izspriež tā pati tiesa, kurai tā iesniegta (a).

Tiesa var atteikties lūkot cauri pretprasību vienkopus ar pirmprasību tādos gadijumos, kad pretprasības izlemšana saistīta ar sarežģītu darbību, kas prasītājam varētu sagādāt netaisnu novil-cinājumu (b).

(a) 1914. g. 1583, I, 1, 226. p. — (b) 1937. g. 202, III, 333. p.

1 Pretprasība pielaižama nevien pastāvot kompensācijās noteikumiem, kuri prasa priekšmetu vienlīdzību (Ctvillik. 1847. p. 1. pk.), bet arī vispār pastāvot sakarībai starp abām prasībām; pretprasība pat pret izlikšanas prasību pielaižama tad. kad pretprasība pamatojas uz Civillikuma 2140. pantu (24/308; I, 60).

2 Pretprasība, kas iesniegta pret apgabaltiesā celtu pirmprasību, var arī ietilpt miertiesneša piekritībā, ja vien tā noder ieskaitam ar pirmprasību vai atrodas ar to oiešā sakarībā (prof. Bukovska CP māc. grām. 323. Ipp.).

3 Šis pants runā par pretprasības (bet nevis tās daļas) ieskaitīšanu pirmprasība (29/1726; VI, 90).

Sk. tezes zem 445'. p.

334. Līgumu noslēdzot, tā noslēdzēji var noteikt to pirmās pakāpes tiesu, kurā izšķirami strīdi, kas viņu starpā varētu celties par šo līgumu un par tā izpildīšanu. 1864. g. 41477, 227. p.

Forum prorogatum ir izņēmuma forums, kas tiesai jāievēro tikai tad, ja tiesa noteikti konstatējusi partu absolūtu un nenosacītu vienošanos par to. 334. p. piemērojams arī miertiesu iestādēs (36/759; XII, 598).

335. Visās lietās, izņemot lietas par nekustamu īpašumu, puses var pēc savstarpējas vienošanās izvēlēties strīda izšķiršanai ari ne to apgabaltiesu, kurai nāktos lietu lūkot cauri vispārējā piekritlbas kārtībā. Turp., 228. p.

Vienošanās cetā var grozīt vienīgi vispārējo un fakultatīvo, bet nevis 1 izņēmuma vai obligatorisko piekritību. Līgumisko piekritību var noteikt rakstiski un mutiski; tās tiesas piekritība, pie kuras puses veļas griezties, nav vajadzīga (prof. Bukovska CP māc. grām. 238. Ipp.).

Ja divas izņēmuma piekritības nonāk kolīzijā, piem., prasībā pēc 2 1234. p. un pēc 330. р., tad priekšroka dodama forum rei sitae (prof. Bukovska CP māc. grām. 227. Ipp.).

II. Piekritības strīdi un to izšķiršanas kārtība.

1. Strīdi starp tiesu iestādēm.

336. Katra tiesa pati izšķir, vai iesniegtā prasība piekrīt viņas pārziņai, un nekādā ziņā nav jāgriežas pie augstākās tiesas, lai tā izšķirtu viņas šaubas. 1864. g. 41477,229. p.

Katrai tiesu iestādei ex officio un pirmā kārtā jāizšķir jautājums par to, vai konkrēta lieta viņai piekrīt vai ne (Apv. sap. 36/6; XII, 722).

337. Piekritības strīdus starp apgabaltiesām izšķir Tiesu palata. Turp., 230. р.; 1918. g. 10, 6. p.

338. Lietas par piekritības strīdiem sākas ne citādi kā uz vienas puses blakus sūdzību pret apgabaltiesu; sūdzībai pieliekami klāt noraksti no to tiesu lēmumiem, kurās cēlies piekritības strīds. 1864. g. 41477, 232. p.

Sk. 2. tezi zem 075. p.

339. Sūdzības noraksts piesūtams pretējai pusei, un tālākā lietas gaitā jāievēro noteikumi par blakus sūdzibām, bet pa to laiku apturama tiesāšana pirmās pakāpes tiesā. Turp., 233. p.

340. Piekritības strīdus izšķir palatas kopsapulcē. I9il.g. 35154, I, 1, 234. p.

341 Sūdzība par palatas lēmumu iesniedzama Senata civil-departamentam divu nedēļu laikā no lēmuma pasludināšanas dienas. 1864. g. 41477, 235. р.; 1918. g. 10, 7. р.; 1935. g. 87, III.

2. Strīdi starp tiesu un pārvaldības iestādēm.

342. Jebkuras šaubas par to, vai tiesā uzsāktā lieta piekrīt pārvaldības vai tiesu iestāžu caurlūkošanai, izšķir tiesa, no kuras atkarājas pieņemt lietu vai atzīt, ka tā tiesai nepiekrīt. 1864. g. 41477, 237. p.

343. Nevienai pārvaldības iestādei vai personai nav tiesības pieņemt savai caurlūkošanai lietu, kuru jau iztiesā tiesu iestādē, iekam šo lietu nav izbeigusi augstākā tiesas instance. Turp., 238. p.

344. Par tiesas lēmumiem, kas minēti 342. pantā, pielaižama blakus sūdzība atseviŠĶi no apelacijas. 1864. g. 41177, 239. p.

345. Pārvaldības iestāde vai persona, atzīdama tiesas pieņemto lietu par sev piekritīgu, paziņo par to tiesai caur prokuroru, kas pie tiesas pastāv, norādot tos pamatus, kuru dēļ viņa ieskata lietu par sev piekritīgu. Turp., 240. p.

346. Iepriekšējā (345.) pantā minētā gadijumā, kā ari gadi-jumā, kad sūdzību iesniegusi privātpersonā, piekritības strīdu izšķir Senata apvienotā sapulce, pie kam lietas tālākā gaita tajā tiesā, kurā strīds cēlies, apturama līdz tā izšķiršanai; bet tiesa šādā gadijumā var nolemt prasību nodrošināt likumā paredzētā kārtībā. 1922. g. 165, II.

Otrā apakšnodaļa.

Pilnvarnieki.

347. Tajās vietās, kur nav pietiekošā daudzumā zvērinātu advokatu (Tiesu iek. 1936. g. izd.), pilnvarniekus var izvelēties no privatadvokatiem, bet no citām personām tikai Tiesu iekārtā norādītos gadijumos (a).

Persona, kas nepieder pie zvērinātas advokatūras, nevar lietas vest tajos tiesu iestāžu departamentos, nodaļās vai iecirkņos, kuru sastāvā kā tiesnesis darbojas viņas laulātais, viņas pašas vai viņas laulātā radnieks taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sānu līnijās — radniecības pirmajās trīs pakāpēs vai svainības pirmajās divās pakāpēs (b).

(a) 1864. g. 41477, 245. p.; 1874. g. 53573, not. 1.—3., 5., 16. p. —

(b) 1935. g. 87, II, 347. p.

348. Par pilnvarniekiem nevar būt:

1) lasīt- un rakstītnepratēji;

2) pilngadību nesasniegušie;

3) par maksātnespējīgiem atzītie;

4) aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošie;

5) tiesu iestāžu locekļi un prokuratūras dienestpersonas, izņemot lietas, kuras viņi ved savu bērnu, vecāku, māsu vai sievas vietā, ja šis lietas iztiesājamas ne tajā tiesā, pie kuras viņi pastāv, un ne tai pakļautās iestādēs;

6) personas, kurām piespriests ar tiesību zaudēšanu saistits sods, kaut ari viņas pēc taisītā sprieduma atsvabinātu no soda noilguma, izlīguma, apžēlošanas vai amnestijas dēļ;

7) personas, kas bijušas zem tiesas par noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem noteikts ar tiesību zaudēšanu saistīts sods, ja lietas par šīm personām izbeigtas pirms tiesas sprieduma taisīšanas uz iepriekšējā (6.) punktā norādītiem pamatiem;

8) personas, kas atlaistas no dienesta ar tiesas spriedumu, un

9) visi tie, kam ar tiesas spriedumu aizliegts vest svešas lietas. 1864. g. 41477, 246. р.; 1889. g. 6188, nol. 1, A, 163. р.; 1917. g.

407, II; 1923. g. 97, i, В, 1., 7.; 1931. g. 137, IV; 1937. g. 202, II.; 1939 g. 79, III.

Ar 348. р. 1. punktā minētām personām saprotamas personas, kuras 1 neprot lasīt un rakstīt valsts valodā. Pašai tiesai jāpārbauda attiecīgos gādājumos pilnvarnieka darbības spēja šajā ziņā (34/353; XI, 123).

Jautājums par to, vai pilnvarniekam vispār ir tiesība uzstāties tiesā 2 citu personu vārdā, izšķirams vienīgi pēc tiem likumiem, kas ir spēka pilnvarnieka uzstāšanās brīdī (32/1474; VIII, 89).

Persona, kura gan sodīta ar tiesas spriedumu, bet bez tiesību zaudē- 3 Sanas un kurai ar tiesas spriedumu nav aizliegts vest svešas lietas, var but par pilnvarnieku (35/1803; XII, 341).

Ja pats prāvnieks parakstījis lietu virzošu papiru, tad tādas personas 4 uzstāšanās vienā tiesas sēde, kā viņa pilnvarnieks, kurai uz to nebija tiesības, nav pietiekošs pamats sprieduma atcelšanai (35/1803; XII. 341).

349. Pilnvarojums tādai personai, kas nepieder pie zvērinātiem advokatiem, apstiprināms ar noteiktā kārtībā apliecinātu pilnvaru. 1864. g. 41477, 247. p.

Pilnvarojums klusu ciešot nav pielaižams (V. Bukovskis. TMV 25; 5/6 1

— 752. lpp.).

Pilnvarojuma vēlāka apstiprināšana (ratiliabitio) var izveidoties tikai 2 stingri formālā pilnvarā, kāda paredzēta 349. pantā. Sakarā ar šo forma-I'itatu ievērošanu šai apstiprināšanai nevar būt atpakalēja spēka, t. i. viņu nevar attiecināt uz prasības iesniegšanas brīdi (V. Bukovskis, TMV, 25/5/6

— 754'. lpp.).

Sk. arī 7.—12. tezi zem 675. p.

350. Pilnvarojumu zvērinātam advokatam var apstiprināt:

1) ar noteiktā kārtībā apliecinātu pilnvaru (a);

2) ar pilnvaru, kurā pilnvaras devēja parakstu apliecinājis miertiesnesis, notārs, policija, pagasta valde vai pagasttiesa (b);

3) ar pilnvaras devēja un pilnvarotā mutisku paziņojumu, kas ierakstīts tiesas protokolā (c).

(a) 1864. g. 41477, 248. р. 1. pk.; — (b) 1931. g. 137, I, 248.a p. 2. pk.

— (c) 1864. g. 41477, 248. p. 3. pk.

1. piezīme. Pilnvara civilprasību lietās, ja tā izdota zvērinātam advokatam, jāapliecina šajā pantā paredzētā kāttībā tikai uz pretējās puses pieprasijumu pirmā tiesas sēdē vai pirmā atbildes rakstā pēc pilnvaras iesniegšanas. 1920. g. 168.

2. piezīme. Iepriekšējā (1.) piezīmē noteiktā kārtība piemērojama arī pārpilnvarojumam, ko izdod zvērināta advokata palīgam viņa patrons, ja pēdējais šajā pārpilnvarojumā atzīmējis paša pilnvaras izdošanas laiku, kārtību un pilnvarojuma apmērus. 1935. g. 87, il, 350. p. 2. piez.

3. piezīme. 34. pantā paredzēto pilnvaru valdes loceklim var apliecināt miertiesnesis, notārs, policija, pagasttiesa vai pagasta valde. 1937. g. 202, 111, 350. p. 3. piez.

1 Paceļot ex officio jautājumu par pilnvarojuma formālo pareizību un piemerojot Civilprocesa likuma 66. p. 2. punktu, kaut кап no mājas kartībā sastādītās pilnvaras redzams, ka zvērināts advokats rīkojies taisni prasītājā varda, tiesa pārkāpusi 59. р. 1. piezīmi un 66. p. 2. punktu (31/1083; VII, 94).

2 Neatrunāti strīpojumi zvērinātam advokatam izdotā pilnvarā nepadara pilnvaru par nederīgu (33/2031; X, 177).

3 Ja parta pilnvarniekam pilnvara jau izdota apelacijas sūdzības iesniegšanas laika, tad vienīgi pilnvaras nepievienošana sūdzībai nevar novest pie tas atstašanas bez caurlūkošanas; šo trūkumu var novērst, iesniedzot pilnvaru kaut arī otrā instancē. Šis princips piemērojams kā miertiesu, tā arī vispārējās tiesu iestādēs, sal. 26/493 (33/2031; X, 177).

4 _ Pilnvaru, ko izdod ārzemēs, var sastādīt pēc ārvalsts likumiem, bet ta jāapliecina Latvijas pārstāvībā saskaņā ar 552. un 553. p. (prof. Bukovska CP mac. gram. 272. lpp.).

351. Pilnvarnieks pārstāv pie tiesas prāvnieku, un visa viņa darbība viņam dotās pilnvaras robežās uzskatama par saistošu pilnvaras devējam. 1864. g. 41477, 249. p.

Visas attiecības, kas izceļas pilnvarnieku un pilnvaras devēju starpā regulējamas pēc materialo tiesību noteikumiem par pilnvarojumu (prof. Bukovska CP māc. gram. 204., 207. lpp.).

352. Par pilnvarniekam doto tiesību iesniegt apelacijas sūdzību, lūgt, lai atceļ likumīgā spēkā stājušos spriedumu, nobeigt lietu miera ceļā, pieteikt viltojuma strīdu vai dot šādā strīdā atbildi, izraudzīt starpniekus šķīrējtiesai un pilnvarot tālāk citu personu — pilnvarā tieši jānorāda; pretējā gadījumā pilnvarnieks nav atzīstams par pilnvarotu šādai darbībai. Turp., 250. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Pilnvarojuma trūkumu nevar atzīt par izlabotu ar to, ka pats prāv

nieks viņu pilnvarnieka parakstīto apelacijas sūdzību nodevis niiertiesne-sim, jo parakstījis apelacijas sūdzību taču pilnvarnieks, bet nevis prāvnieks, bet pilnvarnieka tiesības to darīt bija nokārtojamas pēc 352. panta, bet nevis kaut kādā citā veidā (37/372; XIII, 303).

Konstatējot, ka valsts iestādes pilnvarā-komandējumā teikts, ka iestāde komandē zināmu personu aizstāvēt tās intereses lieta tiesu palata, iesniedzot attiecīgus rakstus, tiesa, nākusi pie pareiza slēdziena, ka pēdējos vārdos ietilpst arī pilnvarojums iesniegt apelacijas sūdzību lietā (sk. 30/1044). (31/84; VIII, 98).

Blakus sūdzības iesniegšanai speciāls aizrādījums pilnvarā nav pra-sams, jo 250. (un 60.) pants blakus sūdzību nemin (27/67; III, 95).

Pilnvarnieks, kas devis substitucijas pilnvaru citai personai, rīkojas nevis savā, bet gan sava pilnvarotaja varda, un visi substituta uz substitucijas pilnvaras pamata taisītie rīkojumi un darbi uzskatami nevis par viņa (t. i. otrā) pilnvarotaja rīcību, bet tieši par pirmā, iepriekšejā pilnvarotāja rīcību, un tāpēc paši par sevi nav saistoši substitejošam (otram) pilnvarotājam (28/134; V, 65).

Par 'lietas dalībniekiem uzskatami nevis partu pilnvarnieki, bet vienīgi paši parti (2-8/134; V, 66). Sal. 1. un 2. tezi zem 867. p.

Aizrādījumu pilnvarā uz tiesību vest lietu „abās“ instancēs“ Senata prakse no 60. panta viedokļa atzinusi par pietiekoši skaidru pilnvaras devēja gribas izteiksmi piešķirt pilnvarniekam tiesību iesniegt apelacijas sūdzību (Sen. apv. s. 38/7; XIV, 159).

Sk. arī tezes zem 60. p.

353. Pilnvaras devējs var katrā laikā atsaukt pilnvarniekam doto pilnvarojumu, paziņojot par to tiesai rakstiski vai mutiski, bet tiesai šā iemesla dēļ nav jāatliek iztiesāšana, nedz jānogaida jauna pilnvarnieka iecelšana un ierašanās. Viss tas, ko pilnvarnieks likumīgi izdarijis, līdz tam laikam, kamēr tiesa nav saņēmusi minēto paziņojumu, paliek spēkā (a).

Par mutisku paziņojumu sastādams protokols, ja tiesas aktī atrodas pilnvarojuma raksts, tiesa taisa uz tā uzrakstu, ka pilnvarojums atsaukts (b).

(a) 1864. g. 41477, 251. p. —(b) 1937. g. 202, III, 353. p.

Līdz ar pilnvaras atsaukšanu, arī ipso facto zaudē savu spēku no-taram izdota substitucijas pilnvara izlūgt līguma nostiprināšanu zemes grāmatās (23/30).

Akciju sabiedrības valdes likumīgi izdota pilnvara neizbeidzasar to, ka atsevišķs valdes loceklis, kas savā laikā pilnvaru parakstijļs, pēc tam izstājas no valdes, jo pilnvara, kas izdota akciju sabiedrības vārda, paliek spēkā līdz pašas akciju sabiedrības izbeigšanai vai pilnvaras atsaukšanai (36/211; XII, 682).

354. Pilnvarniekam ir tiesība atteikties no lietas vešanas, bet viņš pēc tam nevar uzstāties par pretējās puses pilnvarnieku, un, ja viņa pilnvaras devēja nav klāt, tad pilnvarniekam iāpaziņo tam par savu atteikšanos jau tik laikus, ka pilnvaras devējam būtu iespējams lidz termiņam ierasties pašam vai atsūtīt citu pilnvarnieku 1864. g. 41477, 252. p.

355. Tādas personas pilnvarniekam, kura nedzīvo tajā pilsētā, kur atrodas tiesa, jāpaziņo par savu atteikšanos tiesai reizē ar tāda paziņojuma nosūtīšanu pilnvaras devējam. Turp., 253. p.

356. Tiesas priekšsēdētājs, ņemot vērā pilnvaras devēja dzīves vietas atstatumu no tiesas un lietas apstākļus, nosaka termiņu, pēc kura notecējuma pilnvarnieks atzīstams par atsvabinātu no sava pienākuma. Līdz šā termiņa notecējumam pilnvarniekam jāved lieta sava pilnvarojuma robežās. Tomēr priekšsēdētājam ■r tiesība atsvabināt pilnvarnieku no lietas vešanas, ieceļot viņa vietā zvērinātu advokatu, kamēr prāvnieks izvēlas jaunu pilnvarnieku. Turp., 254. p.

357. Pilnvarnieka nāves gadījumā lietas iztiesāšana apturama, kamēr viņa vietā nav stājies jauns pilnvarnieks, vai kamēr pretējā puse nav lūgusi tiesu aicināt klātneesošo prāvnieku tādā kārtībā, kāda noteikta aicināšanai pie tiesas. Ja notekot termiņam, kurā jāierodas pie tiesas, Hātneesošais prāvnieks neierodas un neat-sūta pilnvarnieku, tad tiesa, uz pretējās puses lūgumu, virza lietu tālāk. Turp., 255. p.

Trešā apakšnodaļa.

Prasības lūgumi.

358. Tiesa stājas pie lietas iztiesāšanas ne citādi kā uz prasības lūgumu, kas rakstains pēc šim pantam klāt pieliktā parauga (II pielik.). 1864. g. 41477, 256. p.

II pielikumā dotais prasības lūguma paraugs nav stingri saistošs, bet katra ziua iaievero 359. p. nosacijunri (prof. Bukovska CP māc. grām. 299. lpp.).

359. Prasības lūgumā jānorāda:

1) tiesa, kurai lūgumu iesniedz;

2) prasītāja, kā arī atbildētāja vārds, uzvārds un dzīves vieta;

3) prasības suma, izņemot nenovērtējamas lietas un likumā tieši noteiktos gadijumus;

4) lietas apstākļi, no kuriem prasība ceļas;

5) pierādījumi un likumi, uz kuriem prasība dibināta, un

6) prasības punkts, kurā izteikts prasītāja prasījums, t. i. tas, par ko viņš tiesu lūdz taisīt spriedumu. 1864. g. 41477, 257. p.; 1931. g.

137, II, 1.; 1935. g. 87, III.

Prasības lūgumā jānorāda: 1) aktivais pamats — materialās prasītāja 1 tiesības, un 2) pasivais pamats — atbildetaja d'arbībavai bezdarbība, ar ko šīs tiesības traucētas (prof. Bukovska CP māc. gram. 303. Ipp.).

Pasivais pamats iāpierāda tad, kad atbildētāja pienākums pastāv 2 in non faciendo. bet viņš izdarījis kaut ko neatļautu, ka arī atzīšanas prasībās (prof. Bukovska CP māc. gräm. 304. Ipp).

Likuma neaizrādīšana vai nepareiza aizrādīšana neatņem prasītājam 3 tiesību uz aizsardzību, jo vairāk tāpēc, ka tiesai pašai jāzina likumi (prof. Bukovska CP māc. grātn. 305. Ipp.).

Ne tikai tas apstāklis ir uzskatams par prasības pamatu, kas norādits 4 kā tāds prasības punktā, bet pietiek ar to, ka prasības pamats noradīts prasības vēsturiskā daļā (23/234; II, 123).

Petitumā nav jāprasa atzīt visus tos apstākļus, no kuriem, kā gala 5 slēdziens, izriet prasītāja tiesība uz prasības objektu, bet pietiek, ja peti-turns uzrāda tikai to gala efektu, ko ar prasību grib panākt (TP 25/664a; 208).

Ne 359. p.. ne kāds cits likums neaizliedz prasītājam celt alternativu 6 prasību (35/834, XIII, 86).

Prasības lūgumā jānorada lietas apstākļi, no kuriem prasība ceļas, 7 bet likums nenosaka, ka prasītājam būtu jādod ari savas prasības juridiska kvalifikācijā. 359. p„ starp citu, gan nosaka, ka prasības lūgumā jānorāda tikumā, uz kuriem prasība dibināta, bet nekur nav paredzētas šā likuma noteikuma nepildīšanas sekas. Tādēļ prasības nekvalificēšana un likumu nenorādīšana prasības lūgumā, vai arī nepareiza prasības kvalificēšana un nepareiza norādīšana uz likumiem pati par sevi vien vēl nevar novest pie prasības atraidīšanas (39/223; XV, 195).

Sk. 2. tezi zem 67. p. un tezes zem 658. p.

360. Prasības, kas ceļas no dažādiem pamatiem, nedrīkst savienot vienā prasības lūgumā. Par katru tādu prasību iesniedzams atsevišķs prasības lūgums. 1914. g. 1583, i, 1, 258. p.

Savienojot divas mantojuma lietas vienā lietā, jārēķinājas ar grūti I atrisināmiem sarež&ijumiem, kas var celties sakarā ar to, ka mantojumi atklājušies un pieņemti dažādā laikā. Tāpat katrai mantojuma masai var būt savi kreditori. Tādēļ par katra mantojuma devēja atstāto mantu ir jāiesniedz atsevišķs lūgums un jāieved atsevišķa l'ieta, tāpat kā to prasa 360. p. (TP 29/851 b; 110).

Vairākas personas, ceļot vienā prasības lūgumā divas atsevišķas 2 prasibas (pēc 239. un 3. p.), pielaiž ar to subjektivu (20. p. 1. pk.) un objek-tivu (360. p.) prasību kumulāciju, kādos apstākļos lieta izbeidzama (36/1112;

XIII, 46).

CP neparedz noteikumu, kas aizliegtu atbildētājam, uz nepielaižamu 3 prasību kumulāciju aizrādīt arī otrā instancē, un ka šāds aizrādijums būtu jāizteic taisni tikai norādījuma veidā. Arī 661. p. minēto aizrādījumu vispār nepieskaita pie noraidījumiem (36/1112; XIII. 46).

Sk. ari 4. tezi zem 1636. p.

361. Viena prasītāja prasības pret vienu un to pašu atbildētāju, kaut arī tās celtos no dažādiem pamatiem, var savienot vienā prasības lūgumā, kad prasības, pēc piekritības noteikumiem, pakļautas vienai un tai pašai tiesai un lūkojamas cauri vienā un tajā pašā tiesāšanas kārtībā. 1914. g. 1583, i, 2, 258‘. p.

Prasību savienošana, pārkāpjot piekritības noteikumus, nevar novest pie visas prasības atraidīšanas, bet gan tikai pie tās prasības daļas atstāšanas bez caurskatīšanas, kas iesniegta pārkāpjot (vietējās) piekritības noteikumus. Tas izriet 110 361. p. izpratnes un tieši izteikts šā likuma panta likumdošanas motivos (36/1330; XIII, 48, 49).

Mazgadīga bērna māte var prasīt nevien uzturu sev, kā sieva, bet arī bērnams kā māte (sal. Cvingmaņa IV, 493), un tad nav aizliegta prasību savienošana (35/1700; XII, 182).

Runājot par piekritības noteikumiem, šis pants nav domājis piekritību pēc prasības vērtības, bet gan tikai pēc tās šķiras, kā ari vietējo piekritību; tamdēļ var apgabaltiesā savienot vairākas prasības, no kurām katra atsevišķi pēc vērtības piekristu miertiesu iestādēm (CKD kops. 36/19; XII, 599).

362. Kad pēc likuma pielaižama no dažādiem pamatiem cēlušos prasību savienošana (20. p. 2. pk.; 361. p.), kā arī gadījumā, kad celta pretprasība, kura nenoder ieskaitam ar pirmprasību vai arī neceļas ar to no viena pamata, tiesa var nolemt, ka katra no šīm prasībām lūkojama cauri atsevišķi, uzliekot prasītājam par pienākumu iesniegt to rakstu norakstus, kuri atdalami sevišķā lietā. Turp., 2582. p.

Prasības sadalīšana atkarajas no tiesas ieskata (= tiesa var nolemt). (31/860; VIII. 88).

Nav nozīmes tam apstāklim, ka drošības nauda iemaksāta tiesas de-pozitā tikai pēc tam, kad pretprasība jau bijusi' iesniegta, jo ja atsauksme uz aizturēšanas tiesību nav uzskatama par ierunu pēc būtības, bet vienīgi par pretpretenzijas aizsargāšanas (nodrošināšanas) līdzekli, tad nekrīt svara, kadā momenta aizturēšanas tiesību atvietojoša cita drošība būtu iesniegta tiesā (25/245).

Ja atbildētājs lūdz lietu izbeigt un tiesa nāk pie slēdziena, ka prasība, ka celta no neeksistejušas personas, uzskatama par neesošu un par izbeidzamu, tad tiesa arī nevar lietu turpināt tāpēc vien, lai dotu virzienu trešās personas patstāvīgai prasībai, bet viņai trešās personas prasības lūgums jāizdala atsevišķā lietā pēc 362. p. analoģijas. Šādā lietas stāvoklī atbildētājam tiesāšanas izdevumi no trešās personas nepienākas (33/166; X, 178).

363. Ja tiesai būtu atsevišķi iesniegtas prasības, kuru savienošana pēc likuma pielaižama (20., 361. p.), tad tiesa var nolemt, ka tās skatamas cauri vienkopus, ja vien abas puses pret to neceļ ierunas. Šo noteikumu var piemērot arī tajos gadījumos, kad iesniegtas atsevišķas prasības, kuras viena pret otru attiecas kā pirmprasība pret pretprasību (333. p.). Turp., 2583. p.

364. Prasības lūgumu tiesai var iesniegt personīgi pats prāvnieks vai viņa pilnvarnieks, vai arī piesūtīt pa pastu. Pilnvarojumu prasības lūguma iesniegšanai var atzīmēt uz paša lūguma. 1864. g. 41477, 259. p.

365. Ja lūdzējs neprot rakstīt vai ir slims, tad viņa vietā lūgumu var parakstīt tas, kam viņš to uztic, atzīmējot, aiz kāda iemesla lūdzējs nav pats parakstijis lūgumu. Turp., 260. p.

365. p. noteikums jāatzīst tikai par vispārīga noteikuma izņēmumu, 1 kurš ir tulkojams visšaurākā ziņā un tādēļ piemērojams vienīgi, ja tai paša pantā paredzētās formalitātes taisni izpildītas (20/71; II, 137).

Šā panta noteikumi, kuri neprasa paraksta apliecināšanu, attiecinami 2 arī uz miertiesām piekritigām lietam (35/1744; XII. 183).

366. Iesniedzot prasību citas personas vietā, lūgumā jāpaskaidro lūdzēja likumīgā tiesība vest lietu šās personas vietā.

Turp., 262. p.

367. Prasības lūgumam jāpieliek:

1) dokumentu oriģināli, uz kuriem prasītājs dibina savu prasību, vai noraksti, vai arī izraksti no tiem;

2) svešās valodās rakstītu dokumentu tulkojumi;

3) pilnvara, kad lūgumrakstu iesniedz pilnvarnieks, izņemot

350. panta 3. punktā norādīto gadijumu;

4) prasības nodevas uti, vajadzības gadijumā, nauda aicināšanai ar sludinājumu (a);

4>) prasībās par īpašuma tiesību uz nekustamu īpašumu vai par šāda īpašuma korroboraciju — apliecība, par kādu summu īpašums novērtēts nekustamas mantas nodokļa ņemšanai valstij un pašvaldībai pai labu (b), un

5) lūgumraksta un visu tam pielikto dokumentu noraksti pēc atbildētāju skaita, ar prasītāja parakstu (c).

(a) 1864. g. 41477, 263. p. 1.—4. pk. — (b) 1935. g. 87, II, 367. p. 4'. pk.

— (c) 1864. g. 41477, 263. p. 5. pk.

Ja nodokļu inspektors atsakas novērtēt prasības celšanas laikā atsevišķi nodokļu ņemšanai vēl nenovērtētu imobilu, tiesai jaiztiek bez tā, jo citādi prasītājs tiktu nostādīts bezizejas stāvoklī un viņam būtu ņemta iespēja panākt tiesas aizsardzību (TP 38/75b; 613).

368. Attiecībā uz dokumentu iesniegšanu jāievēro šādi noteikumi:

1) prasības lūgumā vai sevišķā sarakstā jāatzlmē, kādus īsti dokumentus un pielikumus pie tā iesniedz;

2) dokumentu oriģinālu vietā prasītājam ir tiesiba iesniegt to norakstus, kas apliecināti noteiktā kārtībā vai kurus apliecinājis pats prāvnieks;

3) plašu dokumentu, kā: rēķinu grāmatu, reģistru u. t. 1. vietā atļauts iesniegt izrakstus tieši no tiem ierakstiem, uz kuriem prasītāja tiesība dibināta, un

4) prāvniekam, kuram kautkādu šķēršļu dēļ nav iespējams iesniegt ne dokumentu oriģinālus, uz kuriem viņš lūgumā atsaucas, ne arī to norakstus, jāaprāda lūgumā to būtība un jānorāda šķēršļi, kuru dēļ dokumentus nav bijis iespējams iesniegt. 1864. g. 41477,

264. p.

369. Visus rīkojumus attiecībā uz tiesā ienākušiem lūgumiem dod tiesas priekšsēdētājs, uz sekojošo noteikumu pamata. Turp.,

265. p.

370. lūgums izsniedzams atpakaļ.

1) kad nav norādīts, kas īsti un pret ko ceļ prasību;

2) kad to nav iesniedzis prasītājs pats un nav pilnvarojuma citai personai prasību iesniegt;

3) kad tajā nav norādīts, ko prasītājs lūdz, un

4) kad nav uzdota prasibas suma, izņemot gadījumus, kad nav iespējams to noteikt. IS'64. g. 41477. 266. p.; 1912. ģ. 1003, B, V;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 4. p.

371. Visos iepriekšējā (370.) pantā norādītos gadījumos prasības lūgums izsniedzams prasītājam atpakaj ar paziņojumu, paskaidrojot tajā, kādēļ lūgums nav pieņemts. Klātesošam prāvniekam atpakaļ izsniedzamais lūgums nododams tieši, bet klāt-neesošam piesūtams caur tiesu izpildītāju vai tiesu ziņnesi, vai ari pa pastu. 1909. g. 32007, I, 267. p.

Piezīme. Tiesas sazināšanās kārtība ar prāvniekiem

pa pastu noteikta šās piezīmes pielikumā (III pielik.). Turp.,

207. p. piez.

372. Par tiesas priekšsēdētāja rīkojumu izsniegt lūgumu atpakaļ prasītājs vai iesniegt sūdzību Tiesu palatai divu nedēļu laikā no tās dienas, kad viņam šis rīkojums paziņots. 1864. g. 41477,

268. p.

šis pants zīmējas tikai uz lūgumu izsniegšanu lūdzējam atpakaļ, bet citos gadījumos tiesas priekšsēdētāja rīkojumi attiecība uz ienākušiem lūgumiem nav pārsūdzami (TP 38/473b; 674).

373. Lūgums atstājams bez tālākvirzīšanas, iekam no prasītāja nav dabūti papildu pielikumi vai ziņas:

1) kad atbildētāja dzīves vieta uzdota nenoteikti vai pavisam nav uzdota un pie tam nav paskaidrots, ka prasītājam tā nav zinama;

2) kad lūgums, tā noraksts vai iesniegto dokumentu noraksti rakstīti neievērojot noteikumus par zīmognodevu;

3) kad lūgumam nav pielikti tajā minētie pielikumi;

4) kad nav iesniegti pienācīgā skaitā noraksti, kas izsniedzami pretējai pusei;

5) kad nav pielikta tiesu nodeva vai nauda atbildētāja aicināšanai;

6) kad nav uzdota lūdzēja dzīves vieta (a), un

7) kad prasības lūgumam par īpašuma tiesību uz nekustamu īpašumu vai par šāda īpašuma korroboraciju nav pielikta apliecība, oar kādu sumu īpašums novērtēts nekustamas mantas nodokļa ņemšanai valstij un pašvaldībai par labu (b).

(a) 1864. g. 41477, 269. p. — (b) 1935. g. 87, II, 373. p. 7. pk.

Rīkojumi par procesa papiru atstāšanu bez virziena vispār nav pār- 1 sūdzami ar blakus sūdzību (33/2256; X, 20). Sk. arī 38/2591 (X, 182).

Zīmognodevu par bez virziena atstātu lūgumu var samaksāt arī pre- 2 tējā puse (38/1122; XIV, 635).

Sk. tezi zem 367. p. un 19. tezi zem 906. p.

374. Iepriekšējā (373.) panta 1.—5. un 7. punktā norādītos gadījumos prasītājam nosakams septiņu dienu laiks trūkstošo ziņu vai pielikumu iesniegšanai. Pēc šā laika notecējuma prasības lūgums izsniedzams atpakaļ prasītājam, un lietu var atjaunot ne citādi, kā iesniedzot no jauna prasības lūgumu. Ja prasības lūgumā nav uzdota prasītāja dzīves vieta, tad par viņa lūguma nepieņemšanu izkarams sludinājums tiesas pieņemamā istabā uz vienu mēnesi, bet pats lūgums atstājams kancelejā līdz kamēr prasītājs ierodas. 1864. g. 41477, 270. p.; 1935. g. 87, II!; 1937. g. 202, II.

1 Ja tiesu nodevas iztrūkums atklājas tikai lietas iztiesāšanas laikā, tad pati tiesa lemj par to pašu, ko parasti dara priekšsēdētājs. Ja dotā septiņu dienu laikā nodeva nav samaksāta, tad tiesai ir pamats lietu izbeigt, bet nevis lemt par prasības lūguma izsniegšanu atpakaļ, jo tas jau ievests attiecīga tiesas lieta (TP 37/925b; 573).

2 Tas apstāklis, ka prasītājs atradies apcietinājumā un viņam nav bijis iespējams 374. p. paredzētā 7 dienu laikā iesniegt tiesai blakus sūdzības norakstu, nevar būt par pamatu procesuālo termiņu neievērošanai, jo apcietinātiem CPL nosacijtimi neparedz izņēmumus attiecībā uz blakus sūdzības termiņiem (32/1441; VIII, 98).

Sk. arī tez. zem 69. p.

375. Kad prasības lūgums ienācis tiesā, tiesas priekšsēdētājs uzdod lietu pārzināt, pēc sevišķas kārtas, kādam no tiesas locekļiem kā referentam, bet lūgumu un tā pielikumus nodod tiesas kancelejai glabāšanai, kur tajos, kā arī visos papīros, kas turpmāk ienāktu, prāvnieki var ieskatīties (a).

Pirmajā instancē priekšsēdētājs vai tiesas kolēģija katrā laikā var nodot referentam lietu vienpersonīgai izspriešanai pēc būtības, ja ieskata, ka pēc lietas rakstura ar to var sekmēt ātrāku lietas pabeigšanu. Šajās lietās referents, atvietodams kolēģiju, piemēro noteikumus par tiesāšanas kārtību vispārējās tiesu iestādēs. Tiesneša spriedums pārsūdzams vai izpildāms pēc tiem pašiem noteikumiem kā kolēģijas taisīts spriedums, ciktāl likumā nav paredzēts kāds izņēmums. Ja lietas gaitā rodas apstākļi, kuru dēļ referents ieskata par vēlamāku lietu izspriest kolēģijas sēdē, viņš saziņā ar priekšsēdētāju var lietu nodot nolikšanai kolēģijas sēdē. Priekšsēdētājs arī pats pēc sava ieskata var nolikt šādu lietu kolēģijas sēdē.

Iepriekšējā (2.) daļā paredzētā kārtība nav piemērojama:

1) Civilprocesa likuma trešā daļā minētās vispārējo tiesu iestāžu lietās,

2) ceturtās daļas trešā, ceturtā un piektā nodaļās minētās lietās (b).

(a) 1864. g. 41477, 271. p. — (b) 1939. g. 79, II, 375. p.

Kolēģijas atvietojunis ar vienpersonīgu spriedeju attaisnojams, ja, 1 lietu nododot viņam, iespējams sekmēt atraku Metas nobeigšanu. Daudz lietu prasa vienpersonīgu sagatavojumu (piem. naudas sadalijuma aprēķini), kuras piesēdētājiem pārbaudīt tāpat ka neiespējami, jo tie nevar visu darbu pilnīgi atkārtot. Lieka formālitate šādos gadījumos prasīt piesēdētāju Hdzparakstus. Tāpat izpildu kartība attiecība uz aprēķiniem par zaudējumiem (1022. p.), izsolu lietas un ar to saistīta naudas sadale (1342., 1357., 1358. p), testamentu lietas (1573'. p.), mantinieku apstiprināšana pēc likuma (1636. p.), kopmantas sadale (1644. p.), uzaicinajuma kārtības lietas (1687. un turpm. p.), ārvalsts spriedumu izpildīšanas pielaišana (13S7. p.), leģitimācijā un adopcija (1522. un 1529. p.) un arī strīdus process var dot lietas, kuras būtu iespējams nodot vienpersonīgā izspriešanā. Vienpersonīgais tiesnesis nav obligatorisks (arī ne visas vienas grupas lietās), bet priekšsēdētājs vai tiesas kolēģija pēc sava apsvēruma noteic, kādās lietās var sagaidīt ātrāku nobeigumu, tās nododot vienpersonīgam spriedējam. Tādā kārtā iespējams spriešanas kartību labāki pielāgot katras lietas raksturam; arī vienas kategarijas lietas dažam var piemist blakus apstākli, kas vienas padara par vairāk piemērotām kolēģijai, otras vienpersonīgam forumam. Arī tālaka gaita priekšsēdētājām atļauts sekot lietai un vērot, vai vienpersonīgais forums dod vēlamo paātrinājumu, neizslēdzot lietas pārnešanu kolēģijā, kā uz paša referenta, ta arī priekšsēdētāja ierosmi. Dažas lietas (375. p. 3. dala) tomēr pēc sava rakstura prasa aiz dažādiem apsvērumiem koleģiālā foruma paturēšanu; tadas ir valsts pārvaldes lietas; lietas par zaudējumu atlīdzību no tiesnešiem, prokuroriem un citiem resora darbiniekiem; laulības lietas un lietas par dzimšanu laulībā (izņemot 1455. p. paredzētās uztura prasības u. t. 1.); šķīrējtiesu lietas un aizgādnības 'lietas par pilngadīgam personām (TMV 39/4. pielik. 20. Īp.).

Tiesas galda reģislris ir pieejams lietas dalībniekiem; tomēr ierak- 2 stain galda reģistri ir nozīme tikai tiesas kanclejai, bet nav saistošas nozīmes lietas dalībniekiem, kuriem tiesas rezolūcijas saturs jāpārbauda pašā lietā (33/1298; IX, 377).

Ceturtā apakšnodaļa.

Prasības suma.

376. Par prasības sumu atzīstama prasības lūgumā uzdotā suma. 1864. g. 41477, 272. p.

Prasības suma ir noteicama likumā noteiktā apmērā tikai 377. paredzētos gadījumos; turpretim pārējos gadijumos par prasības sumu ir atzīstama tā, kas uzdota prasības lūgumā (376. p.). Tā tad, vispār, prasības suma var arī neatbilst prasamo priekšmetu faktiskai vērtībai (37/1483;

XIV, 256).

377. Prasības suma noteicama:

1) naudas prasībās — pēc kapitala sumas, pieskaitot prasamos procentus līdz prasības celšanas dienai;

2) prasībās par īpašuma tiesību uz nekustamu īpašumu vai par šāda īpašuma korroboraciju — ne zemāka par novērtējumu nekustamās mantas nodokļa ņemšanai valstij un pašvaldībai par labu;

3) vairāku personu prasībās, kas prasa sev pienācīgas daļas no kopēja veselā — pēc visu prasamo daļu sumas;

4) prasībās par tiesību noteiktā laikā saņemt devumus un maksājumus — pēc visu prasamo maksājumu vai devumu kop-sumas;

5) prasībās par beztermiņa vai mūža tiesībām — pēc maksājumu un devumu desmit gadu konsumas;

6) prasībās par nomas vai īres līguma spēka izbeigšanu vai turpināšanu — pēc nomas vai īres maksas sumas par vienu gadu, un

7) prasībās par atlīdzības lielumu tādas lietas valdītājam, kura pēc dzelzsceļa valdes prasijuma, uz dzelzsceļu likuma (Lik. kr. 1927. g. 127) pamata, iznicināmā vai pārvietojama, — pēc starpības starp dzelzsceļa valdes piedāvājumu un iznīcināmās vai pārvietojamās lietas valdītāja prasijumu. 1912. g. 1003, B, 1, 273. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1927. g. 127, 155. p. 11. pk.; 1935. g. 87, I, 377. p. 2. pk.

1 Par prasības skaldīšanu jarunā tad. kad prasītājs, ar nolūku «rozīt piekritību. pēc viena un tā paša dokumenta cel dažādas prasības uz vienas un tas pašas tiesības pamata, kura izcēlusies vienā un taiā pašā laikā, bet ne tad, kad prasības tiesības atklājušās dažādos laikos (26/229; V, 109).

2 Ar neatļautu prasības skaldīšanu saprotama vairāku prasību celšana pret vienu un to pašu atbildētāju uz viena un tā paša pamata, saskaldot no ta izrietošo prasības priekšmetu dalās, lai gan tiesiba uz visu priekšmetu ir izcēlusies, ja pie tam šās atsevišķās prasība's celtas ar nolūku grozīt lietas pickrftību. Turpretim nevar runāt par prasības skaldīšanu, ja ir celtas vairākas prasības, kas neattiecas uz vienu un to pašu prasības priekšmetu, kaut gan prasības pamats ir viens un tas pats (38/1193; XV, 32).

3 šā panta noteikumi radīti ar nolūku ņemt prāvniekam iespēju patvaļīgi samazināt prasības sumu pēc sava ieskata, apejot piekritības noteikumus un fiska intereses; tādēļ tiesai e,\ officio jaseko šādu likuma noteikumu ievērošanai no prāvnieku puses. Tas vien. ka otrā instance prasītājs prasību samazinājis, vēl neizslēdz tiesas pienākumu izšķirt jautājumu, vai ar šādu samazināšanu netiek mākslīgi apieti piekritības noteikumi (32/2517;

IX. 177).

4 32/2517 (IX, 177) spriedumā Senāts izgājis no tā, ka pieprasīto zaudējumu apmērs pārsniedz miertiesneša kompetenci. Ar šo spriedumu Senāts tomēr nav ierobežojis prasītāja tiesību pie pašas prasības celšanas atteikties no zināmās prasijuma daļas un sakarā ar to celt prasību mazākā apmērā salīdzinot ar to, uz ko viqš varētu pretendēt saskaņā ar partu juridiskām attiecībām (35/1228; XI, 520). Sk. arī 35/1792 (XII, 285).

5 Par prasības neatļautu skaldīšanu jārunā tad, kad celtas dažādas prasības uz vienas un tās pašas tiesības pamata ar nolūku grozīt piekri-tību. Tādēļ nenotiek prasības skaldīšana, ja abas prasības piekrīt miertiesnesim (34/534; X, 305).

Prasības skaldišana ir tikai tad, ja prasījumi, kuru skaldīšanu prasi- 6 tājam pārmet, jau pirmās prasības celšanas laikā atradās tāda stāvoklī, ka viņu nevienkopiga uzstādīšana atbildētājam varētu viņā radīt dibinātu pārliecību, ka prasītājs no kāda prasījuma ar šādu rīcību ir atteicies. Tādēļ pēc tam, kad zaudēta prasība par testamenta atzīšanu par nederīgu, var celt prasību par neatraidamo dalu. Tiesas prakse gan atļauj šādu prasījumu savienošanu, bet tas nav prasītāja pienākums. Pārmest prasību skaldīšanu tādā gadījumā nevar (TP 37/1266a; 464).

Gadījumā, ja arī prasības skaldišana tiešām bfitu konstatēta — tiesa 7 varētu tikai atstāt tādu prasību bez caurskatīšanas, bet ne atraidīt to, atņemot pēdējā gadi jumā prasītājam iespēju no jauna celt prasību par to pašu priekšmetu (37/646; XIII, 546).

19. p. paredzētā gadījumā prasības suina sastādas no atsevišķo pra- 8 sijurna kopsumas; ja tomēr šiem atsevišķiem prasījumiem ir solidārs raksturs, piem., 23. p. minētā gadījumā prasības sumu noteic prasainā priekšmeta vērtība, bez tālākas saskaitīšanas (prof. Bukovska CP māc. grām.

301. Ipp.).

Civilprocess neparedz nekādu sevišķu kārtību, kādā būtu nosakama 9 prasības suma lieta par kustamas mantas nodošanu resp. par līguma izpildīšanu attiecībā uz kustamas mantas piegādāšanu; tāpēc jāņem vērā prasības lūgumā norādītā prasības suma (28/546; V, 109).

Ja atbildētājs bija uzdevis mazāku apelacijas vērtību nekā to prasa 10 377. p. 1. punkts, tad tas nedeva iemesla Tiesu palatai secināt, ka atbildētājs nebūtu pārsūdzējis apgabaltiesas spriedumu visā taja apmērā, kādā tas skāra atbildētāja intereses, bet Tiesu palatai bjja vienīgi pareizi jānosaka apelacijas vērtība tin jāpieprasa attiecīga tiesas nodokļa samaksa (37/113;

XIII. 554).

Prasība par kvīts par Ls.....atzīšanu par izdotu bez attiecīgā 11

naudas seguma un par spēkā neesošu un nederīgu nav naudas prasība 377. p. 1. punkta nozīmē (34/2565; X, 546).

Ņemot vērā, ka prasības suma noteicama prasību iesniedzot, tiesas 12 vienmēr raugas, lai 377, p. 2. pk. minētām prasībām būtu pievienota nodokļu inspektora apliecība, izņemot dalīšanas lietās (1667^1. р.). (P. Leitans, TMV 39/4 — 929. Ipp.).

Šā panta 4. punkts paredz tikai to gadijumu, kad tiesības no pirmā 13 sākuma ir laika ziņā aprobežotas ar noteiktu terminu, kurpretim uztura tiesības izceļas taisni uz nepārredzami nenoteiktu laiku, kas var izbeigties savukārt ar bērna pilngadību vai viņa nāvi. Pilngadības termiņš, saprotams, ir aprēķinams, un ja tas iestātos drīzāk par 10 gadiem no prasības celšanas, tad prasība, saprotams, novērtējama pēc attiecīga īsāka laika.

Bet pretējā gadijumā no vienas puses pietiek, ja prasība būtu novērtēta tikai uz 10 gadiem; bet no otras puses šāds novērtēšanas laiks ir arī obli-gatoriski jāpiemēro. Šādus noteikumus prasītājs nedrīkst apiet un mākslīgi izņemt lietu no attiecīgo tiesu kompetences, skaldot prasību, t. i. uz reizi jau izcēlušās tiesības pamata patvaļīgi o'alīt (skaldīt) prasību pēc zināmiem laikmetiem, ceļot atsevišķas prasības par šādiem laikmetiem uz priekšu, neaprobežoti daudzās kvotativās dalās (26/141; III. 95).

Uztura prasībām par notecējušu laiku piemērojams nevis 377. p. 5., 14 bet gan 4. punkts (27/151; III, 95).

15 Nevar būt runas par prasības skaldīšanu, ja uztura prasība celta par notecējušo laiku līdz prasības iesniegšanai, io nevar piespiest ieinteresēto personu prasīt reizē ar to arī uztura samaksu uz priekšu (28/81).

16 Prasības vērtības noteikšana pēc 377. p. 5. punkta ir paredzēta tikai tādiem gadijumiem, kur lietas grozās ap pašu mūža tiesību vai tiesību uz nenoteiktu laiku nodibināšanu un pie tam uz priekšu nākotnē, bet nevis arī gadijumiem, kad strīds grozās tikai ap uztura veidu un apmēru (26/194; III, 95).

17 Ja konkrētā un jau izspriestā prasībā strīds partu starpā bijis tikai par uztura veidu un apmēru, bet ne par pašām uztura tiesībām^1, tad konkrētā, kā arī jau izspriestā prasība bija iānovērtē pēc 377. p. 4. pk., bet nevis pēc 377. p. 5. pk. (CKD kops. 38/28; XV, 31).

18 Ja pieprasītie naudas maksājumi izriet no līguma attiecībām, kurās katram maksājumam noteikts savs termiņš, tad prasītājs, ceļot prasību tikai par atsevišķiem, nokavētiem maksājumiem (bet ne prejudicialu prasību par tiesību atzīšanu ex contractu), nepielaiž prasības skaldīšanu (33/1811;

IX, 476).

19 Partu noslēgtā līgumā par lietas lietošanu paredzētā ik mēnešu maksājuma novērtējums prasības celšanas gadijumā 377. pantā tieši nav paredzēts, kadēl šādu prasijumu prasītājs var novērtēt saskaņā ar 376. panta noteikumiem, pieturoties pie 377. pantā 4. pk. izteiktiem principiem un aprēķinot tādā kārtā prasību šajā daļā pēc visu maksājumu kopsumas līdz prasības celšanas dienai (3-8/1090; XIV, 623).

20 Prasītāja cēlusi alimentacijas prasību uz nākotni, aprobežojot prasību ar noteiktu laikmetu, bet kategoriski neatteikdamās no alimentacijas prasībai» par pārējiem nākošiem laikmetiem — līdz meitas pilngadībai. Prasītāja ar to pielaidusi prasības skaldīšanu, kuru CPL neatzīst, savā 377. p. 5. punktā skaidri noteicot, ka prasības par tiesību atzīšanu, tā tad arī par alimentacijas tiesību atzīšanu, novērtējamas pēc 10 gadu alimentu kopsumas. Apgabaltiesa nav izbeigusi lietu nepiekritības dēl tikai uz tā pamata, ka no lietas nav redzams, ka prasītaja butu cēlusi pret atbildētaju vairākas prasības. Tas apstaklis vien, ka prasītāja apgabaltiesas sprieduma taisīšanas laikā nav vairākas alimentacijas prasības cēlusi, nav uzskatams par prasītājas galīgu atteikšanos no alimentacijas prasībām par pārējiem nākošiem laikmetiem, jo vairāk tādēļ, ka atteikšanās no tiesībām nav jāprezumē (22/80; II, 138).

21 Prasītāja, iesniedzot prasību par alimentiem par laiku uz priekšu, līdz ar to loģiski uzlikusi tiesai par pienākumu vispār izteikties un spriest par alimentu tiesību atzīšanu kā tādu, prasītājai par labu. Tādēļ prasītājai nebija tiesības savu alimentu prasību par laiku uz priekšu aprobežot ar zināmu noteiktu laiku, jo tāda prasības formulēšana runātu pretim vispārējiem noteikumiem par prasību priekšmeta sadalīšanas aizliegumu. Prasītāja varēja tikai vai nu prasīt alimentus par pagājušo laiku, vai vispār par laiku uz priekšu, noteicot pēdējā gadijumā prasības sumu pēc 377. p. 5. punkta, t. i. alimentu desmitkārtīgas gada sutnas apmērā (21/82; I, 94).

22 Nav pareizs uzskats, ka būtu pieļaujama alimentu prasības skaldīšana pa atsevišķiem periodiem tādēļ, ka alimentu apmērs atkarājas no alimentu devēja acumirklīgā materialā stāvokļa; alimentu sprieduma grozamībai apmēra ziņā nav sakara ar jautājumu par alimentu prasības skaldīšanu (29/170; X, 108).

Ja atbildētājs pirmajā lietā nav noskaidrojis, vai prasītājs pielaiž ne- 23 atļautu prasības skaldīšanu piekritības grozīšanas nolūkā, vai galīgi atsa-kas no tālākām alimentu prasībām, tad prasītājs vēlāk celtā prasībā nav šajā ziņā aprobežots savās tiesībās, ja viņš nav atteicies no alimentiem pāri par pirmo laikmetu (29/170; X, 108).

Tiesa nedrīkst kapitalu aprēķināt pēc desmitkārtīgas gada maksu 24 kopsumas it kā pēc 377. p. 5. punkta analoģijas, jo šis pants noteic tikai prasības sumas aprēķināšanas veidu; tāpat tiesai nav tiesības aprēķināt atlīdzību kapitala veidā, kapitalizējot renti, t. i„ pieņemot atkritušas pelņas sumu it kā par zinama kapitala procentu. Ja CL pielaiž atlīdzības pieprasīšanu vai nu kapitala vai rentes veidā, tad tas, acīmredzot, nedomā piešķirt prasītājam izvēles tiesības starp periodiski samaksājamiem procentiem no vienas puses un vienreizīgi piespriežamu kapitalu, kas nestu tos pašus periodiski maksājamos procentus, no otras puses (26/84; III, 24).

377. p. 4. punkts piemērojams tikai tajos gadijumos, kad_ strīdus 25 priekšmets ir tiesība uz periodiskiem maksājumiem vai nodevām (par piem. alimenti, malkas nodevas par zināmu laiku u. t. t.), t. I. par vienpusēju atbildētāja pienākumu pret prasītāju. Tamdēļ sūdzības suma par rentes līguma atcelšanu vai spēkā atstāšanu nav aprēķinama pēc 4., bet pēc 6. punkta (20/36; I, 94).

Novērtējot prasību par dzīvokļa īres samaksu un izlikšanu no dzī- 26 vokla, nav piemērojams 6. punkts, bet prasības vērtība šajā gadijumā sa-stādas no nokavētas īres maksas, pieskaitot šai sumai novērtējumu par izlikšanu, kura kā patstāvīga civilprasība nav atstājama bez novērtēšanas, bet gan kaut kādā veidā ir novērtējama (21/173; II, 138).

Sk. tezi zem 367., 1. tezi zem 435., 6. tezi zemi 568., 8. tezi zem 808. p., tez. zem 971. p. un 4. tezi zem 1238. p.

378. Pret prasības sumu celtu stridu izšķir tiesa pirmā sēdē šajā lietā apsverot pusu norādijumus un viņu uz šo sēdi sniegtos pierādijumus. 1912. g. 1003. B, I, 274. p.; 1913. g. 1194, lik.

XV, B, I. p.; 1939. g. 79, III, 378. p.

Strīds par prasības vērtību izšķirams pirmā sēdē pēc tam, kad lieta atrodas procesuāli sagatavotā stāvoklī strīda izšķiršanai (TP 37/413b;527).

379. Tiesas lēmums par stridu pret prasības sumu uzskatams par galīgu un nav pārsūdzams. 1912. g. 1003, B, II, 274'. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Ja apgabaltiesa, pretēji 378. un 379. pantiem, izspriedusi sūdzību par 1 prasības sumu, kas celta pirmo reizi apelacijas sūdzībā, tad šis apstāklis nedod tiesību turpināt strīdu pret prasības sumu kasaciias instance, iesniedzot kasacijas sūdzību par apgabaltiesas lēmumu (31/995; VIII, 90).

No tā, ka prasības priekšmets attiecībā uz kustamu mantu nepaiet 2 zem 377. pantā uzskaitītiem gadijumiem, bet jāpiemēro 376. pants, nemaz neizriet nedz tas, ka 378. pantā paredzētā strīdu izšķiršanas kārtība pret prasības cenu neattiektos uz kustamu mantu, nedz arī tas, ka 379. pants nebūtu attiecinams uz kustamu mantu (32/1766; VIII, 99).

Piektā apakšnodaļa.

Lietas gaita pirms iztiesāšanas.

I. Aicināšana pie tiesas.

380. Uz prasības lūguma pamata tiesas priekšsēdētājs dod rīkojumu aicināt atbildētāju pie tiesas va; nu ar pavēsti, ja atbildētāja dzīves vieta norādīta prasības lūgumā, vai ar sludinājumu Valdības Vēstnesī, ja atbildētāja dzīves vieta prasītājam nav zinama. 1664. g. 41477 , 275. p.; 1923. g. <J7, 1, A, 3.

Ja aiz kļūdas par atbildētāju norādīta un aicināta nepareiza persona, tad tomēr tā uzskatama par pusi. Sprieduma izpildīšana pret īsto, domāto, atbildētāju nav iespējama, jo viņš prāvā nav piedalijies (prof. Bukovska CP māc. grām. 256. lpp.).

1. Aicināšana ar pavēsti.

381. Pavēste sastādama divos eksemplāros.

Tajā jāatzīmē:

1) ko aicina pie tiesas;

2) vai atbildētājs tiek aicināts uz tiesas sēdi pie lietas iztiesāšanas (402. p.), jeb vai no viņa prasa sniegt 414. pantā norādīto paziņojumu vai 417. pantā norādīto rakstisko paskaidrojumu;

3) uz kā lūgumu;

4) kādā lietā;

5) pie kādas tiesas un uz kuru laiku;

6) kas pielikts pavēstei klāt, un

7) likuma panti, kuros noteiktas sekas, kas iestājas, ja airi-namais neierodas uz sēdi vai nesniedz šā (381.) panta 2. punktā norādīto paziņojumu vai rakstisko paskaidrojumu. 1914. g. 1448,

I, l, 276. p.

Piezīme, ja pavēstei pielikta klāt (6. pk.) slēgta aploksne (382. p. piez.), tad aploksnē jāieliek ziņas, kādu lūgumu un dokumentu noraksti atrodas šajā aploksnē. 1939. g. 79, 11,

381. p. p:'ez.

382. Pavēste līdz ar prasības lūguma norakstu un ’ūgumatn pielikto dokumentu norakstiem piegādājama atbildētājam viņa dzīves vietā, kas uzdota prasītāja lūgumā. 1864. g. 41477, 277. p.

Piezīme. Ja šajā pantā minēto norakstu atklātība var būt piedauzīga ticībai, sabiedriskai kārtībai un tikumībai vai skart privātās personas godu, tad tiesas priekšsēdētājs var dot rīkojumu norakstus prāvniekam piegādāt slēgtā aploksnē; uz aploksnes jāatzīmē, ka to drīkst attaisīt tikai prāvnieks. iC3?. g. 79, 11, 382. p. pi-.-z.

383. Atbildētājam, kas dzivo tiesas atrašanās vietā vai tādā tiesas apgabala vietā, kur atrodas tiesu izpildītājs vai tiesu ziņnesis, pavēste piegādājama caur pēdējiem. Pārējos gadijumos pavēsti var izsniegt pa pastu. 1909. g. 32007, i, 278. p.

384. Atbildētājam, kas atrodas citas tiesas apgabalā, pavēste, ja tā uz iepriekšējā (383.) panta pamata jāpiegādā caur tiesu izpildītāju vai tiesu ziņnesi, nosūtama uz šo tiesu, kura tad dod rīkojumu par tās piegādāšanu atbildētājam. Turp., 279. p.

385. Atbildētājam, kas atrodas ārzemēs un kura dzīves vietu prasītājs norādijis, pavēste nosūtama caur Ārlietu ministriju. 1864. g. 41477, 281. p.

386. Pavēste kopā ar pielikumiem nododama atbildētājam pašam, bet ja tiesu izpildītājs vai tiesu ziņnesis viņu neatrod mājās, tad, izņemot 459. un 824. pantā un I pielikuma 6. pantā paredzēto gadījumu, atdod pavēsti viņa mājniekiem, viņa nekustama īpašuma pārzinim, vai tam kaimiņam, kas ar mieru piegādāt pavēsti un par to dod parakstu. 1930. g. 100, i, 282. p.

Parta neatrašanās pieteiktā adresē nav identificējama ar gadijunru, 1 kad atbildētājs netiktu atrasts tajā vietā, kuru prasītājs bija uzdevis, un galvenais, ja arī parts netiktu atrasts pieteiktā adresē, tomēr pavēstē ir jāatstāj viņam tajā kārtībā, kuru likums paredz noteikumos par pavēstes izsniegšanas kārtību (31/1'8; VIII, 101).

Pavēste uz tiesas sēdi, kurā izdarama prasītāja tiesmediciniska 2 •ekspertize, nav izsniedzama prasītājam personīgi, bet gan to var izsniegt 82. p. paredzētā kartībā (35/1474; XII, 283, 284).

Sk. arī tezes zein 82. un 875. p.

387. Ja atbildētājam pavēsti nodod ne personīgi, bet caur citu personu, tad tiesu izpildītājs vai tiesu ziņnesis piesit pavēstes norakstu ar savu parakstu pilsētā pie policijas pārvaldes, bet ārpus tās pie pagasta valdes nama un paziņo par to policijas pārvaldei vai pagasta valdei. 1931. g. 137, I, 283. p.

388. Tiesu izpildītājam vai ziņnesim jāatzīmē nododamā pavēstē tās nodošanas laiks un par tās saņemšanu jāņem paraksts, arī ar laika atzīmējumu, otrā eksemplārā. Ja pavēstes saņēmējs nevar vai negrib parakstīties, tad tiesu izpildītājs vai ziņnesis atzīmē abos pavēstes eksemplāros, kam un kad īsti tā nodota un kāpēc nav saņēmēja paraksta. 1864. g. 41477, 284. p.; 1882. g. 892, I, i„ 3. p.

Pravniekam nav sevišķi jaapstrīd atzīme protokolā par pavēstes izsniegšanu viņam, ja pavēstes otrais eksemplārs nesatur likumā paredzētos uzrakstus par pavēstes nodošanu (33/804; IX, 584).

389. Ja tiesu izpildītājs vai tiesu ziņnesis nevar atrast nevienu no 386. pantā minētām personām, tad viņš, neatkarīgi no

387. panta noteikuma izpildīšanas, atstāj vienu pavēstes eksemplāru, pilsētā — policijā, bet ārpus tās — pagasta valdē, nodošanai’ atbildētājam. 1931. g. 137, 1, 285. p.

Pavēste nav uzskatama par izsniegtu, ja uz tās ir sētnieka uzraksts, ka aicinama persona nedzīvo pavēstē norādītā dzīves vietā, kamdēļ tādos gadījumos abi pavēstes eksemplāri jāsūta atpakaļ, un pavēstes viena eksemplārā atstāšana policijā nevar padarīt šādā gadijumā pavēsti par izsniegtu (24/195; III, 85).

390. Tiesu izpildītājs vai ziņnesis, pavēsti piegādājot, var, pēc sava ieskata, ņemt sev līdzi vienu vai divus lieciniekus, vai vietējos policijas kārtībniekus kā lieciniekus, tam gadiiumam, ja atbildētājs vai vina mājnieki izvairītos no pavēstes pienemšanas. 1864. g. 41477, 286. p.; 1882. g. 8S2, I, 1., 3. p.

391. Pavēsti var nodot atbildētājam arī ārpus mājām.

1864. g. 41477, 287. p.

392. Prasībās pret juridiskām personām un 327. pantā minētām sabiedrībām pavēsti var nodot viņu darbiniekiem juridiskās personas vai sabiedrības sēdekļa atrašanās vietā, bet 327. panta otrā daļā un 328. panta otrā daļā paredzētās prasībās — darbiniekiem nodaļas atrašanās vietā. 1937. g. 202, 1, 392. p.

Piezīme. Prasībās pret dzelzsceļiem aicinājuma pavēste uz tiesu un visi pārējie papiri, kuri jānodod atbildētājam,

nosūtami atbildētāja-dzelzscela valdei. 1931. g. 137, L

288. p. piez.

Sk. tezi zem 327. p.

393. Prasībās pret personu, kas izsludināta par maksātnespējīgu, pavēste piegādājama tam, kas pēc tiesas lēmuma pārzin viņa lietas. 1864. g. 41477, 289. p.

394. Ja aicinājums izdarīts pēc prasītāja kļūdaini aizrādītas atbildētāja dzīves vietas, tad tiesas priekšsēdētājs paziņo par atrasto kļūdu prasītājam, no kura atkarājas lūgt, lai izdara jaunu aicinājumu pēc viņa norādijuma, bet agrākais aicinājums uzskatams par neesošu. Izdevumi par agrāko aicinājumu uzliekami prasitājam un nav piedzenami no atbildētāja. Turp., 290. p.

395. Par aicinamām personām tiesas pieņemamā istabā jāizkar sludinājumi, norādot viņu vārdus un uzvārdus. 18(34. g. 41477, 291. p.; 1931. g. 137, II, 1.; 1935. g. 87, III.

Šim aicināšanas veidam ir tikai papildu nozime un tas neatvieto aicināšanu ar pavēsti vai sludinājumu „Valdības Vēstnesi“ (prof. Bukovska CP māc. grām. 310 lpp.).

396. Sludinājumi par aicinamām personām paliek tiesas pieņemamā istabā, kamēr nav pagājis pavēstē minētais termiņš. 1914. g. 1448, I, 1, 292. p.

2. Aicināšana ar sludinājumu Valdības Vēstnesī.

397. Atbildētājs, kura dzives vietu prasītājs nav varējis norādīt, aicinams ar sludinājumu Valdības Vēstnesī. 1864. g. 41477, 293. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.

Likums neuzliek tiesai pienākumu atbildētāja neatrašanas gadijumā aicināt atbildētāju ar sludinājumu „Valdības Vēstnesī“ ex officio (TP 35/ 103b; 412).

398. Ja prasītāja lūgumā norādīts atbildētājam piederošs nekustams īpašums Latvijā, bet viņa dzīves vietu prasītājs nav varējis norādīt, tad, bez atbildētāja aicināšanas ar sludinājumu, piesūtama uz šo nekustama īpašuma atrašanās vietu ari aicinājuma pavēste uz tiesu. 1864. g. 41477, 294. p.

399. atcelts (1937. g. 202, IV).

400. Neatkarīgi no atbildētāja aicinājuma uz tiesas rīkojumu, prasītājs var tiesas ievietotā aicinājuma sludinājuma (397. un 401. p.) norakstu iespiest uz savu rēķinu, bez tiesības uz izdevumu atlīdzinājumu no atbildētāja, citās avīzēs, pēc sava ieskata.

1912. g. 534, VI, 297. p.; 1937. g. 202, II.

401. Valdības Vēstnesī izsludinātā aicinājumā atzīmējams viss, kas jāatzīmē pavēstē, īsi pieminot visus lūgumam pieliktos dokumentus. 1864. g. 41477, 298. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.

II. Termiņi tiesas sēdes nolikšanai.

402. Lietās, kuras iztiesā nepieprasot rakstiskus paskaidrojumus (417. p ), ja pie tam atbildētājam ir dzīves vieta Latvijā, priekšsēdētājs noliek sēdes dienu, uz kuru arī aicina prāvniekus. Š: diena jānoliek ar tādu aprēķinu, lai starp to un dienu, kurā atbildētājam nodos aicinājuma pavēsti, būtu pagājušas ne mazāk kā septiņas dienas un ne vairāk kā mēnesis.

Sazinoties tiesai ar prāvniekiem pa pastu, par pavēstes nodošanas dienu uzskatama ar pasta spiedogu uz paziņojuma par saņemšanu atzīmētā diena, kad šis paziņojums nosūtīts tiesai (III pielik.). 1914. g. 1448, I, 1, 299. p.; 1935. g. 87, III.

403. atkritis (1935. g. 87, III).

404. Lietās, kas neatliekami izspriežamas, ja atbildētājs dzīvo ne vairāk kā divdesmit piecu kilometru attālumā no tiesas, priekšsēdētājs var nolikt sēdi arī agrāk par 402. pantā norādīto laiku un pat aicināt prāvniekus uz pirmo darbdienu, kura seko tai dienai, kad aicinājuma pavēste nodota atbildētājam, bet izņēmuma gadijumos, ja pie tam atbildētājs dzīvo tiesas atrašanās vietā, pat aicināt prāvniekus uz noteiktu stundu tajā pašā dienā, kad iesniegts prasības lūgums (a).

Šajā pantā noteiktā kārtība jāpietnēro visās prasības lietās par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.) (b).

(a) 1914. g. 1448, I, 2, 300». p.; 1930. g. 100, VI. — (b) 1925. g. 110,

I, 300i. p.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

Piezīme atcelta (1935. g. 87, IV).

405. Ja atbildētājs atrodas ārzemēs vai viņa dzīves vieta nav zinama, tad priekšsēdētājs noliek sēdi pēc 414. pantā norādito termiņu notecējuma, ievērojot pie tam 402. un 404. panta noteikumus. 1914. g. 1448, 1, 1, 301. p.; 1935. g. 87, III.

406. Prasītājam, kas pēc tam, kad izdarīts 414. pantā paredzētais aicinājums, dabūjis zināt par atbildētāja dzives vietu Latvijā, ir tiesība lūgt priekšsēdētāju, lai noliek sēdi vai pieprasa rakstisku paskaidrojumu 402., 404. un 417. panta kārtibā. 1914. g. 1448, I, l, 302. p.

407. Aicinot vienā un tajā pašā prasības lietā vairākus dažādās vietās dzīvojošus atbildētājus, sēdes diena noliekama ne agrāk par visilgākā termiņa notecējumu, kas pēc likuma noliekams kādam no viņiem. Turp., 303. p.

408. Ja atbildētāju aicinot notiek novirzīšanās no pastāvošiem noteikumiem, kura bijusi par iemeslu termiņu atjaunošanai, tad no tā, kas vainīgs pie šādas novirzīšanās, uz vienas vai otras puses lūgumu, neatkarīgi no atlīdzības par zaudējumiem, var piedzīt izdevumus par veltīgu lietvedību. 18(54. g. 41477, 304. p.

III. Tiesas sazinašanās kārtība ar prāvniekiem.

409. Visi prāvniekiem uzrādāmie papīri piegādājami viņiem caur tiesu izpildītājiem vai tiesu ziņnešiem, kā ari pa pastu, līdz ar pavēstēm, kuras nododot jāievēro 386.—393. panta un III pielikuma noteikumi. 1909. g. 32007, 1, 305. p.

410. Tiesu izpildītājam vai tiesu ziņnesim nekavējoties jāiesniedz tiesai otrs pavēstes eksemplārs, līdz ar kuru viņš nodevis papīru. 18G4. g. 41477, 306. p.; 1882. g. 892, I, 1., 3. p.

411. Papīrus, kas nododami prāvniekiem, kuri atrodas tiesā, viņiem var nodot tiesas sekretārs pret pienācīgu parakstu. 1864. g. 41477, 307. p.

412. Zvērināti advokati viens otram var rādīt papīrus savu pilnvaras devēju lietās un nodot šo papīru norakstus bez tiesu izpildītāju vai tiesu zinnešu starpniecības. Turp., 308. p.; 1882. g 892, I, 1., 3. p.

Ja puses atteicas no rakstu saņemšanas, bet tikai savstarpīgi to viens otram uzrāda, tad zīmognodeva par tiem nav maksājama (prof. Bukovska CP māc. grām. 326. lpp.).

412'- Sazinoties ar ārvalstu tiesām un sniedzot vai pieprasot starptautisku juridisku palīdzību civillietu iztiesāšanā, jāievēro 1905. g. 17. jūlijā Hāgā parakstītās konvencijas par civiltiesāšanas kārtību (Lik. kr. 1930. g. 36), Latvijas, Igaunijas un Lietavas konvencijas par dažiem starptautisku privāttiesību jautājumiem (Lik. kr. 1922. g. 143) un Latvijas un P. S. R. S. nolīguma par juridisku palīdzību civillietās (Lik. kr. 1927. g. 202) noteikumi.

Ar Ungāriju pastāv vienošanās, ka Hāgas konvencijas 1. p. paredzētā tiesas aktu izsniegšana un 19. p. paredzētā uzdevumu izpildīšana izdarama konsulārā ceļā, proti, ka konsuli ar attiecīgiem prasījumiem griežas pie otrās valsts tieslietu ministrijas. Turpretim prasijumu par tiesas lēmuma izpildīšanu par tiesu izdevumu uzlikšanu (konv. 18. p.) iesniedzami diplomātiskā ceļā, t. i. caur pieprasītaias valsts sūtniecību un otras valsts ārlietu ministriju. Nepieciešamie tulkojumi (konv. 3., 10., un 19. p. 2. d.) pievienojami vācu valodā, pie kam tiem nav jābūt legalizētiem pieprasijumu saņēmējas valsts pārstāvībā; pietiek ar apliecinājumu, ko izdarijis pieprasītājās valsts zvērināts tulks vai piekritīga iestāde.

Latvijas tiesas pieprasijumu par Ungārijā izpildāmu tiesas darbību iesniedz Tiesu departamentam ar tulkojumiem, kuru pareizību apliecina tiesas priekšsēdētājs (TM apkārtraksts 1932. g. 2. VIII — TMV 37/4 — 952. Ipp.).

Piesūtot Tiesu departamentam lūgumus par tiesas palīdzību ārzemēs, kā arī izpildot ārvalstu tiesu lūgumus Latvijas tiesām, jāievēro sekojošais: 1) Tiesu dokumenti jaraksta uz attiecīga formulārā ar parakstiem un zīmogu. 2) Ja pievienojami tulkojumi svešvalodā, tad tie jāapliecina. Sevišķos gadijumos, uz arvalstu iestāžu speciālu pieprasijumu, Latvijas pārstāvība tulkojumu legalizē, apliecinot attiecī'gas amatpersonas parakstu, paļaujoties uz tulkojuma pareizību. 3) Dokumenti saauklojami un apzīmogojami ar tiesas zīmogu (TM apkartr. 1932. g. 5. XII. A 1097/16095; TMV 37/4 — 953. Ipp.).

Sk. arī 13. tezi zem 661. p.

IV. Prāvnieku uzturēšanās vietas izvēle.

413- Līdz noliktam termiņam, kurā jāierodas sēdē (402. p.) vai jāiesniedz rakstisks paskaidrojums (417. p.), ārpus tiesas atrašanās vietas dzīvojošiem prāvniekiem vai viņu pilnvarniekiem jāpaziņo par viņu izraudzīto uzturēšanās vietu tajā pilsētā, kur tiesa atrodas, vai jānorāda tur dzīvojoša persona, kuru viņi pilnvaro saņemt viņu vietā no tiesas piegādājamos papīrus. Tiesas priekšsēdētājs, uz prāvnieku lūgumu vai pēc paša ieskata, var atsvabināt no šā pienākuma tādas personas, ar kurām sazināšanās, pēc viņu īstās pastāvīgās dzīves vietas, nav saistīta ar grūtībām un nevar novilcināt lietas iztiesāšanu. 1914. g. 1443, i, 1,309. p.

414. Ja atbildētājs atrodas ārzemēs vai viņa dzīves vieta nav zinama, tad iepriekšējā (413.) pantā norādītā paziņojuma iesniegšanai nolikts divu mēnešu laiks, kas skaitams pirmajā gadijumā — no tās dienas, kad atbildētājam nodota pavēste, bet otrajā—-no tās dienas, kad „Valdības Vēstnesī“ iespiests sludinājums.

Atbildētājiem, kas kaut arī atrodas ārzemēs, bet tādās vietās, par kurām pastāv sevišķi ar konvencijām paredzēti noteikumi par Latvijas tiesu iestāžu tiešu sazināšanos ar ārvalstu tiesu iestādēm, augšminētā paziņojuma iesniegšanai nolikts mēneša laiks. Turp.,

2, 309*. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.; 1930. g. 100, 111,309'. p.

415. Visas pavēstes un papīri nosūtami uz prāvnieka vai viņa pilnvarnieka izraudzīto uzturēšanās vietu vai uz viņu norādīto sevišķas papīru saņemšanai pilnvarotas personas dzīves vietu, kā arī uz viņu apzīmēto pastāvīgo dzīves vietu tajā pilsētā, kur atrodas tiesa, bet attiecīgos gadijumos arī ārpus šās pilsētas (413. p.), un, kamēr prāvnieks vai viņa pilnvarnieks nav paziņojuši tiesai par minētās vietas maiņu, viņiem nav tiesības aizbildināties ar nezināšanu par tām pavēstēm un papīriem, kas nosūtīti pēc pirmējā norādijuma. 1914. g. 1448, i, i, 310. p.

Sk. tezes zem 658. p.

416. Pavēstes un papīri uz prāvnieka vai viņa pilnvarnieka vārdu, kuri likumā norādītos gadijumos (413.—415. p.) nav paziņojuši par viņu izraudzīto uzturēšanās vietu vai par sevišķas papīru saņemšanai pilnvarotas personas iecelšanu tajā pilsētā, kur atrodas tiesa, kā arī par adreses maiņu pavēstu un papīru piegādāšanai, atstājami tiesas kancelejā, un minētām personām nav tiesības aizbildināties ar nezināšanu par šīm pavēstēm un papīriem. 1914. g. 1443, I, 1, 311. p.

V. Rakstiska paskaidrojuma pieprasīšana.

417. Priekšsēdētājs, aicinot atbildētāju, var likt viņam priekšā iesniegt rakstisku paskaidrojumu uz prasības lūgumu, ja pēc lietas rakstura ieskata to par vajadzīgu. Šajā gadijumā Latvijā dzīvojošam atbildētājam noliekams termiņš no divām nedējām līdz vienam mēnesim, bet atbildētājam, kas dzīvo ārzemēs vai kura dzīves vieta nav zinama, termiņš noteicams pēc 414. panta noteikumiem. Latvijā dzīvojošam atbildētājam šis termiņš skaitams no tās dienas, kad viņam izsniegta pavēste, bet tiesai sazinoties ar prāvnieku pa pastu — no tās dienas, kura uz paziņojuma par saņemšanu atzimēta ar pasta spiedogu kā šā paziņojuma nosūtīšanas diena tiesai (III pielik.). 1914. g. 1448, I, l, 312. p.; 1935. g. 87, III.

418. Prasijums sniegt rakstisku paskaidrojumu uz prasības lūgumu atzīmējams aicinājuma pavēstē, bet gadijumos, kad atbildētāja dzīves vieta nav zinama, — aicinājuma sludinājumā.

1914. g. 1448, I, 1, 313. p.

419. Rakstiskā paskaidrojumā tieši jāizsaka, vai atbildētājs atzīst vai noliedz prasītāja prasijumus un tos apstākļus, uz kuriem šie prasījumi dibināti. Turp., 314. p.

420. Rakstiskā paskaidrojumā jānorāda apstākļi, uz kuriem dibināta atbildētāja ieruna, un jāuzdod pierādījumi šās ierunas pastiprināšanai. Turp., 315. p.

421. Dokumentu iesniegšanas ziņā atbildētājs pakļauts 367. un 368. panta noteikumiem. 1864. g. 41477, 310. p.

422. Kad rakstiskais paskaidrojums saņemts vai termiņš tā iesniegšanai (417. p.) notecējis, tiesas priekšsēdētājs, pēc paša ieskata vai uz prāvnieka lūgumu, noliek sēdi lietas iztiesāšanai, ņemot vērā noteikumus par termiņiem tiesas sēdes nolikšanai. Par nolikto sēdes dienu paziņo pusēm, lidz ar to nosūtot prasītājam ienākušā paskaidrojuma un tam pielikto dokumentu norakstus. 1914. g. 1448, I, 1, 317. p.; 1935. g. 87, III.

Piezīme. Darbdienās no 17.—30. jūnijam tiesas priekšsēdētājs noliek sēdēs, bez 404. pantā minētām lietām, tikai lietas par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem, par prasību nodrošināšanu, par spriedumu izpildīšanas vai pielaistas iepriekšējas izpildīšanas apturēšanu, kā arī konkursa lietas, kurās maksātnespējīgie atrodas apcietinājumā. 1933. g. 259, i, 422. p. piez.; 1939. g. 79, III, 422. p. piez.

423. Noliekot lietu iztiesāšanai, tā ievedama sarakstā, ar kuru noteic lietu referēšanas kārtu. 1864. g. 41477, 323. p.

Sestā apakšnodaļa.

Lietas iztiesāšana.

I. Lietas referēšana un prāvnieku mutiskā sacīkste.

424. L.ietas referēšana un prāvnieku mutiskā sacīkste notiek tiesas atklātā sēdē. 1864. g. 41477, 324. p.

425. Ja sēdes atklātība, lietas sevišķa rakstura dēļ, var būt piedauzīga ticībai, sabiedriskai kārtībai vai tikumībai, tad tiesa, pēc pašas ieskata vai uz prokurora prasījumu, var nolemt sēdi noturēt aiz slēgtām durvīm. Lēmums par to vienmēr pasludinams atklāti un ierakstams sēdes protokolā. Turp., 325. p.

426. Aiz slēgtām durvīm notiek sēdes lietās:

1) atcelts (1935. g. 87, IV);

2) par tādiem izgudrojumu vai papildinājumu patentiem, kas nav izpaužami. 1912. g. 1300, lik. vi, 325'. p.

427. Tiesas sēde var notikt aiz slēgtām durvīm arī tajā gadījumā, kad abas puses to lūdz un tiesa atzīst viņu lūgumu par ievērojamu. 1864. g. 41477, 326. p.

Pusu lūgums vien nav uzskatams par pietiekošu pamatu durvju slēgšanai: tiesai pašai jāpārliecinas vai ir pietiekoši iemesli (prof. Bukovska CP māc. grām. 252. lpp.).

428. Lietu referē tiesas loceklis uz prāvnieku iesniegto rakstu un dokumentu pamata, ja to lūdz kaut viena puse. 1935. g. 87, I, 428. p.

429. Lietu referē, pēc priekšsēdētāja ieskata, vai nu mutiski, vai pēc rakstiska uzmetuma, kurā īsumā atstāstīti lietas apstākļi, 1864. g. 41477, 328. p.

430. Pēc tam, kad referents paskaidrojis lietas būtību, iesākas pusu sacīkste. Vienas pašas puses ierašanās uz sēdi nevar būt par šķērsli pielaist šo pusi, lietu referējot, dot mutisku paskaidrojumu. Turp., 329. p.

431. Prāvnieku mutiskā sacīkste pastāv :ekš tam, ka papriekš prasītājs un pēc tam atbildētājs izteic tiklab savus prasījumus, kā arī tos apstākļus un aprādijumus, uz kuriem šie prasijumi dibināti. Turp., 330. p.

Civilprocesa likums nedod tiesai tiesību uzskatīt par pierādījumu 1 parta paskaidrojumus, ciktāl tie attiecas uz viņa paša, nevis pretinieka, uzdotiem apstākļiem. Parta apgalvojumi paši par sevi, ja tie nav apstiprināti ar kādu no likumā paredzētiem pierādīšanas līdzekļiem, nevar iespaidot tiesas pārliecību; tie nav pierādīšanas līdzeklis, bet gan tikai pierādīšanas temats (F. Konrādi, TMV 36/2 — 298. lapp.).

CPL noteikumi nepielaiž, ka pašu partu paskaidrojumi tiktu pieņemti 2 kā pierādijumi viņiem par labu. ia arī parts nepareizi būtu pielaists pie liecības došanas (36/153; XII, 485, 486).

432. Ne vēlāk kā pirmā mutiskā sacīkstē pēc lietas būtības prāvniekiem jāuzdod visi apstākļi, uz kuriem dibināti viņu prasijumi un ierunas, un jāiesniedz visi viņu rīcībā esošie pierādijumi vai jāatsaucas uz tiem pierādījumiem, kurus viņi tūliņ nevar iesniegt.

1914. g. 1448, I, 2, 330'. p.

432. pantam nav tā nozīme, ka, ja kāds no partiem pirmā instancē pie pirmās partu mutiskas sacīkstes pec būtības nebutu pievedis kadu lietas aizstāvēšanas līdzekli vai pierādijumu, tad ar to pašu būtu zaudējis tiesību šo līdzekli izlietot tālākā procesa gaitā. Šī panta neizpildīšanas gadījumā iestājas vai var iestāties 434. p. paredzētās sekas (22/2'97; I, 95).

433. Mutiskā sacīkstē prāvnieki var uzdot jaunus aprādijumus lietas apstākļu noskaidrošanai. Uzdodot jaunus apstākļus vai jaunus pierādījumus, tiesa, uz pretējās puses lūgumu, ja tas atzīts par ievērojamu, atliek sēdi un, ja iespējams, noteic jaunas sēdes dienu, paziņojot par to atklāti. Atbildētājam bez tam ir tiesība lūgt, lai sēdi atliek, kad viņš, aicināts tieši uz sēdi (402.,

404. p.), īsā laika dēļ nav varējis sadabūt savai attaisnošanai nepieciešamos pierādijumus. 1914. g. 1448, 1,1, 33i. p.

433. pants dod prāvniekam tiesību prasīt lietas iztiesāšanu atlikt tikai 1 tad, kad pretējā puse tiesas sēdē pie mutiskas sacīkstes norāda uz jauniem apstākļiem vai iesniedz jaunus pierādijumus un dokumentus (2'l/56; 1, 95).

2 Lietpratēju atzinums ir daļa no tiesas sēdes darbības, bet nav jaunu

dokumentu iesniegums vai aizrādijums uz jauniem apstākļiem vai pierādijumiem no pretējās puses, kāpēc tiesa, neatliekot šā iemesla dēļ lietas iztiesāšanu, nav pārkāpusi 433. pantu (21/56; I, 95).

434. Ja prāvnieks pēc 432. pantā minētā termiņa vai pēc

433. pantā norādītās sēdes atlikšanas uzdod jaunus apstākļus vai pierādijumus, ko viņam bijis iespējams izdarīt agrāk, tad tiesa, atzīdama, ka ar tādu prāvnieka vainas dēļ novēlotu apstākļu vai pierādijumu uzdošanu ir aizkavēta lietas iztiesāšana, var uzlikt vainīgam prāvniekam naudas sodu valstij par labu no desmit līdz deviņdesmit latiem; šo sodu var palielināt līdz trim procentiem no prasības sumas, ja tā pārsniedz trīs tūkstoši latus. Priekšsēdētājam jāaizrāda prāvniekiem uz novēlojuma sekām (a).

Minēto sodu var uzlikt arī vainīgam prāvnieka pilnvarniekam.

Lēmumu par prāvnieka vai pilnvarnieka sodīšanu var pārsūdzēt divu nedēļu laikā, bet sūdzību virza uz nākošo instanci tikai pēc lietas izspriešanas. Uzliktais sods tūliņ jāpiedzen, ia vien tiesa nav nolēmusi izpildīšanu apturēt (b).

(a) 1930. g. 100, I, 3311. p. _ (b) 1939. g. 79, II, 434. p.

1 Šā panta piemērošana neprasa īpaša tiesas lēmuma pārkāpšanu par pierādījumu sniegšanu (34/71; X, 305).

2 Kārtība, 'kādā būtu pārsūdzams apgabaltiesas lēmums par prāvnieka sodīšanu uz 434. panta pamata, vispārCPL nav paredzēta. Bet tā kā CPL

arī nav noteikts, ka šads lēmums vispār nebutu pārsūdzams, tad jānāk pie slēdziena, ka apspriežamā gadi jumā jārīkojas saskauā ar Tiesu iek. 174. p., t. i. sūdzība jāskata cauri uzraudzības kārtībā, pie kam saskauā ar šā panta 2. pktu, augstākā tiesa tādā gadijumā var arī atcelt zemākās instances nepareizo lēmumu, jo no augšā sacītā izriet, ka šāds atcēlums nepārkāptu CPL noteikumus par augstākās instances varas un tiesību: robežām un par kartību, kāda lēmumi un rīkojumi atceļami (37/1315; XIV, 94).

435. Prasītājs var samazināt savus prasijumus, vai arī ar atbildētāja piekrišanu citādi grozīt prasību. Prasības grozīšana bez atbildētāja piekrišanas pielaižama tikai tad, ja ar prasības grozīšanu, kuras pamats palicis iepriekšējais, lietas iztiesāšana ievērojami nesarežģijas un neaizkavējas. Atbildētājā ielaišanās sacīkstē bez ierunām pret prasības grozīšanu uzskatama par piekrišanu šādai grozīšanai. 1930. g. 100, 1, 332. p.

I __ Samazināšana nedrīkst būt par iemeslu prasības skaldīšanai ar nolūku nākotnē celt jaunu prasību par to daļu, par kuru pirmatnējā prasība samazinata (prof. I3ukovska CP māc. grām. 328. lpp.).

Tiesa nevar atraidīt prasību (kurā prasītāja pieprasa no atbildetaja alimentus priekš bērna, kas. pēc viņas apgalvojuma, dzimis viņas laulībā ar atbildētāju) aiz tā iemesla vien, ka prāvnieku likumīga laulība neesot pierādīta. Šādu: slēdzienu par prasības atraidīšanu tiesa nevar pamatot uz tā, ka prasības apmierināšana, izejot no prezumcijas, ka bērns dzimis ar-laulībā, būtu uzskatams par prasības pamata grozīšanu (31/338; VIII, 102).

Nerunā pretim 435. un 436. p. noteikumiem prasības petituma grozījumi, ia formulējumi atbilst prasības mērķim un Civillikuma noteikumiem (TP 34/ 1092a; 219).

Sk. 2. tezi zem 858. un 5. un 6. tezi zem 907. p.

Prasības grozīšana nedrīkst iet tik tālu, ka līdz ar to grozās arī piekritība, piem. no prasības par likumisku uzturu nevar izcelties laulības šķiršanas prasība, prasības par traucēta vai zaudēta valdijuma atjaunošanu nedrīkst nonākt apgabaltiesas iztiesašanā, arī tad ne, kad tas izriet no īpašuma prasības par nekustamu īpašumu (B. Berent, RZ 30/3 — 170. lpp.).

Vai lietas iztiesāšana sarežģījas vai aizkavējas konkrētā gadijumā, nosaka tiesa pēc sava taisnīga ieskata (B. Berent, RZ 30/3 — 171. lpp.).

Pēc vispārējā principa katra lieta apspriežama pēc apstākļiem, kuri bija iestājušies prasības celšanas laikā, kāds princips arī piemērojams alimentu prasību lietās; ja apstākļi, kuri prasītājai devuši pamatu prasīt uzturu no atbildētāja, procesa gaitā ir grozijušies vai atkrituši, tad tas nevar iespaidot konkrētās lietas Kkteni, bet tam varētu būt nozīme tikai jaunā lietā, kuru atbildētājs varētu ierosināt sakarā ar pārmaiņām prāvnieku mantas stāvoklī. (29/501; VI, 92). Sk. arī 3(5/388 (XII, 535).

Prasības juridiskā kvalifikācijā atkarājas no tiesas (32/19; VIII, 103).

Sk. ari 7. tezi zem 359. p. un 25. tezi zent 454. p.

No parta izejošo faktu vai izteicienu juridiskā kvalifikācijā tiesai nav saistoša, io tai patstāvīgi jāraksturo un jākvalificē apspriežamās faktiskās attiecības (23/228; I, 97). Sk. ari 32/1772 (IX, 165).

Ar līguma citu kvalifikāciju prasītājs nav pielaidis prasības pamata grozīšanu (34/893; XI, 128).

Sk. arī 3. tezi zem 436'. p.

Prasot no bijušā nomnieka atlīdzību par nomas objekta nelikumīgu lietošanu, nekrīt svarā, kā prasītāja nosauca šādu atlīdzību. Ja arī pra-sitaja nepareizi bija šo atlīdzību raksturojusi kā nomu, tad tiesai bija pietiekošs pamats, pareizi formulējot šīs atlīdzības īsto juridisko raksturu, noteikt to par zaudējumu atlīdzību (27/114; IV, 98).

Sk. arī 2. un 3. tezi zem 858. p.

Prasīt kādu ideālu daļu visā mantojumā un prasīt kādu atsevišķu reālu daļu no mantojumā ietilpstošiem priekšmetiem, — nemaz neapsverot citas starpības starp tādām prasībām, ir divas atsevišķas prasības, divas atsevišķas lietas, kuras lielumu samēra ziņā nemaz nav salīdzinamas (26/214; III, 97).

Pēc 435. panta prasības paplašināšana gan ir iespējama, un, pret pretējā parta gribu, tā ir aizliegta vienīgi tad, ja ar to lietas iztiesāšana ievērojami sarežģītos un aizkavētos (32/630; VIII, 71).

Sk. 4. tezi zem 858. p. •

Tiesai ex officio, bez parta aizrādījuma, nav jāierosina jautājums par prasības pamata grozīšanu (23/62; I, 113).

Sk. 7. tezi zem 907. p.

14 Līguma projektu prasītajs var iesniegt līdz sprieduma taisīšanai (24/4; II, 139).

15 Ja līgumprojekts ir prasības petituma sastāvdaļa, tad tas padots vispārējiem noteikumiem^ par prasības grozīšanu (32/830; IX, 662).

16 Ar to, ka prasītājs bez prasības lūgumā minētā līguma atcelšanas iemesla prāvas gaitā atsaucas vēl uz citiem iemesliem, viņš nepielaiž prasības grozīšanu (26/91; III, 96).

17 Lūdzot prasības lūgumā prekluzijas atcelšanu aiz 1701. panta 2. punktā paredzētiem iemesliem, prasītajs nepielaiž prasības pamata grozīšanu, atsaucoties otrā instancē arī uz 1701. p. 1. punktu (27/535; IV, 99).

18 Tiesai nav tiesības prasības vietā par īpašuma atzīšanu piespriest valdijuma tiesības, bet prasības vieta par vienīgā valdījuma tiesības piespriešanu — nolemt pielaist prasītāju pie kopīga valdijuma. Jo mazāk pielaižams, ka tiesa un pie tam vēl no sevis un bez parta lūguma, no lietiskās tiesības pārietu uz saistību tiesību (33/960; X, 549).

19 Ja atbildētājs savu iebildumu par prasības pamata grozīšanu pirmo reizi cel tikai kasacijas sūdzībā, tad šāds iebildums Senātā nav apspriežams (31/1717 VIII, 102).

20 Ja prasītājs savu prasību pamatojis uz 1916'. g. 3. jūlija lik. par tirdzn. un rūpn. uzņ. pāreju 13. un 14. p., tad viņš pielaiž neatļautu prasības grozīšanu, dibinot savu prasību tālākā procesa gaitā uz CPL VI pielikuma noteikumiem (35/960; XI, 635).

21 Tiesa nav spiesta dot prasītājam termiņu, lai viņš varētu rakstiskā veida iesniegt prasības petituma grozījumu vai noteiktāk formulēt prasības petitumu, jo 435. p., nemaz neparedz tādu kārtību (36/959; XIII, 309).

436. Nav uzskatami par prasības grozīšanu gadījumi:

1) kad prasītājs izteic prasijumus noteiktāki vai formāli pareizāki;

2) kad viņš izlabo pielaistās acīmredzamās kļūdas;

3) kad viņš prasijumiem pievieno procentus un pieaugumus;

4) kad sakarā ar notikušo mantas atsavināšanu, zaudēšanu vai citām pārgrozībām mantā, kura ir lietas priekšmets, viņš prasa, lai atbildētājs atlīdzina šās mantas vērtību, vai

5) kad prasijuma kopsuinas robežās viņš ieved grozijumus šās sumas sastāvdaļās.

Tāpat nav uzskatams par prasības grozīšanu gadijums, kad prasītājs, pa lietas gaitas laiku pārgrozijušos apstākļu dēļ, sava pirmējā prasijuma vietā, ar kuru viņš bija lūdzis noteikt pusu civiltiesiskās attiecības (3. p.), lūdz atjaunot aizskartās tiesības, un otrādi. 1930. g. 100, 1, 333. p.

1 Ja_atbildētājs ir tās personas mantinieks, kura iepriekš uzrādīta kā

atbildētāja, bet vēlāk izrādijusies kā mirusi pat pirms prasības celšanas, vai ja prasība celta tieši jau pret mantojuma masu, tad, aicinot kā atbildētāju mantu devēja mantinieku, prasītājs negroza prasību. Par pra-

slbas grozīšanu šādos gadījumos nevar runāt tāpēc, ka mantinieks iestājas visās mantu devēja tiesībās un saistībās, un kā mantu devēja universal-sukcesors turpina šā pēdējā juridisko (mantisko) personību (32/233; IX, 178).

Tiesai ir pietiekošs pamats atzīt, ka prasītāja, formulējot prasības 2 raksta ievadu un prasības petitumu tā, it ka par prasītāju uzstātos nevis likvidācijā esošā biedrība, bet viņas likvidācijas komisija, pielaidusi tikai neveiklu formulējuma izteicienu, kas pats par sevi nevar būt par šķērsli prasības caurskatīšanai; tiesa tadēl var no sevis pareizi^1 formulēt rezolūciju saskaņā ar prasības būtību' un īsto kodolu (32/8G5; IX, 118).

Pārgrozijums nebūs, ja prasītājs to pašu prasības dokumentu vēlāk 3 apzīmē citādi (piem., sākumā par glabājuma rakstu, vēlāk par parādzīmi). (prof. Bukovska CP māc. grām. 329. Ipp.).

Līguma projekts nav atzīstams par prasības petituma noteicošu dalu, 4 bet tikai par tā papildinājumu. Projekta izlabošana tamdēļ arī nav atzīstama par prasības pamata grozīšanu (TP 28/102a; 85).

Šā panta noteikums attiecas vienīgi uz procentiem, kas pieauguši no 5 prasības iesniegšanas dienas, bet nevis uz procentiem^1 par laiku pirms prasības celšanas (35/1598; XII, 285).

Ja arī prasītāja savā prasībā bija lūgusi uzlikt atbildētājiem par pie- 6 nākumu izdarīt nepieciešamos remontus un tikai šā pienākuma neizpildīšanas gadījumā atļaut tos izdarīt uz atbildētāju rēķinu, tomēr, ievērojot, ka ar prāvas ievilkšanos garumā izīrētās telpas pēc apgabaltiesas konstatējuma nonākušas tādā stāvoklī, ka prasītāja bijusi spiesta izdarīt īrēto telpu remontu, un tā kā apgabaltiesa konstatējusi, ka izdarītie remonti ir nepieciešami. kāds tiesas konstatējums attiecas uz lietas faktisko pusi un nav pārbaudams kasacijas kārtībā, tad arī tiesa varēja atļaut segt šos izdevumus no turpmākās īres maksas, jo ar remontu izdarīšanu atkrita vajadzība uzlikt atbildētājam par pienākumu tos izdarīt. Šāds apgabaltiesas atzinums nav uzskatams par pārgrozītas prasības apmierināšanu, bet gan par iesniegtās prasības apmierināšanu, sakarā ar notikušo lietas apstākļu pārmaiņu par prāvas laiku, kas saskaņā ar 436. p. noteikumiem ir pilnīgi pielaižams; izšķiroša nozīme šajā gadījumā bija tam apstāklim, ka sakarā ar prāvas ievilkšanos prasītāja biia spiesta pati izdarīt nepieciešamos remontus (32/594; VIII, 103).

Par prasības pamata grozijumu uzskatams gadījums, kad prasītājs 7 ārpus 436. p. paredzētiem nosacijumiem pieprasa pirmatnējā prasības objekta vietā citu, vai kad tas tiesisko pamatu atvieto ar citu (piem., prasību, kas pamatota uz testamentu, tagad pamato uz likumiskās mantošanas) (prof. Bukovska CP māc. grām. 329. Ipp.).

Pēc šā panta 4. pk. izpratnes tas piemērojams tad, ja likumā minētā 8 pārgrozība mantā notikusi pēc prasības celšanas, kā arī tad, ja pārgrozība gan notikusi pirms prasības celšanas, bet prasītājs par pārgrozību bez viņa vainas dabūjis zināt tikai pēc prasības celšanas (36/834; XIII, 87).

Ja prasītājs savā prasības lūgumā prasijis vienādu virsstundu at- 9 līdzību par katra mēnesi, tad tas neņem viņam tiesību šādu aprēķinu vēlāk (pat otrā instancē) grozīt prasības kopsumas robežās (34/2010; XI, 63).

Līdzīgi grozijumi kā 436. p. 5. pk. iespējami, kad eksperti, novērtējot 10 atsevišķos prasījumus, atzīst dažus par pārspīlētiem citus par pārāk zemiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 328. Ipp.).

Sk. arī tezes zem 435. p.

437. Prasītājam, kas pārgroza savus prasījumus, par to jāziņo tiesai rakstiski. 1930. g. 100, l, 334. p.

Prasītāja paskaidrojumu ievērošana, sakarā ar prasības petituma formulējuma grozīšanu, neatkarajas no tam, vai prasītājs šos paskaidrojumus tiesas protokolā parakstījis (35/121; XI, 295).

438. Priekšsēdētājam jāpieprasa noteikti paskaidrojumi no puses, kura izsakas neskaidri vai nenoteikti, vai arī ja no viņas paskaidrojumiem nav redzams, ka viņa atzītu vai noliegtu apstākļus vai dokumentus, uz kuriem pamatoti pretējās puses prasijumi vai iebildumi.

Priekšsēdētājam jādod iespēja katram tiesnesim uzstādīt pusēm savus jautājumus. Turp., 335. p.

1 Paskaidrojumu pieprasīšanas nolūks ir noskaidrot prāvnieku apgalvojumus, ja tic izrādās par nenoteiktiem vai neskaidriem; tomēr šos apgalvojumus nedrīkst izlietot kā pierādījumus, ja nav konstatējama apgalvojuma atzīšana no pretējās puses (F. Konrādi, TMV 35/2. — 303. Īp.).

2 Tas apstāklis, ka parts nav nosaucis lieciniekus vārdā, nedod tiesai tiesību noraidīt lūgumu par liecinieku nopratināšanu, jo liecinieku vārdi tiesai jānoskaidro CPL 438. p. noteiktā kārtībā (32/819; IX, 35).

3 Ja prāvnieks nav uzdevis, kādu apstākļu pierādīšanai' lietas pievienošana vajadzīga, tad tomēr tiesa aiz šā iemesla vien nevar atraidīt prāvnieka lūgumu, bet viuai jārīkojas pēc 438'. p. (33/479; IX, 330).

Sk. arī 2. tezi zem 465. p.

4 Tiesa nevar noraidīt parfca lūgumu par liecinieka nopratināšanu uz tā pamata, ka parts nav uzdevis liecinieka dzīves vietu, jo jautājums par liecinieka dzīves vietu tiesai jānoskaidro, pozitivā vai negativā veidā, ar paskaidrojumu pieprasīšanu no prāvnieka (35/80; XI, 295).

439. Ja puse atteicas atbildēt uz uzstādītiem jautājumiem par strīdīgiem apstākļiem vai izvairas dot noteiktus paskaidrojumus par tiem (438. p.), tad tiesa var pieņemt, ka puse šos apstākļus neapstrīd. Turp., II, 335'. p.

1 Kur pats prasītājs nav konkrēti uzrādījis pārliecinošus iemeslus atbildētāja paskaidrojumu atzīšanai par neatbilstošiem uzstādītam jautājumam un līdz ar to 439. p. noteikumiem, nevar vispār pārmest tiesai minēta panta nepiemērošanu (39/255).

2 Šis pants nav attiecinams uz asinsekspertizi (38/46(5; XIV, 305).

440. Ja tiesa pārliecinās par to, ka lieta, savas sarežģītības dēļ, nav noskaidrojama ar mutisko sacīksti, tad, kaut arī agrāk lietā būtu iesniegts rakstisks paskaidrojums (417. p.), no tiesas atkarājas likt katram prāvniekam priekšā iesniegt vienu vai divus rakstiskus paskaidrojumus, noliekot iesniegšanai kārtu un noteiktu

termiņu, kā arī norādot, ja tiesa atzīst to par vajadzīgu, uz kādiem apstākļiem šiem paskaidrojumiem galvenā kārtā jāattiecas. 1914. g. 1448, I, 2, 335'. p.; 1930. g. 100, III, 335'. p.

Rakstiskas sagatavošanas izlietošana vai neizlietošana atkarājas no pašiem^1 prāvniekiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 324. Ipp.).

441. Tādā lietā, kas aptver vairākus prasijuinus vai priekšmetus, kuru apvienošana mutiskā sacīkstē būtu neērta, tiesa var nolemt, lai prāvnieki dod savus paskaidrojumus atsevišķi par katru prasijumu vai priekšmetu. 1864. g. 41477, 336. p.

442. Mutiskās sacīkstes laikā tiesas priekšsēdētājs lūko samierināt prāvniekus, ja atzīst to par iespējamu. Samierināšanas gadi jumā sastādams, ar prāvnieku parakstu, protokols, kuram ir galīga sprieduma spēks un kurš nav pārsūdzams. Turp., 337. p.

443. Mutisko sacīksti vada tiesas priekšsēdētājs. Kad viņš atzīst, ka lieta pietiekoši noskaidrota, tad izbeidz mutisko sacīksti, bet ne agrāk, kamēr tiesa nav noklausījusies abu pusu mutiskos paskaidrojumus vienlīdzīgā skaitā (a). Priekšsēdētājam jādod prāvniekiem iespēja dot paskaidrojumus ari jautājumos, kuri tiesai jāierosina neatkarīgi no prāvnieku norādījumiem.

(a) 1864. g. 41477, 338. p. — (b) 1930. g. 100, III, 338. p.

Atzīstot bez pretējās puses aizrādījuma, ka atbildētājs nav pierādījis 1 tiesas sprieduma stāšanos likumīgā spēkā, tiesai par to iāpaziņo atbildētājam un jānoteic termiņš minētā termiņa noskaidrošanai (26/59, 27/74, 27/67) (28/80; V, 103).

Ierosinot jautājumu par prasītāja iesniegtā līguma projekta defektiem, 2 tiesai jādod prasītājam iespēja dot paskaidrojumus šajā jautāiumā (34/893; XI, 126).

Ja tiesa pati ierosiina jautājumu par dokumenta nederīgumu kā pie- 3 rādijumu. tad viņai jarikojas saskaņā ar 443. p. trešo teikumu (35/41; XI, 472).

Ja tiesa no sevis iekustina jautājumu par testamenta izpildītāju ne- 4 pietiekošu leģitimāciju prasības celšanai, tad viņai jāpieinēro šā panta trešā teikuma noteikumi (36/975; XII, 596).

444. Tiesas spriedumam jābūt dibinātam uz dokumentiem un citiem rakstiskiem aktiem, kurus puses iesniegušas, kā arī uz aprādījumiem, kas noskaidroti mutiskā sacīkstē. 1864. g. 41477, 339. p.

Tiesa vispār nav spiesta sevišķi apstāties pie katra atsevišķā partu I dotā paskaidrojuma, un vēl mazāk tad, kad parts neturēja par vajadzīgu to atkārtot un izcelt arī otrā instancē. (25/98).

2 Otrā instance, atceļot pirmās instances spriedumu, nav spiesta sevišķi atspēkot sīkumos visus pirmās instances sprieduma apcerējumus un tās atsauksmi uz zināmiem likuma pantiem (25/98).

3 Iebildumi pret protokolu jāpicteic 7 dienu laikā, skaitot no dienas, kas nolikta sprieduma izgatavošanai galīgā veidā (36/21; XIII, 88).

4 Tiesa nevar no sevis, bez partu lūguma, pēc sprieduma taisīšanas kaut kādā veidā grozīt vai papildināt protokolu, kuru parakstijuši tiesneši un apstiprinājis sekretārs ar savu parakstu (36/21; XIII, 88).

Sk. arī tezes zem 219. un 8>16. p.

II. Pretprasības celšana.

445. Atbildētājam ir tiesība celt pretprasību (333. p.) ne vēlāk kā līdz tā termiņa notecējumam, kas nolikts rakstiska paskaidrojuma iesniegšanai, bet ja tāds paskaidrojums nemaz nav bijis jāiesniedz, tad lietas pirmā sēdē, uz kuru atbildētājs aicināts, vai arī iesniedzot atsauksmi par aizmugurisko spriedumu. Pretprasība ceļama iesniedzot rakstisko lūgumu, pie kam jāievēro visi prasības lūgumiem paredzētie noteikumi. 1914. g. 1583, 1, 1,340. p.

1 Mutiskam pretprasības lūgumam nav nozīmes (prof. Bukovska CP māc. grām. 285. Ipp.).

2 CPL nepiešķir atbildētājam tiesību tajā pašā lietā celt pretprasību vai kādu patstāvīgu prasību pret personām, kuras lietā nav pied'alijušās, jo tiesa var piespriest atbildētajam prasību tikai pretprasības ceļā, kura savukart ceļama tikai pret pirmējo prasītaju; to, ko vēlas panākt šajā gadījumā atbildētājs, viņš varētu sasniegt tikai personu pieaicināšanas ceļā uz savu pusi, jo tikai šis procesuālais līdzeklis ir vienīgais regresa tiesības izvešanai pret trešāni personām (22/5; II, 140).

3 Ari tagad pastāv un pilnā mērā uzturams tas, jau agrāk atzītais pamatprincips, ka tiesas sēdē, kurā atbildētājs aprobežojas un var aprobežoties ar piekritibas noraidījumu, nesniegdams paskaidrojumus pēc lietas būtības (661. p.), neskartas par pirmo sēdi 445. p. nozīmē. Pretprasība pieder pie atbildetaja aizstavešanas līdzekļiem un tāpēc bez šaubām prasa un paredz lietas iztirzāšanu pēc būtības (sk. 333. p.). Tamdēļ pietiek, ja pretprasību cel vai pieteic vēlākais tad, kad lietas piekritība konkrētai tiesai galīgi konstatēta ar attiecīgas instances lēmumu (28/229;

V, 110).

4 Konstatējot, ka atbildētājs savā iebildumā pret prasību ir izgājis, no pretprasrjuma par zaudējumiem, tiesai nav jāapsver šāds iebildums kā tāds, kas celts par līguma neizpildīšanu no prasītāja puses CL 1591. p. nozīmē (30/1096; VII, 36).

5 Atzīt līguma nosacijumu par spēkā neesošu pēc likuma tiesa var, neatkarīgi no ta, vai atbildētais, kas uz līguma pretlikumību aizrādījis, celtu sevišķu pretprasību vai aprobežotos ar vienkāršu ierunu. Jautājums par līguma nosacijuma nelikumību tiesai japārbauda un jāizšķir arī tad, ja vien tas vispār aizkustināts lietā. Nelikumīgs līguma nosacijums nav izpildāms un viņa izpildīšanu neviens kontrahents nevar prasīt. CL 1587. p. attiecas uz līgumiem, kuriem likums atzīst saistošu spēku kontrahentiem, bet ne uz līgumiem, kuriem jau no paša sakuma trūkst likumīgā pamata (30/80; VI, 27).

Atbildētājā pret vindikāciju saskaņā ar CL 1061. p. celtā ieruna par to, 3 ka atbildētājs vindicējamo mantu ieguvis īpašumā ieilgtima ceļā, tiesai jāapspriež un jāņem vērā neatkarīgi no tam, vai atbildētājs cēlis pretprasību par īpašuma atzīšanu viņam uz ieilguma pamata vai nē. Saprotams, atbildētājam katrā ziņā uz vispārēja pamata jāpierāda sava ieruna, t. i. ieilguma priekšnoteikumu esamība (24/207; I, 18).

Vindikacijas prasību var atspēkot nevis tikai ceļot pretprasību, bet 7 ari ierunas veidā (Sal. 24/207; I, 18; 27/511; IV, 36). (34/177; X, 471).

Aizturēšanas tiesība pēc savas būtības uzskatama par pretenzijas 8 apsardzības līdzekli un tādēļ šī tiesība pastāv t'ikai līdz aizsargājamās pretpretenzijas apmierināšanai vai, attiecīgos gadījumos, līdz tās nodrošināšanai, bet tā neapgāž pamatprasību pēc būtības, kamdēļ ar aizturēšanas tiesību nekad nevar panākt pamatprasības atraidīšanu, bet tikai abu prasību vienlaikus apmierināšnu ar nosacījumu, ka piespriežamā manta aizturama līdz pretpretenzijas izpildīšanai. Bet lai pretpretenziju apmierinātu, nepietiek uzstādīt tās pamatu vien, bet jāpierāda arī tās apmērs, jo manta aizturama tikai noteiktas pretpretenzijas apmierināšanas dēl, pie kam pretpretenzijai jābūt izpildāmā!. Tas pats par sevi paredz, ka aizturētājs iau pierādījis nevien pretpretenzijas pamatu, bet arī tās apmēru. Citādi pamatprasītājam nebūtu iespējams nedz parbaudīt, nedz apmierināt pretpretenziju un līdz ar to atsvabināt piespriesto mantu no aizturēšanas (21/6), (24/94; I, 44).

Aizturēšanas tiesības pieteikšana un izvešana vienkāršas ierunas ceļā 9 pielaižama tikai tad, ja atbildētāja pretpretenzija atrodas likvidā, t. i. pilnīgi skaidrā un neapšaubamā stāvoklī. Pretējā gadījumā jācel pretprasība. Tas pats sakains par pretpretenziju, kas pamatojas uz kompensāciju (24/94; I, 44).

CL 2171. p. 1. punktā paredzētās nomas naudas nesamaksas sekas 10 nevar novērst ar pretprasības celšanu par norēķina došanu (20/17; I, 63).

Tiesa var atzīt abu laulāto vainu laulības izārdīšanā uz CL 76. p. H pamata, ja arī atbildētājs nav cēlis pretprasību par prasītājas vainas atzīšanu. Sen. spr. 25/57 (11, 107) tam nerunā pretim (32/2538; IX 171); sk. tomēr 37/718 (XII, 652).

Atbildētājam ir tiesība uz darījuma fiktivo raksturu atsaukties ierunas 12 ceļā, bez tā kā celtu pretprasību par darījuma atzīšanu par fiktivu vai par darijuma atcelšanu kā fiktivu (33/37; X, 98).

Ja laulības šķiršanas lietā vainas jautājums vispār ir pacelts, tiesa 13 var apspriest arī jautājumu, kādā mērā abi Iajulātie piedalijušies laulības dzīves izārdīšanā, un sakarā ar to, var konstatēt arī abu laulāto vainu pilnīgi neatkarīgi no tam, var prasība dibināta uz viena vai abu laulāto vainas, un vai atbildētājs cēlis pretprasību par prasītājas vainu (34/2675;

X, 542).

Sk. arī 4. tezi zem 808. p.

Lai atzītu kādu dokumentu par fiktivu', nav nepieciešams par to celt 14 prasību, bet to var pierādīt arī iebilduma ceļā (34/493; X, 218).

Sk. arī G. tezi zem VI pielik. 1. p.

Atbildētājs nav spiests celt pretprasību, bet var iebilduma ceļā pie- 15 rādīt, ka zemes grāmatās ierakstītās kopīpašnieku domājamās daļas nav līdzīgas, ia zemes grāmatās domājamo dalu apmērs nav noteikts (38/1683; IX, 558).

16 Ieskaitu var izdarīt nevien izpildīšanas stad'ijā, bet arī procesa laikā, un pie tam nevien 445. p. paredzētās pretprasības veidā, bet arī vienkāršas ierunas veida, aizstāvoties pret prasību ar ieskaitam derīgu pretprasijurmi (37/330; XIII, 530).

17 Ar vārdiem „pirmā sēde“ jāsaprot tā tiesas sēde, kurā atbildētājs, neiesniedzot rakstisku paskaidrojumu, ņēmis dalību mutiskā sacīkstē pēc lietas būtības. Tādēļ, ja sēdē, kura nolikta lietas caurlūkošanai, atbildētājs ieradies, bet sēde kaut kādu iemeslu dēļ nenotiek, tad attiecībā uz atbildētāju šāda sēde neskaitas par pirmo (TP 36/705b; 384).

Sk. arī tezes zem 333. p. un 88. tezi zem 454. p.

446. Ja termiņa īsuma dēļ, kas nolikts priekš ierašanās uz sēdi, atbildētājs nav varējis savākt pretprasības celšanai nepieciešamos pierādījumus un ziņas, tad tiesa uz viņa lūgumu noliek termiņu no trim līdz septiņām dienām, pa kuru laiku atbildētājam jāiesniedz sava prasība rakstiski, ievērojot pie tam visus prasības lūgumiem paredzētos noteikumus. 1914. g. 15S3, l, 1, 341. p.

447. Pēc pretprasības celšanas (445. p.) lietas iztiesāšanu var atlikt līdz citai sēdei uz pretējās puses lūgumu vai pēc tiesas ieskata. Turp., 342. p.

III. Prokurora atzinumi.

448. Prokurori dod savu atzinumu laulības lietās un lietās par dzimšanu laulībā, kad tajās nav atbildētāia. 1911. g. 35154, i,

1, 343. p.; 1922. g. 209, II; (211) 1.

449. Iepriekšējā (448.) pantā norādītos gadijumos lieta nododama prokuroram vismaz trīs dienas pirms referēšanas. 1864. g. 41477, 344. p.

450. Pec lietas referešanas un prāvnieku mutiskās sacīkstes prokurors dod savu atzinumu mutiski. Turp., 345. p.

451. Prokurora atzinuma būtība jāieraksta sēdes protokolā. Turp., 346. p.

452. Pēc prokurora atzinuma prāvnieki var tikai norādīt uz kļūdām lietas apstākļu attēlojumā, ja viņš tādas būtu pielaidis Turp., 347. p.

Septītā apakšnodaļa.

Piespiedu izpildīšana pēc aktiem.

453. Lietās par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem jāievēro 226.—252. panta noteikumi, ar šādiem izņēmumiem:

1) pienākumus, kurus minētie (226.—252.) panti uzliek miertiesnešiem. izpilda apgabaltiesas locekļi, kas šim nolūkam ieceļami ar tiesas nodaļu kopsapulces lēmumiem;

2) sūdzības par norādīto apgabaltiesas locekļu lēmumiem jāizšķir tai tiesai, pie kuras sastāva pieder tiesas loceklis, kas taisijis pārsūdzēto lēmumu, un

3) lūgumi par apgabaltiesu lēmumu (2. pk.) atcelšanu šajās lietās jāizškir Senata civildepartamentam. 1912. g. 1003, B, i, 365'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; XIX, A, 2, 18072,—18075. p.; 1918. g. 10, 7. p.; 1935. g. 87, III.

Ja nejauši tiesā pagaidam nav tiesneša^ kurain būtai uzlikta lietu caur- 1 skatīšana piespiedu izpildīšanas kartība pec aktiem, tad spriedumu var taisīt priekšsēdētājs (V. Btikovskis, TMV 27/8/9 — 324. lpp.).

453. p. 3. punkts zīmējas uz gadījumiem, kad vai nu miertiesnesis, vai 2 norādītais apgabaltiesas loceklis atstājis bez ievērības prasītāja lūgumu par piespiedu izpildīšanu un kad sakarā ar prasītāja par miertiesneša vai norādītā apgabaltiesas locekļa lēmumu' iesniegto blakus sūdzību lieta nonākusi apgabaltiesas parastā sastāvā izspriešanai un apgabaltiesa prasītāja blakus sūdzību atstājusi bez ievērības (23(7., 242., 243. p.). (29/59; V, 110).

Sk. arī tezi zem 242. p.

Apgabaltiesas spriedums uz 239. panta pamata celtā prasībā ir pār- 3 sūdzams Tiesu palatai. 453. p. 3. punkts attiecas tikai uz gadījumu, kad deleģētais apgabaltiesas tiesnesis (453. p. 1. pk.) atstājis prasītaia lūgumu par piespiedu izpildīšanu bez ievērības (35/197; XI, 472).

Sk. 1-8. tezi zem 239. p.

Astotā apakšnodaļa.

Pierādijumi.

I. Vispārīgi noteikumi.

454. Prasītājam jāpierāda sava prasība. Atbildētājam, kas ceļ ierunas pret prasītāja prasijumiem, savukārt jāpierāda savas ierunas. 1864. g. 41477, 366. p.

Par pierādījumiem sauc tos paņēmienus un līdzekļus, ko prāvnieks I izlieto tiesas pārliecināšanai un kuri iepriekš pārbaudami (35/1619; XII, 344).

Noteikumi par 011us proband'i ir procesuālās, nevis materialas normas, 2 kādēļ prāvnieku vienošanās par pierādīšanas nastas sadalīšanu nav pielaižama (prof. Bukovska CP māc. grāin. 346. lpp.).

3 Bez prasības pamata jāpierāda prasības apmērs (prof. Bukovska CP māc. grām. 343. lpp.).

4 Prasītājam savas prasības aktīvā pamatā jāpierāda tikai tuvākie tiesības radošie fakti (prof. Bukovska CP māc. grām. 342. lpp.).

5 Prasības pasivā pamatā prasītajam jāpierāda visi tiesību traucējumi, kas izteicas atbildētāja aktīvā darbībā, bet nav jāpierāda atbildētāja bezdarbība (prof. Bukovska CP māc. grām. 343. lpp.).

Atbildētājam jāpierāda: 1) zināmos gadījumos pas'ivā prasības pamata trūkums; 2) formālo noraidījumu pareizība (661. un 664. p.); 3) ierunu pareizība (prof. Bu'kovska CP māc. grām. 345. lpp.).

7 Nav jāpierāda: 1) vispār pazīstami fakti (notoria non egent pro-batione); 2) fakti, ko pretējā puse tieši vai netieši atzīst (532, 567, 584). p.); 3) 'likumiskas prezumcijas, kā arī faktiskas prezumcijas, ciktāl tiesa tās atzīst par pamatotām un atbilstošām apstākļiem; 4) empiriskās, uz piedzīvojumiem pamatotās patiesības (Erfalirungssātzc); 5) tiesību normas, izņemot tiesai nezināmās ārvalsts tiesības un vietējās parašas (prof. Bukov-ska CP māc. grām. 333.—336. lpp.).

8 Prasītājam pēc vispārējiem noteikumiem jāpierāda prasības aktivais un pasivais pamats, t. i. prasītājam jāpierāda vispirms tās juridiskās attiecības, no kuram izriet prasītāja tiesība (aktivais pamats) un pēc tam arī, ka atbildētājs pārkāpis prasītāja tiesības (pasivais pamats). Bet pasivais pamats, t. i. prasītāja tiesību traucējumi viņam jāpierāda tikai tajos gadiju-mos, kad šie traucējumi izteicas atbildčtaja aktivā darbībā, kaut arī viņa pienākums pastāvēja in non faciendo, bet ja viņi izteicas atbildētāja pasivitātē, viņa bezdarbībā, kaut ar viņa pienākums pastāvēja in faciendo, — tad onus probandi pāriet uz atbildētāju un šinīs gadijumos pasivais pamats jāpierāda atbildētājam, kuram arī vieglāk pierādīt sava aktivā pienākuma izpildīšanu, kas pastāvēja i'n faciendo, nekā prasītājam, kuram būtu jāpierāda negatīvs fakts, t i. ka atbildētājs nav izpildijis savu pienākumu (sah arī prof. Bukovska CP māc. grām. 343., 344. lpp.). Bijušam īrniekam tādēļ jāpicrad'a, ka viņš aizejot no prasītaja namā ieņemtā dzīvokļa, samaksājis no viņa pienākošos īres naud'u (36/1921; XIII, 237, 238>).

9 No atbildētāja jau pēc tā procesual'a stāvokļa nevar prasīt konsekvenci viņa izvēlētos aizstāvēšanas līdzekļos; atbildētājs var — sevišķi vairākos pret viņu celtos procesos — aizstāvēties ar ierunām, kuras — viņu^1 Ioģiskas_ juridiskas uzbuves ziņa, — arī nebūtu savienojamas, tikai prasītājam jābūt konsekventam, jo jāpierāda un loģiski jāpamato sava prasība (28/259; IV, 100).

10 Parta vienkāršos aizrādījumus uz to, ka zināms fakts vai apstāklis neesot pierādīts, pats par sevi vēl neuzliek pretējai^1 pusei pienākumu tos pierādīt, kamēr parts tieši neapstrīd minēto faktu vai apstākli (27/57, 170). (27/387; IV, 99).

11 Prasītājs nav spiests izteikties par atbildētāja kailiem vārdiem celtām ierunām, ka viņš apstrīd prasītāja pierādijumus, un tādu klusuciešanu nevar uzskatīt par ierunas atzīšanu, kas atsvabinātu atbildētāju no celtās ierunas pierādīšanas (20/81; II, 127).

12 Tiesai nav tiesības uzlikt prasītājam par pienākumu pierādīt prasības pamatā esošos faktus, kurus atbildētāji sevišķi neapstrīd un kurus atbildētāji atrod tikai par nepierādītiem. Uzliekot šādos apstākļos prasītājam par pienākumu pierādīt prasības faktiskos pamatus, apgabaltiesa pārkāpusi 454. pantu (26/139; II, 127).

Ja atbildētājs tikai apšauba prasītāja tiesības, resp. atrod tās par 13 nepierādītām, tad tas vēl neuzliek prasītājam par pienākumu sevišķi pierādīt savas tiesības (32/32; IX, 35).

Tiesa var atbildētāja tieši neapstrīdētas prasības paskaidrojumus atzīt 14 par pierādītiem un uz tiem atsaukties sprieduma motivos (39/231).

Tiesa var atsaukties uz tiem atbildētāja paskaidrojumiem, kurus рта- 15 sītājs nav īpaši apstrīdējis (39/229).

Ar atbildētāja vispārējo frāzi, ka viņš prasību neatzīstot visumā, viņš 16 vēl nav uzlicis prasītājam par pienākumu sevišķi pierādīt atsevišķos prasības posmus, kurus atbildētājs nav atsevišķi kritizējis un apstrīdējis, ceļot pret katru posmu attiecīgas ierunas un savukārt neiesniedzot tiesai savus aprēķinus (28/95; IV, 100).

Ja atbildētājs ne apelacijas sūdzībā, ne arī otrās instances sēdē ne- 17 apstrīd pirmās instances piespriesto prasījumu apmēru, tad otrai instancei nav pamata atsevišķi apspriest šo jautājumu, un atbildētājam nav tiesības aizkustināt to kasaciias sūdzībā (25/4в9; III, 86).

Ja parts neaizstāvas ar visiem iebildumiem, kurus viņš var celt, tad 18 līdz ar to šajā neaizstāvētā daļā viņš prasību atzīst. Viņš nevar arī vairs sūdzēties par tām sekām, kas cēlušās viņa paša vainas dēļ, jo pēc CL 1776. p. izpratnes neviens nevar atsaukties uz paša pielaistu vainu vai nolaidību (Sen. spr. 25/126, 29/166). CL 1776. p. izteic vispārēju atziņu par to, ka „quod quis ex culpa sua damnum sentit, non intellcgitur damnum sentire“ (Sen. spr. 31/1182). (TP 34/503a; 494).

Ja prāvnieki aicināti uz tiesas sēdi tikai jautājumā par lietas izbeig- 19 šanu un atbildētājs, zinot, ka lieta netiks izspriesta pēc būtības, nav ieradies tiesā, tad tiesa, izspriežot lietu tomēr pēc būtības, ierobežojusi atbildētāju aizstāvēšanā pret ce'to prasību un ar to pārkāpusi Civilprocesa likuma 454. pantu (31/1158; VII, 96).

Prasītāja apgalvojums, ka starp viņu un atbildētāju biju'ši vēl citi 20 norēķini un ka atbildētāja izdarītie maksājumi attiecas uz kādu citu lietu, uzskatams par patstāvīgām replikām, kas jāpierāda prasītājam pašam (27/65; III, 87).

Ar CPL izpratni un nozīmi ir pilnīgi savienojams tas princips, ka 21 viena parta pierādījums no vienas puses patīs par sevi būtu uzskatams vispār tā visumā par nepilnīgi ticamu, ciktāl tas> runa šim partam par labu, un ka tomēr no otras puses šā pierādijuma atsevišķās daļas būtu izlietojamas kā pierādījums tam pašam partam par ļaunu (sk. CPL 557., 566. p.) (24/139; II, 140).

Nevis atbildētājam jāpierāda, ka dokuments pārgājis parādnieka ro- 22 kās brīvprātīgi no kreditora, bet prasītājam jāapgāž prezumejamais fakts par dokumenta brīvprātīgu atdošanu atbildētājam (34/592; X, 292).

Būtu gan 454. p. pārkāpums, ja tiesa nebūtu pretēji parta lūgumam, pie- 23 vienojusi lietu, kurā atrastos tādi pierādījumi, kuriem būtu nozīme izspriežamā lietā, un uz kuriem tas pats parts būtu atsaucies izspriežamā lietā. Turpretim, ja lietā, kuru kāds no par tiem lūdz pievienot, atrodas tikai ta paša parta rakstiski izteiktie apsvērumi par to. vai prasība ir pamatota vai nē, tad tiesa, lai iepazītos ar šiem rakstiskiem apsvērumiem, nav spiesta lietu pievienot, jo partam ir iespēja savus iebildumus un paskaidrojumus par vai pret prasību izteikt arī mutiski (37/690; XIII, 631).

24 Partam, kas apgalvo, ka dokuments, uz kuru pretējā puse pamato savu ārkārtējo apelāciju^1, atradās viņas rokās jau agrāk, šis apgalvojums jāpierāda (35/1069; XII, 44).

25 Tas apstāklis, kādas ierunas atbildētājs faktiski cēlis, vai nav cēlis, nav izšķirošs jautājumā par to, kā būto jākvalificē prasība. Šajā pēdējā ziņā svarīgi ir — uz ko pats prasītājs pamato prasību un ko viņš prasa (36/721; XII, 648).

26 Alimentacijas prāvā, kuru tēvs cēlis pret vienu dēlu, pēdējam jāpierāda savs apgalvojums, ka pārējie bērni ir spējīgi piedalīties tēva uzturēšanā (32/735; IX, 10).

27 Tiesa, saskaņā ar CL 188. p. var atzīt, ka vfsiem bērniem jāpiedalas līdzīgās dalās tēva uzturēšanā, ja pēdējais nepierāda, ka nogalinātā dēla (CL 2351. p.) mantas stāvoklis bija laba'ks par pārējo bērnu mantas stāvokli. Kamēr tas nav pierādīts, tiesa var atzīt, ka tēvs var prasīt zaudējumus no nogalinātāja tikai tajā daļā, kādā nogalinātam dēlam bija jāpiedalas tēva uzturēšanā saskaņā ar CL 188. p. (34/427; XI, 37).

28 Tiesa nevar uzlikt atbildētājam pienākumu pierādīt to negativo apstākli, ka sievai nav bijis pamata aiziet no vira. Taisni^1 otrādi, ja sievā pārtrauc kopdzīvi^1 ar viru un sakarā ar to prasa uzturu, tad taisni viņai jāpierāda, ka viņai bijis pietiekošs pamats to darīt, jo vaina nav prezumē-jama, bet jā'pierāda (24/137; II, 127). Sk. tomēr 36/1332 (XIII, 3).

29 Vīram jāpierāda sievas netiklā d'zīve, ja viņš aiz šā iemesla atteicas pieņemt atpakaļ no viņa aizgājušo sievu (25/428; II, 7).

30 Tas apstāklis, ka alimentu lietā par vainīgu pusi atzīts prasītājs, vēl nepierāda, ka laulības dzīves izārdīšanā būtu vainojams vienīgi viņš (32/2053; IX, 9).

31 Alimentu prasībā par pagājušo laiku prasītājai nav jāpierāda, ka viņa taisījusi parādus uztura iegadāšanai, un arī nav jāpierāda uztura izdevumu apmērs (22/244; II, 7).

32 CL 157. p. nodibina prezumciju par to, ka ar četrpadsmit gadu sasniegšanu bērns atzīstams par spējīgu sevi apgādāt Atspēkot šo prezumciju ir prasītaja uzdevums pret tevu vērstā alimentacijas prasībā (34/541;

X, 423).

33 Ja ari miesīgu sakaru uzturēšanu katrā gadijumā nav iespējams pierādīt ar tiešo liecinieku liecībām, tad tomēr tādos gadījumos tiesai jākonstatē tādi apstākļi, kas norādītu, ka miesīgie sakari arī īstenībā bijuši (34/63; X, 283).

34 Lai gan polisē uzdotais apdrošinātā priekšmeta novērtējums nav atzīstams par šā priekšmeta patiesās vērtības neapšaubamu pierādījumu, tomēr šis novērtējums nodibina apdrošinājuma ņēmējam' par labu prezumciju, ka novērtējums saskan ar priekšmeta patieso vērtību (sk. Dr. Loebera tirdzn. ties. parsk. § 238., I, 1.). Tā tad onus probandi šajā ziņā gulstas uz apdrošinātāju (28/1215; VI, 139).

35 Akorda strādniekam jāpierāda atvaļinājuma atpūtas pieprasīšana (28/199; V, 186). Tāds pienākums ir arī preču pārdevējam-afccntam, kas strādā uz procentiem (34/2078; XI, 389).

36 Darbiniekam nav tiesības uz likuma par darba laiku 18. p. paredzēto atlīdzību par neizlietotu atpūtu tikai tad, ja darba devējs pierāda, ka darbinieks pretēji viņa priekšlikumam, no piedāvātās atpūtas labprātīgi attei-

cies. Šis princips tomēr nav piemērojams akorda darbiniekiem, kuriem iāpierāda, ka atpūtas neizlietošana notikusi tādēļ, ka darba devējs atteicies piešķirt viņiem' atpūtu (28/199; V, 186).

Sen. spr. 28/199 (V, 186) attiecībā uz akorda darbiniekiem izteiktais 37 princips piemērojams arī kalpotājam, kas kalpojis kā viesmīlis bez noteiktas alg>as, bet atlīdzību saņēmis tieši no apmeklētājiem procentuāli apmeklētāju patēriņam (35/1445; XII, 121).

Prasītājam, kas kā darba atlīdzību saņem procentes no iekasētām 38 sumām, prasībā par neizlietotās atpūtas atlīdzību^1 jāpierāda, ka viņš atvaļinājumu pieprasījis (CKD kops. 36/60; XIII, 103).

Ja atbildētājs atzinis preces cenu „apmēram Ls 120“, t. i. ar svārstību 39 virs vai zem šīs sumas, tad viņš nevar pārmest tiesai, ka tā p*ieņem vidējo skaitli (32/863; IX, 163).

Ja vairākas personas kopīgi gana savus lopus, tad katra persona 40 atbild pilnā zaudējuma apmērā par nodarītiem zaudējumiem. Atbildētājs no zaudējumu atlīdzības būtu atsvabināts tikai tad, ja viņš pierādītu, ka pārējie ganīšanas dalībnieki jau būtu tiktāl noganījuši pļavu, ka atlikušai zālei vairs nebūtu nekādas vērtības un sienu tur vairs ražot nebūtu iespējams (34/474; X, 234).

Ja kāda persona atzīta par garā slimu un par viņu iecelts aizgādnis, 41 tad prāvniekam, kas apgalvo, ka dari jums noslēgts laikā, kad šī persona vēl bija vesela, šis apgalvojums jāpierāda (28/282; V, 12).

Aizgādnības nodibināšana pati par sevi nepielaiž preznmējumu, ka 42 gara slimība būtu pastāvējusi jau pirms aizgādnības nodibināšanas. Tādēļ tam, kas uz tādu slimību atsaucas, tāda ir noteikti jāpierāda, un pat tad, ja šāda gara slimība būtu pierādīta kā pastāvējusi jau pirms aizgādnības nodibināšanas, tad vēl pretējā puse varētu savukārt pierādīt, ka konkrēto darbību gara slimais izdarījis gaišā starpbrīdī (32/1144; IX, 140).

Galviniekam, kas atsaucas uz CL 1702. p., nav jāpierāda, ka piedziņa 43 no galvenā parādnieka izdarama tikpat sekmīgi un viegli, bet gan kreditoram jāpierā'da tādu apstākļu esamība, kuri izslēdz galvinieku tiesību celt CL 1702. pantā minēto noraidi jumu (34/1917; X, 381).

Kreditors — principā — ģeneralkvīts nozīmi nevar atspēkot, pierādot, 44 ka viņš faktiski nav saņēmis sumas, uz kurām kvīts attiecas; ja tas arī tiktu pierādīts, tad tam nav nozīmes, jo no kreditora atkarājas atteikties no pilnā apmierinājuma, saņemot to ti'kai^1 pa daļai (sal. 33/1308^1; IX, 399), kādēļ ženeralkvīts izdošana iespējama — principā — arī šādā gadījumā; ja tiesa konkrētos lietas apstākļos nāk pie pretējā slēdziena, tad viņai šāds slēdziens ari pietiekoši jāmotivē (33/2771; X, 53).

īres kvīte nav neatspēkojams pierādijums un tiesa pēc lietas konkre- 45 tiem apstākļiem var noliegt kvītes pierādījuma spēku (35/1425; XII, 172).

Atbildētājs ir brīvs no nepieciešamu^1 izdevumu atlīdzības tikai tad, 46 ja viņš pierāda, ka tic jāizpilda prasītājam saskaņā ar partu līgumu (32/843;

IX. 78).

Komisionāram nodotās lietas zuduma gadijumā viņam jāpierāda ne 47 tikai tas, ka lieta gājusi zudumā pateicoties nejaušam^1 gadījumam, bet arī tas, ka viņš nejaušā gadījuma sekas nevarēja ne novērst, ne samazināt (24/178; I, 129).

48 Ceļot kondikcijas prasību, prasītājam būtu jāpierāda, ka a) viņš izdarījis samaksu bez pamata (CL 2381. p.) un b) ka bezpamata samaksa notikusi aiz atvainojamas kļūdas (CL 2373. p.) (30/1368; VII, 44).

49 Ja lietā paceļas jautājums par to, vai ir ievēroti noteikumi par nepieciešamo līdzdalību atbildētāju pusē, tad prasītājam jāpierāda, ka par atbildētājiem ir uzdoti visi nepieciešamie līdzdalībnieki (37/1406; XIV, 157).

50 Uzskrējušam kuģim jāatlīdzina zaudējumi cietušam kuģim, bez tā, ka cietušam kuģim iepriekš no sevis būtu jāpierāda sava nevainība (33/1407; X. 406).

51 T as apstaklis, ka mantojuma atstajeja brālis vai māsa, uz kuru ber-niem pāriet mantojums, miruši pirms mantojuma atstājēja, jāpierāda mantiniekam, bet ne Nodokļu departamentam (33/30; IX, 344).

52 Ja Nodokļu departaments apgalvo, ka hipotekārie parādi nav atvelkami no mantojuma vērtības, tad taisni viņam jāpierāda, ka parādi pēc zemes grāmatās ievestam hipotēkām patiesi nepastāv (33/313; IX, 288).

53 Ja mantinieki vēlas no mantojuma vērtības atvilkt zināmus parādus un atsaucas uz attiecīgā prasījuma esamību^1, tad' viņiem šāds apgalvojums jāpierāda (37/212; XIII, 515).

54 Izejot no konkrētās prasības kā actio negatoria un konstatējot, no vienas puses, prasītāja īpašuma tiesības uz ieņemtām telpām un, no otras puses, atbildētāja lietošanas tiesības testamenta noteiktā apmēra, tiesa rīkojas pareizi pieprasot no atbildētāja pierādījumus par viņa tiesību lietot pārējās, testamentā neminētās telpas (32/821; IX, 81).

55 Nomas priekšmeta pasliktināšanas gadījumā iznomātājam jāpierāda šā priekšmeta labākā kvaiitate tā nodošanas laikā; nomniekam šādā gadi-jumā turpretim iāpierāda, ka pasliktināšana nav pieskaitama viņam par vainu (34/289; XI, 210).

56 Ja atbildētājs apgalvo, ka prasītājam neesot juridiskas spējas būt par nomnieku un iznomātai mantai neesot spējas būt par nomas objektu, vai vispār manta esot res extra commercium vai piederot pašam atbildētājam, tad atbildētajam japierāda šādas viņa ierunas (34/393; X, 234).

57 Ja prasītājs lietu nopircis zem suspensiva nosacījuma un pretendē uz lietas augļiem par laiku no tās nodošanas, tad taisni viņam jāpierāda, ka nosacijums ir iestājies, bet nevis pārdevējam jāpierāda nosacijuma iestāšanās neiespēja (26/258; III, 21).

58 Obligācijās izdevējam jāpierāda, ka viņam pēc obligācijās prasīto sumu nenākas maksāt, bet nevis prasītājam vēl jāiesniedz bez obligācijās vēl kādi citi pierādījumi (39/364).

59 Ja pilnvaras dēvējs apgalvo, ka subpilnvara nesaskan ar viņa izdoto pilnvaru, tad viņam šis apgalvojums jāpierāda (33/87; IX, 450).

60 Sūdzētājs nav atsvabināts no pienākuma pierādīt savu apgalvojumu, ka paraksts uz pavēstes nav viņa paraksts (34/2264; X, 250).

61 Atbildētājam jāpierāda iebildums, ka pirkuma suma atdota prasītājam atpakaļ, bet nevis prasītājam jāpierāda, ka nauda palikusi piie atbildētāja (33/886; X, 18).

62 CL 2069. p. paredzētā gadi jumā pircējam vienīgi jāpierāda a) ka pirkuma līgumam pievienots suspensiva rakstura_ pactum_ reservati do-mini, un b) ka pirkuma suma noteikta apmēra ziņā un pircējam kreditēta.

Pēc tam atbildētājam savukārt jāpierāda, ka pirkuma suma samaksāta, ar ko būtu izpildījies tas suspensivais nosacijums, no kura atkarājas īpašuma tiesību pāreja uz pircēju (34/504; X, 230).

Prasītājam, kas cēlis prasību par pirkuma līguma atcelšanu uz laesio 63 enormis pamata, jāpierāda tādu apstākļu esamība, kuri pierāda vioa nezināšanu par pārdotā priekšmeta īsto vērtību (23/213; II, 45).

Prasītājam, kas cel Rūpn. nolikuma 138. pantā paredzēto prasību, 64 jāpierāda tikai, ka viņš patiesi lietojis to pašu preču^1 nozīmi agrāk (33/1707; IX, 624).

Prasību lietās par juridisku attiecību nepastāvēšanu uz atbildētāju 65 pāriet onus probandi par prasītāja apstrīdētās juridiskās attiecības pastāvēšanu (27/803; IV, 67).

Ja prasītājs nav savu prasījumu pieteicis proklamas laikā, viņš 66 tikai tad var celt prasību pret parādnieka mantiniekiem, ja viņš pats apgalvo un pierāda, ka atbildētājiem-mantiniekiem par šo prasību bijis zināms (36/1887; XIII, 236).

Vienīgi paskaidrojot, ka viņš apstrīd visu testamentu, prasītājs vēl 67 nav uzlicis tiesai par pienākumu to visos sīkumos pārbaudīt, bet lai to panāktu, prasītāiam ari konkrēti jānorada uz testamenta trūkumiem (33/134;

X, 169).

Tā apstākļa pierādīšana, ka privātu testamentu taisijis taisni manto- 68 iuma atstājējs, gulstas uz atbildētāja, kas vēlas testamentu uzturēt spēkā (34/891; XI. 272).

Ja prasītājs lūdz uzlikt atbildētājam pienākumu izsniegt atpakaļ pra- 69 sītājam izdotu jau samaksātu vekseli, vai atzītļ ka šis vekselis samaksāts un piedzīšana pēc tā izbeidzama, bet atbildētājs uzsver, ka maksājums attiecas uz citiu vekseli, kuru prasītājs saņēmis atpakaļ, un prasītājs neapstrīd to apstākli, ka atbildētāijam bija vairāki' viņa vekseli, tad nevis atbildētājam jāpierāda, ka maksājums attiecas uz citu vekseli, bet gan prasītājam jāpierāda, ka ar šo maksājumu^1 dzēsts tieši strīdū esošais vekselis (31/901; VII, 96).

Ja atbildētājs apgalvo, ka viņš parāda dzēšanai ir nodevis prasītā- 70 jam vekseli, tad atbildētājam jāpierāda nevien šis apstāklis, bet arī tas, ka ar šo vekseli viņš ir dzēsis taisni prasībā celto prasījumu (30/509; VI, 86).

Ierunu par vekseļa bezvalutibu vckselparādnieks var celt pret vek- 71 selturētāju, ar kuru viņš atrodas tiešās juridiskās attiecībās (parasti pirmo vekselņēmēju), bet pret trešo personu tikai tad, ja tā būtu atzīstama par ļaunprātīgo vekselturētāju^1 (27/895; IV, 147).

Šīs ierunas pierādīšanas gadijumā vekselparādnieks nav spiests maksāt 72 pēc vekseļa (28/444; V, 177).

Ja atbildētājs apgalvo, ka citas personas prasītāja vārdā uzrakstītais 73 indosaments uz vekseļa prasītājam esot saistošs, tad atbildētājam^1, kas uz šo indosamentu dibina savu vekselprasību pret prasītāju, jāpierāda minētās personas leģitimācijas tiesību indosamenta uzrakstīšanai prasītāja varda (31/778; X, 572).

No tā, ka pilnvarā paredzēta tiesība izdot vekseļus, neizriet, ka piln- 74 varniekam būtu tiesība izdot vekseļus sev pašam par labu. Šādas tiesības viņam piederētu tikai tad, ja tās būtu tieši atzīmētas pašā pilnvarā vai ja būtu pierādīts, ka pilnvaras devējs uzdevis, resp. atļāvis pilnvarniekam

tā rīkoties. Pierādīt šo uzdevumu vai^1 atļauju ir prasītāja, (t. i. pilnvarnieka) pienākums, ja viņš prasību par vekseļa samaksu vērš pret pilnvaras devēju (32/736; IX, 61).

75 Ja vekselis savā laikā protestēts, uz tā pamata taisīts tiesas spriedums un vekseļa suma piedzīta, tad rodas prezumcija, ka visi vekseļa rekvizitr bijuši kārtībā. Ja nu prasītājs apstrīd vekseļa sīpēku uz tā pamata, ka vekseļa izrakstīšanas laika apzīmējumā esot neatrunāts izlabojums, bet vekselis laikā no tā atdabūšanas no tiesu izpildītāja līdz prasības celšanai atradies pie prasītāja, tad taisni viņam jāapgāž minētā prezumcija, pierādot, ka minētais labojums ir bijis vismaz jau saņemot vekseli no tiesu izpildītāja (33/533; IX, 374).

76 Ja nav tieši norunāts, ka vekselis dots ,,in solutum“, tad jāpieņem, ka tas dots tikai „solvendi causa“ un ka ar vekseļa nodošanu pārdevējam pircējs nav galīgi atsvabināts no kauzāia parada samaksas (sal. arī 30/509). Tādēļ prasītājam (pārdevējam) nav jāpierāda, ka vekselis dots tikai kā drošība un ka ar vekseļa nodošanu prasītājam jau būtu noticis parāda pārjaunojums (33/753; IX, 516).

77 Nevis pircējam jāpierāda, ka viņš vekseļus izpircis ar savu naudu, bet gan atbildētājam jāpierāda savs iebildums, ka prasītājs rīkojies ar svešu naudu (34/16; X, 547).

78 Nevis atbildētājam jāpierāda, „kur un kādā veidā“ viņš vekseli izpircis, bet taisni prasītājam jāpierāda, ka vekselis nokļuvis atbildētāja rokās aiz prasītāja pārskatīšanās (34/922; XI, 29).

79 Ja atbildētājs apgalvo, ka vekseļa parakstītāji bijuši pilnvaroti no sabiedrības valdes izdot vekseļus tās vārdā, tad taisni atbildētājam, kas dibinājis savu vekseļprasību uz paraksta saistīgurnu prasītājai-sabiedrībai, jāpierāda šāds vekseļprasības pamats (35/273; XI, 550).

80 Nevis vekseļturētājam jāpierāda, ka viņam vēl ir prasījums pret vekselatbildīgo personu, kura nodrošinājumam vekselis izdots, bet gan vekseldevējam, kas 239. panta kārtībā lūdz atzīt, ka viņam pret šo vekseli nav jāinaksā, jāpierāda, ka prasījums ir nokārtots (35/1203; XII, 12).

81 Kreditoram, kas apgalvo, ka parādnieks viņam^1 esot parādā sumu, ar kuru kreditors vekselblanku aizpildījis pāri par blankā atzīmēto maksimālo sumu, šis apgalvojums jāpierāda (25/191).

82 Atbildētājs var uz CL 1065. p. atsaukties tikai tad, ja pierāda, ka viņš pats bona fide ieguvis vindicējamo mantu no personas, kurai vindi-kants to uzticējis uzglabāšanai, vai vismaz, ka viņa, atbildētāja, priekšgājēji — nepārtrauktā rinda — bona fide no uzglabātāja srīdamo mantu ieguvuši (22/325; I, 23).

83 Ieruna par īpašuma tiesību iegūšanu (uz ieiiguma pamata), kuru pretinieks cel pret reivindicatio — loģiski un juridiski nevar noilgt. Ja lieta atrodas pretinieka valdīšanā un tas pamato savas tiesības uz īpašuma tiesību, kuru viņš ieguvis ar ieUffumu, tad pilnīgi nav iespējams, ka pretinieks būtu zaudējis savu ierunu (CL 1061. p.), tādēļ vien, ka viņam līdz tam nav bijis gadījums, vispār atsaukties uz savu īpašuma tiesību, piem., ja līdz tam prasītājs nav pretendējis uz strīdīgo lietu (22/83; I, 52).

84 Ja atbildētājs ierunas veidā atsaucas uz to, ka neatkarīgi no viņa pielaistās vainas zaudējums tomēr būtu noticis, tad viņam šāds apgalvojums jāpierāda, kurpretim oietušais var aprobežoties ar šāda apstākļa noliegšanu (33/112; X, 59).

Prasītājam, kā cietušam, jāpierāda savs zaudējums un ka tas izcēlies 85 no atbildētāja darbības, pie kam atbildētājs atsvabinams no pienākuma atlīdzināt zaudējumus tikai tad, ja zaudējums izcēlies nejauši; atbildētāja aizrādijums uz šo izņēmumu atzīstams par ierunu, kas jāpierāda atbildētājam (33/1896; X, 10).

Ja atbildētāja koki atradušies prasītāja krasta ūdeņos, nodarot viņam 86 zaudējumus, tad atbildētājam jāpierāda, ka zaudējums noticis bez viņa vainas (22/229; II, 16).

Līguma kontrahentam, kas prasa zaudējumu atlīdzību līgumā pa- 87 redzēto pienākumu neizpildīšanas dēl no pretējās puses, jāpierāda tikai, ka šādi pienākumi pastāv, pēc kam jau parādniekam jāpierāda tādu apstākļu esamība, kuri viņu atsvabina no atbildības (38/192; XIV, 250).

Atbildētājam nav tiesība vienkāršas ierunas ceļā par ieilgumu panākt 88 prasības atraidīšanu, kamēr ieraksts par zemes apstiprināšanu prasītājam īpašumā nebūtu dzēsts likumā paredzētā kārtībā (31/1056; VIII, 19).

Ja divas personas profesijas veidā kopā nodarbojas ar rūpniecības 89 uzņēmuma vešanu, kādu viņas kopa ierīkojušas, tad tās atzīstamas par tirgotājiem, kas kopā ved uzņēmumu, kuram jāpiemēro tirdzniecības tiesības. Līd'z ar to pēc tirdzniecības tiesībām apspriežama ari tā sabiedrība, kura, vismaz klusu dēšot, pastāv uzņēmuma dalībnieku starpā. Šādos apstākļos nav sevišķi jāpierāda, ka starp viņiem vekseļa izdošanas laikā pastāvējusi atklāta sabiedrība uz sevišķa formālā līguma pamata, vai ka viens no viņiem būtu pilnvarojis otro izdot vekseli arī pirmā vārdā (33/62; X, 67).

Prasītājam jāpierāda sava virsstundu atlīdzības prasība arī tad, ja 90 darba devējs nav vedis virsstundu sarakstu (34/1000; X, 525).

Tas vien, ka atbildētājs apstrīdējis prasības pamatu, vēl nenozīmē 91 prasības apmēra apstrīdēšanu (34/1396; XI, 2).

Prasībā par norēķina došanu prasītājam prasības lūgumā vismaz 92 jānorāda dati, no kuriem viņš nācis pie pieprasītās saldo surnas, un tikai pēc tā atbildētājam jāatspēko prasībā minētie dati (26/385; III, 33).

455. Ja prāvnieka uzdotais pierādijums pēc likuma nav pielaižams, vai arī apliecinamam apstāklim lietā nav nozīmes vai tas jau pietiekoši noskaidrots, tad tiesa tādu pierādījumu atraida.

1912. g. 1003, B, II, 366'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Liecinieka atrašanās slimnīcā nedod tiesai tiesību aprobežoties ar 1 faktiski nepareizu konstatējumu, ka liecinieks nav atrasts, un neatbrīvo tiesu no pienākuma izšķirt jautājumu par šā pierād'ijuma izlietošanu lietā (33/732; X, 19).

šajā pantā paredzētā gadijumā tiesai nav jātaisa atsevišķs noraidošs 2 lēmums (36/556; XII, 487).

Pretējā puse Var lūgt nopratināt atnākušos lieciniekus, kaut arī tā 3 puse, kas viņus uzdevusi, no tiem atsakas (prof. Bukovska CP māc. grām.

363. Ipp.).

Sk. arī tez. zem 488. p. un 3. un 4. tezi zem 56-9. p.

456. Ja pierādijuma pārbaudīšanai rodas šķērslis, kas var ilgt nenoteiktu laiku, tad tiesa uz puses lūgumu nosaka laiku,, kurā šķērslis jānovērš; pretējā gadijurnā lieta virzāmā tālāk bez minētā pierādijuma. 1912. g. 1003, b, n, 3662. p.; iei3. g. 1194, iik. xv, b, 2.p.

Ja otrā instance prāvniekam devusi termiņu viņa liecinieka dzīves vietas uzrādīšanai, tad viņai ir pamats nepiešķirt prāvniekam vēl laiku pierādijumu vakšanai tadam apstaklim, kas viņam bija zināms jau pirmā instancē (34/2078; XI, 361).

457. Tiesa nekādā ziņā nesavāc pati pierādijumus vai ziņas, bet pamato spriedumus vienīgi uz prāvnieku sniegtiem pierādijumiem. 1864. g. 41477, 367. p.

Tiesai nav aizliegts piemērot arī prezumcijas, un pat arī t. s. faktiskās prezumcijas, ja tiesnesis no pierādītiem faktiem uz dzīves piedzīvojumu pamata taisa slēdzienu par tādu faktu esamību, kuri pēc CPL vēl nebūtu uzskatami par pierādītiem' (24/460; I, 9$).

Pēc CPL vispārējiem noteikumiem tiesai pašai jāpārbauda pušu iesniedzamie p;ierādijumi, kamēr ar citā lietā pieņemtiem pierādijumiem konstatētie fakti uzskatami par pierādītiem konkrētā lietā tikai tad, ja tiesa sevišķi pārbaudījusi šādu citā lietā konstatēto faktu pierādīšanas spēku un nozīmi atkarībā no šādu faktu konstatēšanas kārtības un citiem lietas apstākļiem (24/316 II, 128).

Ja prasītājs vispār apsrīd atbildētāja atsaukšanās pareizību uz noilguma termiņa notecēšanu, tad tiesa nepārkāpj likumu, ja viņa — ari bez prasītāja tieša aizrādījuma — atskaita no noilguma termiņa justitium’a (kara, lielinieku un okupaoijas) laiku (32/49; IX, 92).

458. Ja tiesa, noklausījusies puses, atzīst, ka par dažiem viņu norādītiem lietas izšķiršanai nozīmīgiem apstākļiem nav iesniegti pierādijumi, tad viņa par to paziņo prāvniekiem un noteic termiņu minēto apstākļu noskaidrošanai. Turp., 368. p.

Ja tiesa liecinieku liecību atzīst par nepietiekošu prasības apmierināšanai un savā spriedumā aizrāda uz apstākļiem, kuru pierādīšana vajadzīga prasības apmierināšanai, bet kuri nav pierādīti, tad viņa tādā lietas stāvoklī nevar atraidīt prasību, bet viņai jāpaziņo prasītājam par apstākļiem, kuru pieradīšanu viņa atzīst par svarīgu, un jādod termiņš šo pierādi jumu iesniegšanai (29/571; VI, 87).

458. p. nav piemērojams, kad tiesa, atrodot lietu par pietiekoši noskaidrotu, neatrod apstākļus, kuri, pēc tiesas atzinuma, būtu vēl noskaidrojami (28/265; V, 111).

Ja Tiesai palata pati atrada, ka partu sacīkstē ir atklājusies vajadzība pierādijumu iesniegšanai tāda svarīga apstākļa konstatēšanai, bez kura lietu nevar pareizi izlemt, tad viņai tādos apstākļos uz 458. panta tiešas izpratnes un mērķa pamata ir pienākums par to pasludinat partiem un dot tiem termiņu šā apstākļa noskaidrošanai resp. pierādijumu iesniegšanai (26/6; V, 111).

Ja atbildētaja būtu domājusi prasītāja tirdzniecības grāmatas atspēkot 4 ar savām grāmatām, tad no atbildētājas atkarājies tās iesniegt. Ex officio dot atbildētajai' termiņu gramatas iesniegšanai tiesa nav spiesta. Par to, ka prasītais atbildētājas grāmatu speķu apstrīdējis, atbildētājai bija jāzin no prasītāja apelacijas, un ja viņa tomēr Tiesu palatas sēdē nebija ieradusies un nekādus paskaidrojumus šaja ziņa nav devusi, tad Tiesu palatai nebija iemeslā no sevis vēl sevišķi likt viņai priekšā iesniegt tiesai dokumentus, uz kuriem viņa pati nebija atsaukusies (26/88; III, 98).

458. p. attiecas uz gadījumu, kad tiesa atrod kādus noteiktus apstākļus 5 par nepierādītiem, bet šis pants neattieoas uz gadījumu, kad parts, neierodoties tiesas sēdē, neiesniedz dokumentu, uz kuru viņš bija atsaucies (28/275; VII, 108).

Lietai svarīgu apstākli tiesa nevar atstāt nenoskaidrotu, bet viņai pie- 6 nākums par šo apstākli paziņot paitam un dot viņam termiņu šā apstākļa noskaidrošanai (32/1196; IX, 36).

458. p. nav piemērojams gadījumos, kad tiesa apspriež pierādījumus, ^ kuri taisni iesniegti uzdoto apstākļu noskaidrošanai (33/1823; X, 19).

Šis pants neuzliek tiesai pienākumu pieprasīt papildu pierādījumus par 8 apstākļiem, kuru pierādīšanu p‘ats prāvnieks atzinis par nepieciešamu un par kuriem viņš jau ir uzdevis pierādījumus (36/1264; XIII, 304).

Tiesai jārīkojas pēc 458. p., ja viņa atzīst par nepierādītu parta ap- 9 galvojumu, ka tas esot atzīts par maksātnespējīgu parādnieku (33/2570;

459. Tiesa jebkurā lietas stāvoklī var aicināt uz tiesas sēdi prāvniekus personīgi strīdīgo lietas apstākļu noskaidrošanai.

Ja prāvnieks, neskatoties uz šādu aicinājumu, bez ievērojamiem iemesliem neierodas personīgi tiesas sēdē vai neiesniedz pietiekošus rakstiskus paskaidrojumus, tad tiesa var pieņemt, ka prāvnieks neapstrīd tos pretinieka uzdotos apstākļus, kuru noskaidrošanai prāvnieks personīgi aicināts. Prāvniekam izsūtamā pavēstē jānorāda neierašanās vai paskaidrojumu neiesniegšanas sekas, kā arī apstākļi, kuru noskaidrošanai viņu aicina. Pavēste izsniedzama pašam aicinatnam. 1930. g. 100, n, 368>. p.

459. p. neuzliek tiesai pienākumu aicināt partu uz tiesu katrā gadi- 1 jumā, kad pretējais parts to lūdz; šāda lūguma izpildīšana atkarājas no apstākļu apsvēruma, par ko spriež tiesa (33/2504; X, 106).

Parta aiicināšana_ personīgi uz tiesu atkaīājas no tiesas, kas lietu iz- 2 spriež pēc būtības. Šajā ziņā tiesas slēdziens kasacijas kārtībā nav pārbaudāms (35/382; XI, 593).

Tiesa nevar piemērot 459. p., ja nav notikusi šajā pairtā pa- 3 redzētā parta personīga aicināšana uz tiesas sēdi (38/1134; XV, 28).

Šis likums nebūt nav domāts tikai gadijunnicm, kad parta pilnvamie- 4 kam nav iespēja dot atbildi uz visiem strīdū esošiem jautājumiem, bet gan arī gadījumiem, kad, pēc lietas apstākļiem, ir vajadzīgs patiesības noskaidrošanai iztaujāt par strīdū esošiem jautājumiem taisni pašu prāvnieku <38/911; XIV, 546).

460. Kad puses lūdz nopratināt lieciniekus vai atsaucas uz pierādijumiem, kas jāpārbauda, tad tiesa taisa lēmumu par to, kādā kārtībā, kam, kad un kur liecinieki jānopratina vai pierā-dijumi jāpārbauda. 1804. g. 41477, 369. p.

Tiesai vispār nav jātaisa_ atsevišķs lēmums par partu lūgumu atraidīšanu par liecinieka nopratinašanu, jo 460. p. paredz tikai lēmumu, kurā liecinieki tiek pielaisti (23/202; I, 98).

No vienas puses no tiesas atkarājas ņemt vērā kopā ar citiem pierādijumiem arī pie izmeklēšanas tiesneša dotas liecības, ja pretējā puse nav apstrīdējusi liecinieku liecību protokola pievienošanu šai lietai un nav lūgusi tiesu šos lieciniekus nopratināt tiesā, kā tas ir bijis šinī gadijumā ar prasītāju, no otras puses pilnīgi pielaižams, ka tiesa var ticēt liecinieku liecības vienai daļai, bet otrai nē, un šo pēdējo atmest (26/920.) (30/247; VI, 94).

Lieciniekiem jādod liecības tai tiesai, kas izspriež lietu, vai tai tiesai, kas to atvieto un darbojas tās uzdevumā; liecībām, kas dotas ārpus tiesas, nav liecinieku liecību nozīmes (prof. Bukovska CP māc. grām. 357. lpp.).

461. Ja iesniegts lūgums nodrošināt pierādijumus, tiesa piemēro 107.—114. panta noteikumus. 1912. g. юоз, R, 1, 369'. р.;

1913. g. 1194, !ik. XV, В, 1. p.

Sk. tezes zem 107. un 111. p.

II. Liecinieku izsacijumi.

462. Nevienam nav tiesības atteikties no liecības došanas. No šā noteikuma izņemti tikai:

1) prāvnieku radnieki taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sāņu līnijā pirmo triju pakāpju radnieki, prāvnieku laulātie un pirmo divu pakāpju svainieši, arī pēc laulības izbeigšanās;

2) prāvnieku aizbildņi vai aizgādņi, vai arī tie, kas stāv v:ņu aizbildnībā vai aizgādnībā;

3) tie, kas adoptējuši prāvnieku, vai arī tie, kurus prāvnieks adoptējis;

4) prāvnieku pilnvarnieki, un

5) tie, kas prāvojas ar vienu no pusēm, un tie, kam nāk labums no lietas izspriešanas vienai vai otrai pusei par labu.

Tiesai jānorāda šajā pantā minētām personām uz viņu tiesību atteikties no liecības došanas.

Šā panta 1.—3. punktā minētās personas nevar atteikties no liecibas došanas par apstākļiem, kuri zīmējas uz tādām attiecībām, kas izriet no ģimenes tiesībām. 1930. g. 100, I, 370. p.

Piezīme atcelta (1935. g. 87, IV).

Liecinieka pienākums ir publiski-tiesiska klauša, kam padotas visas 1 valstī dzīvojošas personas (prof. Bukovska CP māc. grām. 361. lpp.).

Sastādot liecinieku nopratināšanas protokolu, jāievēro likuma notei- 2 kurni par liecinieka radniecību ar prāvniekiem. Uz 115. resp. 462. p. jānorāda nopratināšanas protokolā, ja šā noteikuma neizpildīšana ir likumīgs iemesls atzīt nepatiesu liecību par nesod'anvu (Sodu lik. 183. p. i. f). Ja no protokola nav redzams, ka šis noteikums izpildīts, tad nav iespējama pre-zumcija par ļaunu apsūdzētam (A. Jānītis, TMV 39/2, 477. lapp.).

Kādas personas līdzekļi un ienākumi resp. mantas stāvoklis, nav tādi 3 apstākļi, par kuriem ir runa 462. pantā in fine (36/1872; XIII, 398).

463. Nav pielaižami dot liecību:

1) kas atzīti par garā slimiem un kas nav spējīgi izskaidroties mutiski vai rakstiski, kā ari personas, kas gara spēju traucējuma dē| atrodas, uz pienācīgās varas rīkojumu, ārsta pārbaudīšanā vai ārstēšanā;

2) kas savu miesīgo vai garīgo trūkumu dēļ nav varējuši apzināt pierādāmo apstākli;

3) bērni pret vecākiem (a), un

4) garīdznieki — attiecībā uz to, kas viņiem uzticēts grēkus sūdzot, un personas, kurām pēc viņu amata vai profesijas nav tiesības izpaust viņām uzticētos slepenos apstākļus — attiecībā uz šiem apstākļiem (b).

Visas šīs personas atstata no liecības došanas tiesa pati’ari bez prāvnieku norādījuma vai lūguma, ja viņa novērojusi minētos nespējas iemeslus (c).

(a) 1912. g. 1003, B, I, 371. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. —

(b) 1930. g. 100, I, 371. p. 4. pk. — (c) 1912. g. 1003, B, 1,371. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

No 463^ p. 3. pk. izriet vienīgi tas, ka prāvnieks nevar uzdot sava 1 pretinieka bērnus par lieciniekiem sava pusē, bet neizriet bērnu, kā liecinieku, absolūta nespēja būt par lieciniekiem savu vecāku lietās vispār (33/809; X, 180).

Ja bērna liecības rezultāts var vērsties pret vienu vai otru no vecā- 2 kiem, ir pietiekošs pamats 463. p. 3. pk. piemērošanai (37/185; XIII, 399).

Par profesionāliem noslēpumiem nav jāliecin'a, piem., advokatiem, no- 3 tariem, dienestpersonām, ārstiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 359. lpp.).

Ja prāvnieks nav lūdzis mirušā pretinieka likumīgos mantiniekus at- 4 zīt par atbildētājiem, tad tiesa tos var nopratināt kā lieciniekus (38/105; XIV, 308).

Ja abi atbildētāji savā starpā nekādās solidārās attiecībās neatrodas 5 un pirmās instances spriedums jau stājies spēkā attiecībā uz vienu atbildētāju, tad otrā instance var šo atbildētāju nopratināt kā liecinieku (38/162;

XIV, 308).

6 Ārlaulības bērna māte nevar būt par liecinieci prāvā, kurā izšķirams

paternitātes jautājums, kas izriet no bērna piedzimšanas no viņas miesīgiem sakariem ar viņas pašas uzdoto vīrieti (CKD kops. 35/15: XII, 82).

464. Bērnus vecumā no septiņiem lidz četrpadsmit gadiem var nopratināt, bet tikai bez zvēresta. 1924. g. 24.

465. Prāvniekam atsaucoties uz liecinieku reizē ar to jāpaskaidro tie apstākļi, par kuriem liecinieks nopratinams, un jāuzdod vina vārds, uzvārds un dzīves vieta. 1864. g. 41477, 374. p.; 1931. g. 137, II, 1.; 1935. g. 87, III.

1 Par lietā nozīmīgiem apstākļiem atzīstami arī tādi, ar kuriem prāvnieks domā atspēkot cita liecinieka Liecību (22/170; I, 99).

2 Prasītāja lūgumu (par liecinieku nopratināšanu) apgabaltiesa atstājusi bez ievērības aiz tā iemesla, ka prasītajs neesot uzdevis apstākļus, par ko īsti būtu nopratināmi uzdotie liecinieki. Šadai lūguma atraidīšanai atsaucoties tieši uz 465. pantu, nav likumīga pamata, jo tiesas sēdē bija klāt prasītāja pilnvarnieks, un ja apgabaltiesa atrada kādus trūkumus apstākļu uzdošanā, par kuriem liecinieki nopratinami, tad viņas pienākums bija tos noskaidrot (24/375; II, 142).

3 Noteikumi, kas uzliek pusēm pienākumu' uzdot apstākļus, par kuriem būtu pratin'ami liecinieki, nav tulkojami tā, kā šo liecinieku izteicieni, ciktāl tie neattiecas uz šiem apstakliem, butu ignorējami un nav ņemami vera, kaut arī tiem būtu nozīme lietas izšķiršanā (35/1363; XII, 345).

466. Tiesas lēmumā par liecinieku nopratināšanu jāatzīmē liecinieku vārds un uzvārds, apstākļi, par kuriem viņi nopratir nami, nopratināšanas vieta un pati nopratināšanas diena, ja nopratināšana jāizdara tiesas sēdē. 1864. g. 41477, 376. p.; 1931. g. 137,

II, 1.; 1935. g. 87, III.

Likums nemaz neprasa, lai prāvnieks uzdotu, kādā kārtā liecinieks būtu nopratinams. Ja prāvnieka uzdotais liecinieks dzīvo ārzemēs, tad tiesai jālemj par viņa nopratināšanu likuma paredzētā kārtībā (30/424;

VI, 85).

467. Liecinieku, kuru prāvnieks pats neuzņemas piegādāt, aicina ar pavēsti, kurā jāatzīmē:

1) prāvnieku vārds un uzvārds;

2) lietas priekšmets;

3) nopratināšanas vieta, diena un stunda, un

4) likumā noteiktie sodi par liecinieka neierašanos. 1864. g. 41477, 379. p.; 1931. g. 137, II, 1.; 1935. g. 87, III.

Tiesu palata noraidijusi atbildētāja lūgumu nopratināt viņa uzdotos lieciniekus pēc to pastāvīgas dzīves vietas, atsaucoties uz CPL 467. pantu aiz tā iemesla, ka atbildētājs šos lieciniekus bija apņēmies piegādāt Rīgā

nopratināšanai un šo savu pienākumu nebija izpildijis. Šāds tiesas uzskats nav atzīstams par pareizu; tas apstaklis, ka atbildētājs nebija lieciniekus piegādājis, neatņem viņam tiesību lūgt tiesu nopratināt šos lieciniekus, izsaucot tos ar pavēstēm, un tiesai bija pienākums šo lūgumu apspriest pēc būtības (27/533; IV, 101).

468. Liecinieki-kareivji, kas atrodas aktivā dienestā; aici-nami caur savu tuvāko priekšniecību. Virsnieki aicinami tieši ar pavēstēm, bet aicinājums pie tiesas viņus neatsvabina no dienesta pienākumiem, ja viņus nav atbrīvojusi priekšniecība. Kad kara priekšniecība apliecina, ka aicinamam lieciniekam-karavīram kara dienesta apstākļu dēļ nav iespējams personīgi ierasties pie tiesas, tad aicinamo nopratina viņa dienesta vietā. 1864. g. 41477, 380. p.

469. Liecinieki, kas atrodas dzelzsceļu dienestā un kuru amati apzīmēti sevišķā satiksmes un tieslietu ministru pēc savstarpējas vienošanās sastādītā sarakstā, aicinami ar pavēstēm, kuras piegādājamas viņu tuvākai vietējai priekšniecībai ne vēlāk kā septiņas dienas pirms pavēstē noteiktās ierašanās dienas. 1873. g. 52835, I; 1882. g. G2I; 1893. g. 9949; 10212, V.

470. Liecinieki, kas dzīvo citas tiesas apgabalā un pie tam tālāk par piecdesmit kilometriem no pilsētas, kurā atrodas tiesa, var lūgt, lai viņus nopratina viņu dzīves vietā. Šī nopratināšana notiek, iepriekš par to paziņojot prāvniekiem un viņu klātbūtnē, ja vini ierodas noteiktā terminā. 1864. g. 41477, 382. p.; 1930. g. 100,'III, 382. p.; 1939. g. 79, III, 470. p.

471. Lieciniekam, kas dzīvo tajā pašā apgabalā, kurā atrodas tiesa, vai arī citas tiesas apgabalā, bet tuvāk par piecdesmit kilometriem no tās pilsētas, kur atrodas tiesa, par neierašanos pie tiesas noteiktā termiņā, ja viņš nav iesniedzis ievērojamus attaisnojumus, uzliekams pēc tiesas lēmuma naudas sods no viena līdz divdesmit pieciem latiem, raugoties pēc lietas svarīguma un liecinieka turības, un viņam nosakams jauns ierašanās termiņš. Šo naudas sodu lieciniekam uzliek arī tad, ja viņš neierodas otrreiz, pie kam tiesa tādā gadījumā var nolemt liecinieku atvest pie tiesas (a).

Šajā pantā tiesai paredzētās tiesības ir arī tiesas loceklim vai iecirkņa miertiesnesim, kuram tiesa uzdevusi nopratināt lieciniekus (474., 475. p.) (b).

(a) 1864. g. 41477, 383. p.; 1922. g. 164; 1930. g. 100, III, 383. p.; 1939. g, 79, III, 471. p. — (b) 1937. g. 202, III, 471. p.

Tiesas lēmums par liecinieku sodīšanu pārsūdzams uzraudzības kartībā (34/2568: X, 490).

Sk. 7. tezi zem 906. p.

472. Liecinieks var, vai nu mēneša laikā pēc tam, kad viņam pasludināts lēmums par uzlikto naudas sodu, vai arī ierodoties pie tiesas jaunnoliktā termiņā, iesniegt savus attaisnojumus tiesai, kura viņu var atsvabināt no naudas soda, ja atzīst, ka viņa attaisnojumi ievērojami. 1864. g. 41477, 384. p.

473. Lieciniekus nopratina atklātā tiesas sēdē. Turp., 385. p.

474. Tiesa var, ievērojot 588.—590. panta noteikumus, uzdot nopratināt lieciniekus kādam no saviem locekļiem vai iecirkņa miertiesnesim šādos gadijumos:

1) kad liecinieks vārguma, grūtas slimības, dienesta pienākumu vai citu ievērojamu iemeslu dēļ nevar ierasties tiesā;

2) kad pēc lieta? apstākļiem izrādās par vajadzīgu nopratināšanu izdarīt uz vietas, un

3) kad jānopratina lielāks skaits personu, kuras dzīvo vienā vietā, ārpus tās pilsētas, kur atrodas tiesa. 1896. g. 13576, i, 386. p.; II; 1923. g. 97, I, B, 7.

475. Bez iepriekšējā (474.) pantā norādītiem gadijumiem, tiesa var uzdot nopratināt lieciniekus kādam no saviem locekļiem arī tajā gadijumā, kad, pēc apstākļiem, tāda nopratināšana var paātrināt lietas iztiesāšanu. 1914. g. 1448,1,2,386'. p.

476. atcelts (1935. g. 87, IV).

477. Persona, kas nopratina liecinieku, bauda tiesas priekšsēdētāja tiesības attiecībā uz tiesas sēžu kārtības uzturēšanu un starp pusēm cēlušos domstarpību un strīdu izšķiršanu. 1896. g. 13576, I>

388. p.

478. Par nopratinātāja rīcību var iesniegt tiesai sūdzības triju dienu laikā no nopratināšanas beigām. Sūdzības var iesniegt ari nopratinātājam, vai arī viņš tās var uz prāvnieka vai liecinieka prasijumu ierakstīt protokolā (a).

375. panta otrā daļā paredzētās lietās sūdzību izšķir tiesas kolēģija, kuras lēmums nav pārsūdzams (b).

(a) 1864. g. 41477, 389. p. — (b) 1939. g. 79, (!, 478. p.

Prāvnieks, kas nav iesniedzis šajā pantā paredzēto sūdzību, nevar par tiesneša rīcību sūdzēties kasacijas sūdzība (‘23/217; II, 142).

Sk. 8. tezi zem 907. p.

479. Prāvniekiem un viņu pilnvarniekiem ir tiesība būt klāt pie liecinieku nopratināšanas, kaut aiī tā notiktu privatnamā, un atvest sev līdzi nepiedalīgas personas, bet ne vairāk kā divas no katras puses. 1864. g. 41477, 390. p.

480. Katrs liecinieks nopratinams atsevišķi, to prāvnieku klātbūtnē, kuri ieradušies uz nopratināšanu. Liecinieki, kas liecību vēl nav devuši, nevar būt klāt pie citu liecinieku nopratināšanas. Turp., 391. p.

Šis pants nesatur nekādu sankciju un tā neievērošana nevar novest pie liecinieka atstatīšanas no liecības došanas, kas pielaižams tikai 463. pantā paredzētos Radi jumos (30/772; VII, 98).

481. Ja prasītāja un atbildētāja liecinieki ierodas reizē, tad papriekš nopratinami pirmie un pēc tam pēdējie. Turp., 392. p.

482. Vienas puses norādīto liecinieku nopratināšanas kārtu noteic tiesas priekšsēdētājs, ievērojot pie tam šās puses aizrādījumus. Turp., 393. p.

483. Katram lieciniekam, pirms viņa nozvērināšanas, liekami priekšā jautājumi, lai noteiktu viņa personību un attiecības ar lietas dalībniekiem. Turp., 394. p.

484. Lieciniekus nopratina pēc viņu nozvērināšanas, ja viņus neatsvabina no zvēresta prāvnieki pēc savstarpējas vienošanās. Lieciniekus nozvērina tiesas priekšsēdētājs. 1923. g. 97, i, B, 5.

Ja liecinieks atsakas dot zvērestu, tiesa, neierosinot jautājumu par 1 viņa atbildību, nopratina viņu bez zvēresta, atgādinot viņam, ka viņš nes atbildību par nepareizu ziņu sniegšanu (prof. Bukovska CP māc. grām.

361. Ipp.).

Saskaņā ar šā panta izpratni, liecinieku atsvabināšana no zvēresta 2 pielīdzināmā viņu nozvērināšanai (26/463; III, 88).

485. Liecinieka nopratināšana iesākas ar to, ka viņam liek priekšā paskaidrot, kas viņam zināms par apstākļiem, uz kuriem atsaucas prāvnieki. 18(54. g. 41477, 397. p.

Par liecības priekšmetu var būt tikai konkrēti faktiski apstākli; uztverto faktu novērtēšana nav liecinieku uzdevums (prof. Bukovska CP māc. grām. 357. Ipp.).

486. Liecinieks atbild uz jautājumiem un dod savu liecību mutiski. Turp., 398. p.

1 Liecību ieraksta protokolā pēc iespējas ar liecinieka paša vārdiem. Ja liecinieks neprot rakstīt, tad to atzīmē protokolā, un liecinieka vietā pa-rakstas tiesnesis. Ja liecinieks neprot valsts valodu, tad uzaicina tulku, (prof. Bukovska CP māc. gram. 363. Ipp.).

2 No CPL noteikumiem skaidri izriet, ka katrā atsevišķā lietā lieciniekus nopratina vai nu tā pati tiesa, kas taisīs spriedumu šajā liertā, vai mazākais, ja tas nav iespējams, cita tiesa, kurai šajā pašā lietā liecinieku nopratināšanu uzdevusi tiesa, kas taisīs spriedumu (470., 58®., 595. p.). Bet atsaukties uz liecinieka liecību, kas dota citā lietā, kaut arī starp tiem pašiem prāvniekiem, un pamatot savu spriedumu uz tāda liecinieka liecību, kas nav nopratināts tajā pašā lietā, likums izņēmuma veidā pielaiž tikai vienā gadi-jumā, kas paredzēts 792. p., kad liecinieki, kas jau bija nopratināti izbeigtā lietā, nav vairs dzīvi. Bez tam 'tas ir iespējams tad, ja abas puses atzīst par iespejamu liecinieka nopratināšanas vietā pievienot lietu, kurā liecinieks nopratināts (36/1484; XIII, 90).

487. Tiesas priekšsēdētājs var pārtraukt liecinieku, ja tas novēršas uz apstākļiem, kas nepieder pie lietas. Turp., 399. p.

488. Kad liecinieks savu liecību nodevis, tiesas priekšsēdētājs atļauj pusēm likt priekšā lieciniekam jautājumus par visiem priekšmetiem, kurus noskaidrot katra no tām atzīst par vajadzīgu. Tiesas priekšsēdētājs un locekļi, ar priekšsēdētāja atļauju,, liek priekšā lieciniekam arī savus jautājumus. Turp. 400. o.; 1930. g. 100, III, 400. p.

Apgabaltiesa nepareizi saprot to, kāda procesuālā nozīme ir tam apstāklim, ja prāvnieki atteicas no viņu uzdotiem lieciniekiem. Vispirms jā-saka, ka reiz liecinieks ir nopratināts, viņa izteicienam katrā ziņā jāpaliek spēkā. Neviens no prāvniekiem, to skaitā arī tas prāvnieks, kurš liecinieku uzdevis, nevar iznīcināt jeb izslēgt no lietas pierādījumiem' tiesā nopratinātā liecinieka izteicienu. Tālāk, reiz viens no prāvniekiem ir liecinieku uzdevis, tad pretējā puse katrā ziņā var pastāvēt uz uzdotā 1'iecinieka no-pratinašanu un var lieciniekam tikt priekšā vajadzīgos iautājumus (CPL 488., 491. p.) (20/14).

Sk. arī 3. tezi zem 455. p.

489. Lieciniekus nopratinot, tiesas priekšsēdētājs un locekļi, ar priekšsēdētāja atļauju, lietas noskaidrošanas labad liek priekšā jautājumus prāvniekiem. i864.g. 41477,401. p.; 1930. g. 100, m, 40i. p.

490. Katram nopratinātam lieciniekam jāpaliek tiesas sēdē, kamēr visi liecinieki nopratināti, ja tiesas priekšsēdētājs viņam neatļauj aiziet agrāk. 1864. g. 41477, 402. p.

491. Liecinieku var no jauna nopratināt tajā pašā sēdē vai vēlāk, ja viņš pats to vēlas vai ja to nolemj tiesa, uz kāda prāvnieka lūgumu vai pēc sava ieskata. Turp., 403. p.

Liecinieka pārpratināšana atkarājas pilnīgi no tiesas ieskata (23/84).

Prasītājiem uz liecinieku pāirpratināšanu varēja būt tiesība tikai tad, ja vitji būtu aizrādījuši uz kādu pietiekošu pamatu viņu pārpratināšanai, p. p., uz konkrētu apstākli, par kura aiz dibināta iemesla liecinieki pirmā instancē (pie miertiesneša) nebija varējuši tikt nopratināti (26/463; III, 88).

Tas apstāklis, ka liecinieks pēc otrā instancē uzdotās dzīves vietas nav atrasts un tādēļ to nevarēja apgabaltiesa pārpratināt, neņem apgabaltiesai tiesību rēķināties ar šī Liecinieka liecību, kā tā ierakstīta sēdes protokolā; nav likuma, kas šādos apstākļos piespiestu tiesu izslēgt šo liecību no pierādijumu skaita (32/620; VIII. 104).

Ja otrās instances slēdziens, ka liecinieks nav pārpratinams, pamatojas uz nepareizu konstatējumu, tad tiesas spriedumu aiz šā iemesla var atcelt kasacijas kārtībā (39/157).

492. Lai noskaidrotu pretrunas liecinieku izsacijumos par lietā nozīmīgiem priekšmetiem, tiesa viņus konfrontē. Turp., 404. p.

493. Nopratinot liecinieku, kas neprot latviešu valodu, tiesa var pieaicināt tulku. 1931. g. 137, i, 405. p.

Tulks nav nozvērināms (39/128; XV, 111).

494. Liecinieka izsacijumi ierakstaini. pēc iespējas tiešiem viņa paša vārdiem, protokolā, kas nolasams lieciniekam priekšā un viņam jāparaksta viņam saprotamā valodā; rakstītnepratēju vietā protokolu paraksta vinu klātbūtnē kāds no tiesas locekļiem. 1864. g. 41477, 406. p.

495. Ja liecinieks vēlas dabūt atlīdzību par darba nokavējumu un ceļa izdevumiem, tad viņam par to jāpaziņo ne vēlāk kā nopratināšanas dienā. Turp., 407. p.

496. Tiesas priekšsēdētājs vai nopratinātājs noteic lieciniekam pienākošos atlīdzību, kura uz liecinieka lūgumu nekavējoties piedzenama no tā prāvnieka, kas lūdzis liecinieku aicināt. Liecinieku sūdzības par to, ka noteiktā atlīdzība ir nepietiekoša, nav pielaižamas. Turp., 408. p.

Tiesa rīkojas nepareizi, piedzenot no prāvnieka atlīdzību lieciniekam, kuru lūgusi aicināt pretējā puse, bet šī nepareizība nevar novest pie sprieduma atcelšanas, ja spriedums taisīts pretējai pusei par labu (20/20; I, 90).

497. Liecinieku izsacijumus nevar atzīt par pierādījumu tādiem notikumiem, kuriem likums prasa rakstisku apliecinājumu. Šis noteikums neattiecas uz gadījumiem, kad sastādītais akts kāda no prāvnieka gribas neatkarīga iemesla dēļ nozaudēts, bet par tā esamību un saturu, bez lieciniekiem, ir arī citi pierādijurni. 1912 g. 1003, B, I, 409. p.; 1913.g. 1194, lik. XV,B,1. p.; 1937. g. 202, II.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

Tiesai, izšķirot jautājumi! par liecinieka pielaišanu, vispirms jākon-state, vai materialais likums prasa attiecīga notikuma apstiprināšanai rakstisku aktu, un tikai negatīvā gadījumā pielaižamas liecinieku liecības (prof. Bukovska CP māc. grām. 365. Ipp.).

Šis pants, kā izņēmuma noteikums, ir jāpiemēro visšaurākā nozīmē (25/28).

Ar liecinieka izsacijumu var pierādīt to faktu, ka liecinieks uzdevis atbildētājam izpirkt prasītāja vārdā un uz prasītāja rēķinu vekseļus, kuri nebija tajā laikā atbildētāja rīcībā un kuru turētājs bijis nevis atbildētājs, bet cita persona (27/390; IV, 93).

Vekseļu likums aizsarga tikai labticīgo vekseļprasītāju un tādēļ tiesa nevar atteikties 110 pierādījumu (to starpā arī liecinieku liecību) pārbaudīšanas, kuri uzdoti vekseļturētaja mala fides pierādīšanai (28/572); vekseļa samaksas fakts ar lieciniekiem gan nav pierādams, tomēr tas apstāklis, ka prasītājs atzinis, ka viņam nav prasījuma pēc vekseļa, gan būtu pierādams, un šā fakta novērtēšana atkarājas 110 tiesas (27/390; IV, 92); atbil-detaja taisni apgalvo, ka prasītājs atzinis, ka viņam nav prasijuma pēc vekseļa, jo apsolījis vekseli, kā jau reizi samaksātu, atdot atpakaļ; taisni par šiem^1 apstakļiem atbildētāja uzdevusi lieciniekus; nenopratinot tos, tiesa ir pārkāpusi CPL 102. pantu (30/1385; Vil, 177).

Ja_ abu pusu tirdzniecības grāmatas vestas pareizi, tad tās var 110-deret ka pierādījums par vekseļa samaksu, pie kam tiesai pieder tiesība šās grāmatas, ka pieradijumus, novērtēt (33/507; IX, 409).

Vekseļa samaksa, kaut arī strīds būtu starp vekseļdevēju un pirmo vekseļa turētāju, nav pierādama ar lieciniekiem (34/566; X, 267).

Likums prasa vekseļa galvojuma rakstisku apliecinājumu un tas ar liecinieku liecībām nav pierādams (38/864; XIV, 565).

Baznīcas metriku grāmatu evakuēšanu uz Krieviju — juridiski un praktiski — var pielīdzināt viņu iznīcināšanai, kamēr nav pierādīts, ka metriku grāmatas reevakuētas uz Latviju (27/159; III, 98).

Pazuduša, sevišķi procestiesiska, akta restaurēšanai liecinieku liecības ir pielaižamas tikai subsidāri, t. i. tikai tad, ja nav iespējams akta saturu restaurēt ar rakstiskiem pierādījumiem (28/424; V, 132).

Preču zīme vienkārši pierādīšanas dokuments, kamēr preču dublikātam gan piešķirama ari vērtspapīra nozīme, ar ko pēdējais tomēr nepārvēršas par publisku aktu; apgabaltiesa neatraida, principā, iespēju preču zīmes saturu apgāzt vispār, bet atraida vienīgi iespēju preču zīmes saturu

apgāzt ar lieciniekiem; šim uzskatam no CL viedokļa tomēr piekrist nevar; savā 25/28. spriedumā Senāts jau paskaidrojis, ka 497. p., kā izņēmuma likums, iztulkojams visšaurākā nozīmē (25/254; III, 136).

Preces svēršana (Dzeizscelu lik. 62. p.) pierādama tikai ar atzīmi uz 11 preču zīmes vai ar atsevišķu aktu (34/351; XI, 162).

Lietā par atsavināšanas nodevas aprēķinu ir pielaižama liecinieku no- 12 pratināšana tā jautājuma noskaidrošanai, kad īsti (pirms vai pēc līguma noslēgšanas) :r noticis apdrošinājums par augstāku suinu (32/84; IX, 195).

Ja rakstīt nepratējas personas akts likumīgi apliecināts pagasta valdē, 13 tad ša akta apstiprināšana vēl ar lieciniekiem nav prasama; tapat arī akta pierādījuma spēku nevar apgāzt ar lieciniekiem (32/784; IX, 36).

Tiesa nav spiesta rēķināties vienīgi ar apdrošināšanas biedrības ap- 14 liecībā minētiem datiem, jo tie nav tadi, kuriem- likums prasa rakstisku apliecinājumu (CPL 497. p.) un šī apliecība nav arī noteiktā kārtībā sastādīta (CPL 498. p.), tā uzskatama par tādu pašu pierādijumu, kā liecinieku liecības, kas padotas tiesas brīvai novērtēšanai (33/31; IX, 408).

Nav nozīmes liecinieku liecībām jautājumā, vai ceļš atzīstams par 15 publisku zemesceļu (Lik. par zemes ceļiem 2. p., Lik. kr. (35/113). (33/49;

X, 207).

Likums neaizliedz rakstiska līguma noteikumu īsto izpratni un no- 16 zīmi noskaidrot ar liecinieku liecībām, un tapat neaizliedz ar šādām liecībām nodibināt kontrahentu m'utiskas norunas pie šāda rakstiska līguma noslēgšanas (32/182; VIII, 105).

Valsts vai pašvaldības nodevu un nodokļu nomaksu nevar pierādīt ar I^7 lieciniekiem (32/206; XI, 656).

Algas parāda samaksu var pierādīt ar liecinieku liecībām un ne tikai 18 ar lī'guma grāmatiņu (37/1188; XIV, 90).

Ja izpildu raksts atrodas paša kreditora-picdzinēja rokās, tad to 19 sumu samaksu, kas pienākas pēc izpildu raksta, var pierādīt ar visiem tiem pierādījumiem, ar kuriem vispār var pierādīt naudas samaksu, jo šajā ga-dijumā likums nekādus izņēmumifc neparedz (37/308; XIII, 399).

Kādas personas identitātes pierādīšanai likums neparedz kādus seviš- 20 ķus pierādijumu līdzekļus, kādēļ tā pierādama arī ar lieciniekiem (T. P. 35/857 b; 260).

Likumā par vateršautiem (Lik. kr. 1938. g. 120) paredzētie dienesta 21 līgumi, kā arī to pārgrozījumi nav pierādami ar liecinieku liecībām (sal. 34/1648; XI, 96).

Tas apstāklis vien, ka atbildētājs neapstrīd savu parakstu kvītīs un 22 necel viltojuma strīdu, neņem viņam tiesības ap'gāzt šo kvīšu saturu ar lieciniekiem (35/1727; XII, 286).

Kā zīmognodevas samaksas pierādijums nav pielaižamas liecinieku 23 liecības (34/1598; XI, 121).

498. Noteiktā kārtībā taisītu vai apliecinātu rakstisku dokumentu saturu nevar apgāzt ar liecinieku izsacijumiem, izņemot Viltojuma strīdus. 1864. g. 41477, 410. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Ar 498. p. norādītiem dokumentiem jāsaprot akti, kas sastādīti vai apliecināti pie notāriem vai valsts iestādēs (prof. Bukovska CP māc. grām. 367. lpp.).

2 Liecinieku pratināšana nav pielaižama oficiālā aktā (tiesu izpildītāja žurnālā) apliecināto apstākļu atspēkošanai (33/2586; X, 180).

3 Policijas protokolus civilJlietās var apstrīdēt ar lieciniekiem (prof. Bukovska CP mac. grām. 393. lpp.).

4 Ar lieciniekiem var pierādīt, ka pilnvaras saturs neatbilst īstenībai, ja pagasta valde apliecinājusi vienīgi pilnvaras izdevēja parakstu uz tās. Tāpat ar lieciniekiem var pierādīt kontrahentu mutiskās norunas pie šīs pilnvaras izdošanas (34/36; XI, 364).

5 Šķīrējtiesu protokolu un sprieduma saturu, kā dokumentus, kurus sastādijuši un parakstijuši šķīrējtiesas locekļi, nevar apgāzt ar liecinieku izsacījumiem (34/269; XI, 28).

6 Sabiedrības līguma pastāvēšanu var pierādīt ar lieciniekiem (34/876;

XI, 444).

7 Darba grāmatiņa nav pieskai'tama dokumentiem, kuri nebūtu atspēkojami ar liecinieku liecībām, jo zinama dokumenta ob'.igatoriska vešana nepārvērš to par publisku, neatspēkojamu dokumentu (piem. tirdzn. grāmatas, preču zīmes). Sacītam nerunā pretim Sen. spr. 28/342 (V, 183). (34/2332; X, 500).

8 Katla grāmata nepieder pie dokumentiem, kuru saturu nevar apgāzt ar liecinieku liecībām (35/753; XI, 593).

9 Izsolē notikušo, it sevišķi' izsolē sasolīto suniu, var apliecināt tikai ar tiesu izpildītāja žurnālu (1201. p.) vai izsoles lapu (1292. p.), vai ar tiesu izpildītājā vispārējo žurnālu. Tāpēc, neceļot viltojuma strīdu pTet šajos aktos ierakstītiem datiem^1, nevar tos apgāzt ar lieciniekiem (35/988;

XII, 43).

10 Tiesai izpildītāja žurnāls un izsoles lapa atzīstami par tādiem formāliem aktiem, kuru esencialo saturu nevar papildināt vai grozīt ar tiesu izpildītāja vēlāk, it sevišķi pēc izsoles Apstiprināšanas dotiem paskaidrojumiem (T. P. 35/485 b; 553).

11 Pats par sevi plāns, ja arī tas pievienots zemes grāmatu lietai, nepieder pie dokumentiem, ar kuriem, bez attiecīga līguma vai tiesas sprieduma varētu nodibināt kādas lietiskas tiesības uz nekustamu mantu un tamdēļ liecinieku nopratināšana ptana satura un datu noskaidrošanai un apgaismošanai nemaz nerunā pretim likumam (36/714; XIII, 161).

12 Pašvaldības bankas ad hoc sastādītā apliecība par to, kādā laikā kāds bankas darbinieks nodarbināts, nav uzskatams par dokumentu, kura saturu nevar atspēkot ar lieciniekiem^1 (36/482; XII, 343).

Sk. tezes zem 526. un 545.—547. p., 5. tezi zem 553. un 6. tezi zem 567. p.

499. Liecinieka izsacijumu spēku, raugoties pec liecinieka uzticamības, viņa izsacijumu skaidrības, pilnības un ticamības, nosaka tiesa, kurai spriedumā jānorāda arī pamati, uz kuriem viņa pieņēmusi liecinieku izsacijumus par pierādijumu, vai arī kāpēc viena liecinieka izsacijumiem dota priekšroka pret otra izsacijumiem. 1864. g. 41477, 411. p.

Attiecībā uz liecinieku liecības spēka un nozīmes noteikšanu likums * (499. p.) netaisa nekādas starpības starp to, vai liecinieks apliecinamo faktu ieguvis direkti ar savu personīgu pārliecināšanos jeb indirekti no citām personām, tamdēļ liecinieka liecība jāapsver pēc būtības pēc 499. panta noteikumiem neatkarīgi no tā, vai viņš apliecinamo apstākli uztvēris direkti vai indirekti (28/553; V, 104).

38/553. (V, 104) spriedumā uzsvērto principu, saskaņā ar kuru tiesa 2 var ņemt vērā arī tāda liecinieka liecību, kas viņa aplieoināto faktu uz-uztvēris no citas personas, tiesa var piemērot arī tad, ja šī persona tiesas sēdē šo faktu noliedz (CKD kop. 36/18^1; XIII, 593).

Tiesai, kura vienām liecībām piešķir priekšroku par otrām, nemaz 3 nav sevišķi vēl jāapšauba liecinieku liecības, kuram viņa netic; vismaz no tam, ka tiesa sevišķi neanalizē zināmu liecinieku liecības, nemaz neizriet, ka viņa ar tām nebūtu rēķinājusies. Tiesa nav spiesta apstāties pie katras atsevišķas liecības. Pietiek, ja viņa taisa savu slēdzienu no nopratināto liecinieku liecību kopības (27/44; III, 98).

Sevišķi kritizēt un apsvērt katra liecinieka izteicienus tiesa nav 4 spiesta (22/109; I, 89).

Tiesas slēdziens par liecinieka izteicienu ticamību un liecību iz- 5 tulkošana un novērtēšana attiecas uz lietas faktisko pusi un nav pārbaudāms kasacijas kārtība (24/46; I. 88).

Atkarībā no konkrētās liecības satura, tiesa var vienai liecības daļai *> ticēt, ciktāl tā sedzas ar lietas apstākļiem, un otrai liecības daļai neticēt, ja ta runā pretim lietas apstākļiem un sevišķi citu liecinieku izteicieniem.

Pie tam tiesa var ticēt liecinieka liecībai arī tajā daļā, kurā tā runā pusei par ļaunu, kas uz viņu bija atsaukusies (24/268; I, 88^1).

Tiesai expressis verbis jāaizrāda, ar kādu liecinieka izteikuma sa- 7 līdzināšanu viņa nākusi' pie slēdziena, ka liecinieka liecība ir pretrunīga (23/358; I, 89).

Pamatojot savu spriedumu uz liecinieku izteicieniem, kuri runā viens 8 otram pretim, tiesa pārkāpj 499. pantu (22/47; I, 89).

Tiesa nevar atraidīt vairāku liecinieku izteicienus to pretrunības 9 dēļ, bet viņai jāizšķir, kadam izteicienam viņa dod priekšroku (22/142; I, 89).

Tiesas slēdzienam par liecinieka neuzticamību iāizriet no patiesiem 10 lietas apstākļiem (23/15; II, 130).

Pamati tiesas apsvērumiem par liecinieku liecību nozīmi nevar būt 11 patvaļīgi uzstādīti, bet tiem jāizriet no lietas apstākļiem (34/844; XI, 296).

Otrā instance var nepiešķirt ticamību arī tādu liecinieku izsacijumiem, 12 kuri nopratināti tikai pirmā instancē (23/187; II, 130).

Likums nenoliedz tiesai dot priekšroku otrā instancē dotām liecībām 13 pret tām, kuras tie paši liecinieki devuši pirmā instancē (26/269; III, 88^1).

Atzīstot liecinieku liecības par „nepārliecinošām“, tiesai tomēr jā- 14 noskaidro, kādēļ un kādā ziņā viņa ir nākusi pie tāda slēdziena (26/580;

III, 88).

Konstatējot, ka liecinieks agrāk sodīts par zādzību, tiesa varēja viņam 15 aiz šā iemesla nepiešķirt ticamību, ar to nebūt neatgriežoties pie „pierādījumu līdzekļu formālās noteikšanas“ (32/720; VIII, 91).

Tiesa var atsaukties uz citā starp tiem pašiem prāvniekiem iztirzātā 16 lietā zem zvēresta nopratinātiem lieciniekiem (27/240; IV, 101).

17 Tiesa nav spiesta sevišķi apspriest liecinieka liecību no ticamības viedokļa, reiz šī liecība necēla nekādas šaubas (32/885; VIII, 105).

18 Tiesa, aizrādot, ka tā apšauba viena liecinieka liecību, ar to izteikusi, ka viņa šai liecībai nepiešķir ticamību (31/1897; VIII, 91).

19 Tiesu palatai nav sevišķi jāatspēko apgabaltiesas motīvi, ar kuriem, tā atzinusi par neticamu liecinieku liecību, kurai Tiesu palata piešķīrusi ticamību (32/399; IX, 121).

20 Likums neliedz tiesai motivēt liecinieka liecības neticamību ar to apstākli, ka liecinieks ieinteresēts prāvas iznākumā (33/592; IX, 470).

21 Brīvi apspriežot liecinieku liecību saturu, tiesa var vienā gadījumā ņemt vērā liecinieku radniecību, otrā nē (37/524; XII, 488).

22 Tas vien, ka tagad radniecībā un svainībā ar partiem esošās personas ir atļauts nopratināt (izņemot likumā paredzētus gadījumus), nenoliedz tiesai atzīt šādu personu liecības par neticamām, vienīgi aiz tā iemesla, ka viņi atrodas radniecībā vai svainībā ar kādu no partiem (37/217; XIII, 399).

23 Atzīstot, ka liecība manāmi dota zem subjektīva iespaida, un tā tad atsaucoties uz iespaidu, kādu viņa guvusi no liecības, tiesa ir motivējusi, kādēļ viņa nav piešķīrusi ticamību liecībai, un viņas slēdziens šajā jautājumā nav pārbaudams kasacijas kārtībā (37/147; XIII, 490).

24 Liecinieku liecību noteiktība nevar noderēt par kritēriju liecinieku liecību netioamībai, bet gan otrādi (38/670'; XIV, 547).

25 Arī nepārpratinot liecinieku, otrā instance var apšaubīt liecinieku liecību, kurai pirmā instance piešķīrusi ticamību (32/944; IX, 174).

26 Taisni tanī apstāklī pastāv liecinieku liecību brīvas novērtēšanas princips, ka tiesa, kas izspriež lietu pēc būtības un nosaka pierādijumu spēku, var šo liecību ticamības jautājumā piešķirt vienu vai otru nozīmi tam, cik seni ir tie fakti, par kuriem liecinieki liecinājuši, ņemot vērā šo liecību saturu (39/260).

Sk. 18. tēzi zem 907. p.

III. Ziņu ievakšana caur apkārtniekiem.

500. Strīdos par nekustama īpašuma valdījuma plašumu, vietu vai ilgumu tiesa, vienai vai otrai pusei atsaucoties uz vietējo iedzīvotāju liecību, var noteikt sevišķu ziņu ievākšanu caur apkārtniekiem. Ziņu ievākšana pielaižama arī gadijumā, kad vajadzīgs pierādīt kādas vispārpazīstamas vietējās parašas pastāvēšanu (13., 14. p.). 1912. g. 1003, B, I, 412. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

Apsardzības kārtībā tiesa pati ierosina ziņu ievākšanu caur apkārtniekiem lietās par personas atzīšanu par garā slimu (1535. p.), par aizgādnības nodibināšanu izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ (1552. p.), un par nozudušā atzīšanu par mirušu (1567. p.) (prof. Bukovska CP māc. grām. 369. Ipp.).

501. Ziņu ievākšanai tiesa sūta kādu 110 saviem locekļiem vai arī uzdod ziņas ievākt vietējam iecirkņa miertiesnesim un noliek ziņu ievākšanas termiņu. Pie tam jāievēro 478. un 588.—590. panta noteikumi. 1896. g. 13576, I, 413. p.

502. Prāvniekus aicina uz ziņu ievākšanas vietu noliktā termiņā. 1864. g. 41477, 414. p.

503. Paziņojumi par nolikto ziņu ievākšanu nosūtami tā pagasta vai tās pilsētas pašvaldības iestādei, kur atrodas strīdamais nekustamais īpašums, bet kad vajadzīgs konstatēt parašu, — kur pastāv konstatējamā paraša. 1912. g. 1003, B, 1, 415. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

504. Ieradies pirms termiņa attiecīgā vietā, ziņu ievācējs sastāda pēc aizrādijumiem, kas saņemti no vietējās pašvaldības iestādes, sarakstu par visiem namsaimniekiem un citiem tās vietas ilggadīgiem iedzīvotājiem, kuri varētu liecināt par strīdamā zemes gabala valdijumu vai par tās parašas pastāvēšanu, uz kuru puse atsaukusies. 1912. g. 1003, B, 1, 416. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B, i.p.

Saskaņā ar 504. un 478. p. noteikumiem, kādi panti piemērojami arī miertiesu iestādēm, par miertiesneša pielaistām nepareizībām pie izziņas izdarīšanas, jāiesniedz tiesai sūdzība 3 dienu laikā, skaitot no izziņas pabeigšanas. Ja prāvnieks sūdzību nav iesniedzis, viņš nevar vēlāk sūdzēties par pielaistām nepareizībām (25/257; II, 142).

505. Šaja sarakstā nav uzņemami;

1) prāvnieki un ļaudis, kas pie viņiem kalpo (a);

2) prāvnieku laulātie un radnieki, taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sāņu līnijā pirmo triju pakāpju radnieki un pirmo divu pakāpju svainieši (b), un

3) promesošie un tie, kurus grūtas slimības vai citu nepārvaramu šķēršļu dēļ nav iespējams aicināt pie liecināšanas (c).

(a) 1864. g. 41477, 417. p. 1. pk. — (b) 1912. g. 1003, B, I, 417. p. 2. pk.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. — (c) 1864. g. 41477, 417. p. 3. pk.

506. Prāvnieka neierašanās noliktā termiņā neaptur ziņu ievākšanu. 1864. g. 41477, 418. p.

507. Noliktā dienā ziņu ievācējs, divu līdz piecu pieaicinātu liecinieku un ieradušos prāvnieku klātbūtnē, stājas pie saraksta apstiprināšanas zemāk norādītā kārtībā. 1896. g. 13576, i, 419. p.

508. Ziņu ievācējs liek atnākušām pusēm priekšā, vai viņasr izraudzijušas no minētā saraksta ilggadīgos iedzīvotājus, nevēlas paļauties uz to izsacijumiem. 18S6. g. 13576, I, 420. p.

509. Kopīgu norādijumu var taisīt arī uz citiem vietējiem iedzīvotājiem, bez tiem, kas ievesti sarakstā. 1864. g. 41477,421. p.

510. Izraugot apkārtniekus pēc kopīga norādi juma, prāvnieki var noteikt, lai izcēlušos strīdu par valdijumu vai par parašas pastāvēšanu izšķir vienīgi uz viņu izraudzīto personu izsacīju mu pamata. 1912. g. 1003, B, I, 422. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

Visos citos gadījumos prāvnieku vienošanās par atsevišķu pierādījumu pielaišanu un to pierādīšanas spēku uzskatama par spēkā neesošu (prof. Bukovska CP māc. grām. 340. Ipp.).

511. Par personām, kas izraudzītas pēc kopīga norādijuma, sastādams saraksts, kuru paraksta prāvnieki. 1864. g. 41477, 423. p.

512. Ja prāvnieki nevienojas par kopīgu norādijumu, tad apkārtnieki izraugami uz sekojošo noteikumu pamata. Turp., 424. p.

513. Ziņu ievācēja sastādīto un parakstīto ilggadīgo iedzīvotāju sarakstu liek priekšā klātesošo prāvnieku caurskatīšanai un parakstīšanai. 1896. g. 13576, i, 425. p.

514. Prāvniekiem, sarakstu parakstot, atļauts norādīt uz nepareizībām, kādas pēc viņu domām pielaistas saraksta sastādīšanā, un lūgt, lai sarakstu izlabo un papildina. 1864. 'g. 41477,426. p.

515. Ziņu ievācējs, izšķirot prāvnieku piezīmes un lūgumus, par to atzīmē uz paša saraksta un paziņo pusēm. 1896. g. 13576, I, 427. p.

516. Prāvnieku iebildumi pret šo lēmumu neaptur ziņu ievākšanu. 1864. g. 41477, 428. p.

517. No saraksta, kas apstiprināts uz minētiem pamatiem, izrauga pēc lozes divpadsmit personas; bet ja sarakstā pavisam nav vairāk kā divpadsmit, tad no tā izrauga pēc lozes sešas personas. Turp., 429. p.

518. Prāvnieki var noraidīt pēc lozes izraudzītās personas aiz 462.-464. pantā norādītiem iemesliem. 1930. g. 100, I, 430. p.

519. Bez tam katrai pusei atļauts noraidīt ne vairāk kā divus apkārtniekus, nepaskaidrojot aizdomu iemeslus. 1864. g. 41477, 431. p.

520. Noraidītās personas atvietojamas ar citām 517. pantā norādītā kārtībā, pie kam galīgā sarakstā nedrīkst palikt mazāk par sešām personām. Turp., 432. p.

521. Kad izraudzīšana pēc lozes notikusi un noraidijumi, ja tādi bijuši, izdarīti, tad galīgi izraudzīto liecinieku vārdi ierakštami protokolā, atzīmējot tajā visu, kas noticis. Turp., 433. p.

522. Apkārtniekus aicina caur vietējo policijas priekšniecību uz to laiku, kuru nolicis zinu ievācējs. 1896. g. 13576, i, 434. p.; 1922. g. 119.

523. Ja kāds no apkārtniekiem nav ieradies vai nav atrasts norādītā vietā, tad nopratinami tie, kas ieradušies, iekam ierodas pārējie. 1864. g. 41477, 435. p.

524. Apkārtnieki nopratinami ar zvērestu, ievērojot pastāvošos noteikumus par liecinieku nopratināšanu. Turp., 436. p.

525. Noteikt apkārtnieku izsacījumu ticamību un spēku piekrīt tiesai pēc sava ieskata, izņemot 510. pantā norādīto gadijumu. Turp., 437. p.

Tiesas slēdziens par vietējo parašu eksistenci gan attiecas uz Metas faktisko pusi, bet tikai tad, kad tiesa ņēmusi vērā visus apstākļus, kuriem ir sakars ar parašu eksistenci u-n ar to tālāko pastāvēšanu taisni tajā konkrētā laika bridi, ap kuru grozās izspriežamā lieta, un tiesa patiesi apsvērusi šai ziņā no partiem dotos paskaidrojumus un noradītos apcerējumus (29/422; VI, 95).

IV. Rakstiski pierādījumi.

1. Rakstisku pierādijumu un uzziņu iesniegšanas un pieprasīšanas kārtība.

526. Pie rakstiskiem pierādijumiem pieder nevien zemesgrāmatu, notarialie, apliecināšanai uzrādītie un privātie akti, par kuriem minēts Civillikumā (1937. g. izd.), bet arī citi papīri. 1864. g. 41477, 438. p.

Pie publiskiem dokumentiem pieskaitami ne tikai 526. p. minētie, bet vispār vīsi dokumenti, kas taisīti likumā norādītā kārtībā, piedaloties kompetentai amatpersonai vai iestādei (prof. Bukovska CP mac. gram. 392. Ipp.).

527. Katram prāvniekam ir tiesība prasīt no pretējās puses, lai tā iesniedz tiesas kancelejā, personīgai caurskatīšanai, tos dokumentus, uz kuriem tā dibina savas tiesības 1864. g. 41477, 439. p.

527.—532. p. ir piemērojami miertiesai iestādēs (37/1372; XIV, 162).

528. Prāvnieks var prasīt, lai pretējā puse iesniedz dokumentu, uz kuru ir atsauce viņas iesniegtā dokumentā un kurš attiecas uz lietas strīdamiem apstākļiem. Turp., 440. p.

529. Prāvnieks var prasīt, lai uzrāda dokumentu oriģinālā, ja vien nav pierādīts, ka oriģinalakts iznīcināts vai ka to dabūt pavisam nav iespējams. Turp., 441. p.

530. Katrai pusei, uz sava pretinieka prasijumu, jāiesniedz pie viņas esošie dokumenti, kas noder par apstiprinājumu lietas strīdamiem apstākļiem. Turp., 442. p.

531 Tai pusei, kas prasa no sava pretinieka dokumenta iesniegšanu:

1) sīki jāapzīmē prasītais dokuments, un

2) jānorāda, uz kāda pamata viņa domā, ka dokuments atrodas pie viņas pretinieka. Turp., 443. p.

532. Ja puse atsakas iesniegt prasamo dokumentu, nenoliegdama, ka tas atrodas pie viņas, tad tiesa var atzīt par pierādītiem tos apstākļus, kuru apstiprināšanai pretējā puse atsaukusies uz šo dokumentu. Turp., 444. p.

1 Puses vienkāršs apgalvojums, ka dokumenta pie viņas vairs nav, neatbrīvo tiesu no pienākuma apspriest, vai tāds apgalvojums atbilst lietas apstākļiem un vai noliedzošai pusei nav jāatbild par dokumenta pazušanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 396. lpp.).

2 532. p. nav subsidiara rakstura (kā piem. 534. pantam); tādēļ prasītāja paskaidrojums, ka viņam pieprasīto dokumentu „vairs“ nav, nav atsvabinājis apgabaltiesu no pienākuma apspriest jautājumu, ciktāl minētiem dokumentiem procesualla nozīme šajā lietā un ciktāl ar aprādīto prasītāja paskaidrojumu pierādīts, ka dokuments patiesi vairs neatrodas pie viņa, un ciktāl viņam jānes neuzmanīgas glabāšanas nelabvēlīgās sekas (21/74).

3 532. p. piemērojams tikai tad, ja tiesa konstatē nevien, ka attiecīgais parts nav izpildījis tiesas uz 530. p. pamata taisīto lēmumu, bet arī to, ka tiesas pieprasītais dokuments patiesi atrodas tā paša parta rokas (24/8;

11, 143).

4 Uz 532. p. tiesa nav spiesta katrā gadi jumā uzskatīt tos apstākļus par pierādītiem, kurus pretējā puse vēlējās nodibināt ar dokumenta iesniegšanu tiesā, bet dokumentu neiesniegšanas faktu tiesa var novērtēt pēc sava ieskata (32/1746; VIII, 105).

Saskaņā ar 532. p., ja kāda puse iratteikusies iesniegt no viņas pie- 5 prasīto dokumentu, nenoliegdama, ka tads pie viņas atrodas, tad tiesa var atzīt par pierādītiem vienīgi tos apstaklus, kuru apstiprinašanai preteja puse ir atsaukusies uz šo dokumentu. (38/1134; XV, 33).

Ja atbildētājs ir 'atteicies iesniegt tiesai prasītāja algas izmaksas do- 6 kumentu, tiesa var aprēķināt prasītājam pienākošos algas apmēru, izejot no prasītāja iesniegtā aprēķina (37/375; XIII, 400).

532. p. piemērojams gadījumam, kad puse, no kuras pretējā puse 7 pieprasa dokumenta -uzrādīšanu tiesā, to, tikai pēc pašas prasības iesniegšanas, tīši iznīcinājusi (37/1372; XIV, 162).

Sk. ari 5. tezi zem I pieli'k. 13. p.

533. Uz viena vai otra prāvnieka prasijumu, lietā nepie-dalīgām personām iāiesniedz tiesai oriģinālā vai norakstā tie dokumenti, kas pie viņām atrodas un tieši attiecas uz lietu, izņemot viņu privatsaraksti un tirdzniecības grāmatas tajos gadijurnos, kad šo grāmatu pieprasijums pēc likuma nav atļauts. Saraksti ar nepie-dalīgu personu var pieprasīt no viņas tikai tajā gadijumā, kad viņa lietā ņēmusi dalību kā komijs, komisionārs, māklers vai starpnieks pie līguma noslēgšanas. 1864. g. 41477, 445. p.

Vienīgās sekas, kas var iestāties, ja trešā persona pieprasītos dokumentus neiesniedz, var būt tikai viņas pašas atbildība par prasītajam nodarītiem zaudējumiem, bet nevis sankcija, kuru paredz 532. p. (32/560; VIII, 105).

534. Prāvniekam, atsaucoties uz dokumentu, kas atrodas pie trešās personas, jāizpilda 531. panta noteikumi. Turp., 446. p.

535. Lūguma noraksts par dokumenta pieprasīšanu nosūtams trešai personai līdz ar pavēsti, kurā noliekams termiņš oriģināldokumentā vai apliecināta noraksta iesniegšanai tiesai. Turp., 447. p.

536. Izdevumi, kas ceļas dokumentu pieprasot no trešās personas, nav pieskaitami pie vispārējiem tiesu izdevumiem, bet uzliekami pieprasītājam. Turp., 448. p.

537. ja tirdzniecības vai rūpniecības uzņēmumu strīdos viena puse atsaucas uz grāmatām un aktiem, kas pieder pie sabiedrību vai biedrību lietām, tad šie akti un grāmatas jāiesniedz tiesai. Turp., 449. p.

538. Ja nav iespējams iesniegt aktus un grāmatas, tiesa sūta kādu no saviem locekļiem vai komandē vietējo iecirkņa mier-

tiesnesi apskatit tos un izrakstīt no tiem, pēc abu pusu norādījumiem un viņu klātbūtnē, to, kas uz lietu attiecas. Pie tam jāievēro 478. un 588.—590. panta noteikumi. 1896. g. 13576, l, 450. p.

539. Dokumentus, kuru visa satura izpaušanu puse vai trešā persona aiz personīgiem iemesliem atzīst par neērtu, apskata šim nolūkam sūtīta persona, ievērodama iepriekšējā (538.) panta noteikumus, vienas vai abu pusu klātbūtnē, un tās šo dokumentu vietas, kuras attiecas uz lietu, izraksta persona, kas izpilda tiesas uzdevumu. Turp., 451. p.

540. Kad prāvnieks norāda uz lietas noskaidrošanai vajadzīgiem dokumentiem vai ziņām, kas atrodas citas iestādes vai die-nestpersonas aktīs, tiesa pieprasa dokumentus, ziņas vai oriģinalaktis no attiecīgām iestādēm vai dienestpersonām, vai izdod prāvniekam apliecību par to, ka dokuments, ziņas vai aktis ir nepieciešami un kad īsti. 1930. g. 100, I, 452. p.; 1939. g. 79, III.

1 Tiesas rīcībā nav saskatama principa „judex ne procedat ex officio“ (457. p.) pārkāpums. Tiesa šeit nesavāc pierādijuimis uz pašas inioiativi, bet gan ieved lietā pierādijumu, uz kuru jau norādijusi puse (Motivi, TMV 28/10/11 — 302. Ipp.).

2 Pieprasītās oriģinalaktis nav atstājamas tiesas lietā, bet gan, vajadzībai izbeidzoties, janosūta atpakaļ Pēc piederības (TM apkārtraksts TMV 39/1

— 27«. Ipp.).

3 Apliecības izdodamas vispār tikai ziņu ievākšanai no tiesu vai administrativām iestādēm, pie kurām savstarpējās kredītbiedrības nepieder (22/151; I, 100).

541. Visām tiesu un pārvaldības iestādēm un dienestpersonām nekavējoties jāizdod prāvniekam, kas uzrāda apliecību, uz viņa mutisku lūgumu, vai jāizsūta, uz rakstisku lūgumu, prasamās ziņas un dokumentu noraksti. Bet uz rakstisku lūgumu tādas ziņas un noraksti jāizdod ari bez apliecības. 1864. g. 41477,453. p., 1939. g. 79, III.

1 Pusēm, kas iesniedz rakstisku lūgumu, norakstus vai izziņas var izsniegt arī bez tiesas apliecības, tomēr iestāde var pārliecināties, vai dokuments un izziņas atrodas tiešā sakarībā ar tiesas lietu (prof. Bukovska CP māc. grām. 308. Ipp.).

2 Nepelna ievērību lūgums izdot Senata spriedumu norakstu lietās, kurās_ lūdzējs nav piedalijies un par kādiem spriedumiem apgabaltiesa savā izdota apliecība nav aizrādījusi, ka viņiem būtu materialu pierādijumu nozīme izspriežamā lietā (23/332).

3 Senāts neizsniedz savu spriedumu norakstus, pat uz tiesas apliecības pamata, ja parts uz tiem atsaucas vienīgi ar nolūku pierādīt Senata praksi zināmā juridiskā jautājumā. Noraksts turpretim ir izsniedzams, ja lūdzējam ir materiaii — juridiska interese atsaukties uz Senata spriedumu (34/773; XI, 17).

542. Aktu vai dokumentu oriģināli, kas atrodas tiesu vai pārvaldības iestādēs vai pie dienestpersonām, nav izdodami lūdzējam, bet izsūtami, pēc apliecības uzrādīšanas, tieši tai tiesai, kura lietu iztiesā. Tekošu lietu grāmatas un akti nav sūtami oriģinālā, bet no tiem izdodami izraksti. Lietās par atlīdzību par kaitējumiem un zaudējumiem, kas nodarīti ar noziedzīgu nodarijumu (8. p.), pusēm atsaucoties uz minētā nodarījuma kriminalizmeklēšanu, jāsūta lieta oriģinālā. 1887. g. 4347, I, 454. p.; 1939. g. 79, III.

543. Ja iestādei vai dienestpersonai, pie kuras prāvnieks griežas ar lūgumu izdot dokumentu vai uzziņu, nav iespējams izpildīt šo lūgumu līdz tiesas apliecībā noliktam termiņam, tad viņai jāizdod prāvniekam par to apliecinājums un jāpaskaidro, kad varēs izdot uzziņu vai dokumentu. Uz šā apliecinājuma pamata tiesa dod prāvniekam samērīgu termina pagarinājumu. 1864. g. 41477, 455. p.; 1939. g. 79, III.

2. Rakstisku pierādījumu spēks.

544. Nevienu no rakstiskiem aktiem, kas iesniegti tiesai, viņa nevar atraidīt, to nelūkojusi cauri. 1864. g. 41477,456. p.

545. Zemesgrāmatu, notarialiem un apliecināšanai uzrādītiem aktiem, ja tajos ievestie darijumi pēc savas būtības nerunā pretim likumam, ir pierādijuma spēks kā starp pusēm, kas līgumā piedalijušās, tā ari starp viņu mantiniekiem un pēcniekiem, ja vien viņi neapgāž aktu īstumu vai nepierāda, ka akti zaudējuši savu spēku. Turp., 457. p.

Akts, uz kura apliecināta tikai parakstu īstenība, atzīstams par privātu aktu, kuram nav tās nozīmes, kāda ir notarialam vai apliecināšanai uzrādītam aktam, un tāda akta saturu var apgāzt ar liecinieku liecībām (36/197; XII, 345).

546. Privātiem aktiem, ko atzīst par īstiem vai nu tie, pret kuriem viņi iesniegti, vai tiesa pēc pienācīgas izmeklēšanas, ir starp nolīgušām pusēm, viņu mantiniekiem un pēcniekiem tāds pats spēks kā aktiem, kurus taisijušas vai apliecinājušas pienācīgās iestādes un personas. Turp., 458. p.

Teksta īstums nozīmē, ka teksts atbilst parakstītāja gribai, kaut arī > to rakstījusi cita persona, vai arī teksts rakstīts vēlāk (piem. blanko vekselis). Paraksta īstums nozīmē, ka aktu parakstijis tā autors vai likumīgais vietnieks (prof. Bu-kovska CP māc. grāfa 407. īpp.).

2 _ Publisko aktu īstums viegli noteicams pēc ārējām pazīmētu (zīmogs, iestādes nosaukums, blankete, izejošais Nr.); ja tās ir, tad īstumu prezumē. Majas kartība sastādītiem aktiem tādu pazīmju nav, kamdēļ to īstumu apstiprina pretejas puses tieša vai klusējot izteiktā atzīšana (prof. Bukovska CP māc. gram. 394. Ipp.).

547. Aktiem, kas noteiktā kārtībā taisīti vai apliecināšanai uzrādīti, ir priekšrocība pret privātiem aktiem un citiem rakstiskiem pierādijumiem, bet pēdējos var ņemt vērā tādā mērā, kādā viņi tieši nerunā pretim pirmajiem vai arī noder tiem par papildinājumu. Noteikt privātu un citu neformālu aktu spēku un priekšrocību atkarājas no tiesas ieskata. 1864. g. 41477, 459. p.

5ā panta nozīme ir tā, ka tiesa nevar apšaubīt formālu aktu saturu uz mājas kārtībā sastādītu aktu pamata, bet mājas aktu pierādīšanas spēka novērtējums ir atkarīgs no tiesas apsvēruma (38/18; IX, 472).

548. Akts, kas nav atzīts par tādu, kam ir zemesgrāmatu, notariala vai apliecināšanai uzrādīta akta spēks, patur privātā akta spēku. Turp., 460. p.

548i. Rakstiskiem līgumiem, dāvinājuma aktiem, vekseļiem, parādu un citiem saistību rakstiem, ja tos Latvijā pēc 1935. g.

1. februara slēguši Latvijas pilsoņi, ir saistības un pierādijuma spēks vienīgi tad, ja tie rakstīti valsts valodā. 1935. g. l, 6. p.

549. Aktus, kas pēc likuma apliekami ar zīmognodokli, pieņem par pierādījumu ari tajā gadijumā, kad tie rakstīti neievērojot noteikumus par zīmognodokli. 1864. g. 41477, 461. p.; 1921. g. 165.

550. Personām, kas piedalījušās pie iepriekšējā (549.) pantā minēto aktu uzrakstīšanas vai tālākdošanas un nav samaksājušas, tos iesniedzot, naudas sodu, kas par tiem nākas pēc noteikumiem par zīmognodokli, uzliekams šis naudas sods pēc tiesas lēmuma, minētos noteikumos noteiktā kārtībā. 1887. g. 4582, III; 1921. g. 165.

551. Pienācīgi apliecināts akta noraksts noder par akta satura apstiprinājumu, ja nav pieteiktas šaubas par noraksta pareizību, un pieņemams paša akta vietā, izņemat tos gadijumus, kuros likums tieši prasa akta oriģinālā iesniegšanu. 1864 g. 41477, 463. p.

1 Izņēmums attiecas uz mājas kārtībā sastādītiem aktiem, kas nekur nav ierakstīti un kuru īstums jā'pārbauda apskatīšanā (prof. Bukovska CP ināc. grām. 396. Ipp.).

Senāts jar vairākkārt paskaidrojis (24/472, 26/399, 25/347, 28/626), 2 ka pie rīk. par zīmognodevu 46. p. 10. pkt. minētiem rakstiem nepieder oriģināldokumentu noraksti, kuri lietā iesniegti nevis kā procespapiri (pēc rīk. 47. р.), bet kā dokumenti, kuriem jau pirms iesniegšanas tiesā ir patstāvīga dokumenta nozīme un kuri jau no paša sākuma lietā iesniegti oriģinālā vietā; tamdēļ, apliecinot ar attiecīgo zīmognodevu apliktas pilnvaras noraksitu, kurš saskaņā ar 551. p. atvietoja pašu oriģinalpilnvaru, notaram nav tiesības apliecināšanu izdarīt bez attiecīgas zīinognodevas samaksas pieprasījuma no pilnvaras uzrādītāja, atsaucoties vienīgi uz to, ka pilnvaras noraksts nolemts iesniegšanai miertiesā. No otras puses, likums nepiešķir notaram tiesību vispārīgām tiesu iestādēm izdotu pilnvaru pārvērst miertiesu pilnvarā ar vienkāršu atzīmi uz pilnvaras noraksta (31/626).

552. Akti, kas taisīti ārvalstī pēc tur pastāvošiem likumiem, kaut arī ne tā, kā līdzīgi akti būtu taisami pēc Latvijā pastāvošas kārtības, atzīstami par likumīgiem aktiem, ja vien nepierāda, ka tic ir neīsti. 1864. g. 41477, 464. p.

Šajā pantā izteiktais princips „ločus regit acturn“ piemērojams laulības noslēgšanai un šķiršanai tiktāl, ciktāl tas attiecas uz šo aktu formu vai kārtību (R. Freimanis, TMV 25/11/12 — 927. lpp.).

553. Ārvalsti taisītiem formāliem aktiem var atzīt formālā akta spēku, ja uz tiem :r Latvijas sūtniecības vai konsulātā apliecinājums, ka ārzemes iestādei vai di?nestpersonai, kas aktu taisijusi, ir tiesība to darīt pēc attiecīgās ārvalsts likumiem. 1937. g. 202, I, 553. р., 1939. g. 79, 111.

Nav paredzēts, lai sūtniecība vai konsulāts apliecinātu ārvalstī taisīta 1 akta likumību pēc akta satura. Ārzemēs sastādīto aktu vizēšanai par priekšmetu un mērķi ir apliecināt vienīgi akta autentitati, t. i. nodibināt, ka ārvalsts iestādei, kura aktu taisijusi vai apliecinājusi, bijusi tiesība pēc viņas valsti pastāvošiem likumiem to darīt (TMV 38/1. pielik. C, 4, d).

553. p. paredzētai ārzemēs sastādīto aktu vizēšanai par priekšmetu 2 un mērķi ir apliecināt vienīgi akta autentitati, tā formālo neapšaubamību, t. i. nodibināt, ka ārzemes iestādei, kura aktu apliecinājusi, bija tiesība pēc viņas valstī pastāvošiem likumiem to darīt, bet nebūt neapliecināt akta likumību pēc tā satura (20/69; 1, 100).

Ja pēc ārvalsts likuma procesuālu pilnvaru var izdot mājas kār- 3 tībā un tās izdošanā nav jāņem dalība kādai ārvalsts iestādei, tad tā pieņemama Latvijā arī bez vizēšanas, jo tās uzdevums ir tikai nodibināt akta formālu neapšaubamību, t. i. konstatēt, ka ārvalsts iestādei, kura aktu apliecinājusi, bija pēc viņas valstī pastāvošiem likumiem tiesība to darīt (TP 26/b; 207).

Ar aktiem šeit nav jāsaprot iestāžu akti, bet darījumi, kas taisīti pār- 4 valdības varai piedaloties (prof. Bukovska CP māc. grām. 400. lpp.).

Ārzemēs mājas kārtībā taisīti akti ar pārstāvības apliecinājumu ne- 5 iegūst publisku aktu nozīmi; tas var notikt vienīgi tad, kad pati pārstāvībā piedalītos paša akta sastādīšanā (prof. Bukovska CP māc. grām.

401. lpp.).

6 Šis pants neattiecas uz aktiem, kurus sastādījušas un izsniegušas ārvalstu valdības iestādes, piem., uz civilstāvokļa aktiem^1 (prof. Bukosvka CP māc. grām. 336. Ipp.).

7 Apliecinājums nenodibina praesumptio iuris et de iure, bet gan tikai praesumptio iuris par akta saskaņu ar ārvalsts likumiem. Latvijas tiesa, pārbaudot šo prezumciju, var aktu noraidīt vai ari atlikt viņa vērtēšanu un ievākt 814. p. paredzēto ārvalstu iestāžu atsauksmi (sen. Duc-manis, TMV 28/4 — 102. Ipp.).

8 Dokumenti ar to vien, ka diplomātiskais aģents tos nav apliecinājis, vēl nezaudē savu nozīmi kā pierādījumi un tiesa var tos novērtēt pēc sava ieskata (35/1208; XII, 183).

9 Pārstāvības apliecinājuma trūkums neatņem alctam rakstiska pierādījuma spēku; šāds akts pielīdzināms mājas kārtībā taisītam aktam (prof. Bukovska CP mac. gram. 401. ipp.).

Sk. 4. tezi zem 350. p.

554. Prasībās pret personām, kas nav tirgotāji, tirdzniecības grāmatas var pieņemt kā pierādijumu strīdos par preču piegādājumu un naudas aizņēmumu, bet tikai tad, kad pierādīts, ka preces tiešām piegādātas vai nauda saņemta, un kad šaubas vai strīds attiecas uz piegādāto vai izņemto preču vai apsolītā maksājuma laiku, daudzumu, labumu vai cenu. 1864. g. 41477, 466. p.

Piezīme Uzņēmumu, kas izpērk 1 vai II šķiras tirdzniecības vai rūpniecības zīmes, spedicijas un transporta uzņēmumu, kā ari visu uzņēmumu, kam saskaņā ar pastāvošiem likumiem vai noteikumiem jādod pārskati par savu darbību, paralēli valsts valodai svešvalodā vestām grāmatām nav pierādijuma spēka, un uz viņām nevar atsaukties tiesā. 1935. g. 1, 7. p. un piez.

1 Tirdzniecības grāmatas, kā tādas, vispār nav atzīstamas par prasības patstāvīgu materialu juridisku pamatu, bet vienīgi par prasības pierādijumu (26/88; III, 99).

Sk. arī tezes zem I pie!. 7., 9., 11. un 13. p.

2 Tirdznieciskas grāmatas 554. panta robežās skaitas par pierādijuma neatkarīgi no tam, vai tās parādnieks parakstiiis (25/102; III, 99).

3 Tirdzniecības grāmatas pret šajā pantā minētām personām nevar pieņemt kā pierādijumu strīdos par īres maksājumiem (37/198; XIII, 400).

555. Prasībās pret personām, kas nav tirgotāji, tirdzniecības grāmatām ir pierādijuma spēks tikai viena gada laikā, skaitot no preces piegādājuma vai naudas izmaksas laika. Turp., 467. p.

1 gada termiņš ir prekluzivs. Termiņam ir vairāk materiala, nekā procesuālā nozīme (prof. Loebers, TMV 24/1 — 43. Ipp.).

556. Tirdzniecības grāmatas nav pieņemamas par pierā-dijumu:

1) kad tajās izrādītos no jauna ieliktas lapas vai vietām atrastu pārlabojumus vai izkasijumus;

2) kad ierakstos izrādītos nepareizības par labu tai personai, kurai grāmatas pieder;

3) kad tirgotājs uz to pašu grāmatu pamata agrāk cēlis prasību par samaksu un ir pierādīts, ka samaksu viņš jau dabūjis;

4) kad tirgotājs ar tiesas spriedumu atzīts par ļaunprātīgi bankrotējušu, un

5) kad tirgotājam ar tiesas spriedumu atņemtas tiesības (Sodu lik. 1936. g. izd. 27. p.). 1864. g. 41477, 468. p.

556. p. 2. punkts piemērojams arī tad, ja ieraksts prasītāja grāmatās 1 runā pretim paša prāvnieka tiesā izteiktiem apgalvojumiem, jo ar to pats prāvnieks šādu ierakstu atzinis par nepareizu^1 (37/1466; XIV, 162).

Mala fidcs ir tīri juridisks jēdziens un to tieši pierādīt ar veikala grā- 2 matām nav domājams (35/1495; XII, 164).

557. Iepriekšējā (556.) pantā norādītos gadijumos grāmatas, zaudējot pierādījuma spēku tirgotājam par labu, nezaudē šo spēku pret viņu. Turp., 469. p.

Tirdzniecības grāmatām ir absolūts pierādīšanas spēks pret tirgotāju, kas šīs grāmatas ved (34/17; X, 218).

558. Mazumtirgotāju un sīktirgotāju, dažādu mantu piegādātāju, kā arī maiznieku un amatnieku grāmatām ir pierādijuina spēks pret to personu, kurai preces vai mantas piegādātas vai kurai par labu darbi izpildīti, bet tikai attiecībā uz tiem ierakstiem, par kuriem ir šās personas paraksti. 1931. g. 137, 1, 470. p.

Ja paraksta nav, tad grāmatu ierakstus var ievērot tikai sakarā ar 1 citiem rakstiskiem pierādījumiem. Defekti grāmatās (izkasijumi, labojumi) dod atbildētājam tiesību pieprasīt ierakstu pārbaudīšanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 405. l'pp.).

Uz sīktirgotāju grāmatām nav attiecinami 554.—557. panti, it īpaši nav 2 attiecinams 555. pants (36/413; XII, 486).

559. Ja preču un krājumu saņēmējs vai darba devējs turējis pie sevis piegādājumu grāmatas vai reversus, atzīmējot tajos, kas piegādāts vai nostrādāts un kāda maksa par to nākas, tad šīs piegādājumu grāmatas vai reversi noder par pierādijumu pret viņu, ja viņš, noturējis pie sevis grāmatu ilgāk par septiņām dienām no tā laika, kad ieraksti tajā ievesti, nav protestējis pret to nepareizību. 1864. g. 41477, 471. p.

559. pants runā par piegādājumu grāmatu vai reversu pieradijuma spēku pret preču saņēmēju vai darba devēju, bet nevis pret darba ņēmēju (37/1425; XIV, 163).

560. Rēķini, atzīmes un visādi privatraksti neder par pie-rādijumu tam par labu, kas viņus vedis vai rakstijis, ja parādnieks tos nav parakstijis. Viņus var pieņemt par pierādijumu pret to, kas viņus vedis vai rakstijis. 1864. g. 41477, 472. p.

Attiecībā uz vienpusīgiem aktjem ir visur spēkā tas vispārējais procesuālais noteikums, ka tie var -noderēt par pierādijumu^1 tikai pret personu, kas tos taisijusi, bet ne viņai par labu (sali prof. Btikovska CP māc. grātn. 401. Ipp.). (36/499; XIII, 51).

561. Kvitējums, kas uzrakstīts uz paša akta, pieņemams par pierādijumu pret personu, kura kvitējumu devusi. Turp., 473. p.

1 Parādnieka parakstītais uzraksts uz kreditora pieņemta un viņa rīcībā esoša oriģinalakta pats par sevi uzskatams par pilnīgu prezuīnciju, ka kreditors saņēmis naudu, par kuras samaksu atbildētājs atzīmējis minētā uzrakstā (23/9; I, 35).

2 Kāda dokumenta parakstīšana nozīmē vienīgi to, ka parakstītājs akta saturam piekrīt (CL 1431. p.), bet nemaz ne taisni samaksas fakta apliecinājumu (27/720; IV, 41).

562. šis noteikums attiecas arī uz aktiem, kas taisīti divos eksemplāros, ja vienas puses rokās atrodas eksemplārs ar otras puses kvitējumu par izpildīšanu pēc akta. Turp., 474. p.

563. Kvitējums par saistības izpildīšanu, kas nav uzrakstīts uz paša akta, ir pierādijums tam par labu, kam tas dots, ja tajā atzīmēts, uz kādu saistību īsti tas attiecas. Turp., 475. p.

1 563. pantam nav tāda nozīme, itkā kvīte, kurā nav aizrādīts, uz kādu darījumu tā attiecas, nevarētu tikt atzīta par maksājuma pierādijumu; par tādu viņu gan var atzīt, ja tiesa pēc citiem lietas apstākļiem konstatējusi, ka kvīte attiecas taisni uz strīdā esošo darijumu (31/981; VII, 104).

2 Kvitējuma sakarība ar saistību var izrietēt arī no tā satura vai no visas lietas apstākļu kopības (prof. Bukovska CP māc. grām. 406. Ipp.).

564. Akta taisīšanas vai uzrādīšanas diena, kas atzīmēta zemes grāmatu, notariaios vai apliecināšanai uzrādītos aktos, uzskatama par pareizu. Turp., 47& p.

565. Privātos aktos atzīmētā akta taisīšanas diena uzskatama par pareizu tikai tām personām, kas pašas pie akta piedalījušās, kā arī viņu mantiniekiem un pēcniekiem; visas citas personas, uz kuru interesēm akts attiecas, var apstrīdēt tajā atzīmētā datuma pareizību. Turp., 477. p.

Pēc 565. p. privātos dokumentos ieraksti tā sastādīšanas diena ir saistoša ncvien pašiem līguma dalībniekiem, bet arī viņu mantiniekiem un pēcnācējiem, tā tad arī līguma dalībnieku pilnvarniekiem un singnlarsuk-cesoriein, t. i. runā stāvošā lietā arī pašam atbildētājam, kurā pilnvarā līgums noslēgts (31/276; VIII, 106).

566. Akti, kurus tiesai iesniedz viena puse, var noderēt par pierādijumu ari otrai pusei par labu, kaut ari tā puse, kas aktu iesniegusi, vēlāk no tā atteiktos vai lūgtu to uzskatīt par spēkā neesošu, ja vien nav celtas šaubas par šā akta īstumu. 1864. g. 41477,

478. p.

No tā vien. ka parts „atsakas“ no viņa iesniegtā dokumenta vai no 1 kāda cita pierādījuma, vēl neizriet, ka tiesai vai pretējai pusei nebūtu tiesības šo pierādijumu izlietot, kā pierādīšanas materialu pret pašu iesniedzēju (20/14). (23/312; I, 101).

Prāvniekam jāpiešķir nozīme viņa iesniegtam dokumentam un jāpie- 2 laiž šā dokumenta satura izlietošana un iztulkošana arī pret viņu pašu <34/473; X, 289).

V. Atzīšana.

567. Atzīt kādu apstākli pie tiesas var vai nu rakstiski, kādā no tiesai iesniedzamiem rakstiem, vai mutiski pa mutiskās sacīkstes laiku. Ja pēdējā gadijumā pretējā puse vēlas izlietot atzīšanu, tad uz viņas lūgumu tā jāieraksta protokolā. 1864. g. 41477, 479. p.

Tiesa var pēc sava brīva ieskata atrast zināmos parta paskaidroju- 1 mos implicite kāda relevanta fakta atzīšanu, pilnīgi neatkarīgi no tam, vai parts ar to tieši gribējis dzdarīt tiešu atzīšanu vai nē, jo tiesai pieder tiesība brīvi novērtēt partu paskaidrojumus (23/280; I, 101).

Tiesa var ņemt vērā kā pierādijumu arī partu atzīšanos, kas izdarīta 2 kādā citā tiesas lietā, tāpat kā tiesa, pēc lietas apstākļiem, var rēķināties pat ar ārpus tiesas notikušo partu atzīšanos (32/705; VIII, 106).

Ārpus tiesas izdarīta atzīšanās ir pielaižama kā pierādījums. CPL 3 567. p. noteic tikai kārtību, kādā notiek atzīšanā» tiesas priekšā, bet šā panta noteikumam itnebūt nav tā nozīme, ka atzīšanās ārpus tiesas nebūtu pieņemama kā pierādījums. Tāds aizliegums CPL nekur nav izteikts. CPL dod pašai tiesai tiesību noteikt visu pierādijumu spēku un nozīmi, izņemot tikai dažus formālus pierādījumus, kuru spēku noteic likums. Ārpus tiesas atzīšanās ir uzskatama kā apstāklis, kas ir jāpierā'da, kuru var apstrīdēt un kura nozīme un spēks, tāpat kā katra cita apstākļa spēks un nozīme, ir noteicama pēc vispārēiiem noteikumiem par pierādījumu spēku un nozīmi (27/500; IV, 102).

Par nepielaižamu atzīšanas skaldīšanu varētu runāt tikai tad, ja tiesa 4 ar to sarautu loģisko sakaru starp atzīšanas izteikumā ietērptiem paskaidrojumiem un apskatītu tikai kādu paskaidrojumu daļu ārpus loģiskā sakara ar paskaidrojumu pārējam daļām (26/143; III, 89).

Tur, kur akta publicitate ir tiesiskas attiecības būtiska sastāvdaļa, tur 5 atzīšanai, kas runā pretim iesniegtam publiskam aktam (piem. zemesgrāmatu aktam), nav nozīmes (prof. Bukovska CP māc. grām. 374. lpp.).

6 Atzīšanu var izdarīt arī pilnvarnieks, un tai ir spēks ari tad, ja tā nesaietas ar patiesību. Ja pilnvarnieks atzīst kādus apstākļus pretēji pilnvaras devēja gribai, tad tam nekavējoties jācel protests. Pilnvaras devējs var apstrīdēt pilnvarnieka atzīšanu, ja tā 'izdarīta pēc iepriekšējas norunas ar pretējo pusi, kā arī, ja tā notikusi pēc tam, kad pilnvara zaudējusi spēku (prof. Bukovska CP māc. gräm. 372. Ipp.).

7 Mantojuma masas aizgādnim vispār ir tiesība atzīt pret masu celto prasību, jo aizgādnis pēc likuma ir mantojuma masas pārstāvis tiesas priekšā un 567. un 568. p. nekādus izņēmumus attiecībā uz aizgādņiem neparedz. Protams, aizgādnim būtu pienākums atlīdzināt eventuālos zaudējumus, ja izrādītos, ka prasības atzīšana no viņa notikusi, neievērojot to rūpību, kuru likums no viņa prasa (31/152; VII, 105).

568. Kad viena no pusēm pati atzīst tāda apstākļa patiesību, kurš noder par viņas pretinieka tiesību apstiprinājumu, tad šis apstāklis uzskatams par tādu, kas tālākus pierādijumus neprasa. 1864. g. 41477, 480. p.

1 Atzīšana pārvērš strīdamu apstākli par nestrīdamu. Atzīšanas un tiesas pārliecības kolīzijas gadijunvā izšķiroša nozīme ir atzīšanai. Tomēr atzīšana nevar runāt pretim fiziskām iespējām un vispār zināmiem faktiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 374. Ipp.).

2 Ar atzīšanu tiesa ir formāli saistīta, kaut ari visi lietas apstākļi runātu atzīšanai pretim (prof. Bukovska CP māc. grām. 351. Ipp.).

3 Atzīšana var izpausties ari pretējās puses apgalvojumu neapstrīdēšanā (34/11; X, 501).

4 Partu atzīšana var attiekties tikai uz zināmiem faktiem', vai pastāvēt pašas prasības atzīšanā (24/154), bet tā nevar attiekties uz pretējās puses tiesībām, piem., uz mantojuma tiesībām (32i/65; IX, 178).

5 Atzīšana var attiekties tikai uz noteiktiem faktiem, bet ne uz parta nodarījumu juridisko kvalifikāciju (36/65-5; XIII, 51).

6 Tā kā parta atzīšana var attiekties tikai uz zināmiem faktiem, vai uz pašu prasību, tad nav juridiskas nozīmes prasītaja paskaidrojumam, ka viņš esot pielaidis prasības skaldīšanu; šis jautājums jāizšķir pašai tiesai, neatkarīgi no prāvnieku paskaidrojumiem (33/1455; IX, 469).

? Testamenta, kā formālā akta, juridiskās nozīmes novērtēšana nemaz

nepiekrīt partiem, bet pieder vienīgi tiesai. Tādēļ tamlīdzīgai testamenta „atzīšanai“ no kādā parta puses nav ne mazākās nozīmes (26/217).

8 Kaut gan 568. p. attiecinams tikai uz zināmiem faktiem un apstākļiem uii tajā paredzēta atzīšana atsvabina pretējo pusi no tālāku prasības pie-radijumu iesniegšanas, tomēr CPL nav sveša arī pašas prasības atzīšana (188. p. 1. pk., 419. p., 846. p. 1. pk.). Prasības atzīšanai ir tā nozīme, ka atbildētājs prasību neapstrīd un līdz ar to atzīst netikvien prasības pamatā esošos faktus un apstākļus un prasības sumu, bet arī pašu prasības pamatu. Tādēļ tiesa nekad nedrīkst un nevar paiet garām prasības atzīšanai, bet principā viņai atzīta prasība ir jaapmierina (27/154: III, 99).

CL 922. p. minētais faktiskais valdijuins var būt par atzīšanas

9 priekšmetu (34/11; X, 501).

10 Atzīšana nav skaldama (22/307; II, 131).

Senāts jau vairākreiz paskaidrojis, ka prasības atzīšana jāizšķir no 11 zinama konkrēta fakta atzīšanas (piem., 1921/37), ja arj atbildētājs prasību visumā apstrīd, tad tas nemaz neizsledz, ka viņš tomēr butu atzinis kādu konkrētu faktu. Ja tiesa šādam faktam piešķir izšķirošu nozīmi, tad tiesa atzīšanu nav saskaldījusi, neskatoties uz to, ka atbildētājs prasību kā tādu nebūtu atzinis (26/202; III, 89).

Sk. 5. tezi zem 569. p.

Par atzīšanos 155. un 568. p. nozīmē atzīstami tikai tādi prāvnieka pa- 12 skaidrojumi, ar kuriem viņš pilnīgi skaidri un noteikti atzīst pretējās puses apgalvojumu pareizību, kādēļ šie panti nav piemerojami gadijumos, kad atbildētājs pašu faktu vai vienu no faktiem, uz kuriem^1 prasītais dibina savas tiesības, atzīst tikai ar dažiem ierobežojumiem, resp. nosacijumiem, vai apgalvo, ka aiz viņa uzdotiem iemesliem prasība nav apmierinama; raksturojot šādus atbildētāja paskaidrojumus par atzīšanos, tiesa pielaistu neatļautu atzīšanās skaldīšanu (28/558; V. 112).

Par atzīšanas skaldīšanu varētu runāt tikai tad, ja parts zinama 13 fakta atzīšanai pievieno -tādu paskaidrojumu, pēc kura atzītam faktam būtu piešķirama pilnīgi citāda nozīme, piem., ja atbildētājs, apstrīdot savu pienākumu nodot pieprasīto zemi, būtu paskaidrojis, ka pieprasītā zeme pienāktos prasītājai tiikai ar zināmu nosacījumu. Šajā gadījumā tiesa nevar uzlikt atbildētājam pienākumu pierādīt šā nosacijuma esamību, bet viņai no prasītāja jāpieprasa tā apstākļa pierādījums, ka atbildētājam patiesi būtu bijis jānodod prasītājam viņa pieprasītā zeme, jo šādain atbildētāja paskaidrojumam no procesuālā viedokļa vispār.būtu nevis atzīšanas nozīme, bet jauktās indtrektas litiskontestacijas raksturs, kura negroza prasītāja vispārējo pienākumu pierādīt prasības pamatu (23/254).

Prasības atzīšana nav saistoša atbildētāja pusē esošam blakusinter- 14 venientam (26/217; III, 101).

Komanditsabiedrības — atbildētājas pilna biedra atzīšanās saista pašu 15 atbildētāju — sabiedrību (29/918; X, 304).

Ja partu attiecības jau izspriestas ar spēkā gājušo tiesas spriedumu, 16 tiesa var prasību atraidīt, kaut arī viens no atbildētājiem to būtu atzinis uz viņu krītošā daļā (37/10; XIII, 400).

Ciktāl parta paskaidrojumā būtu jāierauga viņa atzīšanās, kā arī 17 pašas atzīšanās novērtējums uin iztulkošana attiecas uz lietas faktisko pusi un nav pārbaudanni kasacijas kārtībā (26/21; III, 99).

569. Puse, kas kaut ko atzinusi, var šo atzinumu atsaukt tikai tajā gadījumā, kad atzīšana nav attiekusies uz viņas pašas darbību un kad viņa var pierādīt, ka maldijusies, nezinādama to apstākli, kurš atklājies tikai vēlāk. 1864. g. 41477, 48i. p.

Atzīšanu var apstrīdēt vienmēr, kad animus confitendi nav bijis vai arī 1 nav varējis brīvi izteikties (prof. Bukovska CP māc. grām. 375. Ipp.).

Kad tiesa prezumē netiešu atzīšanu, pusei ir tiesība līdz lietas izsprie- 2 šanai apstrīdēt un atspēkot tiesas slēd'ziena pareizību (prof. Bukovska CP māc. grām. 378. Ipp.).

Konstatējot atbildētāja atzinumu, tiesa var nenopfatināt atbildētāja 3 uzdotus lieciniekus, kuri uzdoti tādu apstākļu pierādīšanai, kas runā pretim atbildētāja atzinumam (39/320).

4 Tiesa var noraidīt prasītāja lūgumu par liecinieku nopratināšanu tāda apgalvojuma pierādīšanai, kas runā pretim viņa agrāk lietā izteiktiem apgalvojumiem (32/869; IX, 115).

5 569. p. nav attiecinarns uz ārpus tiesas izdarīto atzīšanos un tādēļ prāvnieks to var atspēkot (34/254; X, 502).

6 Par tam nav tiesības atspēkot vai atsaukt viņa pilnvarnieka izteikto norēķina datu atzīšanu (37/1401: XIV, 163).

7 Legatu novērtējuma grozījums, kuru mantinieks izdara savā iebildumā Nodokļu departamentam, pretstatā agrāk policijai nodotām zinām, nav apspriežams pēc 569. un 570. p. noteikumiem. Tiesai ari vispār nav ob'Iiigatoriski jārēķinas ar mantinieka policijai uzdotiem vērtības datiem (34/278; XI, 18).

570. Ja viens no lietas līdzdalībniekiem atzīst kādu apstākli, tad tāda atzīšana ir spēkā tikai attiecībā u? pašu atzinēju. 1864. g. 41477, 482. p.

1 Šis pants nav piemērojams, kad otrs līdzdalībnieks atzīšanās pareizību neapstrīd (34/510; X, 246).

2 Prasībā par bērna dzimšanu ārlaulībā (1408'. p.) 570. pantu pastiprina CL 149. p. noteikumus. Ja līdzatbildētāja — māte prasību atzītu, prasību tomēr piespriest nevar, jo tād'a atzīšana nesaista galveno atbildētāju — bērnu (S. Mende, RZ 37/38/4 — 257. lpp.).

3 Prasības atzīšana no atbildētāja puses attiecībā uz trešo personu apspriežama uz tiem pašiem pamatiem, kā atzīšana, kuru taisa viens no attiecīgās puses vairākiem dalībniekiem (26/120; IV, 102).

4 Intervencijas prasībās starp parādnieku un piedzinēju prasītājam pretim nepastāv nekāda materiala vai procesuāla solidaritāte, kamdēļ viena līdzatbildētāja atzīšanai nav pierādījuma spēka attiecībā uz pārējiem līd'z-atbildētājiem (TP 30/913a; 129)

571. Ja par strīda priekšmetu ir visu līdzdalībnieku kopīga nedalama tiesība vai viņu kopīgs nedalams vai solidārs pienākums, tad tādas atzīšanas spēku, kuru izteicis viens no viņiem, noteic tiesa pēc pārējo līdzdalībnieku paskaidrojumu un lietas apstākļu apsvēruma. 1914. g. 1583, I, 1, 483. p.

1 Pēc 571. p. izpratnes tiesai savā spriedumā jānovērtē un jāapgaismo visu lietas līdzdalībnieku paskaidrojumi, ja viņu starpā pastāv domstarpība kada jautājuma, un janorāda iemesti, aiz kādiem viņa viena līdzdalībnieka paskaidrojumiem piešķīrusi priekšroku (36/565; XI, 595).

2 Ja prasītājs pieprasa zemi no visu atbildētāju nelikumīgā valdijuma nedalīti, tad tiesa var viena atbildētāja atzīšanos uzskatīt par saistošu arī pārējiem atbildētājiem (30/769; VII, 105).

572. Par maksātnespējigu parādnieku izsludinātas personas izteiktai atzīšanai nav spēka lietās par viņas mantu, kas pieder pie konkursa masas, no tā laika, kad viņa atzīta par maksātnespējīgu. .1864. g. 41477, 484. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 83. p.; 1931. g. 137, III.

573.—585. atcelti (1937. g. 202, IV).

Devītā apakšnoda|a.

Pierādijumu pārbaudīšana.

I. Vispārīgi noteikumi.

586. Pierādījumus pārbauda vai nu uz prāvnieku lūgumu, vai pēc tiesas ieskata. Tiesa var noteikt pārbaudīšanu tikai tiem pie-rādijumiem, par kuriem celts strīds. 1864. g. 41477,499.p.

587. Pierādijumus pārbauda atklātā tiesas sēdē, izņemot likumā norādītos gadījumus, kad pārbaudīšanu var uzdot kādam no tiesas locekļiem vai vietējam iecirkņa miertiesnesim, (a)

Priekšsēdētājs vai tiesas kolēģija var uzdot referentam patstāvīgi noskaidrot lietas apstākļus tiktāl, lai, nonākot kolēģijas sēdē, varētu taisīt spriedumu. Šajās lietās, bez tām tiesībām, kādas ir tiesnesim, kurš izpilda tiesas uzdevumu, referentam ir tiesība aicināt pašus prāvniekus paskaidrojumu došanai, lemt par pierādijumiem un to pārbaudi, kā arī norīkot sava lēmuma izpildīšanu citā apgabalā. Ja lietas gaitā paceļas jautājumi, kurus vēlamāk izšķirt kolēģijas sēdē, referents var saziņā ar priekšsēdētāju lietu nodot nolikšanai kolēģijas sēdē. Priekšsēdētājs arī pats pēc sava ieskata lietu var nolikt kolēģijas sēdē (b).

(a) 1896. g. 13576, l, 500. p. — (b) 1939. g. 79, II, 587. p.

Referents var šajās lietās patstāvīgi darīt visu, kas nepieciešams lietas sagatavošanai: piem., aicināt prāvniekus dot paskaidrojumus, izdot apliecības partiem pierādi jumu sagādei, pieņemt jaunus pierādījumus, tos pats pārbaudīt vai pārbaudi nodot vietējam tiesām. Tikai lēmumiem, kas neietveras lietas sagatavošanas uzdevumā, kā, piem., prasības nodrošināšana, vajadzīgs koleģiāls sastāvs, tāpat ka izspriešanai pec būtības. Sāda pierādijumu pārbaudes koncentrēšana, sakarā ar paplašināto iespēju aicināt lieciniekus no visa tiesas apgabala (588. p), pastiprina procesā tiešuma principu galvenā kārtā ar to, ka referents tieši uz kolēģiju pārnesīs savus iespaidus par liecinieku ticamību (TMV 39/4. piolik. 20. lapp.).

588. Pierādijumu pārbaudīšanu tajā pilsētā, kurā atrodas apgabaltiesa, vai kaut arī ārpus šās pilsētas, bet tuvāk tai nekā vietējā iecirkņa miertiesneša kamerai, izdara apgabaltiesas loceklis. Pārbaudīt pierādijumus tālākā vietā no apgabaltiesas nekā no vietējā iecirkņa miertiesneša kameras, uzliek vietējam iecirkņa miertiesnesim, izņemot pierādijumu pārbaudīšanu tādās lietās, kurās tiesa atzīst par nepieciešamu, sava uzdevuma sekmīgai izpildīšanai, sūtīt kādu no saviem tās sēdes sastāvā ieejošiem locekļiem, kura lietu lūko cauri pēc būtības, par ko katru reizi taisams sevišķs lēmums. Tāpat pierādijumus pārbaudīt uzdod apgabaltiesas loceklim arī tajos gadijumos, kad iecirkņa miertiesnesis, uz likumīgiem pamatiem, atstata sevi vai noteiktā kārtībā ir noraidīts no piedalīšanās lietas iztiesāšanā, (a)

Liecinieku, kurš dzīvo tajā apgabalā, kurā atrodas tiesa, vai arī citas tiesas apgabalā, bet tuvāk par piecdesmit kilometriem no tās pilsētas, kur atrodas tiesa, var aicināt uz tiesas atrašanās vietu, ja tiesa vai panta pirmajā daļā minētais tiesas loceklis to atzīst par nepieciešamu (b).

(a) 1896. g. 13576, I, 500'. p.' — (b) 1939. g, 79, II, 588. p.

589. Miertiesnesis attiecībā uz visu to, kas zīmējas uz viņam saskaņā ar iepriekšējo (588) pantu uzliktā uzdevuma izpildīšanu:

1) rīkojas pēc šās (11) daļas noteikumiem, un

2) bauda visas tās tiesības, kādas ir uzdevumu izpildīšanai komandētam apgabaltiesas loceklim, starp to arī tiesību saņemt dienas naudu un ceļa izdevumu atlīdzību līdzīgi apgabaltiesas locekļiem (987. р.). 1912. g. 1003, B, 1, 5002. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. р.; 1923. g. 37; 97, 1, A, 3.

590. Pieteikumi par miertiesneša noraidīšanu 110 pierādījumu pārbaudīšanas iesniedzami apgabaltiesai tajos pašos termiņos un lūkojami tajā cauri tādā pašā kārtībā, kā norādīts noteikumos par vispārējām tiesu iestādēm. 1912. g. юоз, в, i, 5003. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, в, 1. p.

Piezīme. Kad tiesā ierosināta lieta par medicinisku pār-aplūkošanu, pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadījumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61.), tad gadijumā, kad pensionārs slimības vai miesīga trūkuma dēļ nespēj tiesā ierasties, pāraplūkošana izdarama viņa dzīves vietā 588.—590. pantā noteiktā kārtībā. 1912. g. 1230, nol. 62. р.; 1937. g. 202, II.

591. Par pārbaudīšanas laiku un vietu paziņojams pusēm, un no viņām atkarājas būt pie tās klāt pašām vai caur pilnvarniekiem. 1864. g. 41477, 501. p.

592. Prāvnieku neierašanās uz pārbaudīšanu to neaptur, ja vien viņu klātbūtne neizrādās par nepieciešamu, lai pārliecinātos par pārbaudamo priekšmetu īstumu un identitāti. Turp., 502. p.

593. Par pārbaudīšanu sastādams protokols, aprādot visu, kas noticis un izrādijies. Protokolu paraksta puses, kas bijušas klāt pie pārbaudīšanas. Turp., 503. p.

594. Attiecībā uz pārbaudītāja tiesībām un uz sūdzībām, kuras iesniedz par viņu, jāievēro 477. un 478. panta noteikumi. 1896. g. 13576, 1, 504. p.

595. Ja pierādijumu pārbaudīšana jāizdara citai tiesai, tad lēmuma noraksts piesūtams tieši tai tiesai, kurai pārbaudīšana jāizdara. 1930. g. 100, I, 505. p.

596. Tiesai, kad viņa saņēmusi minēto norakstu, jāizpilda tajā izteiktais lēmums un protokols par pierādijumu pārbaudīšanu iānosūta tai tiesai, kas lietu lūko cauri. 1864. g. 41477, 506. p.

II. Apskatīšana uz vietas.

597. Tiesa, uz prāvnieka lūgumu vai pēc sava ieskata, var noteikt apskatīšanu uz vietas, lietpratējiem piedaloties vai nepiedaloties. 1864. g. 41477, 507. p.

Likums neuzliek tiesai pienākumu, bet gan t'ikai piešķir tai tiesību izdarīt apskatīšanu uz vietas (35/458; XI, 470).

598. Apskatīšanai tiesa izrauga vienu vai vairākus no saviem locekļiem, vai vietējo iecirkņa miertiesnesi. 1896. g. 13576, I, 508. p

599. Tiesas lēmumā par apskatīšanu jāatzlmē: apskatīšanas vieta, tās priekšmeti un laiks, kad tā jāizdara. 1864. g. 41477, 509. p.

600. Prāvnieki, kuri ir klāt pie apskatīšanas, var griezt apskatltāja vērību uz priekšmetiem, kas jāapskata. Turp., 510. p.

Uz apskatīšanu jāuzaicina arī puses, bet to neierašanās apskatīšanu nekavē, ja vien tā iespējama bez pnsu piedalīšanās (prof. Bukovska CP māc. grām. 386. Ipp.).

601. Apskatīšanas protokolam jāpieliek vajadzības gadijumā plāni un zīmējumi. Turp., 511. p.

602. Apskatīšanas protokols nolasams tiesas sēdē, pie kam prāvnieki pielaižami dot mutiskus paskaidrojumus bez tiesības celt ierunas pret to, kas apliecināts ar apskatīšanas aktu un uz ko puses nav aizrādijušas aktu sastādot. Turp., 512. p.

603. Apskatīšanas aktu nevar apstrīdēt tādi liecinieki, kas nav piedalijušies pie apskatīšanas, vai, kaut arī bijuši klāt pie apskatīšanas, bet kuru aizrādījumi nav ievesti aktā. Turp., 513. p.

604. Apskatīšanas izdevumus tiesa aprēķina ikreiz sevišķi, un tie jāiemaksā tiesas kancelejā 989. pantā norādītā kārtībā. Turp., 514. p.

III. Lietpratēju atzinums.

605. Uz prāvnieka lūgumu vai pēc sava ieskata tiesa var prasīt lietpratēju atzinumu par tādu priekšmetu, kura aplūkošanai vai novērtēšanai vajadzīgas sevišķas zinātniskas, techniskas vai saimnieciskas zināšanas. 1864. g. 41477, 515. p.

Likums neuzliek tiesai par pienākumu, bet piešķir tai tiesību izsaukt ekspertus. Tiesa var arī atzīt, ka liecinieks, kuram sīki pazīstami vietējie darba apstākli' un cenas, ir noderīgāks prasības apmēra noteikšanai, nekā lietpratējs (22/165; II, 131).

605. p. neuzliek tiesai par pienākumu katrā ziņā griezties pie lietpratējiem, bet paredz ekspertizi tikai tādā gadijumā, ja priekšmets prasa sevišķas speciālās zināšanas (21/135; II, 144).

695. pants neaizliedz Mesai izšķirt jautājumu par to, kādai no vairākām lieta izdarītām ekspertizēin būtu piešķirama priekšrocība, sakarā un atkarība no liecinieku noskaidrotiem lietas faktiskiem apstākļiem (31/2136;

VIII, 106).

Nav likuma, pēc kura iepriekšējā lietā dotais ekspertu slēdziens bīītu saistošs tagadējās lietās par tam (36/1672; XIII, 162).

Civiltiesai ir tiesība uernt vērā arī krimināllietā doto ekspertu atzinumu (35/1697; XII, 183).

Nerunā pretim CPL, ja lietpratēju pirms atzinuma došanas iepazīstina ar prasītāja uzdotām cenām par viņa pastrādāto darbu (34/3006; XI, 297).

Noteicot asinsgrupu paternitātes noskaidrošanai jāizmeklē bērna, mātes un prezumējamā tēva asinis. Šāda izmeklēšana nav izdarama, ja prāvnieks tai nepiekrīt (33/5; IX, 587).

Tiesa nevar noraidīt antropometrlsko ekspertizi, nepaskaidrojot noraidīšanas iemeslu, t. i. vai par iemeslu ir ekspertu trūkums vai ekspertīzes neiespējamība pēc būtības (35/937; XI, 366).

606. Lēmumā par lietpratēju izdaramu aplūkošanu tiesai jāatzīmē: par kādiem priekšmetiem prasams viņu atzinums, kādas personas izraudzītas un kurā laikā tām jāierodas uz tiesas sēdi dot savu atzinumu. Turp., 516. p.

607. Lietās, kas prasa plašu un sarežģītu aplūkošanu, tiesa var izraudzīt tās gaitas uzraudzībai kādu no saviem locekļiem. Ja aplūkošana notiek ārpus tās pilsētas, kur atrodas apgabaltiesa, tad attiecībā uz to jāievēro 588.—590. panta noteikumi. 1896. g. 13576, I, 517. p.

608. Lietpratējus izrauga pēc prāvnieku savstarpējas vienošanās, bet ja tāda t'esas noliktā laikā nav panākta, tad lietpratējus izvēlas tiesa pati (a).

Lauksaimnieciska rakstura zemju novērtēšanai lietpratēji izraudami no Lauksaimniecības kameras norādītām personām (b).

(a) 1864. g. 41477, 518. p. — (b) 1937. g. 202, 111,608. p.

608. p. attiecas ari uz vērtētājiem dalīšanas lietās (TMV 36/1. pielik. C, 10, d).

609. Lietpratēji izraugami trīs. Bet ja puses piekrīt vai ia prasība mazvērtīga, tad aplūkošanai var izraudzīt vienu pašu personu. 1864. g. 41477, 510. p.

Ja prāvnieks pret tiesas lēmumu, ar kuru pielaista ekspertize caur diviem lietpratējiem, nav cēlis nekādas ierunas nedz pirms ekspertizes, nedz tās izdarīšanas laikā, tad tiesa nav spiesta ievērot pēc notikušās ekspertizes izteikto lūgumu par trešā eksperta pieaicināšanu, kaut arī lūgums par to būtu bijis izteikts jau paskaidrojumā uz apelacijas sūdzību (31/759; VII, 98).

610. Aplūkošana jāuzņemas tikai tām personām, par kurām pēc viņu amata, vai aroda var domāt, ka viņām ir sevišķas zināšanas. Viņas var atteikties no šā pienākuma aiz tiem pašiem iemesliem, kas atsvabina no pienākuma būt par liecinieku Turp., 520. p.; I935. g. 87, III.

611. Pēc prāvnieku savstarpējas vienošanās izraudzīto lietpratēju noraidīšana nav pielaižama. 1864. g. 41477, 52!. p.

612. Noraidīt lietpratējus, kas nav izraudzīti pēc prāvnieku kopīgas vienošanās, var tikai triju dienu laikā no tās dienas, kad prāvniekiem paziņots tiesas rīkojums par lietpratēju izraudzīšanu, ja vien noraidījuma iemesls nav radies vai atklājies vēlāk. Tādā gadijumā noraidijumi ceļami pirms aplūkošanas sākuma. Turp., 522. p.

613. Lietpratēju noraidīšana pielaižama, ja viņi ar pretējo pusi stāv 462. pantā paredzētās attiecībās. 1930. g. 100, l, 523. p.

614. Personai, kurai uzdots izdarīt aplūkošanu caur lietpratējiem ne tajā vietā, kur tiesa atrodas, tiesa var atļaut izraudzīt ari pašus lietpratējus, ja prāvnieki tos nav izraudzijuši savstarpēji vienojoties. 1896. g. 13576, I, 524. p.

615. Lietpratēju atzinumam jābūt rakstiskam, paskaidrojot tos apsvērumus, uz kuriem tas dibināts. Ja aplūkojamais priekšmets ir vienkāršs un nerada grūtības, kā ari ja lietpratēji maz prot rakstīt vai neprot labi latviešu valodu, tad tiesa var prasīt rakstiska atzinuma vietā mutisku; šajā gadijumā tas ierakstams protokolā, kuru paraksta lietpratēji. 1864. g. 41477, 525. p.

615. p. nemaz neprasa, ka ekspertiem iāp'amato savs slēdziens „paskaidrojot, uz kādiem reāliem apstākļu pamatiem viņš dibināts“. 615. p. tikai prasa, 'lai eksperti savā slēdzienā aizrādītu uz tiem apcerējumiem, uz kuriem slēdziens dibinājās. 615. p. neraksta priekšā noteiktu slēdziena formu; tāpēc vienīgi no tiesas atkarājas prasīt no ekspertiem papildu un sīkākus paskaidrojumus; un tikai tad, ja tiesa būtu pamatojusies uz acīmredzami nesaprotamu eksperta slēdzienu^1, tiesas spriedums būtu atceļams kasaoijas kārtībā (28/90)

616. Ja vajadzīgs papildināt aplūkojumu vai paskaidrot lietpratēju atzinumu, tad tiesa var prasīt no viņiem papildu paskaidrojumus vai arī atzinumu no lietpratējiem, kuri no jauna izraudzīti viņu vietā. Turp., 526. p.

617. To lietpratēju vietā, kas atteikušies no aplūkošanas, izraugami citi vispārējā kārtībā. Turp., 527. p.

618. Lietpratējiem, kas pieņēmuši izraudzijumu, par neierašanos uz aplūkošanu bez ievērojamiem attaisnojumiem, vai par atzinuma neiesniegšanu noliktā laikā, uzliekams naudas sods no viena līdz divdesmit pieciem latiem, un viņu vietā izraugami Citi, ja tas iespējams. Turp., 528. p.; 1930. g. 100, m, 528. p.

619. Lietpratēji par savām pūlēm, par nokavēto laiku un par aplūkošanas izdevumiem var prasīt atlīdzību. Šis prasījums jāpazino rakstiski vai mutiski, atzinumu iesniedzot. 1864. g. 41477, 529. p.

619. p. noteic vienīgi kārtību, kādā iepriekš pieprasama ekspertu atlīdzība; arī ekspertu atlīdzība krīt kopīgos tiesas izdevumos, kuri sada-lami, piemērojoties 995. p.; konstatējot, ka prasība tikai vienā d'alā piespriesta, bet pārējā noraidīta, tiesa varēja piemērot 995. p. (30/478; VII, 106).

620. Atlīdzību noteic tiesa saskaņā ar 988. panta noteikumiem. Tiesas lēmums nekavējoties izpildāms. Turp., 530. p.; 1920. g. 164, 1. p. c pk.

621. Lietpratēju sūdzības par tiesas lēmumu attiecībā uz atlīdzību nav pielaižamas. 1864. g. 41477, 531. p.

622. Atlīdzību lietpratējiem piedzen vispirms no tās puses, kas aplūkojumu lūgusi, vai arī no abām pusēm vienlīdzīgi, ja abas puses to lūgušas vai ja aplūkojumu noteikusi tiesa pēc sava ieskata. Turp., 532. p.

623. Tiesa nav spiesta padoties lietpratēju atzinumam, ja tas nesaskan ar ticamiem lietas apstākļiem. 1864. g. 41477,533. p.

Apsvērt ekspertizes nozīmi atkarājas no pašas tiesas, kādēļ Tiesu 1 Dalata, piešķirot priekšroku nopratināto liecinieku liecībām, nav likumi! pārkāpusi (20/460; I, 102).

Arī puses var apstrīdēt lietpratēju atzinuma pareizību. Tiesai vienmēr 2 iānorāda, kamdēļ tā atzinumam nav pievienojusies (prof. Bukovska CP māc. grām. 390. Ipp.).

Tiesa var pievienoties lietpratēja atzinumam, kas palicis pie atse- 3 višķām domām, nepiekrītot lietpratēju vairakumam (35/65; XI, 297).

Sk. arī 2. lez'i zem 101. p.

IV. Rakstisku pierādījumu pārbaudīšana.

1. Vispārīgi noteikumi.

624. Rakstu un rēķinu pārbaudīšanu, salīdzinot ar pašām grāmatām un aktiem, izdara, vajadzības gadijumā, vai nu pašā tiesā, vai tajā vietā, kur akti un grāmatas atrodas, pēc tiesas izvēles — kāds no viņas locekļiem vai vietējais iecirkņa miertiesnesis, ievērojot 588.—590. panta noteikumus. 1896. g. 13576, !, 534. p.

Ar rakstiskiem pierādījumiem (dokumenta plašā nozīmē) jāsaprot visi 1 priekšmeti, uz kuriem atrodas kādas zīmes, kas izteic cilvēku domu attiecībā u'z konkrēto lietu (prof. Bukovska CP māc. grām. 391. Ipp.).

Pantā minēto pārbaudi neizdara akta īstuma noteikšanai, bet lai no- 2 skaidrotu strīdamos jautājumuus dokmenta saturā (lai pārbaudītu ciparus, to iegrāmatošanas pareizību, dokumenta izdošanas laiku u t. t. (prof. Bukovska CP māc. grām. 412-. Ipp.).

625. Pusēm paziņojams, kad šī pārbaudīšana notiks, un viņas pie tās var būt klāt. 1864. g. 41477, 535. p.

626. Pārbaudītie aprēķini apliecināmi lapu pa lapai, un tos paraksta pie pārbaudīšanas klātbijušie prāvnieki un persona, kas izdarijusi pārbaudijumu. Ja lietā piedalas vairāki prasītāji vai atbildētāji, tad apliecinājumu lapu pa lapai var izdarīt viena persona no katras puses, pēc pārējo izvēles. 1896. g. 13576, l, 536. p.

627. Pārbaudīšanu pabeidzot jāsastāda protokols, atzīmējot, iekš kam pastāv neapstrīdamie un iekš kam apstrīdamie aprēķinu ieraksti. 1864. g. 41477, 537. p.

628. Lai noskaidrotu daudzus vai sarežģitus aprēķinus, tiesa var izraudzīt lietpratējus pēc vispārējiem noteikumiem. Turp., 538. p.

629. Kad kopā ar aktu, kas rakstīts citā valodā, iesniegts tā tulkojums latviešu valodā, tad tiesa, raugoties pēc akta satura, tā svarīguma lietā un pēc valodas, kurā tas rakstīts, var aprobežoties ar šo tulkojumu, ja pretējā puse neprasa tā pārbaudīšanu. 1931. g. 137, 1, 539. p.

630. Tiesa uzdod tulkojumu pārbaudīt lietpratējam, vai arī nosūta tulkojumu kopā ar oriģinalaktu vietējai ģimnazijai vai Latvijas Universitātei, ja tur ir tās valodas pasniedzēji, kurā akts rakstīts, vai, beidzot, Ārlietu ministrijai. Ģimnāziju vai Latvijas Universitātes valodu pasniedzēji un citi tiesu iestādēs aicinātie tulkotāji no citām valodām dabū atlīdzību par savām pūlēm un ceļa izdevumiem pēc noteikumiem par lietpratējiem (619.—621., 988. p.). 1864. g. 41477, 540. p.; 1920. g. 164, 1. p. c pk.; 1926. g. 84, C.

631. Tiesa var noteikt, ka akts pārbaudāms, ja prāvnieks, pret kuru akts iesniegts, pieteic šaubas par tā īstumu vai ceļ viltojuma strīdu. 1864. g. 41477, 541. p.

632. Šaubas par akta īstumu nevar pieteikt persona, kuras vārdā akts izdots vai sastādīts, ja šī persona to parakstijusi. Turp., 542. p.

Ja no dokumenta redzams, ka to nav parakstījis atbildētājs, bet, pēc prasītāja apgalvojuma, cita persona, tad atbildētais nav spiests celt viltojuma strīdu, bet viņš var aprobežoties ar kvītes īstenības apšaubīšanu, kura nebūtu pielaižama tikai tad, ja dokumentu bntu parakstijis pats atbildētājs (29/1051; VI, 95).

633. Nav pielaižams pieteikt šaubas par zemesgrāmatu, notarialo un noteiktā kārtībā apliecināto aktu īstumu. Turp., 543. p.

634. Pierādīt, ka akts viltots, ir tā prāvnieka oienākums, kas cēlis viltojuma strīdu. Turp., 544. p.

2. Akta īstuma izmeklēšanas kārtība.

635. Šaubas par akta īstumu jāpieteic ne vēlāk par tiesas pirmo sēdi pēc tam, kad akts uzrādīts tai pusei, kas pieteic šaubas. 1864. g. 41477, 545. p.

636. Attiecībā uz pieteiktām šaubām par akta īstumu akta iesniedzējai pusei jādod tajā pašā sēdē atsauksme par to, vai viņa vēlas izlietot šo aktu. Ja viņa nedod atsauksmi vai pati atsakas

no apšaubītā akta, tad tas izslēdzams no pierādījumu skaita; ja turpretim viņa izsaka vēlēšanos izlietot aktu, tad jāizdara izmeklēšana par tā īstumu. 1864. g. 41477, 546. p.

637. Izmeklēšana par apšaubītā akta īstumu izdarama:

I) aktu aplūkojot un tā saturu salīdzinot ar citiem dokumentiem;

'.!) nopratinot lieciniekus, kas aktā atzīmēti, vai uz kuriem jitsaucas viena vai otra puse, apstiprinādama vai atspēkodama nkl.i īstumu, un

3) salīdzinot rokrakstu un parakstu apšaubītā aktā ar tās |).r;as personas rokrakstu un parakstu citos, neapšaubamos aktos.

I игр., 547. p.

638. Aktu aplūko un tā saturu salīdzina ar citiem dokumentiem kāds no tiesas locekļiem pēc priekšsēdētāja izraudzijuma. Aplūkojamo un salīdzinaino aktu apliecina šis loceklis. Turp., 548. p.

639. Par visiem aktā atrastiem izla bojumiem, izdzēsumiem, pierakstījumiem vai sasvītrojumiem jāatzīmē aplūkojuma protokolā. Turp., 549. p.

640. īstuma ziņā apšaubītā akta saturs salīdzinams ar tādiem dokumentiem, kas pēc to sastādīšanas kārtības ir neap-šaubami vai kurus atzinušas par tādiem abas puses. Turp., 550. p.

641. Rakstu vai aktu izvele rokrakstu salīdzināšanai atļauta prāvniekiem pēc savstarpējas vienošanās, bet ja vienošanās nenotiek, tad tos izvēlas tiesa pēc sava ieskata. Turp., 551. p.

642. Tiesa izvēlas it īpaši zemesgrāmatu, notarialos vai apliecināšanai uzrādītos aktus un tādus papīrus, kurus neapšaubami rakstijusi vai parakstijusi tā persona, kuras rokraksts jāsalīdzina, ievērojot pie tam, lai salīdzināmie akti attiektos pēc iespējas uz vienu un to pašu laiku. Turp., 552. p.

643. Salīdzināt parakstu un rokrakstu aktos var uzdot lietpratējiem, kas tiek izraudzīti un dod savu atzinumu uz vispārēja pamata. Turp., 553. p.

644. Pabeigusi izmeklēt aktu, par kura īstumu pieteiktas šaubas, un noklausijusies puses, tiesa vai nu atzīst aktu par īstu, vai izslēdz to no pierādijumu skaita. Turp., 554. p.

3. Tiesāšanas kārtība strīdos par akta viltojumu.

645. Strīdu par akta viltojumu var pieteikt jebkurā lietas Stāvoklī. 1864. g. 41477, 555. p.

1 Civilprocess, runājot par viltojuma strīdu, domā vienīgi materialo viltojumu (prof. Bukovska CP māc. grām. 414. lpp.).

2 Ja puse neapstrīd dokumenta orifeinalitati, bet atzīst tikai, ka tajā apliecinātie fakti un notikumi nesaietas ar patiesību, tad viua necel mate-riala viltojuma strīdu CPL 645. un turpmāko pantu nozīmē, bet apstrīd tikai dokumentā apliecināto faktu un notikumu patiesību (īstenību) kā tādu (27/362; IV, 104).

Sal. arī Taganceva un Jakobi 1903. g. Sodu lik. 937. un 938. lapp.

646. Kas vēlas pieteikt strīdu par akta viltojumu, tam jāiesniedz tiesai par to sevišķs paziņojums. Attiecībā uz tiesas sēdē mutiski pieteiktu strīdu par akta viltojumu sastādams sevišķs protokols. Turp., 556. p.

Pieteikt viltojuma strīdu var vienīgi iesniedzot par to atsevišķu pieteikumu. Kaut kādā citā tiesai iesniegtā raksta (paskaidrojuma, apelacija vai taml.) pieteiktam viltojuma strīdam' nav nekādas nozīmes ka tadain, kas nav iesniegts likumā neparedzētā veidā un kārtībā, un tāds pieteikums atstājams bez caurskatīšanas (25/238; II, 131).

647. šā paziņojuma vai protokola norakstu piesūta prāvniekam pašam, bet ne viņa pilnvarniekam, izņemot to gadijumu, kad šis pēdējais ir pilnvarots dot atbildi strīdā par akta viltojumu. Tai personai, kurai piesūtīts noraksts, jādod divu nedēļu laikā noteikta atsauksme par to, vai viņa vēlas izlietot minēto aktu lietas iztiesāšanā, vai ne. Turp., 557. p.

648. Ja atsauksme noteiktā termiņā nav iesniegta, vai arī kad atsauksmē teikts, ka prāvnieks, kas aktu iesniedzis, nevēlas to izlietot, tad šis akts izslēdzams no lietas, un lieta izspriežama uz citu pierādījumu pamata. Turp., 558. p.

649. Dokumentu iesniedzeja prāvnieka atsauksme par nodomu to izlietot jāpaziņo pretējai pusei, kurai septiņu dienu laikā no šā paziņojuma jāiesniedz savi pierādijumi par dokumenta viltojumu. Turp., 559. p.

650. Iesniegtie viltojuma pierādijumi jāpaziņo prāvniekam, kas uz dokumentu atsaucies, iebildumu iesniegšanai septiņu dienu laikā no paziņojuma saņemšanas dienas. Turp., 560. p.

651. Pēc iebilduma saņemšanas, bet kad vajadzīgs — ari pC-c akta iepriekšējas aplūkošanas 637.—644. pantā noteiktā kārtībā, tiesa, noklansijnsies pusu paskaidrojumus, taisa lēmumu, vai nu atraidīdama viltojuma strīdu, vai ari atzīdama aktu par viltotu un izslēgdama to no pierādijumu skaita. 1864. g. 41477, 561. p.; 1922. g. 211, II.

Sk. 2. un 14. tezi zem 896. p.

652. Prāvniekam, kas pieteicis viltojuma strīdu, uzliek desmit Iklz trīs simti latu lielu naudas sodu, ja viņš neiesniedz pie-nāūcā laikā viltojuma pierādijumus (649. p.) vai ja tiesa viņa • indu atzīst par neievērojamu. Sodu var paaugstināt līdz desmitai «l.iļai no tās sumas, kura pēc akta piedzenama, ja šī suma pārsniedz trīs tūkstoši latus un tiesa atzīst viltojuma strīdu par ļaunprātīgu. 1891. g. 7778, II, 562. p.; 1922. g. 253, 1. p.; 1923. g. 5, 1. p.

Sk. 2., 14. un 15. tezi zem 896. p.

653. Ja tas, kas pieteicis akta viltojuma strīdu, tieši vaino kādu šajā viltojumā, un viltošana nav dzēsta ar noilguma vai vainotā nāvi, kā arī ja akts pēc pārbaudijuma civiltiesā atzīts par viltotu un tālab par izmeklējamu, tad tiesa savu lēmumu šajā lietā kopā ar pašu aktu piesūta prokuroram. 1864. g. 41477, 563. p.

Tāds akts, ko civiltiesā atzinusi par viltotu, izslēdzams no pierādījumu skaita, kaut ari krimināltiesā vēlāk atzītu akta viltojumu par nepierādītu. Šāds krimināltiesās spriedums nav atzīstams par jaunu apstākli 908. p. nozīmē (36/484; XIII, 242).

654. Nododot prokuroram lietu par viltojumu, kurā kāds tieši vainots, tiesa vai nu aptur pie sevis visu civiliztiesāšanu, kamēr lieta beidzas kriminalkārtībā, vai arī uz vienas vai otras puses lūgumu turpina lietas iztiesāšanu tajās daļās, kurās spriedums neatkarājas no apšaubītā akta. Turp., 564. p.

655. Kad lieta par viltojumu virzīta kriminalkārtībā, tādēļ ka kāds tieši vainots šā viltojuma izdarīšanā, un krimināltiesās spriedumā, ar kuru tiesājamais attaisnots, nebūtu noteikts, vai akls atzīstams par īstu vai par viltotu, tad šo aktu uz vienas vai otras puses lūgumu var izmeklēt un pārbaudīt civiltiesā, lai noteiktu, vai tas ir īsts vai izslēdzams no pierādijumu skaita. Turp., 565. p.

Krimināltiesās spriedums, kurā parta paraksts m dokumenta atzīts par īstu, absolūti saistošs civiltiesai un nekada tālāka viltojuma strīdu pārbaudīšana civiltiesā vairs nevar notikt. 665. p. pielaiž šādu pārbaudi vienīgi tajā gadījumā, ja krimināltiesās spriedumā, ar kuru tiesājamais attaisnots, nebūtu noteikts, vai akts atzīstams par īstu vai par viltotu <37/203; XIII, 549).

Desmitā apakšnodaļa.

Blakus procesi.

I. Blakus lūgumi vispār.

656. Blakus lūgumi, kurus var izšķirt atsevišķi no lietas caurlūkošanas, izspriežami neatkarīgi no prasības būtības. 1864. g. 41477, 566. p.

657. Pie blakus lūguma, kas, spriežot pēc tā satura, izsniedzams pretējai pusei, jāpieliek klāt kā paša lūguma, tā arī līdz ar to iesniegto dokumentu noraksti. Turp., 567. p.

Rakstiskam jābūt katram blakus lūgumam, ko neizsaka ■tiesas sēdē (prof. Bukovska CP māc. grām. 524. Ipp.).

658. Pēc tam, kad pieņemts blakus lūgums, kas izsniedzams pretējai pusei, lūguma un visu tam pielikto dokumentu noraksti piesūtami minētai pusei, pie kam tiesas priekšsēdētājs nosaka dienu, uz kuru viņai jāiesniedz paskaidrojums vai arī kurā jāierodas pie tiesas abām pusēm. Turp., 568. p.

1 Iesniedzot kādu blakus lūgumu jau pabeigtā lietā, lūdzējam, saskaņā ar 359. p. 2. punktu jauzdod tiesai to lietas dalībnieku dzīves vietas, kuru intereses iesniegtais lūgums skar, lai šīm personām' varētu iesniegt lūguma norakstus. Lūdzējs nevar aprobežoties ar atsaukšanos uz juridiskām adresēm, kas uzdotas pabeigtā lietā, jo no partiem nevar prasīt, lai viņi arī vēl pēc lietas iztiesāšanas pabeigšanas ziņotu tiesai par savu dzīves vietu maiņu (415. p.). (TP 37/124b; 424).

2 Izlemjot lūgumu par prasības nodrošināšanu, jādod pretējai pusei iespēja sniegt sakarā ar to paskaidrojumus resp. tā jāaicina uz tiesas sēdi. Vienīgi lūgumus par prasības iepriekšēju nodrošināšanu (t. i. kad prasība nav vēl celta) var izšķirt neaicinot uz tiesas sēdi pretējo pusi (TP 34/272; 499).

659. Pēc noteiktā laika notecējuma tiesa stājas pie iesniegtā lūguma izšķiršanas, nenogaidot vairs pretējās puses ierašanos vai paskaidrojumus. Turp., 569. p.

660. Pusēm, kas ieradušās uz sēdi, atļauta mutiska sacīkste vispārējā kārtībā. Turp., 570. p.

II. Noraidijumi un iebildumi.

661. Atbildētājs, nesniedzot paskaidrojumus pēc lietas būtības, var celt noraidījumu šādos gadījumos:

1) kad lieta piekrīt citai tiesai;

2) kad tajā pašā vai citā tiesā iztiesā lietu par to pašu priekšmetu un starp tām pašām personām, vai ari lietu, kurai ar celto prasību ciešs sakars;

3) kad prasītāja prasījumam visumā jāattiecas uz citu atbildētāju;

4) kad prasību cēlusi persona, kurai nav tiesības prasīt un atbildēt tiesā;

5) kad ārzemnieks, kas neatrodas Latvijas dienestā un kam Latvijā nav nekustama īpašuma, nenodrošina lietas izdevumus un tos zaudējumus, kuri var celties atbildētājam (a);

6) kad nav notecējis termiņš, ko Civillikums (1937. g. izd.) piešķir mantot aicinātam, lai pārliecinātos par mantojuma sastāvu vai izteiktu gribu pieņemt mantojumu, vai mantiniekam, lai sastādītu mantojuma inventāru (Civillik. 696., 697., 709., 710. p. 1898. p. 4. pk.), un

7) kad prasība sadalīt mantojumu ierosināta pret pārdzīvojušo bezbērnu laulāto, kamēr nav notecējuši trīs mēneši no mantojuma atstājēja nāves (Civillik. 724. p. piez.) (b).

(a) 1864. g. 41477, 571. p. — (b) 1937. g. 202, III, 661. p. 6. un 7. pk.

1. piezīme. Noraidijumu, kas dibināts uz šā (661.) panta 5. punktā norādītiem apstākļiem, nevar celt lietās, kuras attiecas uz sūtijumu starptautisku pārvadāšanu pa dzelzsceļiem. 1891. g. 7757, VIII.

2. piezīme. Šā (661.) panta 5. punktā paredzēto noraidijumu arī nevar celt pret to valstu pilsoņiem, kurās, pēc likuma vai pamatojoties uz noslēgtiem līgumiem vai konvencijām ar Latviju, Latvijas pilsoņi atsvabināti no pienākuma dot nodrošinājumu lietas izdevumiem un tiem zaudējumiem, kas var celties atbildētājam. Latvijas pilsoņu atsvabinājumu ārvalstīs no pienākuma dot nodrošinājumu minētiem lietas izdevumiem un zaudējumiem var pierādīt ar Latvijas sūtniecības vai konsulātā apliecību, Ārlietu ministrijai apliecinot viņu parakstu. Apliecības uzrādīšanu neprasa no prasītāja, kas ir to valstu sarakstā uzņemtas valsts pilsonis, kurās Latvijas pilsoņi atsvabināti no minētā nodrošinājuma. Šo sarakstu sastāda tieslietu ministris uz Ārlietu ministrijas sniegtu ziņu pamata un izsludina Valdības Vēstnesī. 1896. g. 12616, I; 1931. g. 137, II, 2.

3. piezīme. Šā (661.) panta 2. piezīmes noteikumi attiecas uz valstīm, kufas 1905. gada 17. jūlijā Hāgā parak-stijušas konvenciju par civiltiesāšanas kārtību (Lik. kr.

1930. g. 36) vai šai konvencijai pievienojušās.

1 G61. p. 2. pkt. paredzētais noraidijums zīmējas uz lietas stāvokli pirms iztiesāšanas pēc būtības, tā tad neattiecas uz Tiesu palatas spriedumu, kas uz 1452. p. pamata vēl nav izpildāms (36/161; XII, 669).

2 Ja tiesa pieņem uz 661. p. 2. pkt. pamata celtu noraidījumu, tad viņa nevar vairs izšķirt lietu pēc būtības, bet tai vajaga, raugoties pēc apstākļiem, vai nu lietu apturēt vai lietu izbeigt (36/430; XIV, 309).

3 Pati tiesa nevar pacelt exceptio rei iudicatae (30/581; VI, 84).

4 Lieta, kurā prasības lūgums ir iesniegts un tiesas pieņemts, ar pašu prasības lūguma izsniegšanas momentu ir uzskatama par tādu, kas atrodas tās tiesas izspriešanā (2. pk.), kurai šīs lūgums ir iesniegts (24/300; III, 86).

5 Exceptio rei iudicatae nav noraidijums 661. p. 2. punkta nozīmē, bet ieruna pēc lietas būtības, kādēļ tiesai jātaisa spriedums par prasības atraidīšanu un nevis lēmums par lietas izbeigšanu (36/1034; XIII, 42).

Sk. ari 4. tezi zem 884. p.

6 Ierunu par res iudicata atbildētājs var celt arī otrā instancē (30/1366;

VII, 94).

7 Atzīstot uztura lietā, ka spriedumam par laulības šķiršanu principā ir prejudiciala nozīme attiecībā uz uzturu, tiesa nevar noliegt minētam spriedumam šādu nozīmi tikai tādēļ, ka tas nav vēl stājies likumīgā spēkā. Nākot pie tāda slēdziena, tiesai vai nu jāaptur lietas caurskatīšana līdz laulības šķiršanas lietas galīgai izspriešanai (ievērojot pēc 2. pkt. abu lietu koneksitati), vai jāizlieto un jāapspriež atbildētāja iesniegtā protokolā norādīto pierādījumu materials (23/57; II, 125).

8 Atbildētājs nevar celt noraidījumu uz 3. punkta pamata par to, ka sūdzība jācel ne pret viņu vien, jo 3. punkts paredz prasības noraidiiumu visumā (22/22; I, 47).

9 Ja apgabaltiesa atzinusi, ka prasība vērsta pret „neattiecīgu atbildētāju“ un uz šā pamata izbeigusi lietu pēc 3. punkta, bet pamato savu lēmumu uz to, ka nav pierādīts, ka prasītāja brālis miris un uz kāda pamata nodibināta aizbildnība, tad šads apgabaltiesas slēdziens zīmējas vienkārši uz to, ka zināmi apstakli nav pieradīti. Tāpēc vienīgas procesuālās sekas varēja būt tikai prasības atraidīšana, bet nevis lietas izbeigšana (28/498; V, 102).

10 Tas apstāklis vien, ka apgabaltiesas lēmums, ar kuru uz 3. punkta pamata celtais noraidijums atstāts bez ievērības, nav pārsūdzēts kopā ar apelacijas sūdzību, neatņem' tiesību uzturēt šo noraidijumu otrās instances sēdē kā ierunu pēc būtības. Iesniedzot apelaciju par pirmās instances spriedumu tā visumā, apelators līdz ar to pārsūdz arī visus līdz sprieduma taisīšanai notikušos blakus lēmumus, izņemot vienīgi tos, kuri pārsūdzami atsevišķi no apelacijas (25/402; II, 144).

11 Tiesa var tikai uz atbildētāja noraidījuma pamata pacelt jautājumu, kurš konkrētā lietā no teoretiskā viedokļa būtu; pareizais atbildētājs (TP 33/1211b; 121).

12 Apgabaltiesas lēmums, ar kuru atbildētāja pēc 661. p. 5. pk. celtais noraidijums atstāts bez ievērības, nav pārsūdzams atsevišķi no apelacijas, saskaņā ar 678. p. (CKD kops. 3ö/41; XIII, 243).

13 Valstu sarakstu (661. p. 3. piez.), uz kurām attiecas Hāgas konvencija, izsludinājusi Ārlietu ministrija V. V. 1930. g. 116. nuin.

Sk. 3. tezi zem 360. un 9. tezi zem 782. p.

662. atcelts (1937. g. 202, IV).

663. Noraidijurtia tieslba ir nevien atbildētājam, bet ari prasītājam tajā gadījumā, kad personai, kas rīkojas kā atbildētāja pilnvarnieks, nav uz to pilnvaras. 1864. g. 41477, 572. p.

664. Noraidījumi jāpastiprina ar pierādijumiem vai ar aiz-rādijumu uz tiem. Turp., 573. p.

665. Piekritības noraidijums ceļams pirms visiem citiem no-raidijumiem. Pārējie noraidijumi ceļami visi reizē. Turp., 574. p.

666. Noraidijumi ceļami ne vēlāk kā pirmā atbildes rakstā, ja tas iesniegts, vai pirmā tiesas sēdē. Turp., 575. p.

666. p. noteikums par to, ka noraidijumi jācel pirmā atbildes rakstā vai pirmā tiesas sēdē, pēc 101. p. piemērojami arī miertiesu iestādēs (23/19;

II, 145).

Tikai tad. ja atbildētājs var pierādīt, ka viņš agrāk nav zinājis par otru lietu, viuš noraidījumu var celt arī otrā instancē, iesniedzot reizē pierādījumus, ka abām lietām ciešs sakars (22/53; II, 144).

Sk. 2. tēzi zem 680. p.

667. Jebkurā lietas stāvoklī var celt šādus noraidījumus:

1) noraidijumus attiecībā uz lietu, ko iztiesā citā tiesā, ja par šās lietas iztiesāšanu atbildētājam nav bijis zināms stājoties pie atbildes;

2) noraidijumus, kas dibināti uz prāvnieka nespēju prasīt un atbildēt tiesā, un

3) noraidijumus, kas dibināti uz to, ka pilnvarniekam nav pilnvaras. Turp., 576. p.

Prasītājs nevar prasīt atstāt bez caurlūkošanas atbildētāja aizbildņu iesniegto apelacijas sūdzību aizbildņu leģitimācijas trūkuma dēl, ja prasītājs pats prasību cēlis pret atbildētāju taisni šo aizbildņu personā. Tapat prasītājs nevar pārmest tiesai, ka viņa šādos apstākļos nav no sevis apelacijas sūdzību atstājusi bez caurlūkošanas (33/811; X, 545).

Sk. 3. tezi zem 360. p. un 18. tezi zem 906. p.

668. Kad noraidījums celts tādēļ, ka ārzemnieks nav nodrošinājis tiesu izdevumus un zaudējumus (661. p. 5. pk.), tad tiesa, raugoties pēc prasības rakstura, noteic aptuveni šā nodrošinājuma lielumu. Turp., 577. p.

Lēmums, ar kuru tiesa aptuveni noteic nodrošinājuma lielumu, ir pārsūdzams atsevišķi no apelacijas (bet nevis lēmums par lietas izbeigšanu nenodrošināšanas gadijuma). Otras instances lēmums, ar kuru prasītāja blakus sūdzība atstāta bez ievērības, pārsūdzams kasacijas kārtībā (34/319; XI, 131).

669. Lai izpildītu tiesas lēmumu par iepriekšējā (668.) pantā minēto noraidijumu, prasītājs var lūgt lai gādā par tiesu izdevumu un zaudējumu nodrošināšanu pēc noteikumiem par prasību nodrošināšanu. 1864. g. 41477, 578. p.

670. Norādijums uz to, ka prasības lūgumā nav ievērotas likumā noteiktās formas, neatsvabina atbildētāju no pienākuma atbildēt pēc lūguma satura. Turp., 579. p.

671. Atbildētāja lūgumu, lai lietu uz 313. un 314. panta pamata pārvestu uz to tiesu, kuras apgabalā viņam ir dzīves vieta, tiesa ievēro tikai tajā gadijumā, kad lieta pēc sava rakstura neprasa tūlītēju izšķiršanu. Turp., 580. p.; 1937. g. 202, II.

672. Tiesa, ievērojot atbildētāja lūgumu par lietas pārvešanu, var uz prasītāja lūgumu gādāt par viņa prasības nodrošināšanu. 1864. g. 41477, 581. p.

673. Tiesa, kas nolēmusi lietu pārvest, dod prasītājam atpakaļ viņa prasības lūgumu, atzīmējot uz tā atbildētāja uzdoto dzīves vietu, kura atzīstama par saistošu aicinājuma pavēstes pieņemšanai Šajā prasībā. Turp., 582. p.; 1937. g.[202,UI.

674. Ar lūgumu, kas dots atpakaļ uz šā pamata (673. p.), prasība uzskatama par celtu, ja prasītājs triju mēnešu laikā iesniedz prasības lūgumu tiesai pēc atbildētāja uzdotās dzīves vietas. 1864. g. 41477, 583. p.; 1937. g. 202, II.

675. Tiesai pienākas, neatkarīgi no prāvnieku celtiem noraidījumiem, nepieņemt lietu savā caurlūkošanā:

1) kad tā, pēc savas šķiras, izņemta no apgabaltiesas piekri-tības;

2) kad tā piekrīt citai apgabaltiesai, pēc nekustama īpašuma atrašanās vietas;

3) kad izrādās, ka prāvniekam nav tiesības uzstāties tiesā, un

4) kad izrādās, ka pilnvarniekam nav pilnvaras lietas vešanai. 1864. g. 41477, 584. p.

Jautājums par lietas lietišķo piekritību tiesai iāapsver ex officio, neatkarīgi no prāvnieku šajā ziņā celtiem noraidijumiem. Arī Senatam ir tiesība no sevis aizkustināt jautājumu par lietas lietišķo piekritību (35/1593;

XII, 271).

Pēc šā panta izpratnes tiesa ex officio nevar pieņemt savā izspriešanā ne tikai tādu lietu, kura ietilpst citas tiesu iestādes kompetencē pēc savas šķiras, bet a'ri tādu, kas ietilpst attiecīgas administratīvas iestādes kompetencē un kā tāda, vispār, izņemta nc tiesu iestāžu kompetences. Pie tam, ja zemākā instance šādu tai nepiekrītošu lietu butu pieņēmusi savā iztiesāšanā, šī nepareizība augstākai tiesas instancei ex officio jānovērš, un proti zemākās instances spriedums tai jā&tcel (36/832; XV, 34).

Sk. ari 1. tezi zem 926. p.

Apelacijas instance, atzīstot, ka lieta vispār nav bijusi caurskatama pirmā instancē uz 675. p. 1. punkta pamata, var atcelt šīs instances spriedumu visumā, ja ari tas būtu pārsūdzēts tikai vienā daļā, jo nevar pielaist, ka otrā instance varētu atzīt lietu par nepiekrītošu pirmajai instancei uz 675. p. 1. punkta pamata un līdz ar to tomēr atstāt spēkā šis instances spriedumu (kaut arī tikai daļā); šie paši apcerējumi piemērojami arī, ja lieta grozās ap lietas nepiekritību 1. instancei uz tā paša panta 2. punkta pamata (28/1297; V, 113).

_ Apgabaltiesa, atrodot, ka lieta piekrīt citai apgabaltiesai, nevar pati nosūtīt lietu pec piederības un izsniedz lugumu atpakaļ, bet Tiesu palatas kopsapulce, izšķirdama piekritības strīdu starp apgabaltiesām, gan nosūta lietu pec piederības (TP 36/857b; 381).

675. p. 3. punkts attiecas vienīgi uz paša prāvnieka personīgo darbības nespēju, dodot tiesai tiesību piemērot šo noteikumu 25.—29. p. ga-dijumos (33/361; X, 60).

Noraidījumu par prasītāja procesuālās rīcības spējas trūkumu var celt kurā katra lietas stadijā, arī otrā instancē (36/449; XII, 533).

Jauniesnicgtai pilnvarai būtu nozīmē tikai tad, ja tā būtu izdota jau pirms to procesuālo aktu izdarīšanas, kurus pretējā puse apstrīdējusi kā notikušus bez pietiekošas pilnvaras. Ja visi uz nepietiekošās pilnvaras pamata prasītājas izdarītie procesuālie akti uzskatami par spēkā neesošiem, to starpā pašas prasības celšana, ta<l lieta bija jāizbeidz jau pirmā instancē. Pilnvarnieka procesuālās darbības ratihabicija neizrāda procesuālās sekas (25/9; II, 145).

Tiesai jārīkojas pēc 675. p. 4. pk., ja izrādītos, ka pilnvarniekam nav bijis pilnvarojuma lietas vešanai prasības celšanas brīdī; visa lieta, kura cēlusies pateicoties prasības lūguma pieņemšanai, nevar būt par tiesas cauriukojamu priekšmetu un tadēl jāizbeidz. Pilnvaras vēlāka iesniegšana nav pielaižama, tāpat arī ne ratihabitio (V. Bukovskis, TMV 25/5/6 — 746. Ipp).

Sk. arī 2. tezi zem 349. p.

675. p. neparedz tādu gadījumu, kad prasība iesniegta pareizi, bet tikai tiesas sēde iestājās cits pilnvarnieks, kam nav pietiekošas pilnvaras. Tapat 675. p. 4. pk. nevar piemerot, ja pilnvara nesaskan ar Tiesu iek. 280. p. piez. un 382. p. Tam par seku var but vienīgi pilnvarnieka noraidīšana, bet nevis no viņa iesniegto papīru atstāšana bez caurskatīšanas (V. Bukovskis, TMV 25/5/6 — 747. Ipp.).

10 Ja pilnvarniekam jau prasības iesniegšanas laika bijusi pilnvara, kura nejauši nav iesniegta kopa ar prasību un tiek iesniegta vēlāk -- tad 675. p.

4. pk. nav piemērojams (V. Bukovskis, TMV 25/5/6 — 747. lpp).

11 Senāts gan ierosina jautājumu par pietiekošu pilnvarojumu kasacijas sudzībasiesniegšanai, bet pirmo reizi kasacijas sūdzībā iekustinātais strīds par preteias puses pilnvarnieka nepietiekošu pilnvaru lietas vešanai pēc būtības Senata nav apspriežams; sacītam nerunā pretim Senata 25/9 spriedums (II, 145), uz kuru kasacijas sūdzības iesniedzēji atsaucas, io minēta spriedumā Senāts tikai atzinis, ka runā esošo jautājumu var ierosināt arī otrā instancē (30/703; VI, 96).

12 Aizgādnim par promesošu personu nav tiesības reprezentēt promesošas personas mantu tanī gadījumā, ja pēdējā nomirusi, vai vispār rīkoties mirušas personas vārdā (21/63; I, 102).

13 Ja otrā instancē konstatēts, ka apelacijas sūdzību iesniegusi persona, kurai gan ir pilnvarojums, bet nav tiesības būt par pilnvarnieku Tiesai pa-latā, tad Tiesu paiatai ir tiesība nepielaist tādu personu pie lietas tālākas vešanas, bet nav tiesības atstāt tās ieniegto pārsūdzību bez caurskatīšanas (TP 36/177a; 366).

14 Noraidījums pret pilnvaru pielaižams arī otrā instancē (36/1033; XIī. 495).

Sk. arī 36. tezi zem 6. p., 2. tezi zem 25. p„ tezi zem 100. p., tezes zem 348.—353. p., 1. un 2. tezi zem 866. p. un 13. tezi zem 1234. p.

676. Noraidijumi, kas iesniegti atsevišķi no paskaidrojumiem par lietas būtību, izšķirami ar sevišķu tiesas lēmumu. Pretējā gadi-jutnā tiesa var, uz prāvnieka lūgumu vai pēc lietas apstākļiem, izšķirt noraidijumus atsevišķi vai kopā ar lietas izspriešanu pēc tās būtības. 1864. g. 41477, 585. p.

Sk. 11. tezi zem 896. p.

677. Par tiesas lēmumu, ar kuru noraidijums ievērots, pielaižama blakus sūdzība atsevišķi no apelacijas. Turp., 586. p.

678. Par lēmumu, ar kuru noraidijums atstāts bez ievērības, sūdzība, atsevišķi no apelacijas pēc sprieduma būtības, pielaižama tikai vienā gadījumā: kad noraidijums attiecies uz piekritību. Turp., 587. p.

Ja tiesa sakarā ar pacelto noraidījumu par lietas piekritību citai tiesai ir taisijusi atsevišķu lēmumu un atbildētājs nav izlietojis ar 678. p. piešķirtas tiesības pārsūdzēt šo lēmumu blakus sūdzības kārtībā, tad viņš šo lēmumu vairs nevar pārsūdzēt apelacijas kārtībā (35/1312; XII, 286, 287).

Sk. 12. tezi zem 661. p. un 8. un 9. tezi zem 906. p.

679. Sūdzības iesniegšanai par tiesas lēmumu, ar kuru noraidijums par piekritību atstāts bez ievērības, nolikts septiņu dienu laiks. Iekam sūdzība nav izšķirta, tiesa var apturēt lietas tālāku iztiesāšanu, ja atzīst to pēc lietas apstākļiem par nepieciešamu. 1890. g. 6931, II, 588. p.

680. Atbildētājam, kas apgalvo, ka pati prasības tiesiba it nebūt nepieder tai personai, kura prasību ceļ, vai ka šī tiesība izbeigusies un dzēsta pirms prasības celšanas ar saistības izpildīšanu, ar tiesas spriedumu, ar izlīgumu tajā pašā lietā, vai arī uz noilguma pamata, nav tiesības prasīt, lai šos iebildumus skata cauri iepriekš un atsevišķi no viņa paskaidrojumiem pēc prasības būtības. 1864. g. 41477, 589. p.

Ieruna parasti nav padota noilgumam, jo tā atkarājas no prasijuma. 1 Persona, kurai pieder ieruna, atrodas nogaidoša stāvoklī, kadel viņai nevar pārmest bezdarbību (prof. Bukovska CP māc. gräm. 315. lpp.).

Norādijums uz noilgumu nepieder pie tiem noraidījumiem, kas uz 2 666. p. pamata ceļami pirmā atbildes rakstā vai pirmā tiesas sēdē. Maldīgs ir arī uzskats, ka atbildētājam, kas aizrada uz noilgumu, expresses verbis jālūdz prasību noraidīt noifeuma del. Likums to neparedz; tamdel aizrādījums uz to, ka prasība noilgusi, atzīstams par pietiekošu, jo tā sevī ietver netiešu lūgumu noraidīt prasību (36/678; XIII, 51, 52).

Iebildums, ka prāvnieki strīdus attiecības nokārtojuši miera ceļā, ir 3 iebildums pēc būtības, kuru var celt jebkurā lietas stadija līdz lietas izšķiršanai pēc būtības (34/444; X, 226).

Atbildētāja iebildums, ka prasība par viņa izlikšanu un īres naudas 4 piedzīšanu nav celta no visiem nama līdzīpašniekiem', nav viens no CPL paredzētiem norādījumiem, bet gan uz materiala likuma pamatots iebildums, kas tiesai jāapspriež, skatot lietu cauri pec būtības (35/627;

XI, 596).

Sk. 5.. 6. un 10. tezi zem 661. p.

III. Prasību nodrošināšana.

I. Vispārīgi noteikumi par prasību nodrošināšanu.

681. Prasību nodrošināšana pielaižama jebkurā lietas stāvoklī, kā arī pirms prasības celšanas. 1931. g. 137,1,1823. p.; m.

Sk. 2. tezi zem 658. p.

682. Saistības izpildīšanu var nodrošināt pirms prasības celšanas un pat pirms saistības termiņa iestāšanās, kad parādnieks, acīmredzot gribēdams izvairīties izpildīt saistību, kuras termiņš jau iestājies vai drizā laikā iestāsies, slepeni atstājis savu dzīves vietu, vai atsavina savu mantu, vai arī izved no nomātā nekustamā īpašuma tajā esošo kustamo mantu. 1889. g. 6188, noi. 1, A, 87. p.;

1931. g. 137, III.

685. panta noteikums par pierādījumu izsniegšanu, kā nepieciešami spert nodrošinājuma solus, atrodas ciešā sakarā ar 682. p., kas paredz, kādos gadījumos nākamās prasības nodrošināšana pielaižama (36/1708;

XIII, 244).

683. Lūgums par prasijumu iepriekšēju nodrošināšanu, pirms prasības celšanas, iesniedzams tai tiesai, kuras apgabalā atrodas nodrošinājumam izraudzītā manta (sal. 690. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 88. p.; 1931. g. 137, III.

684. No lūgumiem par prasību iepriekšēju nodrošināšanu (683. p.) ņemama 298. pantā paredzētā tiesu nodeva vienas ceturtdaļas apmērā. 1922. g. 163, II; 1931. g. 137, III.

685. Iesniedzot lūgumu par iepriekšēju nodrošināšanu (683. p.), lūdzējam jāsniedz pierādijumi, kas apliecina kā viņa neap-šaubamo tiesību pēc saistības, tā arī nepieciešamību izdarīt nodrošināšanas darbību, (sal. 690. p.). 1889. g. 6188, nol. I,A, 89. p.; 1931. g. 137, III.

686. Neatliekamos gadijumos tiesa izšķir lūgumu par iepriekšēju nodrošināšanu (683. p.) arī neaicinot pretējo pusi. Atzinusi prasītāja lūgumu par izpildāmu, tiesa nosūta šajā lietā taisītā lēmuma norakstu atbildētājam, kas var lūgt tiesu, lai lietu lūko cauri no jauna. Tāda lūguma iesniegšana no atbildētāja puses neaptur par iepriekšēju nodrošināšanu taisītā lēmuma izpildīšanu (sal. 690. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 90. p.; 1931. g. 137, III.

Likums neprasa, lai lūgumā par nākamās prasības nodrošināšanu šī prasība jau būtu formulēta saskaņa ar 359. p. 6. pun'ktu (39/244).

Sk. 2. tezi zem 658. p. un tezi zem 096. p.

687. Apmierinot lūgumu par iepriekšēju nodrošināšanu (683. p.), tiesa var:

1) prasīt no prasītāja, lai nodrošina zaudējumus, kas var rasties atbildētājam minētās nodrošināšanas dēļ (702. p.); šā nodrošinājuma apmērs noteicams pēc tiesas ieskata, un

2) nolikt prasītājam termiņu prasības celšanai; šis termiņš skaitams no tās dienas, kad saistības termiņš nokavēts, ja pēdējais nav iestājies tajā laikā, kad tiesa taisa lēmumu par iepriekšēju nodrošināšanu.

Gadijumā, kad nokavēts tiesas noliktais termiņš prasības celšanai, izdarītā nodrošināšanas darbība atceļama uz’ pretējās puses prasijumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 91. p.; 1931. g. 137, III.

688. Lēmums par prasības iepriekšēju nodrošināšanu (683. p.) zaudē spēku, ja divu nedēļu laikā no lēmuma taisīšanas dienas nav iesniegts prasijums par tā izpildīšanu (sal. 690. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 92. p.; 1931. g. 137, III.

689. Ja atkritis iemesls, kura dēļ bijusi pielaista iepriekšēja nodrošināšana (683. p.), tad atbildētājam ir tiesība lūgt, lai to atceļ. Pirms galvenās prasības celšanas, lūgums atcelt nodrošinājumu iesniedzams tai tiesai, kas taisijusi lēmumu par viņa pielaišanu, bet pēc prasības celšanas — tai tiesai, kas lietu iztiesā (sal. 690. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 93. p.; 1931. g. 137, III.

Lūguma iesniegšanas kārtība pēc 689. p. noteikumiem nosaka tās tiesas piekritību, kurai jāizlemj jautājums par nodrošinājuma atcelšanu, neatkarīgi no tam, vai faktiskās izlemšanas momentā ir jau celta prasība tiesā (33/1804; IX, 535).

690. 683.—686.. 688. un 689. panta noteikumi attiecas arī uz to prasijumu un strīdu iepriekšēju nodrošināšanu, pirms prasības celšanas, hipotekārā kārtībā, kuri zīmējas uz tiesību ierakstīšanu zemes grāmatās vai uz ierakstīto tiesību dzēšanu. Apmierinot šādā gadījumā lūgumu par iepriekšēju nodrošināšanu, tiesai jānoliek prasītājam termiņš prasības celšanai. Ja šo termiņu nokavē, tad, uz pretējās puses prasijumu, izdarītā nodrošināšanas darbība atceļama. 1889. g. 6188, nol. I, A, 169. p.

Ar atzīmes ierakstīšanu zemes grāmatā atbildētājs nezaudē tiesību rīkoties ar savu nekustamo īpašumu (Gasmans un Nolkens I, 140. Ipp.).

691. Nodrošināšana reizē ar pašas prasības celšanu notiek tikai tajos gadijumos, kad tiesa, apsvērusi prasītāja pierādījumus, ieskata, ka, nenodrošinot tādu prasību, kas izrādās ticama, prasītājs var zaudēt iespēju dabūt apmierinājumu. 1864. g. 41477, 591. p.

Nedrošība dabūt apmierinājumu prasības nenodrošināšanas gadījumā 1 var būt: 1) objektiva, kas pastāv pašā apķīlājamā objektā (piem., manta, kas ātri maitājas) — šeit likums nepielaiž prasības nodrošināšanu (sal.

718'. p.); 2) subjektīva, kas pastāv parādnieka ļaunajā gribā, kurš var mantu noslēpt (V. Bukovskis, TMV 27/5 —,188. Ipp.).

Ja piedzīšanas apturēšanai' kādā citā lietā piemīt prasības nodrošinā- 2 Sanas nozīmē dotā lietā un tiesa, apsvērusi.prasītāja pierādījumus, ieskata, ka, nenodrošinot šo prasību, kas izrādās ticama, prasītajs var zaudēt iespēju dabūt apmierinājumu, tad prasītāja lūgums par piedzīšanas apturēšanu ir apmierinams (TP 35/877b; 313).

Šajā pantā paredzētā iespējas zaudēšana saņemt apmierinājumu (pra- 3 sības nenodrošināšanas gadijumā) prezumējama, kamēr atbildētais nav plerādijis pretējo; atbildētāja apgalvojums vien nav pietiekošs (TP 37/621b, 482).

Sk. 2. tezi zem 658. p.

692. Ja nodrošināšanu noraida pašā lietas sākumā, tad lūdzējs nezaudē tiesību to no jauna lūgt turpmākā lietas gaitā. Turp., 592. p.

693. Nodrošināšana pielaižama tikai tajās prasībās, kas noteiktas zināmā sumā. 1864. g. 41477, 593. p.

694. Nodrošināšanu nolemjot, tiesa noteic sumu, līdz kurai nodrošinājumam jāsniedzas samērā ar prasības sumu, kas apstiprināta ar pierādijumiem. Turp., 594. p.

695. Ievērot lūgumus par nodrošināšanu atkarājas no tiesas lēmuma; bet kad prasītājs prasa nodrošināšanu, iesniedzot piedzīšanai noteiktā kārtībā taisītu vai apliecinātu parādrakstu vai protestētu vekseli, tad tiesa nevar šo prasijumu noraidīt. 1902. g. 21504, Valsts pad. atz. VIII, 595. p.

696. Par tiesas lemumiem attiecībā uz prasību nodrošināšanu pielaižamas blakus sūdzības atsevišķi no apelacijas. 1864. g. 41477, 596. p.

Saskaņā ar tiesu^1 praksi, lēmums par prasības nodrošināšanu nav pārsūdzams kasacijas kārtībā. Tas izskaidrojams ar to, ka pēc šā lēmuma notiek tiesas spriedums pēc būtības, ar kuru lietu galīgi izspriež. Turpretim [ietās par nākamas prasības nodrošināšanu var notikt tikai lēmums par nodrošināšanu, un šis lēmums galīgi izbeidz šo lietu. Tāpēc šajā lietā notikušais lēmums pārsūdzams kasacijas kārtībā (CKD kops. 37/21;

XIII, 631).

697. Sūdzības iesniegšana neaptur tiesas lēmuma izpildīšanu attiecībā uz prasības nodrošināšanu; bet sūdzība par lēmumu, kas atceļ nodrošināšanas darbību, aptur tā izpildīšanu. Turp., 597. p.

698. Celto prasību nodrošināšanu var atļaut tiesas priekšsēdētājs ar savu paša varu, ja lūgums par to iesniegts tādā laikā, kad nav tiesas sēdes, un ja no prasītāja paskaidrojumiem priekšsēdētājs ieskata, ka nodrošināšana jāizdara bez kavēšanās. Turp., 598. p.

699. Ja lūgums par prasības nodrošināšanu ar kustamu mantu ievērots, tad priekšsēdētājs izdod lūdzējam ar savu parakstu, uz tiesu izpildītāja vārdu, pavēli, kas izpildāma tajā pašā kārtībā kā tiesas spriedumi. Turp., 599. p.

700. Pielaižot nodrošināšanu hipotekārā kārtībā, priekšsēdētājs izdod lūdzējam, atzīmes ierakstīšanai zemes grāmatā, paša parakstītu norakstu no sava lēmuma par prasības nodrošināšanu, ar uzrakstu, ka šis noraksts izsniegts atzīmes ierakstīšanai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 94. р.; 1931. g. 137, III.

701. Priekšsēdētājs par izdarīto nodrošināšanas darbību pirmā sēdē pēc tam ziņo tiesai, no kuras atkarājas apstiprināt vai pārgrozīt ŠO rīkojumu. 1864. g. 41477, 600. p.

702. Atbildētājs, kam par labu nācis tiesas spriedums, pēc sprieduma spēkā stāšanās var pras't no prasītāja zaudējumu atlīdzību, kuri viņam cēlušies prasības nodrošināšanas dēļ. Turp., 601. p.

Attaisnotam tādā noziedzīgā nodarījumā, par kuru tas saukts pie kriminālatbildības privatsūdzības kārtība uz cietuša sūdzības pamata, pēc analoģijas nevar liegt tiesību prasīt zaudējumu atlīdzību no privatapsūdze-tāja, neatkarīgi no tam, vai privatapsūdzētājs rīkojies ļaunprātīgi (37/1035;

XIV, 309).

Sk. tezes zem 845. un 852. p.

2. Nodrošinājuma veidi un prasību nodrošināšana ar nekustamiem īpašumiem un reģistrētiem jūras kuģiem.

703. Prasibas nodrošināmās: ierakstot atzīmi nekustama īpašuma zernes gramatā (709. p.) vai attiecībā uz reģistrētiem jūras kuģiem Jūrniecības departamenta kuģu reģistrā, apķīlājot kustamu mantu un pieņemot galvojumu. Prasībās, kas nav nodrošinātas šādā veidā, no atbildētāja var ņemt parakstu, ka viņš neatstās savu dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu. 1931. g. 137, i, 602. р.; 1932. g. 128, 66. р.; 1937. g. 218, pār. not. 1. p.

Piezīme. Šā Civilprocesa likuma noteikumi par prasību nodrošināšanu attiecas arī uz ārzemju jūras tirdzniecības kuģiem, kas lielāki par 20 bruto reģistra tonnām tilpības, kā arī uz tiem Jūrniecības departamenta kuģu reģistrā ievedamiem kuģiem, kas iegūti ārzemēs un brauc zem Latvijas flagas, pamatojoties uz pagaidu flagas patentu, pie kam noteikumi, kas saistīti ar kuģa ievešanu Jūrniecības departamenta kuģu reģistrā un ar kuģa pierakstīšanu pie kādas Latvijas ostas, nav piemērojami. 1932. g. 128, 99. р. 1. pk., 100. p.

Attiecībā uz jūras kuģiem apķīlājums var pastāvēt neatkarīgi no atzīmes ievešanas. Gadiiumos, kad kuģi nevar apķīlat (1120. p. 13. pkt. 1121*. р.), tomēr iespējams ievest atzīmi (Motiv. Saeimas jur. kom. 1. 32/513. Prot. Nr. 21 pie 66. p. Sal. arī Lik. kr. 1932. g. 128, 66. р.).

704. Lūgumā par nodrošinājumu lūdzējam jānorāda prasibas nodrošinājuma veids. 1864. g. 41477, 603. p.

705. Atzime ierakstama, samērā ar prasības sumu, uz noteiktu atbildētāja nekustamu īpašumu. Turp., 604. р.; 1889. g. 6131; 6188, по!. I, A, 164. р.; 1928. g. 134, I, 4. p.

706. Prasītājam jānorāda tas atbildētāja nekustamais īpašums, kura zemes grāmatā var ierakstīt atzīmi. 1864. g. 41477 605. р.; 1889. g. 6131, 1,1. р.; 6188, nol. I, A, 164. р.; 1928. g. 134, I, 4. p.

706'. Atzīmi kuģu reģistrā par piasības nodrošināšanu ar kuģi ieraksta:

1) uz prasītāja lūgumu, kuram jāpieliek izpildu raksts vai tiesas vai tiesas priekšsēdētāja lēmuma apliecināts noraksts par prasības nodrošināšanu, vai

2) uz tiesu izpildītāja paziņojumu. 1932. g. 128, 68. p.

707. Kustamu mantu var apķilāt uz prasītāja prasijumu, kaut arī atbildētājam būtu nekustams 'pašums. 1864. g. 41477, 607. p.

708. Prasību var nodrošināt, samērā ar tās sumu, ne tikai vienā, bet arī vairākos no 703. pantā norādītiem veidiem. Turp., 608. p.

709. Kad prasības priekšmets ir īpašuma tiesība uz kustamu mantu vai nekustamu īpašumu, vai kad prasība vērsta uz nostiprinājuma izdarīšanu, tad šādas prasības nodrošinājums izdarams apķīlājot apstrīdamo kustamo mantu vai ierakstot strīdus nekustamā īpašuma zemes grāmatas attiecīga nodalijuma otrā daļā atzīmi, kura aizliedz nostiprināt nekustamā īpašuma īpašnieka labprātīgi nodibinātas tiesības uz šo īpašumu.

Kad prasības priekšmets ir lietu tiesība uz nekustamu īpašumus tad šādas prasības nodrošinājums izdarams ievedot atzīmi zemesgrāmatas nodalijuma trešā daļā.

Kad prasības priekšmets ir naudas prasijums, tad tās nodrošinājums ar nekustamu īpašumu izdarams ievedot attiecīgu atzīmi zemesgrāmatas nodalijuma ceturtā daļā.

Šajā pantā minēto atzīmju sekas noteiktas zemesgrāmatu likuma (Lik. kr. 1937. g. 218) 46. pantā. 1931. g. 137, l, 609. р.; 1937. g. 218, un pār. not. 1. p.

709^1. Kad prasības priekšmets ir īpašuma tiesība uz kuģi, vai kad prasība vērsta uz kuģa reģistrācijās izdarīšanu, tad šādas prasības nodrošinājums izdarams, apķīlājot kuģi un ierakstot strīdus kuģa reģistra attiecīgas nodaļas otrās daļas V slejā atzīmi, kura aizliedz līdzšinējam kuģa īpašniekam kuģi atsavināt vai to apgrūtināt ar parādiem vai ierakstīt kuģu reģistrā kādas labprātīgi nodibinātas tiesības uz šo kuģi.

Kad prasības priekšmets ir naudas prasijums, tad tās nodrošinājums ar kuģi izdarams, ierakstot attiecīgu atzīmi kuģu reģistra nodaļas ceturtā daļā. 1932. g. 128, 67. p.

709^2. Kuģi, ar kuru nodrošināts naudas prasijums, nevar bez prasītāja piekrišanas atsavināt ārzemniekam. Turp., 7i.p.;i939.g. 79, III, 710'. p.

710. Ja ierakstīta atzīme apstrīdamā nekustamā īpašuma zemes grāmatā (709. p.), tad tā valdītājam aizliegts cirst

ur esošo mežu, izņemot to daudzumu, kas nepieciešams ierīkotās saimniecības uzturēšanai. 1864. g. 41477, 610. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 96. p.; 1928. g. 134, I, 4. p.; 1931. g. 137, III.

Ja pārdod augošu* mežui tajā laikā, kad zemes grāmatās jau ierakstīts aizliegums atsavināt un apgrūtināt parādiem nekustamu īpašumu, tad šads pārdošanas līgums ir neesošs. Neskatoties_ uz meža materialu nociršanu un nodošanu pircējam, tas tos neiegūst sava īpašuma, jo šī nodošana pamatota uz neesoša līguma (TP 37/1117a; 448).

711. Iepriekšējā (710.) pantā norādītā gadijumā ieinteresētā puse var lūgt vietējo virsmežniecību pārņemt mežu savā apsardzībā. Atlīdzības noteikumus par šādu meža apsardzību nosaka katriem trim gadiem zemkopības ministris saziņā ar tieslietu ministri. 1939. g. 79, I, 711. p.

Mežu ciršanas ierobežojumi, kādus sakarā ar prasības nodrošināšanu nosaka 710. pants, aktrītot 711. pantam, kas atsaucas uz atcelta Mežu nolikuma 605. pantu (sal. Lik. kr. 1937. g. 168), palika bez sankcijas. Tāpēc 711. pants atjaunots tagadējā redakcijā (Lik. kr. 1939. g. 79). Atlīdzību par meža apsardzību paredzēts normēt trejgadei uz priekšu, lai nebūtu par to jāstrīdas katrā atsevišķa gadijumā. Atlīdzības noteikumi varēs paredzēt, kādā laikā un apmērā jasamaksā pienācīgā atlīdzība par meža aizsardzību [T. M. V. 30/4 pielik. 18. lapp.].

712. Manta, kas norādīta prasības nodrošināšanai pašā līgumā, uz kuru prasība dibināta, ņemama kā nodrošinājums priekš-rocīgi pret visām citām mantām. Prasītājs var prasīt citu vai papildu nodrošinājumu tikai tajā gadijumā, kad nolīgtās mantas vai tās daļas nav. 1864. g. 41477, 612. p.

713. Atbildētāja lūgums, lai vienu nodrošinājumu atvieto ar citu, izpildāms, ja prasītājs neceļ iebildumus. Turp., 6I3. p.

714. Ja prasītājs ceļ iebildumus pret atbildētāja lūgumtt par nodrošinājuma atvietošanu, tad tiesa šo lūgumu var ievērot tikai tajā gadijumā, kad atbildētājs pierāda, ka viņa priekšā liktais nodrošinājuma līdzeklis pilnīgi atbilst agrākajam, un ka atstājot sūēkā agrāko līdzekli viņam celtos veltīgs apgrūtinājums. 1864. g. 41477, 614. p.

Ja pēc 715. p. un 931. p. 2. punkta atbildētājs var prasīt atcelt viņa mantas apķīlāiumu, tad jo vairāk būtu iespējams aizturēšanas tiesību novērst, ja ar pēdējo atbildētājs doinā nodrošināt savu pretpretenziju ārpus apķīlā juma (25/245).

715. Visu citu prasibas nodrošinājuma veidu atvietošana ar pietiekošu sumu skaidras naudas vai valsts vērtspapīriem pielaižama arī bez prasītāja piekrišanas. 1931. g. 137, i, 615. p.

715. p. neizslēdz vajadzību izsaukt uz tiesu pretējo pusi (33/1013; X, 181).

716. Kad atkrīt iemesls, kura dēļ zemes grāmatā uz nekustamu īpašumu bijusi ierakstīta atzīme, šī pēdējā, uz tiesas lēmumu, dzēšama noteiktā kārtībā. 1889. g. 6188, noi. i, A,97. p.; I93i.g. i37,m.

Sk. 2. tezi zem 1307. p.

716^1. Atzīmi kuģu reģistrā par naudas prasības nodrošināšanu ar kuģi dzēš, ja kuģa īpašnieks iesniedz Jūrniecības departamenta kuģniecības nodaļai notāru likuma (Lik. kr. 1937. g. 203) 99. līdz 101. pantā paredzētā kārtībā apliecinātu prasītāja vai piedzinēja piekrišanas izteikumu atzīmes dzēšanai. Bez tam atzīmi par naudas prasības nodrošināšanu ar kuģi dzēš ar Kuģniecības nodaļai iesniegtu un likumīgā spēkā stājušos tiesas spriedumi! par prasības atraidīšanu, kura bijusi nodrošināta ar kuģu reģistrā ierakstītu atzīmi vai ar tiesas lēmumu par šās atzīmes dzēšanu.

Atzīmi kuģu reģistrā par piedziņas vēršanu uz kuģi dzēš uz attiecīgas valsts iestādes vai dienestpersonas paziņojumu. 1932. g. 128, 70. p.; 1939. g. 79, III.

Sevišķs lēmums par atzīmes dzēšanu nav vajadzīgs; pietiek ar spēkā stājušos spriedumu par prasības atraidīšanu, jo līdz ar to atkrīt arī atzīmes pamats. [Motivi Saeimas Jur. kom. I. 32./5I3. Prot. Nr. 17 pie 70. pj.

3. Kustamas mantas apķīlāšanas kārtība.

717. Atbildētāja kustamo mantu apķīlā vai nu tieši pie viņa paša, vai pie tām personām un tajās vietās, kur tā atrodas. 1864. g. 41477, 624. p.

1116. un turpm., kā arī 717. un turpm. pantos paredzētai apķīlāšanai nav tās sekas, ka tā jau pati par sevi atņemtu apķīlātas akcijas īpašniekam balsstiesības (TP 38/483a; 581).

718. Prasību nodrošinot, kustama manta, kas ātri maitājas, nav apķīlājama. 1864. g. 41477, 625. p.

719. Prasītāja lūgumā par atbildētāja kustamas mantas apķīlāšanu jānorāda, kur un pie kā tā atrodas. Turp., 626. p.

720. Tiesas lēmumā par apķīlāšanu jānorāda, kādā īsti vietā un kāda manta apķīlājama. Turp., 627. p.

721. Mantas apķīlāšanu izdara pēc 1116.—1127. panta noteikumiem. Turp., 628. p.

722. Apķīlāto mantu atstāj tajās telpās, kur tā atradusies, pie kam aprakstītiem priekšmetiem uzspiež zīmogu un no valdītāja ņem parakstu, ka viņš mantu pēc saraksta uzglabās veselu, atbildot par piesavināšanos uz 1164. panta pamata. Turp., 629. p.

Apķīlātās mantas izņemšana no atbildētāja [lietošanas prasības nodrošināšanas kārtībā pielaižama tad, ja līkums tieši paredz šādas mantas izlemšanu no atbildētāja lietošanas, vai ja atbildētājs atsakas no mantas uzglabāšanas. Šis pants paredz zīmogu uzlikšanu aprakstītiem priekšmetiem, bet nevis pfonrbas pielikšanu tā'dā veidā, ka apķīlāto mantu nav iespējams lietot (TP 39/274b; 750).

723. Manta, no kuras glabāšanas atteicas valdītājs, nododama sevišķam glabātājam, pēc 1156.-1167. panta noteikumiem. Turp., 630. p.

4. Kārtība, kādā apķīlājama atbildētāja kustama manta un naudas sumas, kas atrodas pie trešām personām vai valsts un pašvaldības iestādēs.

724. Izpildu raksts attiecībā uz lēmumu apķīlāt atbildētāja kustamu mantu vai naudas sumas, kas atrodas trešo personu rokās, uzrādāms attiecīgām personām pret parakstu, par ko reizē ar to paziņojams arī atbildētājam. 1864. g. 41477, 63i. p.

Ar to vien, ka ķīlas ņēmējs pielaidis ķīlas priekšmeta apķīlāšanu, 1 viņš nav zaudējis savas ķīlas tiesības uz to, jo apķīlāšanas procedūra pati par sevi neaizskar viņa materialās tiesības. Ķīlas ņēmējs var tiesu izpildītāja rīcību pārsūdzēt blakus sūdzības kārtībā, vai arī rīkoties pēc 1234. panta (30/32; IX, 367).

Ja parādnieka mašīnas ieķīlātas kā rokas ķīla, un ķīlas ņēmējs pie- 2 kritis mašīnu pārdošanai trešai personai tikai ar to nosacijumu, ka visa

pārdošanas suma izmaksājama ķīlas turētājam, tad trešai personai ir tie-sība paziņot, ka viņas rīcība nav tādas naudas sumas, kas pienāktos pa-radniekam, jo pec līguma visa suma jaizmaksā ķīlas turētājam. Šādos apstaklos trešai personai nav tiesības iemaksat pirkuma sumu tiesas depozītā (34/161; X, 372).

3 724. un 1222. p. nav piemērojami, kad tiesu izpildītājs apķīlā parād

nieka mantu, kas atrodas uz paradniekam iznomātā laukuma (33/82;

IX, 480).

Sk. 2. tezi zem 728., tezi 1345. p. un 1. tezi zem V. piel. 85. p.

725. Uz iepriekšējā (724.) pantā minētā paraksta pamata trešās personas apņemas neizdot atbildētājam vina mantu. 1864. g. 41477, 632. p.

Sk. 1. un 2. tezi zem 728. p.

726. Valsts un pašvaldibas iestādēm vai dienestpersonām, kuru glabāšanā vai rīcībā atrodas atbildētāja manta vai viņa naudas sumas, uzlikts par pienākumu, tiklīdz viņas saņēmušas izpildu rakstu attiecībā uz tiesas lēmumu par apķīlāšanu, turpmāk, līdz jaunam paziņojumam, neko neizdot atbildētājam, izņemot likumā tieši norādītos gadijumus. Turp., 633. p.; 1939. g. 79, m.

727. Par 725. un 726. panta noteikumu neievērošanu, ja no tam ceļas zaudējums prasītājam, vainīgie ir pret viņu atbildīgi, ja atbildētājs ir maksātnespējīgs. 1864. g. 41477, 634. p.

1 Šā panta piemērošanas priekšnoteikums ir mantas izdošana parādniekam, ko izdara trešā persona pēc tam, kad viņa ir devusi 724. p. minēto parakstu (35/1735; XII, 287).

2 727. p. no vienas puses un 732. p. no otras puses paredz pilnīgi atšķirtos gadijumus; 732. pantā paredzētā gadijumā trešā persona absolūti atbildīga prasītāja priekšā uz tā pamata vien, ka tā nav devusi parakstu, kā par to tieši minēts 727. p.; turpretim, ja trešā persona gan devusi parakstu, bet tomēr apķīlātos periodiskos maksājumus nav devusi tiesu izpildītājam, tad jāpiemēro nevis 730., bet 727. p„ kas pēc analoģijas attiecināms art uz periodiskiem maksājumiem, kurus paredz 728. p. (31/938;

VIII, 107).

3 Faktiskā maksātnespēja taisni ir konstatējums, ka parādnieks nevar segt to piedzinumu, par kuru manta apķīlata. Par maksātnespēju var spriest ari pēc naudas sadalīšanas datiem (32/693; VIII, 107).

Sk. tezes zem 732. un 1226. p.

728. Lai apķīlātu maksājumus, kurus atbildētājs dabū noteiktos termiņos no trešām personām pēc nolīgumiem un aktiem, izpildu raksts uzrādāms šīm personām, pieprasot no viņām atsauksmi par to, vai viņas atbildētājam ko maksā, kādā apmērā un kad pēdējais maksājums izdarīts. Turp., 635. p.

Trešās personas atbildībai pret piedzinēju par 728. un 729. p. no- • teikumu neizpildīšanu ir līdzīgs pamats ar atbildību par 725. un 726. p. neievērošanu, kādēļ trešā persona par piedzinēja nodarītiem zaudējumiem ar 729. panta neizpildīšanu ir padota tai pašai atbildībai, kāda noteikta 727. pantā (32/693; VIII, 107).

724. un 725. panti runā par apķīlājuma laikā jau parādnieka rīcībā 2 esošo mantu^1, kas tikai kaut kada iemesla del atrodas trešo personu rokās, bet 72в. pants, turpretim, par maksajumiem, kurus parādnieks vēl tikai saņems nākotnē no trešam personām pec nolīgumiem un aktiem. Pie tam nav no svara, vai parādniekam maksājumus nākotnē pienāksies saņemt vienā termiņā, vai periodiskās iemaksās, ja vien šā maksājuma apmērs apķīlājurna laikā bija noteikti zināms un maksājuma saņemšana atkarājas vienīgi no termiņa iestāšanās (37/477; XIII, 550).

Ja trešai personai ir kāds ieskait'ams pretprasijums no parādnieka, 3 tad viņai ir pienākums to deklarēt atsauksmē. Nepieteicot savu jau pastāvošo pretprasijumu dotā atsauksmē, trešā persona zaudē tiesību savu pretprasijumit apmierināt pirms atsauksmē norādītās naudas sumas samaksas kreditoram-piedzinējam. Pec apķīlajutna trešā persona savus pret-prasijumus var realizēt tikai tad, ja tas viņai izcēlušas pec apķīlājurna, par ko tai ir jāziņo piedzinējam (38/378; XIV, 469).

Trešā persona izsakot atsauksmē noraidošu atbildi maksāt pārējiem 4 kreditoriem viņu pretenzijas, iekam nebūs dzēsts viņas prasijums, atsauksmē tieši ir izteikusi sava prasījuma ieskaita tiesības (CKD kops. 38/21;

XV, 35).

Kreditoram jārēķinas ar trešās personas uzdoto parādnieka algu, ja 5 pēdējais nav paziņojis tiesu izpildītājam, ka viņš pelna mazāk, kā uzdevusi trešā persona (34/1019; X, 502).

Atsauksme, kuru devis nepilngadīgais, nav civiltiesisks darijums, kas 6 nepilngadīgam būtu spēkā tikai tādā gadijumā, ja darijums acīmredzami viņam ir labvēlīgs (36/351; XI, 263).

729. Sākot ar to bridi, kad izpildu raksts uzrādīts trešām personām, viņām jāizdara visi turpmākie maksājumi ne atbildētājam, bet tai tiesu iestādei, kura uzlikusi apķīlājumu, vai arī vietējai Latvijas bankas nodaļai. 1864. g? 41477, 636. "p-T 1923'Г£Гб57

730. Uz izpildu raksta par naudas sumu apķīlāšanu tiesu izpildītājam vai tai valsts vai pašvaldības iestādei, kurai šis raksts iesniegts, ikreiz jāatzīmē patiesi apķīlātā suma. Turp., 637. p.

731. 728. pantā minētām personām par nepatiesu ziņu uzdošanu uzliekams naudas sods, divreiz lielāks par to sumu, kuru viņas slēpušas savā atsauksmē. Šis naudas sods, kad segta tā suma, kas patiesi pienākusies no uzdevējiem, nāk valstij par labu. Turp., 638. p.

731. pantā lietotie vārdi „divreiz lielāks par to sumu, kuru viņas slē-puSas savā atsauksmē“, neatbilst šā likuma īstai izpratnei', saskaņā ar kuru par atsauksmē apslēpto sumu atzīstama tikai tā suma, kuru prasītājs trešās personas nepareizas atsauksmes dēl nav varējis saņemt. Sodam jāatkrīt, ja nepareizu atsauksmi savā laikā devusi tagad jau mirušā trešā persona, bet prasība celta pret viņas mantojuma masu (36/1782; XIII, 402).

732. Par izvairīšanos dot atsauksmi, kā arī 724. pantā minēto parakstu, vainīgiem ar tiesas lēmumu uzliekams naudas sods no desmit līdz simts latiem, par ko jāpaziņo parakstu vai atsauksmi pieprasot, bet piedzinējam ir tiesība celt pret trešo personu prasību noteiktā kārtībā. 1864. g. 41477, 639. p.; 1923. g. 5,1. p.

1 Soda uzlikšana notiek ex ofricio un nepadara prasītāju, kas prāvu pazaudējis, par uzvarētāju vienā daļa, kuram pienāktos atlīdzība pēc 995. panta. Tāpat soda uzlikšana par atsauksmes nedošanu nemaz nepreju-dicē prasības likteni par zaudējumiem, jo tie, protams, atkarājas no ta, vai trešās personas rokās, no kuras atsauksme tika pieprasīta, patiesībā atradās kādas parādnieka naudas sumas (30/86; VII, 106).

2 Pēc 732. panta trešā persona, pretēji CPL 727. panta paredzētam gadījumam, atbild arī tad, ja pats atbildētājs nav maksātnespēiīgs (38/345;

XIV, 387).

Sk. 2. tezi zem 727. p.

733. Ja pierāda, ka pie tās personas, no kuras prasits paraksts vai atsauksme, tajā laikā patiesi atradušās atbildētājam piederošās vērtības, vai arī tam nākušies maksājumi no viņas, tad vainīgo par izvairišanos, bez naudas soda samaksas, var saukt pie atbildības līdz tai sumai, kas līdz atsauksmes vai paraksta pirmējam pieprasijumam atradusies viņa rokās vai arī pienākusies no viņa pēc nolīguma ar atbildētāju. Turp., 640. p.

t Trešās personas atbildība pret piedzinēju pēc 732. un 733. p.

iestājās tikai tad, ja viņa nav devusi atsauksmi un bez tam arī ieturējusi parādniekam pienākošās vērtības vai maksājumus piedzinējam par labu, vai arī ieturējusi mazākas sumas, nekā likums prasa. Tikai šajās, piedzinējam patiesi cēlušos zaudējumu robežās, t. i. tās sumas apmērā, kuru parādniekam nedrīkstēja izmaksāt saskaņā ar 1230. pantu, trešā persona atbild piedzinējam (37/944, XIII, 718).

2 Trešā persona, no kuras paraksts vai atsauksme nav pieprasīti, būtu atbildīga tikai kā parāduieka nodarītā noziedzīgā nodariiuma dalībniece (36/1638; XIII, 92).

3 Trešā persona, kura nav devusi 728'. p. paredzēto atsauksmi un nav iesniegusi tiesu izpildītājam prasītājam pienākošos maksājumus (729. p.), nevar aizstāvēties ar ierunu, ka viņa esot atbildīga pret prasītāju tikai tās sumas apmērā, kas pienāktos prasītājam, ja ieturētas sumas tiktu sadalītas starp visiem parādnieka kreditoriem (37/385; XIII, 561).

5. Galvojums pie tiesas un tā pieņemšanas kārtība.

734. Prasības nodrošināšanai pieņemams vienas vai vairāku personu galvojums; bet katram galviniekam, ja viņš negalvo par visu prasību, jāuzdod, par kādu īsti sumu viņš galvo. 1864. g. 41477, 164. p.

735. atcelts (1937. g. 202, IV).

736. Par galviniekiem nav pieņemami:

1) personas, kas pieder pie tiesas pārvaldes un prokuratūras tajā apgabalā, kur lietu iztiesā;

2) zvērināti advokati par saviem pilnvaras devējiem;

3) maksātnespējīgie, un

4) visi tie, kam pēc likuma nav atļauts uzņemties līgumu saistības. 1864. g. 41477, 643. p.

737. Galvojumu pieņem tā tiesa, kas taisijusi lēmumu par prasības nodrošināšanu. Turp., 644. p.

738. Atbildētājam, kas liek priekšā galviniekus par sevi, vai nu viņi jāpiegādā tiesā personiski, vai jāiesniedz viņu galvojuma raksts, kas apliecināts pie notara, un abos gadijumos uz prasītāja prasījumu jāapstiprina ar aktiem vai lieciniekiem savu galvinieku maksātspēja. Turp., 645. p.

739. Tiesas priekšsēdētājs, pēc galvinieka ierašanās vai galvojuma raksta iesniegšanas, nosaka prāvniekiem dienu, kad viņiem jāierodas tiesas sēdē dot mutiskus paskaidrojumus jautājumā par priekšā liktā galvojuma pieņemšanu. Turp., 646. p.

740. Tiesa atnākušam galviniekam noprasa, vai viņš ir ar mieru uzņemties galvojumu, un nopratina viņu par viņa mantu, ienākumiem, dzīves vietu, amatu un tiem apstākļiem, kas pēc 736. panta varētu kavēt galvojuma pieņemšanu. Turp., 647. p.; 1935. g. 87, III.

741. Prasītājam neierodoties noteiktā dienā, no tiesas atkarājas pieņemt priekšā likto galvojumu, ja tas izrādās par pietiekošu, visai prasībai vai tās daļai. 1864. g. 41477, 648. p.

742. Galvojums, kuru tiesa pieņēmusi galviniekam ierodoties apliecinams ar viņa parakstu, kuram tāds pats spēks kā galvojuma rakstam. Turp., 649. p.

743. Galvinieks atbild ar visu savu mantu par to sumu, par kuru viņš galvojis, ja parādnieks neapmierina piedziņu, kas no tā piespriesta. 1864. g. 41477, 650. p.

744. Galvinieks, kas galvojis par samaksu termiņā, atbild, kad parādnieks neizpilda spriedumu, tūliņ pēc tam, kad viņam uzrādīta izpildu pavēste, bet vienkāršs galvinieks — tikai tad, kad parādnieka mantas nepietiek no viņa piespriestās piedziņas apmierināšanai. Turp., 651. p.

745. lekam prasība, kuras nodrošināšanai galvojums pieņemts, nav izspriesta pēc būtības, prasītājam nav tiesības prasīt, lai viņa prasību nodrošina ar galvinieka mantu; bet kad jau taisīts spriedums pēc lietas būtības, kurš jāizpilda, tad prasītājam ir tiesība lūgt, lai ieraksta atzīmi zemes grāmatā uz galvinieka mantu vai apķīlā to, kamēr nav dabūts galīgs apmierinājums no paša atbildētāja mantas. Turp., 652. р.; 1889. g. 6188, nol. 1, A, 164. р.; 1928. g. 134, I, 4. p.

6. Paraksta ņemšana par dzīves vietas neatstāšanu.

746. Prasībā, kas nav nodrošināta ar atzīmes ierakstīšanu uz noteiktu nekustamu īpašumu, ar kustamas mantas apķīlājumu vai ar galvojumu, prasītājs var lūgt tiesu, kas lietu iztiesā, lai nekavējoties ņem no atbildētāja parakstu, ka tas neatstās dzīve? vai pagaidu uzturēšanās vietu. Tiesa izšķir šādus lūgumus, piemērojoties 681,—702. pantam. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, А, 1. р.; 1928. g. 134, I, 4. p.

: 747. Paraksts par dzīves vietas neatstāšanu atbildētājam dodams atpakaļ:

1) kad prasība nodrošināta ar kādu no iepriekšējā (746.) pantā minētiem līdzekļiem;

2) kad pagājuši divi mēneši no tās dienas, kad prasītājam par labu taisīts spriedums, kurā pielaista iepriekšēja izpildīšana, vai ari no tās dienas, kad spriedums stājies likumīgā spēkā, ja tiklab vienā, kā otrā gadijumā piedzinējs pirms minētā termiņa notecējuma nav lūdzis tiesu aicināt parādnieku, lai tas uzdod līdzekļus piedziņas apmierināšanai, un

3) 1369. panta 2. un 3. punktā norādītos gadījumos. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, А, 1. p.

748. Paraksts par dzīves vietas neatstāšanu (746., 1367. p.) ņemams no personām, kas stāv aktivā dienestā armijā, flotē vai robežapsardzībā, ne citādi kā caur viņu tiešo priekšniecību. Dienest-persona, kas šādā kārtā ar parakstu apņēmusies neatstāt dzīves vietu, nevar izlietot atvaļinājumus; bet ja šai personai piešķirts cits uzdevums vai dots komandējums, kas saistīts ar savas daļas vai kuģa atstāšanu, tad kara vai robežapsardzības priekšniecība nekavējoties par to paziņo attiecīgai tiesu iestādei. 1885. g. 2938; 1935. g. 44, 3. p.

IV. Trešās personas pieaicinašana lietā.

749. Atbildētājam, kas atzīst, ka viņam ir tiesība lūgt, lai pieaicina lietā trešo personu, jāiesniedz par to lūgums ne vēlāk kā tajā terminā, kurā viņam nolikts ierasties pie tiesas. 1864. g. 41477, 653. p.

Trešās personas pieaicināšanas fakts citā lietā san padara citas lietas spriedumu par saistošu priekš pieaicinātās personas tajā nozīmē, ka pieaicinātā persona, kā regresats, nevar apstrīdēt pamatprasības pareizību, kuru toreizējais prasītājs cēlis pret toreizējo atbildētāju kā nākošo regredientu, bet pieaicināšanas fakts nebūt nenoder par varbūtējas regres-prasības pareizības pierādi jumu pēc būtības (25/62; II, 146).

Trešās personas pieaicināšana ir san tiesība, bet ne pienākums, kuram korespondētu kādas subjektīvas tiesības, tomēr tā ir pienākums „pret sevi pašu“; tas nozīmē, ka ja kāds šādu „pienākumu pret sevi pašu“ neievēro, tad tas zaudē zināmās iespējas un pasliktina savu iuridisko stāvokli (34/3G8; XI, 221).

Prasītājs, no kura piespriesta atlīdzība cietušam sakaTā ar prasītāja pieņemtā šofera nodarītiem zaudējumiem, nav zaudējis savu regresa prasību pret šoferu ar to, ka pēdējais pirmajā lietā nav pieaicināts kā trešā persona; nepieaicināšanas vienīgās sekas ir tās, ka tagadējam prasītājam no sevis jāpierāda šajā lietā šofera vaina, jo pirmajā lietā notikušais spriedums pats par sevi viņam, t. i. šoferain, nav saistošs (32/841; IX, 309).

Trešās personas pieaicināšana lietā pielaižama arī ārpus regresa tiesību pastāvēšanas, jo pietiek ar to, ka iespējama interešu sadursme starp pieaicinātāju un pieaicinamo, un proti: lai spriedums netiktu apstrīdēts (no pieaicinātāja viedokļa), resp. lai neceltu vēlāk strīdu pret šo spriedumu (arī no pieaicināmās personas viedokļa). Tā tad izšķirošs ir interešu jautājums kā tāds (28/609^1; X, 109).

Trešās personas pieaicināšana procesā ir aicinošās personas regres-prasības aizsargašanas nolūks. Starp divām valsts iestādēm regresprasība tiesas ceļa pilnīgi izslēgta un viņas savā starpā var izrēķināties vienīgi administrativā kārtībā (1410. p.). No otras puses spriedums, kas taisīts pret vienu valsts iestādi, eo ipso saistošs visām citām vailsts iestādēm (25/372; II, 145).

Tiesas lēmumi attiecībā uz partu lūgumu izspriešanu par trešo personu pieaicināšanu lietā nav pārsūdzami blakus sūdzības kārtībā atsevišķi no apelacijas (24/102; I, 48).

7 Trešā persona var vai nu pavisam neņemt dalību lietā, vai savu pieaicināšanu apstrīdēt reizē ar apelaciju par lietas būtību (TP 30/444b; 5).

8 Mutiskam 'lūgumam nav nekādas nozīmes (prof. Bukovska CP māc. grām. 285. Ipp.).

Sk. arī 1. tezi zem 214., 14. tezi zem 568., 3. tēzi zem 570., 10. tezi zem 993. un 9. tezi zem 1019. p.

750. Prasītājs, kas atbildētāja iebildumu dēļ vēlas pieaicināt lietā trešo personu, var par to pieteikt pirmā tiesas sēdē, bet viņam jāiesniedz lūgums ne vēlāk kā nākošā dienā. 1864. g. 41477, 654. p.

Ja atbildētājs iebildumus cēlis tikai otrā instancē, tad prasītājam ir tiesība lūgt pieaicinat trešo personu arī otrā instancē (prof. Bukovska CP māc. grām. 490. Ipp).

751. Lūgumā par trešās personas pieaicināšanu lietā jāuzdod viņas dzīves vieta un jāaprāda lietas apstākļi un tie pamati, kuru dēļ lūdzējs atzīst, ka šī persona pieaicinama lietā. Ja viņas dzīves vieta nav uzdota, tad tiesa viņu nemaz neaicina. Turp., 655. p.

752. Noraksti no lūguma par trešās personas pieaicināšanu lietā jāpiesūta kā pieaicinamam, tā arī pretējai pusei. Turp.,656.p.

753. Kad ienācis lūgums par trešās personas pieaicināšanu lietā, tiesas priekšsēdētājs, ņemdams vērā šās personas dzīves vietu un lietas raksturu, noteic viņai ierašanās termiņu, atliekot sēdes dienu, ja tā jau bijusi nolikta. Turp., 657. p.

754. Ja kāda no pusēm ceļ iebildumus pret trešās personas pieaicināšanu lietā, tad viņa aicinama pēc tam, kad tiesa šo strīdu izšķīrusi. Turp., 658. p.

Pusei, kas nav cēlusi strīdu vai iebildumu pret trešās personas pielaišanu, nav tiesību iau post factunv celt tādu strīdu vai iebildumu (36/211;

XII, 681).

755. Ja pieaicinamais noliktā termiņā neierodas, tad lieta virzāmā tālāk starp prāvniekiem. Šajā gadijumā, kā ari tad, kad pieaicinamā persona atteicas piedalīties lietā, tas prāvnieks, kas lūdzis viņu pieaicināt, var griezties pie tiesas ar lūgumu nodrošināt pret pieaicinamo personu savu regresa prasijumu. Turp., 659. p.

756. Pieaicinamā persona, kas ieradusies noliktā termiņā, pielaižama ieskatīties visos lietas aktos, dot rakstiskus paskaidrojumus un piedalīties mutiskā sacīkstē kā lietas dalībnieks. Turp., 660. p.

Trešai personai ir arī ticsiba iesniegt blakus, apelacijas un kasacijas 1 sūdzības, uzdot jaunus pierādījumus un celt patstāvīgus iebildumus, bet tai nav tiesības uz tādu rīcību, kuru var izdarīt tikai dominus litis, piem., tā nevar celt noraidījumu par nepiekri'tibu vai iesniegt pretprasību (prof. Biikovska CP māc. grāim. 492. lpp.).

Trešā persona nevar atvietot pūsti, un tiesa nevar tai par labu ko 2 piespriest, vai arī kaut ko piespriest no vioas par labu vienai no pusēm. Tāpat trešai personai ari nevar uzlikt tiesāšanās izdevumus, izņemot gadi-jumu, kad tā viena pati iesniegusi apelacijas sudzību (prof. Bukovska CP māc. grām. 493. Ipp.).

Trešās personas izteicieni nav atzīstami par pierādījumu pret pārē- 3 jīem lietas dalībniekiem (38/989; XV, 35).

757. Izdevumus, kas cēlušies pieaicinot trešo personu, kura izvairijusies ņemt lietā dalību, uzliek tam prāvniekam, kas lūdzis viņu pieaicināt lietā, bet šis pēdējais var lūgt, lai trešā persona viņam tos atlīdzina, ja pēc pirmējās lietas nobeigšanas viņš ceļ pret to savu regresa prasijumu. Щ64. g. 41477, 66i. p.

758. Atbildētājs, pret kuru, kā lietas valdītāju, celta īpašuma prasība, var atteikties dot atbildi pēc lietas būtības, ja viņš

749. un 751. pantā noteiktā kārtibā aizrāda, ka valda lietu cita vārdā, un līdz ar to norāda personu, kuras vārdā viņš valda. 1889. g. 6188, nol. I, A, 99. р.; 1931. g. 137, 111.

759. Ja atbildētāja norādītā persona (758. p.) neierodas tiesas noliktā laikā (753. р.), vai, ieradusies, noliedz atbildētāja aizrādijumu, tad pēdējam ir tiesiba atsvabināties no prasības, apmierinot prasītāja prasijumu. 1889. g. 6188, nol. i, A, īoo. р.; 1931. g. 137, III.

760. Ja atbildētāja norādītā persona (758. p.) atzīst atbildētāja aizrādijumu (759. p.) par pareizu, tad tā, ar pēdējā piekrišanu, var stāties prāvā viņa vietā; prasītāja piekrišana atbildētāja atvietošanai ar norādīto personu nav vajadzīga. 1889. g. 6188, nol.

I, A, 101. р.; 1931. g. 137, III.

761. Atsvabinot atbildētāju, uz viņa lūgumu, no prasības (760. р.), lietā taisītam tiesas spriedumam ir attiecībā uz atbildētāja valdijumā esošo strīdamo priekšmetu saistošs spēks arī priekš atbildētāja. 1889. g. 6188, nol. I, A, 102. р.; 1931. g. 137, III.

V. Trešās personas iestāšanās lietā.

762. Lietā piedalīties pielaižams tikai tas, kas, iesniedzot par to lūgumu, ir klāt vai savā vietā ir atsūtījis pilnvarnieku. 1864. g. 41477, 662. p.

763. Trešā persona, kuras interese atkarājas no lietas izšķiršanas vienai vai otrai pusei par labu, var katrā lietas stāvoklī pieteikt savu vēlēšanos ņemt tajā dalību kopā ar prasītāju vai atbildētāju. Noraksti no šāda trešās personas lūguma nosūtami lietas dalībniekiem. 1864. g. 41477, 663. p.

1 Trešā persona - palīdzētāja (intervenients), kaut arī prasītāja pusē,, ir gan lietas dalībniece, bet viņa tomēr savās tiesībās nav līdzīga par-tiem, jo viņa nevar nakt ar jauniem prasījumiem un tāpat ari nevar prasīt sprieduma izpildīšanu, kas taisīts par labu tai pusei, kurā viņa bija iestājusies kā palīdzētāja. Tamdēļ trešā persona, kuras intereses ir plašākas un citādās nekā viņa intereses kā trešai personai prasītāja lietā ar atbildētāju, var pret atbildētāju celt patstāvīgu prasību, neskatoties uz to, ka viņa piedalījusies prasītāja prasībā pret atbildētāju (32/1784; IX,377).

2 Likums neaprobežo šādu blakus intervenciju ar to gadījumu vien, kad pārkāptas intervemienta tiesības (749. p.) un kad starp intervenientu un partu pastāv regresa tiesība vai solidārā atbildība. Pēc 763. panta trešās personas interešu aizskāršana vien attaisno viņas lūgumu pielaist viou kā blakus intervenientu (26175; II, 146).

3 Šajā pantā paredzētā interese, pateicoties kurai attiecīgs interesents pielaižams uemot dalību prasītāja vai atbildētāja pusē, ir plašāks jēdziens par tiesībām; pie tam ar šo interesi jāsaprot ari kāda interese nākotnē; ta var arī pastavet vel nerealizēto tiesību nakamā realizēšanā un tai nemaz tieši nav iāsakrīt ar atbildētāja interesi (TP 37/402а; 483).

4 Blakus intervencijas mērķis un nozīme izpaužas tā parta atbalstā, kura pusē blakusintervenients ierauga vislabāko iespēju aizstāvēt savas intereses. Pec tam, kad abi parti kopējā lūgumā pirmā instancē lūguši: „sakarā ar viņu starpā panākto vienošanos prasības lietu izbeigt uz visiem iaikiem“, blakusintervencija vairs nav domājama, io vairs nav prasības lietas. Aiz tiem pašiem iemesliem tādā gadijumā arī nav iespējama principālā intervencija (36/311; XII, 406).

5 Ja atbildētājs pret prasību iebildumus necel, tad trešā persona, kura !ieta_ iestājusies atbildētāja pusē, nevar realizēt un aizstāvēt kādas no atbildētajam it ka piederējušām tiesībām atvasinātas pretenzijas uz strīdamo mantu, jo atkrītot atbildētaja tiesībām uz šo mantu, tā nevar ari būt par strīdamā priekšmetu starp prasītāju un trešo personu (34/690; XI, 300).

6 Trešā persona pielaižama tajās lietās, kurās i'r puses, t. i. strīda lietās, bet ne tadas lietas, kuras puses nav, kā lietas par kādas personas atzīšanu par garā vāju (TP 37/742b; 462).

7 Apsardzības kārtībā iztiesājamās lietās blakus intervencija nav paredzēta un šis institūts pēc savas juridiskās konstrukcijas pielaižams vienīgi prasības lietās (TP; 648).

8 Mantinieki var iestāties kā trešās personas pret mantojuma masu celtā prasībā (34/144; XI, 503).

9 Mantinieki, kuri nav piedalījušies zemākās instancēs kā trešās personas pret mantojuma masu celtā prasībā, nevar iestāties lietā kasacijas instance. Vīnu intereses nevar arī aizstāvēt lietā nepiedalījušies mantinieki, iesniedzot kasacijas sūdzību (34/1007; X, 548).

Mantojuma atstājēja domājamie mantinieki var iestāties kā trešās personas un ņemt dalību procesa kopā ar mantojuma masas aizgādni atbildētāja vai prasītāja pusē, ja viņi pierādījuši savu interesi lietā, bet šī iestāšanās procesā izdarama vienīgi līdz lietas galīgai izspriešanai (TP 38/822b; 686).

Atsevišķi akcionarr arī pielaižami akciju sabiedrību procesā kā trešās personas, jo katrs var aizsargāt savas tiesības un intereses likumā atlaulā kārtībā (TP 38/72b; 510).

Sk. arī 1. tezi zem 101. p. un tezi zem 179. p.

764. Tiesas lēmumu, ar kuru trešai personai liegts vai atļauts ņemt lietā dalību, var pārsūdzēt atsevišķi no apelacijas. 1864. g. 41477, 664. p.

Ja šajā pantā minētais lēmums nav pārsūdzēts, tad tas ir stājies likumīgā spēkā un Senātā nav pārbaudams (33/67; X, 246).

Apgabaltiesas lēmums par trešās personas pielaišanu pārsūdzams blakus sūdzības kārtībā divu nedēļu laikā. Šādas blakus sūdzības savienošana ar apelacijas sūdzību ir atļauta vienīgi tad, ja pati apelacija iesniegta augšminētā blakus sūdzībai paredzēta laikā (TP 35/696a; 360).

Sk. 7. tezi zem 749. p.

765. Trešai personai, kas pieteic uz strīdamo mantu savas sevišķās tiesības, neatkarīgas no prasītāja vai atbildētāja tiesībām, par to jāiesniedz prasibas lūgums pret vienu vai otru prāvnieku, vai arī pret abiem kopā. Turp., 665. p.

Bez pabalstīšanas procesā iespējama t. s. galvenā^ intervencija (interventio princi pālis): trešās personas iestāšanās ar patstāvīgu prasību pret vienu vai abām pusēm (prof. Bukovska CP māc. gram. 486. Jpp.).

Trešā persona var savu patstāvīgo prasību celt tikai tad, ja tā atzīstama par neatkarīgu no abu prāvnieku tiesībām* bet nevis tad, kad viņas prasība pamatojas uz tiesībām, kuras viņš pats atvasina no kādas prāvnieka tiesības, piem. kā tā pēcnācējs, resp. cesionars (22/87; I, 103).

Persona, kura savas tiesības uz strīdus zemi pamato uz to, ka ne prasītājs un arī ne atbildētājs, bet gan viņš pats esot zemes īpašnieks, var lietā iestāties tikai ka galvenais intervenients, saskaņa ar 765. p. (29/1308; VI, 98).

Ja trešā persona domā panākt prasības atraidīšanu uz tāpamata, ka prasītājam izdotā obligācijā esot uzskatama par nederīgu, ka izdota no personas, kurai nekustams īpašums obligācijās izdošanas laika nav piederējis, tad trešai personai bija, galvenās intervencijas ceļa, jācel prasība pret abām pusēm par obligācijās atzīšanu par spēkā neesošu (30/3®; VI, 99).

Ja kāda persona atzīst, ka, piespriežot prasību pilnā apjomā, tiktu skārtas viņas patstāvīgās likumīgās tiesības, tad viņai ir pamats kā trešai personai celt tajā pašā prasības lietā patstavīgu prasību pret prasītāju un atbildētāju. Trešā persona, izejot sava prasība no paša prasītaja noteiktas prasības vērtības un, apstrīdot prasītāja tiesības tikai vienā pusē, pareizi noteikusi savas prasības vērtību uz pusi mazāku par pamatprasībā noteikto. Ja pamatprasība piekrīt apgabaltiesai, tad trešās personas augšminētā kārtībā noteiktā prasība piekrīt tai pašai tiesai (TP 39/220a; 719).

6 Par trešo personu prasības lūgumu maksājamas vispārējās tiesu nodevas (prof. Bukovska CP māc. grām. 417. Ipp.).

7 765. pants piemērojams tikai vispārējās tiesu iestādēs (24/145, III).

Sk. 1. tezi zem 763. p. un 4. tezi zem 1701. p.

766. Trešās personas prasības tālākā iztiesāšana pakļauta vispārējiem noteikumiem. 1864. g. 41477, 666. p.

VI. Tiesnešu un prokuroru atstatīšana.

767. Tiesnešiem sevi jāatstata un prāvnieki viņus var noraidīt šādos gadijumos:

1) kad lietā ir dalība tiesnesim, viņa sievai vai viņa radniekiem taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sānu līnijās pirmo četru pakāpju radniekiem un pirmo triju pakāpju svainiešiem, kā arī tiem, kurus viņš adoptējis;

2) kad tiesnesis ir par aizbildni vai aizgādni vienam no prāvniekiem vai pārvalda viņa lietas, vai arī kad prāvnieks pārzin ties neša lietas vai mantu, un

3) kad tiesnesis vai viņa sieva ir pēc likuma vienam no prāvniekiem tuvākie mantinieki, vai arī prāvojas ar vienu no tiem. 1864. g. 41477, 667. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. p.

1 767. p. piemērojams arī tad, kad tiesnesis ar kādu no pusēm ir kopējas mantas līdzīpašnieks, vai kad tas līdz tam bijis par kādas puses pilnvarnieku, par lietpratēju vai liecinieku (prof. Bukovska CP māc. grām. 483., 484. Ipp.).

2 Visa tiesas sastāva vien kopīga noraidi šanat (renvoi) nav pielaižama, bet gan atstatijumu var pieteikt reizē pret vairākiem atsevišķiem tiesnešiem^1 (prof. Bukovska CP māc. grām. 485. Ipp.).

3 Ja tiesnesis pats sevi neatstata, pret to var ierosināt disciplinārlietu (prof. Bukovska CP māc. grām'. 484. Ipp.).

Sk. arī tezi zem 292. p.

768. Tiesnesis atstatams no piedalīšanās lietas iztiesāšanā un izspriešanā vai nu uz viņa paša atsauksmi, vai uz vienas vai otras puses lūgumu. 1864. g. 41477, 668. p.

Ja pret šķietami ieinteresēto tiesnesi nav celts noraid'ijums, tad pieņemams, ka puse uzticējusies iā bezpartejībai; tamdēļ, tādam tiesnesim piedaloties, taisītais spriedums uzskatams par pilnīgi spēkā esošu (volenti non fit iniuria) (prof. Bukovska CP māc. grām. 185. Ipp.).

769. Tiesneša atstatīšana pusēm jāpieteic ne vēlāk kā pirmā sēdē, kurā nolikta lietas iztiesāšana, ja vien atstatīšanas iemesls nav radies vēlāk, pa iztiesāšanas laiku. Turp., 669. p.

770. Atstatīšanu var pieteikt vai nu ar sevišķu lūgumrakstu, vai mutiski, ierakstot to protokolā. Pie tam tieši jānorāda atstatīša-nas iemesli un to apstiprināšanai uzdodamie pierādijumi. 1864. g. 41477, 670. p.

771. Lūgums par atstatīšanu uzrādāms noraidamam tiesnesim, kuram ne vēlāk kā nākošā sēdē jādod par to atsauksme; tālāks novilcinājums uzskatams par atstatīšanas apstiprinājumu (a).

Ja 375. panta otrā dajā paredzētās lietās tiesnesis uzdotos iemeslus neatzīst par pietiekošiem, lai sevi atstatītu, bet prāvnieks pēc tam, kad viņam par to paziņots, pastāv uz atstatīšanu, tiesnesis prāvnieka lūgumu iesniedz priekšsēdētājam, kurš to noliek kolēģijas sēdē (b).

(a) 1864. g. 41477, 671. p. — (b) 1939. g. 79, 11, 771. p.

772. Tiesneša atsauksmi, kurš ceļ iebildumus pret atstatīšanu, tiesa lūko cauri slēgtā sēdē, noraidamam tiesnesim nepiedaloties. 1911. g. 35154, 1, 1, 672. p.

773. Tiesas lēmums par tiesneša atstatīšanu uzskatams par galīgu un sūdzība par to nav pielaižama; bet par tiesas atteikšanos atstatīt tiesnesi sūdzība pielaižama. 1864. g. 41477,673. p.

774. Sūdzība iesniedzama tiesai, kas taisijusi lēmumu, triju dienu laikā, skaitot no lēmuma pasludināšanas dienas. Turp., 674. p.

775. šī sūdzība nosūtama nekavējoties augstākās tiesas caurlūkošanai, kopā ar attiecīgiem izrakstiem no protokola un ar norakstu no tiesas lēmuma attiecībā uz noraidījumu. Turp., 675. p.

776. Kamēr augstākā tiesa sūdzību nav izšķīlusi, norai-damais tiesnesis nevar piedalīties lietas izspriešanā. Turp., 676. p.

Otrās instances lēmumu var pārsūdzēt kasacijas kārtībā tikai kopā ar otrās instances spriedumu (prof. Bukovska CP māc. grām. 485. l'pp.).

777. Kad atstatīšana pieteikta pret vairākiem tiesnešiem, tā ka atlikušo skaits nav pietiekošs lēmuma taisīšanai jautājumā par atstatīšanu, tad lietas iztiesāšana apturama un lūgums par atsta-tīšanu, kopā ar noraidamo tiesnešu atsauksmēm, iesniedzams augstākās tiesas izšķiršanai. Turp., 677. p.

778. Atzīdama atstatlšanas lūgumu par ievērojamu, augstākā tiesa tiesnešu skaita papildināšanai izrauga izmeklēšanas tiesnešus vai miertiesnešus, vai ari nodod lietu citai līdzīgas pakāpes tiesai. 1864. g. 41477, 678. р.; 1923. g. 97, I, А, 1, 146.a p.

779. Senātā 777. un 778. pantā norādītos gadijumos atsauksmes un lūgumus par tiesnešu atstatīšanu lūko cauri Senata apvienotā sapulce. 1877. g. 57471, III, A, 3. p. 5. pk.; 1885. g. 2937, 111,

1. р.; 1923. g. 97, I, A, 4.

780. Prokuroriem sevi jāatstata no piedalīšanās lietās aiz tiem pašiem iemesliem kā tiesnešiem, nododot savu pienākumu izpildīšanu šajās lietās citai prokuratūras dienestpersonai, pēc Tiesu iekārtas (1936. g. izd.) noteikumiem. 1864. g. 41477,679. р.; 1939. g. 79, III.

781. Prāvnieks var tiesai darīt zināmu, ka ir likumīgi iemesli atstatīt prokuroru, kas sevi neatstata iepriekšējā (780.) pantā norādītā gadijumā. Šajā gadījumā tiesa, neapturot lietas iztiesāšanu, paziņo par prokurora rīcību viņa tuvākās priekšniecība« ;''Skatam. 1864. g. 41477, 680. p.

VII. Iztiesāšanas apturēšana, atjaunošana un izbeigšana.

782. Lietas iztiesāšana apturama:

1) uz visu prāvnieku savstarpēju vienošanos (a), un

2) kad kāds prāvnieks vai tā pilnvarnieks mirst, kļūst ^arā slims, vai nonāk aizgādnībā izšķērdīgas vai izlaidīgas dzīves dēļ (b).

(a) 1864. g. 41477, 681. р.; 1889. g. 6188, nol. I, А, ЮЗ. р.; 1931. g. 137, III. — (b) 1937. g. 202, I, 782. p. 2. pk.

1 Šis (782.), kā arī 98. pants gan nesatur noteikumus par lietas apturēšanu gadiiumā, ia prasības liktenis ir atkarīgs no cita prāvā noskaidrojama jautājuma par prasītāja tiesību uz prasību, bet tadu noteikumu trii-kums apspriežams un izskaidrojams tikai ar to, ka nav iespejams paredzet visus gadijumus, kad lietas apturēšana izrādīsies par vajadzīgu. Tas tomēr neatņem tiesai tiesību, piemērojot Civilprocesa likuma 11. pantu, pielaist lietas apturēšanu arī citos vajadzīgos, likuma tieši neparedzetos gadījumos (30/1445; VII, 95).

2 No CPL neizriet, ka ārpuS likuma tieši paredzētiem gadijumiem tiesai nebūtu pienākums apturēt lietas gaitu. Šajā ziņa ilggadīga tiesu prakse nodibinājusi, ka lietas gaitas apturēšana pielaižama (pat ex officio) gadījumos, kad vienas lietas izšķiršana prejudicē otras lietas likteni (33/1032;

X. 182).

3 Šie noteikumi nav piemērojami, ja noliek procesuālā pēcnāclba iuter vivos (piem., ar cesiju). Tāds jautājums izšķirams vienīgi uz materialo tiesību pamata (prof. Bukovska CP mac. gram. 263. lpp.).

Šis pants piemērojams nevien nāves, bet arī aizgādnības gadijumos 4 nārā slimības vai izlaidīgas, vai izšķērdīgas dzīves dēl. Tomēr šeit nav pecnācības, bet gan nepieciešama pārstāvībā (prof. Bukovska CP māc. grām. 263. lpp.).

Ja laulības šķiršanas l'ietā konstatē sievas vainu, tad vīram ir tiesība 5 prasīt sprieduma atcelšanu, ar kuru sievas alimentacijas prasība apmierinātā uz tā pamata, ka vīrs ar sliktu uzvešanos piespiedis sievu viņu atstāt. Turpretim tiesai nav pamata šadā gadijumā apturēt alimentacijas lietu līdz laulības šķiršanai (32/773; IX, 19).

Laulība ir šķirama tikai laulībai pastāvot ari vēl šķiršanas momentā. 6 Ja tādēļ viens parts mirst laulības šķiršanas lietas iztiesāšanas laikā, lieta izbeidzama (TP 28/c; 547).

CL 1903. p. nestāv sakarā ar gadijumiem, kad lietu aptur uz CPL ^ 782. p. pamata (34/597; XI, 63).

Tiesa var apturēt savu lietu līdz tādas lietas izspriešanai, kura at- 8 rodas administratīvas tiesas izspriešanā (34/1599; X, 248).

Tiesas lēmums par lietas apturēšanu (CPL 8., 90. p. 2. pk„ 661. p. 9

2. pk., 782. p.) pārsūdzams uzraudzības kartībā (34/1599; X, 248).

Sen. spr. 34/1599 (X, 248), pēc kura lēmums par lietas gaitas aptu- 10 rešanu parsūdzams uzraudzības kārtībā, nav piemērojams tiesas lēmumam par lietas caurlūkošanas atlikšanu (39/6; XV, 107).

Prāvnieka pilnvarnieka nāves gadijumā tiesai jāapmicrma lūgums par 11 lietas apturēšanu, neielaižoties jautājuma apspriešanā, vai prāvniekam būtu bijis iespejams pievemt citu aizstavi (27/329; IV, 105).

Sk. arī tēzi zem 952. p.

783. Iepriekšējā (782.) panta 2. punktā norādītie apstākļi neaptur ne prokurora atzinumu (448. р.), ne tiesas sprieduma taisīšanu pēc lietas būtības, ja mutiskā sacīkste jau nobeigta. 1864. g. 41477, 682. p.

784. Apturot iztiesāšanu uz prāvnieku savstarpēju vienošanos, viņiem jāziņo tiesai, kurš no viņiem uzņemas atbildību par visiem agrākās iztiesāšanas izdevumiem. Šo noteikumu neizpildījušās puses zaudē tiesību prasīt viena no otras izdevumu atlīdzību.

Turp., 683. p.

785. Izdevumi, kurus prāvnieki ir parādā, nekavējoties piedzenami no kā nākas, nenogaidot iztiesāšanas atjaunošanu un galīgo spriedumu lietā. Turp., 684. p.

786. Kara gājiena vai kara operāciju gadijumā lietas iztiesāšanu neaptur, bet aizgājējiem un promesošiem tiesa dod termiņa pagarinājumu pilnvarnieku izraudzīšanai un iecelšanai. Turp., 685. p.

787. Iztiesāšanu apturot, tiesa, uz lietas dalībnieku lūgumu, var gādāt par prasības nodrošināšanu. 1864. g. 41477, 686. p.

788. Lietas iztiesāšanu atjauno uz abu pusu vai uz vienas puses lūgumu, bet pēdējā gadijumā tam, kas vēlas iztiesāšanu atjaunot, jālūdz tiesa, lai tā aicina viņa pretinieku tādā kārtībā, kāda norādīta aicināšanai uz prasību lūgumiem. Turp., 687. p.

789. Iztiesāšanu atjaunojot, tā iesākas ar to darbību, pie kuras tā bijusi apturēta. Turp., 688. p.

790. Apturētā iztiesāšana atzīstama par izbeigtu, kad triju gadu laikā no tās apturēšanas nav iesniegts lūgums to atjaunot (a).

Tāpat iztiesāšana atzīstama par izbeigtu lietā, kas noņemta no dienas kārtības vai atlikta uz prāvnieku lūgumu, kad triju gadu laikā pēc lietas noņemšanas no dienas kārtības vai atlikšanas nav iesniegts lūgums lietu nolikt sēdē (b).

(a) 1864. g. 41477, 689. p. — (b) 1937. g. 202, III, 790. p.

1 790. p. paredzētais termiņš ir prekluzivs, kādēļ ar tā notecējumu iestājas lietas izbeigšana neatkarīgi no tiesas attiecīgā lēmuma taisīšanas laika (33/693; X, 503).

2 Tas apstāklis, ka prāvnieks ierosinājis kriniinalvajāšanu pret lieciniekiem, nav pamats lietas izslēgšanai no dienas kārtības (33/2305; IX, 532).

Sk. arī tezes zem 96. p.

791. Iztiesāšanai izbeidzoties, prasītājs nezaudē tiesību līdz noilguma notecējumam celt no jauna prasību, iesniedzot jaunu prasības lūgumu (a).

Izbeidzoties iztiesāšanai otrā instancē, stājas spēkā pirmās instances spriedums (b).

(a) 1864. g. 41477, 690. p. — (b) 1937. g. 202, III, 791. p.

792. Ja prasību ceļ no jauna, prāvnieki var izlietot tiesas protokolā agrākās iztiesāšanas laikā ierakstīto pretējās puses atzīšanos un liecinieku izsacījumus, ja pēdējie nav vairs dzīvi. 1864. g. 41477, 691. p.

Sk. 2. tezi zem 486. p.

793. Iztiesāšanai izbeidzoties, pirmējā prasība pārtrauc noilguma tecējumu. 1937. g. 202, I, 793. p.

Vienpadsmitā apakšnodaļa.

Spriedums.

I. Sprieduma taisīšana.

794. Pēc mutiskās sacīkstes nobeigšanas tiesneši iziet sevišķā istabā, kur, apsprieduši caurlūkoto lietu, taisa spriedumu. 1864. g. 41477, 693. p.

Šis pants nenosaka, ka tiesai jāapspriežas atsevišķi un tūliņ pēc caurlūkošanas par katru lietu (33/1397; IX, 336).

795. Ja lietas gaitā pilnīgi noskaidrojušies vai nu tikai kāds no vairākiem prasībā celtiem prasijumiem, vai kāda prasijuma zinama daļa, vai — kad celta pretprasība — tikai pirmprasiba vai pretprasība, tad tiesa par šīm daļām var taisīt daļas spriedumu. Daļas spriedumiem piemērojami attiecīgie noteikumi par spriedumiem vispār, ar 874. un 915. pantā paredzētiem izņēmumiem. 1930. g. 100, II, 693'. p.

796. Pirms lietas apspriešanas tiesas priekšsēdētājs uzstāda no prāvnieku prasijumiem un iebildumiem izrietošos jautājumus. 1864. g. 41477, 694. p.

797. Jautājumi, kas attiecas uz strīdamiem lietas apstākļiem, pēc iespējas jāatšķir no jautājumiem par likuma izpratni un piemērošanu. Turp., 695. p.

798. Strīds, kas izcelies uzstādot jautājumus, izšķirams pēc noteikumiem par sprieduma taisīšanu. Turp., 696. p.

799. Pēc jautājumu uzstādīšanas tiesa stājas pie sprieduma taisīšanas. Šim nolūkam priekšsēdētājs noklausas visu tiesnešu domas pēc vecuma amatā, iesākdams ar jaunāko. Savas domas priekšsēdētājs izsaka pēc visiem citiem tiesnešiem. Turp., 697. p.

800. Spriedumus taisa pēc balsu vairākuma. Ja balsis daļas vienlīdzīgi, tad priekšsēdētāja domas dod pārsvaru. Turp., 698. p.

801. Kad izvirzās vairāk nekā divas domas un nesastādas ne balsu vairākums, ne vienāds balsu skaits, tad tiesneši, kas turas pie tām domām, kurām vismazākais balsu skaits, izsakas: kuras no domām, ko pieņēmis lielāks tiesnešu skaits, ikviens no viņiem atzīst par taisnīgākām, un tad viņu balsis pievienojamas vienām no tām domām, kuras pieņēmis lielāks tiesnešu skaits. Turp., 699. p.

802. Lietā taisito tiesas rezoluciju uzraksta priekšsēdētājs vai, viņa uzdevumā, tiesas loceklis, paraksta tiklab priekšsēdētājs, kā ari visi tiesas locekļi, kas piedalijušies lietas izspriešanā, un pasludina klātesošiem prāvniekiem atklātā tiesas sēdē, kaut ari mutiskā sacikste būtu notikusi aiz slēgtām durvīm.

Tiklīdz tiesnesis rezoluciju parakstijis, viņam vairs nav tiesības grozīt savas izteiktās domas. 1935. g. 87, I, 802. p.

803. Tiesas rezolūcijā jāatzīmē:

1) gads, mēnesis un diena, kad notikusi tiesas sēde;

2) lietas izspriešanā piedalijušos tiesas locekļu vārdi un prokurora vārds, ja viņš lietā devis atzinumu (448. p.);

3) prāvnieku vārdi un uzvārdi, un

4) sprieduma būtība, norādot, vai tas iepriekš izpildāms, un vai tiesu izdevumi uzliekami vienam no prāvniekiem, jeb vai tie sadalami starp abām pusēm. 1887. g. 4489, I; 1931. g. 137, II, l.; 1935. g. 87, III.

Tas apstāklis, ka otrā instance savīt rezolūcijā nav minējusi, vai viņa apstiprina, atceļ vai pārgroza pirmās instances spriedumu, nevar novest pie pārsūdzētā sprieduma atcelšanas, jo tas apstāklis, ka otrā instance ir taisijusi citu spriedumu kā pirmā, pati par sevi p'ierāda, ka šīs instances spriedums ir atcelts (23/165; II, 135).

804. Sarežģītā lietā vai arī tādā, kurā vajadzīgs ilgi apspriesties, ir atļauts atlikt rezolūcijas taisīšanu līdz citai sēdei, par ko tiesas priekšsēdētājs pasludina atklāti. 1864. g. 41477, 702. p.

1 CPL nav paredzēts, ka gadījumos, ja tiesa, kura izspriež lietu pēc būtības, atliek sprieduma pasludināšanu 804. ]>. paredzētā kārtībā, sprieduma pasludināšanai būtu jānotiek katrā ziņā tanī pašā tiesnešu sastāvā, kurš skatija lietu cauri pēc būtības (26/229; III, 92).

2 Ja tiesa nolēmusi rezolūcijas pasludināšanu atlikt, viņa vairs nevar ņemt vērā pēc tam vienpusīgi dotos paskaidrojumus un iesniegtos pierādījumus. Tomēr tiesai nav aizliegts sakarā ar iesniegtiem pierādijumiem, netaisot atlikto rezoluciju, lietu nolikt no jauna sēdē, izsniegt lūdzēja iesniegtos lūguma un dokumentu norakstus preteja'K pusei un partus izsaukt uz sēdi. Katrā ziņā tiesai jāieņem stāvoklis pret iesniegto lūgumu pēc būtības, un viņai nav tiesības lūgumu vienkārši noraidīt kā novēlotu (34/1325; XI, 302). Sal. 33/2498 (X, 175).

805. Atsevišķas domas, kas izteiktas rezoluciju taisot, var iesniegt tikai pirms sprieduma parakstīšanas. Turp., 703. p.

806. Tiesas rezoluciju pasludinot, priekšsēdētājs nosaka dienu, kurā puses var ierasties izlasīt rakstiski izgatavoto tiesas spriedumu vai lēmumu. Turp., 704. p.

807. Izšķirot lietu pec būtības, tiesa taisa spriedumu, bet izšķirot lietā kādu blakus jautājumu, tiesa taisa lēmumu. 1937. g. 202, I, 807. p.

Atstājot prasību bez caurlūkošanas, tiesai jātaisa spriedums, bet ne blakus lēmums, kāds spriedums pārsūdzams apelacijas kārtībā (23/307;

I, 104).

808. Tiesa nevar taisīt spriedumus par tādiem priekšmetiem, par kuriem nav celts prasijums, nedz piespriest vairāk par to, ko prāvnieki prasījuši, nedz ari ierosināt jautājumu par noilgumu, ja prāvnieki uz to nav atsaukušies. 1864. g. 41477, 706. p.

Atkrītot vienam no atbildētājiem, pieprasīto sumu var piespriest no 1 otrā atbildētāja tikai pusapmerā, ja prasītājs nav lūdzis piespriest prasības sumu no abiein atbildētājiem solidāri (32/943; XI, 175).

Šis pants attiecas tikai uz prasības, bet ne uz apsardzības lietām, 2 kurās iniciativc pieder tiesai un kurās tiesība pārbaudīt termiņu ievērošanu, ieiet tiesas uzdevumos (33/188; IX, 347).

Apelatora stāvoklis, pārsūdzot spriedumu zaudētā daļā, nevar pa- 3 sliktmāties (reformatio in pejus), kaut arī otrā instance nāktu pie sledzie-na, ka tā sprieduma dala, kas taisīta apelatoram par labu, bet no pretējas puses nav pārsūdzēta, ir nepareiza (34/2929; XI, 65).

Ja atbildētāja necel pretprasību par prasītāja vainas atzīšanu laulī- 4 bas izārdīšanā, bet prasītājs, atsakoties no atbildētājas vainas, ir ar mieru, lai tiesa laulību šķir, neatkarīgi no laulāto vainas, un atbildētāja pret to necel iebildumus, tad tiesai nav tiesības un pamata izšķirt jautajumu par laulāto vainu (34/2675; X, 543).

Prekluzivi termini tiesai jāievēro ex officio, tie nepielaiž ne pārtrauk- 5 Sanu, ne apturēšanu (V. Bukovskis, TMV 32/ 11/12 — 325 lpp.).

Šis pants neaizliedz tiesai ievērot noilgumu, kad uz to neatsaucas 6 atbildētājs - parādnieks, bet aizliedz tiesai tikai aizkustināt noilguma jautājumu, ja parti uz noilgumu neatsaucas. Tā tad, ja, piem., pats prasītājs -kreditors šo jautājumu aizkustinājis (piem.. anticipējot un atspēkojot jau prasības lūgumā atbildētāja varbūtējo ierunu par noilgumu), tad 808. p. — burtiski ņemot nebūtu piemērojams (prof. A. Loebers, TMV 24/1

— 34. lpp.).

Vekseļa noilgums uz vispārēja pamata 'tiesai nav jāievēro ex officio. 7 Vispārējā kārtībā celtā prasībā tiesa nevar atsaukties uz 228'. p. 2. punktu (33/501; IX, 351).

Nav atlau'ts sadalīt prasības, lai grozītu piekritību. No viena pamata 8 izrietošas prasības skaldīšana var būt par iemeslu noraidījumam pat ape-lacijas instancē. No otras puses par kādu tiesību celtā prasība, kaut arī mazākā apmērā nekā ši tiesība prasītājam pieder, pēc izspriešanas uzskatama par izspriestu uz visiem laikiem (prof. Bukovska CP māc. grimi.

234. lpp.).

809. Ja prasībā par naudas prasijumiem tiesa atzīst, ka prasītājam ir tiesība uz atlīdzību, bet ieskata, ka tās lieluma noteikšanā. pēc prasijuma rakstura, nav piemērojams vispārējais

noteikums par prasības apstiprināšanu ar pierādījumiem, tad viņa var noteikt atlīdzību pēc sava taisnīgā ieskata, kas pamatots uz visu apstākļu apsvērumu. 1912. g. 1003 ,B, M, 706'. p.; 1913. g. 1194,. lik. XV, B, 2. p.; 1930. g. 100, III, 706>. p.

Tiesa var pamatoties uz 809. p., ja atrod, ka zaudējuma prasība ir dibināta pašā pamatā, bet ka zaudējuma apmērs nav noteicams pēc civilprocesa vispārējiem pierādīšanas noteikumiem. Šajos gadijumos tiesa var,, apsverot visus lietas apstākļus, zaudējumu apmēru noteikt pēc sava ieskata. Senatam būtu jāpārbauda 809. p. piemērošanas pareizība tikai tiktāl,, lai nodibinātu, vai patiesi zaudējumu prasībai ir likumīgs pamats, un vai tiesa piotiekoši motivējusi neiespēju zaudējumu apmēru noteikt ar parastiem procesuāliem pierādīšanas līdzekļiem (24/460).

Tiesa var šajā pantā paredzēto tiesību izlietot tikai pietiekoši motivējot neiespēju zaudējuma atlīdzības apmēru noteikt ar parastiem procesuāliem pierādīšanas līdzekļiem (26/346; III, 90).

Prasītājam nav tiesības pārmest tiesai 809. p. nepiemērošam!, ja viņš lietas izspriešanā pēc būtības pats nav aizrādijis uz šā panta piemērošanas vajadzību, bet taisni apgalvojis, ka prasības apmērs ir pierādīts, ar liecinieku liecībām (33/472; IX, 331).

Šis pants pēc analoģijas piemērojam« arī atbildētāja iebildumiem, ja tie iziet uz prasības apmēra apstrīdēšanu, bet pēc sava rakstura nav pierādami ar parastiem pierādijumu līdzekļiem (35/1561; XI, 367).

CL 2181. p. neprasa atlīdzības apmēra noteikšanu uz ekspertizes pamata, bet to nosaka tiesa pēc sava taisnīga ieskata (30/768; X, 479).

Pēc šā panta nav noteicams nostrādāto virsstundu skaits (31/332: VII, 107).

Sen. CKD spr. 31/332 (VII, 106) neatņem tiesai tiesību uz liecinieku liecību_ un citu pierādijumu pamata konstatēt, ka darbinieks ir strādājis caurmērā zināmu virsstundu skaitu dienā pa visu darba laiku (33/2063;

IX, 486).

809. p. ir piemērojams, kad tiesai jānoskaidro — sakarā ar prezumtiviem atbildetaja ienākumiem pedeja materialais stāvoklis alimentu prasība (23/328; 1, 104).

Tas _apstāklis_ vien, ka prasītājs nevar pierādīt, ka atbildētājam ir līdzekli bērnu apgādāšanai, neņem tiesai tiesību noteikt uzturu pēc tiesas taisnīga ieskata (34/1056; X, 471).

Jautājums par partu vainas apmēru attiecas uz prasības pamatu un< tādel nav izšķirams pēc tiesas ieskata (34/112; X, 504).

Pēc CL 2351. p. zaudējumu apmēru noteic tiesa pēc sava ieskata un proti, arī vienreizējā suma (34/1971; X, 482).

Šis pants attiecas arī uz prasijumu par līguma izpildīšanu, kad šāda izpildīšana pastav naudas samaksā (35/829; XI, 590).

Sabiedrībā ieguldītās naudas apmērs nav noteicams uz 809. p. pamata (38/1049; XI, 111).

809. p. domā netikvien aritmētisko atlīdzības surnu kā tādu zināmos, noteiktos skaitļos, bet arī pašu mantu daudzumu vai atsevišķu sastāvu gadijumos, kad tiesa mantu daudzumu konstatējusi vismaz vispārējos vilcienos (28/387; IV, 106).

Tiesa no tā apstākļa vien, ka prasītājs liidz noteikt prasības apmēru uz 809. p. pamata, var nākt pie slēdziena, ka citu pieradošu materialu prasītājam nav (36/536; XII, 488).

810. Ja zaudējušai pusei nav naudas līdzekļu piespriestās sumas tūlītējai samaksai, tad tiesa var nolikt samaksu uz vairākiem termiņiem, skatoties pēc piedzenamās sumas lieluma un parādnieka maksātspējām, par ko, uz parādnieka vēlēšanos, izdod viņam apliecību.

Lūgumus par samaksas nolikšanu uz vairākiem termiņiem var iesniegt ari pēc sprieduma taisīšanas, bet ne vēlāk par septiņām dienām, skaitot no izpildu pavēstes izsniegšanas dienas.

Uz piedzinēja lūgumu tiesa var pielaist mantas apķilājutnu par maksājuma atlikto daļu. 1931. g. 249, II, 7062. p.

Šā panta noteikumi ir piemērojami arī tiem spriedumiem, kas doti piespiedu izpildu kārtībā pēc aktiem (38/563; XIV, 548).

No CPL viedokļa nav svarīgi, vai tiesas spriedums taisīts prasības lietā, vai arī kādā sevišķā tiesāšanas kārtībā, kurā likums iztiesājamo lietu vienkāršības del atzinis par lieku piemērot prasības l'ietas ievērojamo sarežģīto procedūru. Tādēļ 810. pants attiecas arī uz gadījumu, kad tiesa izpildīt rakstu izdod Lik. par kopdarbības sabiedrībām (Lik. kr. 37/116) 152. p. paredzēta kartība. Šis pants piemērojams arī konkursa lietās (34/736; XI, 224).

Par maksājumu pagarināšanu lemj tiesa, kura taisījusi spriedumu, resp. — Lik. par kopdarbības sabiedrībām 152. pantā aprādītā gadijumā

— tiesa, kura lēmusi par izpildu raksta izdošanu (34/736; XI, 224).

Sk. arī tezi zem 186. p.

811. Ja parādnieks, kam uz iepriekšējā (810.) panta pamata atļauts maksāt vairākos termiņos, kārtīgi nemaksā, tad uz piedzinēja lūgumu tiesa var dot rīkojumu nekavējoties piedzīt visu piespriesto

SUniU. Turp., 7063. p.

812. Līgumi un akti, kas taisīti ārzemēs, apspriežami uz tās valsts likumu pamata, kuras robežās tie taisīti, un atzīstami par spēkā esošiem, ja vien tajos ietvertais darijums nav pretējs sabiedriskai kārtībai un nav aizliegts ar Latvijas likumiem. 1864. g. 41477, 707. p.

Šis pants attiecas arī uz dokumentu legalizāciju, kuras jēdziens ir šaurāks un ietilpst akta likumības apliecināšanā. Apliecinot, ka akts taisīts pec arvalstu likumiem, konsuls ar to pašu apliecina ari tās valsts notara, ministrijas ierēdņa u. t. t. amata kvalitati un paraksta īstumu (sen. K. Ducināms, TMV 28/1/2 — 40. lpp.).

Ārvalstīs taisītiem aktiem publisku spēku piešķir tikai konsula apliecinājums (sal. 553. p.); bez tāda apliecinājuma tam ir tikai mājas kārtībā taisīta akta nozīme (546 p.) (sen. K. Ducmanis, TMV 28/4 — 103. lpp.).

Noraidama pilnvaras likumības aplieoinašana, kuru izdevusi bij. Krievijas a/s. savu Latvija palikušo īpašumu likvidēšanai vai pārvaldīšanai, ja tāda a/s. nav atjaunojusi savu darbību Latvijā, tāda pilnvara atrastos pretruna ar Lik. kr. 1921. g. 83 un Lik. kr. 1924 g. 124 (sen. K. Ducmanis, TMV 28/4 — 107. Ipp.).

Ņemot vērā, ka CL 19. p. saistības izpildīšanas vietu min trešā vietā, het CPL 812. p. to uzskata par izšķirošu, jānāk pie Slēdziena, ka 812. p. attiecībā uz līgumu saturu vairs nav piemērojams, bet tam ir nozīme tikai tiktāl, ciktāl tas satur noteikumu „ločus reg'it actum“ par formu (CL 21. p.)„ (B. Berent, Lettl. Zivil'gesetzbucli in EinzeldarsteHungen 1, 181. Ipp.)

Sk. tezes zem 553: p.

813. Līgumi, kas noslēgti ārzemēs pēc ārzemju likumiem, nezaudē savu spēku Latvijā pēc noilguma notecējuma, ja pēc tās valsts likumiem, kur tie taisīti, noteikts garāks noilguma laiks. 1864. g. 41477, 708. p.

Ja ārvalstī Ir garāks noilguma termiņš, tad tur taisītie akti atzīstami par spēkā esošiem Latvijā arī pēc tam, kad Latvijas likumos paredzētais noilguma termiņš notecējis — līdz ārvalsts likumos noteiktā noilguma beigām (sen. K. Ducmanis, TMV. 28/1/2 42. Ipp.).

Šis pants nav saskaņots ar CL noteikumiem un tādēļ vairs nav piemērojams (B. Berent, Lettl. Zivilgesetzbuch in EinzeldarsteHungen I,. 136. Ipp.).

814. Gadijumos, kad Latvijas likums atļauj piemērot ārvalsts likumu, tai personai, kas atsaucas uz ārvalsts likumu, jāiesniedz tā neapšaubams teksts (a).

Ja ārzemju likumus piemērojot ceļas grūtības, tiesa var lūgt Ārlietu ministriju stāties sakaros ar attiecīgo ārzemes valdību, lai tā sniegtu atzinumu par izcēlušos jautājumu (b).

(a) 1937. g. 202, III, 814. p. — (b) 1864. g. 41477, 709. p.

Atzinumu ievāc caur Latvijas sūtniecību vai konsulātu ārvalstī (sen. K. Ducmanis, TMV. 28/4 —•. 101. Ipp.).

Šis pants domā tie tikai likumu, bet arī citas tiesiskas normas (piem., parašu tiesības). Ar tiesiskas normas tekstu vien bieži nepietiks, bet būs jāievēro ari iztulkojums jurisdikcijā. Ārvalsts likuma pārkāpums no tiesas puses ir kasacijas iemests (37/81; XIII, 367). (B. Berent, Lettl. Zivilgesctz-buch in EinzeldarsteHungen I, 77., 79. Ipp.)

815. Tiesas spriedumus un lēmumus izgatavo kāds no tiesas locekļiem pēc priekšsēdētāja izraudzijuma. 1864. g. 41477, 710. p.

816. Spriedumā, bez tā, kas norādīts rezolūcijā, jāatzīmē:

1) prāvnieku prasijumi un prokurora atzinums (448. p.), ja

tāds dots, un

2) tiesas apsvērumi, norādot apstākļus, uz kuriem spriedums pamatots, un aizrādi jums uz likumiem, pēc kuriem tiesa rīkojusies.

1887. g. 4489, I.

Likums neuzliek tiesai pienākumu atzīmēt motivos katru faktu un l lietas apstākli par sevi, bet atzīst par pietiekošu, kad no tiesas sprieduma norādītiem pierādijumiem un konstatētiem faktiem ir redzams, kaviņa visus uz lietas izšķiršanu attiecīgos apstākļus un aizrādijumus ir uemusi vērā (20/58; I, 91).

Tiesai nav iānorāda uz katru pierādījumu atsevišķi (20/101; I, 91). 2

Tiesai nav pienākums, izgatavojot spriedumu galīgā veidā, atkārtot 3 tajā liecinieku izteicienus (25/220; II, 132).

Atsaucoties sprieduma motivos uz lietā esošu' dokumentu, tiesa nav 4 spiesta sprieduma motivos atkārtot šā dokumenta saturu (36/1380; XII, 593).

Atsevišķi apstāties pie katra partu iebilduma tiesa nav spiesta (23/172; 5 I, 104).

No vienas puses tiesa nav spiesta savos apsvērumos apstāties pie 6 katras atsevišķas liecības un no otras puses no ta apstakla vien. ka tiesa nav analizējusi zināmās liecinieku liecības, vēl nemaz neizriet, ka tiesa vispār nav tās ņēmusi vērā (27/44, 35/1123). (39/270).

816. p. 2. punktā vārdi „aizrādijums uz likumiem“ nav saprotami tā, 7 ka tiesai būtu katrā ziņā jāatsaucas uz noteiktiem! likuma pantiem. Pilnīgi pietiek, ja tiesas spriedums neatstāj šaubu par to, kādas juridiskas attiecības tiesa likusi savam spriedumam par pamatu (2*3/172; I, 105).

Tiesa, uz vispārējā principa pamata, nedrīkst vadīties savos slēdzie- 8 tios no varbūtības, bet tic iāpamato uz lietā konstatētiem faktiem (27/132;

III, 90).

Atsaukties uz to, ka oirā instancē lietas apstākli nav grozījušies un 9 uz to pamatot savu pirmās instances apstiprinošu spriedumu, otrā instance var tikai tad, ja lietas izspriešana atkarājas vienīgi no zināmu faktisku apstākļu konstatēšanas, par kuru esamību pacelts strīds. Bet ja lieta grozās ap lietā esošu dokumentu īstās izpratnes uu nozīmes noskaidrošanu, kā arī ap likuma iztulkošanu, tad otrai instancei jāņem patstāvīgs stāvoklis pret parta pierādījumiem un jāizteicas, ciktāl un uz kada pamata ar tiem nav atspēkoti pirmās instances motīvi (29/588; VI, 88).

Ja otrā instance nāk pie pirmai instancei pretēja slēdziena, tad otrā 10 instance var pilnīgi aprobežoties ar saviem patstāvīgiem apcerējumiem, neielaižoties zemākās instances sprieduma motīvu kritikā (24/118;

I, 107).

Otrai instancei nav obligatoriski jānorāda patstāvīgi inotivi, ja vi- 11 ņa pievienojas pirmās instances sprieduma rnotiviem, aizrādot, ka lietas apstākli otrā instancē nav grozījušies (26/348; III, 91).

Ja otrā instance, izejot no tiem pašiem pirmās instances spriedumā 12 konstatētiem' faktiskiem apstākļiem, uz to pamata nāk pie pretēja slēdziena un sakarā ar to atcel pirmās instances spriedumu, šai otrai instancei šāds slēdziens jāmotivē visos sīkumos un sevišķi jāpaskaidro, kādēļ viņa nav piešķīrusi nozīmi pirmās instances norādītiem' pierādijumiem (25/139;

II, 147).

Otrai instancei nav pienākums katrā gadiiumā expressis verbis at- 13 spēkot pirmās instances motivus, jo vioai ir tiesība izspriest lietu pavisam

patstāvīgi, neielaižoties zemākās instances motivu kritikā (25/14; II, 147). Ja Senāts ir uzsvēris pastiprinātā motivējuma vajadzību, kad otrā instancē pie tiem pašiem faktiskiem apstākļiem nak pie diametrali pretēja slēdziena (25/139; II, 147), tad tika'i tanī ziņa, ka tiesai sevišķi jāpaskaidro, kādēļ viņa nav piešķīrusi nozīmi partu norādītiem un pirmās instances uzsvērtiem apstākļiem (32/2508; IX, 179).

14 Tiesa nevar dibināties uz varbūtēji iespējamo bērna ieņemšanu no atbildētāja, bet tai savs spriedums jā'pamato uz lietā nodibinātiem faktiem. Lietas faktu un pierādījumu apsvērumā t'iesa var gan pēc sirdsapziņas noteikt to nozīmi un pierādīšanas spēku, bet tas nenozīmē, ka tiesa tos v-ar atmest un dibināt spriedumu vienīgi uz savas nekontrolējamās pārliecības pamata, vadoties no lietā subiektivi izjustās taisnības viedokļa,

io spriedums nedrīkst runāt pretim likumam, bet pēdējais taisni prasa dibināt spriedumu uz visiem lietas apstākļiem (33/в9б; X, 47).

15 Tiesa var atsaukties uz notoriskiem_ faktiem. Vārdi „quod non est in actis, non est in mundo“ пал' vairs piemērojami tiesai, kura stāv tagadējo uzdevumu augstumā (29/29; V, 116).

16 Tiesnesis nestāv un nevar stāvēt ārpus ikdienišķas dzīves, un tādēļ viņam arī pilnīgi iespējams novērot notikumus un faktus, kas gadās dzimtenē vai ārpus tās, un pie tam nevien pēc avīžu ziņām, bet arī pēc paša novērojumiem (24/114; I, 104).

17 Tiesneša personīgā apstākļu pazīšana gan var noderēt par pamatu viņa iekšējai pārliecībai, tomēr spriedums tam jāpamato uz objektiviem pie-rādijumiem (prof. Bukov ska CP māc. 'grām. 3Š8. Ipp.).

18 Ja Tiesu palata pašā lēmumā par ārkārtējās apelacijas pieņemšanu bija norādījusi motivus, kuru dēl viņa atzinusi to par iesniegtu termiņā un pieņemamu, tad pilnīgi lieki un nevajadzīgi atkārtot šos motivus arī sprieduma galīgā veidā. Tiesu palatas lēmums par ārkārtējas apelacijas pieņemšanu atsevišķi no sprieduma nav pārsūdzams, bet tas pārsūdzams kopā ar Tiesu palatas galīgo spriedumu ar vienu kasacijas sūdzību (38/928;

XIV. 62«, 629).

19 Arī alimentu lietas izspriežamas pēc juridiskām attiecībām un faktiskiem apstākļiem, kas pastāvējuši prasības celšanas laikā (37/1191; XIV, 3).

20 Tiesa rīkojas iirkonsekventi, ja viņā vienā un tanī pašā laikā prasību atzīst par nepamatotu pēc būtības un par priekšlaicīgi celtu (36/1; XIV, 307).

21 Likums neprasa, lai tiesas sprieduma motivos būtu ievietots „dekla-rativs“ konstatējums, ka tiesa savu spriedumu taisijui „pēc visu lietā norādīto apstākļu apsvēršanas“, bet pilnīgi pietiek, ja no sprieduma redzams, ka tiesa faktiski ņēmusi vērā un apsvērusi lietā nozīmīgos iautāiumus (33/557; ĪX, 470).

Sk. arī tezes zem 196. un 444. p.

817. Lēmumā jāatzīmē lieta, kurā tas taisīts, tiesas apsvērumi un rezolūcija. 1864. g. 41477, 712. p.

818. Spriedums jāizgatavo vismaz viena mēneša laikā no rezolūcijas pasludināšanas dienas. To paraksta priekšsēdētājs un tiesas locekļi un sekretārs. Turp., 713. p.; 1935. g. 87, ni.

No 818. p. noteikuma, ka spriedums jaizgatavo vismaz viena mēneša laikā, neizriet, ka spriedums būtu uzskatams par pasludinātu un kasacijas termiņš sāktu tecēt tikai pēc viena mēneša no rezolūcijas pasludinašanas dienas (37/825; XIII, 631).

Sk. ari tezi zem 860. p.

819. Tiesas spriedumi un lēmumi, izņemot 832. pantā norādīto gadījumu, uzskatami par pasludinātiem tajā dienā, kas prāvniekiem uz 806. panta pamata noteikta sprieduma vai lēmuma izlasīšanai. 1890. g. 6931, II, 714. p.

Par spriedumu pasludināšanas dienu nav uzskatama diena, kad faktiski izgatavots un pasludināts spriedums, jo 819'. p. par sprieduma pasludināšanas d'ienu nosaka to dienu, kas 806. p. kartība noteikta sprieduma izlasīšanai (38/986; XIV, 629).

820. Prāvnieki var lasīt lietu tiesas kancelejā, kā arī, iemaksājot noteiktās nodevas, saņemt norakstus no lietā esošiem aktiem.

Lasīt lietu vai saņemt vajadzīgos norakstus, kā arī saņemt pret norakstiem atpakaļ kādu procespapīru oriģinālus prāvniekiem tiesība arī to tiesu kancelejās, kurām lieta nosūtīta sakarā ar pārsūdzības iesniegšanu, kāda tiesas uzdevuma izpildīšanu vai citai vajadzībai. Tāpat šo tiesu kancelejas izpilda citu iestāžu vai dienest-personu pieprasījumus, kas uz lietu attiecas. 1937. g. 202,1,820. р.; 1939. g. 79, III.

Norakstu u. t. t. var saņemt katrā tiesas kanclejā, kurā lieta atrodas (Т. М. V. 38/1 pieli'k., C, 6, c).

821. Visa sprieduma noraksta vietā prāvnieki var lūgt, lai viņiem izsniedz no tā izrakstu, kas sastāv no tiesas rezolūcijas un apsvērumiem, uz kuriem tā pamatota. 1864. g. 41477, 716. p.

822. Norakstus un izrakstus paraksta priekšsēdētājs un sekretārs. Turp., 717. p.

II. Aizmugurisks spriedums.

823. Ja neierodas viena vai abas puses uz sēdi, kas nolikta lietas referēšanai un mutiskai sacīkstei, jāievēro šādi noteikumi:

1) ja neierodas atbildētājs, tad prasītājs var lūgt, lai viņam ļauj dot mutiskus paskaidrojumus un lai taisa aizmugurisku spriedumu, vai arī lai aicina no jauna atbildētāju;

2) ja neierodas prasītājs un nelūdz taisīt spriedumu bez viņa ierašanās un bez mutiskiem paskaidrojumiem (825. p.), tad tiesa izbeidz lietas iztiesāšanu un, uz atbildētāja lūgumu, uzliek prasītājam samaksāt tiesu izdevumus un zaudējumus, kādi atbildētājam cēlušies ar aicinājumu pie tiesas, vai arī, uz atbildētāja vēlēšanos, stājas pie iztiesāšanas un taisa spriedumu pēc vispārējiem noteikumiem, noliekot, uz atbildētāja prasījumu, pierādijumu pārbaudīšanu vai citu darbību attiecībā uz lietas sagatavošanu izspriešanai; ja iztiesāšanu izbeidz, prasītājs nezaudē tiesību lietu atjaunot, iesniedzot jaunu prasības lūgumu; šajā gadijumā izbeigtā iztiesāšana pārtrauc noilguma tecējumu;

3) ja neierodas abas puses un pie tam neviena no viņām nelūdz lietu izšķirt viņai klāt neesot (824., 825. p.), tad lietu noņem no dienas kārtības, un jaunu sēdi var nolikt ne citādi, kā uz vienas vai otras puses lūgumu. 1889.g. 6188, nol. I, A, 104. p.; 1890. g.6931, II, 718. p.; 1937. g. 202, I, 823. p. 2. pk.

1 Vispārējās prasības kārtības noteikumi par aizmuguriskiem spriedumiem nav att'iecinami uz tiem tiesas izpildu uzrakstiem uz aktiem, kurus tiesa dod piespiedu izpildīšanas kārtībā (33/2001; IX, 474).

2 Tiesāšanas izdevumi lietu izbeidzot (823. p. 2. pkt. 198. un 994. p.) prasītājam uz atbildētaja ltiKumu uzliekami nevis ar spriedumu, bet ar lēmumu (H. Blese, T. M. V. 37/2, 359. ipp.).

824. Kad atbildētājs, neierodoties personīgi vai nesūtot savā vietā pilnvarnieku, iesniegtā atbildē paskaidro, ka viņš lūdz, lai stājas pie izspriešanas bez viņa ierašanās un bez mutiskiem paskaidrojumiem pie minētās atbildes, tad tiesas spriedums nav uzskatams par aizmugurisku un ir pārsūdzams tikai apelacijas kārtībā. Šajā gadijumā atbildētājs, izņēmuma veidā no 415. panta noteikuma, var lūgt, lai viņam piesūta uz viņa īsto uzturēšanās vietu norakstu no lietā taisamās rezolūcijas. Bet tiesa var prasīt, lai atbildētājs vai viņa pilnvarnieks ierodas personīgi, ja pēc lietas apstākļiem viņu paskaidrojumi izrādītos par nepieciešamiem, ja viņi, neskatoties uz šādu aicinājumu, bez ievērojamiem iemesliem neierodas personīgi tiesas sēdē vai neiesniedz pietiekošus rakstiskus paskaidrojumus, tiesa var pieņemt, ka atbildētājs vai viņa pilnvarnieks neapstrīd tos apstākļus, kuru noskaidrošanai viņi personīgi aicināti. Prāvniekam vai pilnvarniekam izsūtamā pavēstē jānorāda neierašanās vai paskaidrojumu neiesniegšanas sekas, kā ari apstākļi, kuru noskaidrošanai viņus aicina. Pavēste izsniedzama pašam aicinamam. 1930. g. īoo, 1, 719. p.

Sk. tēzi zem 199. p.

825. Prasītājs var lūgt tiesu, lai lietu izspriež viņam klāt neesot un lai piesūta viņam uz viņa īsto uzturēšanās vietu norakstu no lietā taisamās rezolūcijas. Bet tiesa var prasīt, lai prasītājs ierodas personīgi vai sūta pilnvarnieku, ja pēc lietas apstākļiem izrādītos nepieciešami viņa mutiskie paskaidrojumi. Ja prasītājs neizpilda šo prasījumu, tiesa izbeidz lietas iztiesāšanu, izņemot ga-dijumu, kad atbildētājs lūdz, lai lietā taisa spriedumu (823. p. 2. pk.). 1890. g. 6931, II, 719'. p.

Prasītājam jāpiesūta arī tāds lēmuma noraksts, ar kuru prasība atstāta bez caurlūkošanas. Tam apstāklim, ka prasītais biia lūdzis piesūtīt viņam spriedumu galīgā veidā, bet ne rezolūcijas norakstu, nav nozīmes (33/29; IX. 378).

826. Ja prasītājs atsaucas uz lieciniekiem vai uzdod pārbaudāmus pierādījumus, tad tiesa, notekot termiņam, kurā atbildētājam nolikts ierasties pie tiesas, neizspriežot lietu pēc būtības, taisa lēmumu par liecinieku nopratināšanu vai par pierādījumu pārbaudīšanu. Tāds tiesas lēmums nav atzīstams par aizmugurisku un pret to nevar iesniegt atsauksmi. 1864. g. 41477,

720. p.

827. Atbildētājs, kas ieradies pirms sprieduma taisīšanas pēc lietas būtības, jāpielaiž dot mutiskus paskaidrojumus. Pēc tam taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku. 1864. g. 41477, 721. p.

828. Bez 824. un 827. pantā norādītiem gadijuiniem, atbildētājam klāt neesot tiesas taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku:

1) kad atbildētājs personīgi vai caur pilnvarnieku lietā ņēmis kautkādu dalību, un

2) kad viņš, lietu iztiesājot, atradies sēdes zālē, bet paskaidrojumus, uz tiesas prasiiumu, nav sniedzis. 1912. g. 1003, B, 11, 721'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Lai spriedums netiktu uzskatīts par aizmugurisku, pietiek, ka atbildē- 1 tājs paziņojis tiesai savu adresi saskaņā ar 413. p. (prof. Bukovska CP māc. grām. 445. Ipp.).

Ar lūgumu izslēgt lietu no dienas kārtības atbildētājs ir ņēmis dalību 2 lietā, kādēļ tiesas taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku. Sāds 828. panta iztulkojums nerunā pretim 824. pantam, jo 828. pants tikai papildina 824. pantu vēl ar diviem^1 gadiiumiem, kad tiesas spriedums nav uzskatams par aizmugurisku (37/908; XIII, 719).

829'. Ar aizmugurisku spriedumu tiesa piespriež prasītājam visus prasijumus, kurus viņš pierādijis. 1864. g. 41477, 722. p.

830. Aizmuguriskas iztiesāšanas tiesu izdevumi piedzenami no prāvu zaudējušā atbildētāja, kaut arī vēlāk aizmuguriskais spriedums tiktu atcelts. Turp., 723. p.

831. Ja lietā piedalās vairāki atbildētāji, no kuriem daži ieradušies, bet citi ne, tad tiesas spriedums nav uzskatams par aizmugurisku un pret to nevar iesniegt atsauksmi. Šis noteikums tomēr nav attiecinams uz tiem neatnākušajiem atbildētājiem, kuru dzīves vieta tiesai nav uzdota. Turp., 724. p.; 1878. g. 58093.

832. Aizmugurisko spriedumu pasludina atbildētājam* piesūtot viņam izrakstu no sprieduma (821. p.) pēc viņa izraudzītās uzturēšanās vietas (413. p.), bet ja tā nav paziņota tiesas kancelejā, tad pēc tiesai uzdotās atbildētāja dzīves vietas (310.—312. p.). 1890. g. 6931, II, 725. p.; 1935. g. 87, III.

Piezīme. Noraksti no aizmuguriskiem spriedumiem prasībās pret dzelzsceļiem piesūtami atbildētāja-dzelzsceļa valdei.

1931. g. 137, I, 725. p. piez.

833. Atbildētājam, kas nav ieradies, ir tiesība divu nedēļu laikā iesniegt pret aizmugurisko spriedumu atsauksmi tai tiesai, kura taisijusi spriedumu. 1914. g. 1448, i, 1, 727. p.

Ja tiesa taisijusi aizmugurisku spriedumu gadijumā, kur tas nebija pielaižams, tad šāda tiesas pielaista nepareizība ir izlabojama tikai uz ieinteresētā prāvnieka lūguma pamata. Apspriežamā gadijumā par ieinteresēto pusi uzskatams vienīgi prasītājs, jo ar aizmugurisku spriedumu atbildētājiem dota tiesība lūgt lietas vēīreizēju caurskatīšanu tiesā, tiek pagarināts pārsūdzības termiņš (834., 844. _p.)_ u._ t. t., ar ko tiek aizskārtas taisni prasītāja intereses šaja lieta. Tada karta tikai uz prasītājā sūdzības pamata tiesas pielaisto nepareizību var izlabot, bet ja prasītājs tiesas spriedumu, attiecībā uz tā atzīšanu par aizmugurisku nav pārsūdzējis, tad ari atbildētājiem ir tiesība to uzskatīt par aizmugurisku un par to iesniegt atsauksmi (37/908; XIII, 719).

834. Termiņš atsauksmes iesniegšanai skaitams vai nu no tā laika, kad atbildētājs tiešām saņēmis izrakstu no aizmuguriskā sprieduma, vai arī no tā laika, kad atbildētājam nodota pavēste par sprieduma izpildīšanu, raugoties pēc tam, kas noticis agrāk. 1864. g. 41477, 728. p.; 1878. g. 58093; 1935. g. 87, III.

1. piezīme. Ja nav iespējams izsniegt atbildētājam aizmuguriska sprieduma izrakstu, tad prasītājs var lūgt tiesu, kura lietu izspriež, iecelt lietas turpināšanai atbildētāja interešu aizstāvi no 1104. pantā uzskaitītām personām.

Aizstāvis atvieto atbildētāju visā lietas gaitā, kamēr neiestājas lietā pats atbildētājs. Aizstāvim jāizlieto iespējamie līdzekļi atbildētāja uzmeklēšanai.

Aizstāvis nevar izbeigt lietu miera vai atzīšanas ceļā. Aizstāvis lietu ved ar 1003., 1010. un 1011. pantā paredzētām tiesībām. Aizstāvja atlīdzība nosakama 1113. un 1114. pantā paredzētā kārtībā. Aizstāvim arī ir tiesība piedzīt atbildētājam par labu piespriestās sumas, kuru atlikums pēc 1010., 1011., 1113. un 1114. pantā paredzēto sumu segšanas iemaksājams tās tiesas depozitā, kura izdevusi izpildrakstu. 1930. g. 100, il, 728. p. picz.

2. piezīme. 891., 893.—895. pantā apelacijas tiesību atjaunošanai noteiktā kārtība attiecas arī uz atsauksmēm par aizmuguriskiem spriedumiem, bet lūgumi atsauksmes tiesības atjaunošanai iesniedzami septiņu dienu laikā un, atjaunojot atsauksmes tiesību, nosakams divu nedēļu termiņš no lēmuma dienas. 1935. g. 87, II, 834. p. 2. piez.

Atbildētāja interešu aizstāvim (834. p. piez.) ne tikai tiesība, bet pienākums iesniegt atsauksmi pret nepareizu aizmugurisku spriedumu. Ja aizstāvis tādu atsauksmi neiesniedz, tad to var iesniegt pats atbildētais, saskaņā ar 1109. p. (prof. Bukovska CP māc. grām. 450. lpp.).

Sk. arī tezes zem 214. p'.

835. Atsauksme jābūt lūgumam, atzīt aizmugurisko spriedumu par spēkā neesošu, un atbildei pēc prasības lūguma būtības. 1864. g. 41477, 729. p.; 1935. g. 87, III.

836. Atsauksmes dod atpakaļ un nevirza tālāk pēc tiem noteikumiem, kas paredzēti apelacijas sūdzībām (866., 867. p.). 1890. g. 6931, II, 729*. p.

Šis pants neattiecas uz gadijurnu, kad tiesa savu spriedumu nepareizi atzinusi par aizmugurisku, bet paredz tikai tiesas lēmumu, kuru tā taisa, pārbaudot atsauksmi no formālās puses (37/908; XIII, 720).

837. Par tiesas lēmumu nepieņemt atsauksmi pielaižama blakus sūdzība atsevišķi no apelacijas. Par tiesas lēmumu atsauksmi pielaist var iesniegt sūdzību tikai kopā ar apelaciju. 1864. g. 41477, 730. p.

838. Pēc atsauksmes pieņemšanas nekavējoties noliekama sēde lietas iztiesāšanai, par ko paziņo prāvniekiem, piesūtot prasītājam norakstus no atsauksmes un no kopā ar to iesniegtiem pielikumiem. 1890. g. 6931, II, 730^1. p.

839. Pēc tam, kad tiesa lietu lūkojusi cauri no jauna, viņa taisa spriedumu, ar kuru agrākais spriedums zaudē spēku. Turp., 731. p.

Tiesa, taisot aizmuguriskā sprieduma vietā jaunu spriedumu un izteicot to aizmuguriskā sprieduma spēkā atstāšanas formā, nav pārkāpusi 839. pantu, jo likums nekādu noteiktu formu par šo jauna sprieduma taisīšanu nenoteic (20/25; II, 133).

Sk. ari 2. tezi zem 849. p.

840. Kā iesniedzot pašu atsauksmi, tā arī pēc tam, kamēr tiesa nav taisijusi jaunu spriedumu, atbildētājs var lūgt, lai aptur ar aizmugurisko spriedumu pielaisto iepriekšējo izpildīšanu. Tādu lūgumu tiesa izšķir ne vēlāk par trim dienām pēc tā saņemšanas. Tiesa var, apturot izpildīšanu, gādāt par prasības nodrošināšanu. Turp., 732. p.

841. Neatliekamos gadijumos aizmuguriska sprieduma iepriekšējas izpildīšanas apturēšanu, uz iepriekšējā (840.) pantā norādītiem pamatiem, var atļaut tiesas priekšsēdētājs ar savu varu, piemērojoties 698.—701. panta noteikumiem. Turp., 732'. p.

842. atcelts (1935. g. 87, IV).

843. Par aizmugurisko spriedumu prasītājs un atbildētājs var iesniegt apelaciju uz vispārēja pamata, pie kam termiņš apela-cijas iesniegšanai aprēķinams abām pusēm 834. pantā norādītā kārtībā. 1890. g. 6931, II, 734. р.; 1935. g.87, III.

844. Aizmugurisks spriedums, kuru izpildīt prasītājs nav lūdzis triju gadu laikā, zaudē spēku. Šajā gadijumā aizmuguriskā iztiesāšana pārtrauc noilguma tecējumu. Prasītājs tomēr nezaudē tiesību atjaunot lietu, iesniedzot jaunu prasības lūgumu. 1937. g. 202, I, 844. p.

Pēc 844. p. aizmugurisks spriedums, kuru izpildīt prasītājs nav lūdzis triju gadu laikā, zaudē jebkuru spēku. Šajā pantā minētais termiņš ir procesuāls un pie tam prekluzivs, un tamdēļ šā panta noteikums piemērojams attiecībā tiz katru no atbildētājiem, ja tikai visi atbildētāji neatrodas savā starpā tādās cieši saistošās materiālās attiecībās, ka izpildot spriedumu attiecībā uz vienu no solidāriem atbildētājiem (resp. iesniedzot izpildu pavesti vienam atbildētajam) jāatzīst, ka spriedums līdz ar tu izpildāms arī attiecībā uz pārējiem. 844. p. piemērošana atkarājas tikai no tam, vai atbildētāju starpā pastāv solidārā atbildība no materiaHtiesiskā viedokļa. Ja tā ir, tad 844'. p. nav piemērojams, bet ja turpretim šadas solidaritātes nav, — tad 844. p. ir piemērojams. Atbildība pēc vekseļa nav solidārā. (36/1244; XIII, 53, 54).

Sk. arī tezes zem 214. p.

Ja prasītājs ir lūdzis aizmugurisko spriedumu izpildīt 844. p. paredzētā laikā, tad aizmuguriskais spriedums palu'r savir spēku vispārējā 10 gadu noilguma laikā, kurā prasītājam ir tiesiba lūgt tā izpildīšanu. 844. p. neparedz aizmuguriskā sprieduma faktisku neizpildīšanu, bet runā tikai par aizmuguriska sprieduma nenodošanu izpildīšanai 3 gadu laikā (35/1680; XII, 288).

Lai uzglabātu aizmuguriskā sprieduma spēku ilgāk par 3 gadiem, prasītājam jā'lūdz sprieduma izpildīšana vai uzraksta taisīšana uz izpildu raksta (prof. Bukovska CP māc. grām. 449. lpp.).

Ar izpildraksta nodošanu tiesu izpildītājam piedzinās iesākšanai pietiek, lai aizmuguriskais spriedums saglabātu savu spēku ilgāk par 3 gadiem. 844. p. neprasa arī izpildu pavēstes izsniegšanu atbildētājam (38/806; XIV, 550).

Piedzinās vēršana uz mantu, kas atrodas pie trešās personas, izpildot tādu aizmugures spriedumu, kas, saskaņā ar 844. р.. zaudējis spēku, nevar radīt trešās personas saistību piedzinēja labā ar 727. un 733. pantā paredzētām sekām (sk. arī 1222. р.). (CKI) kops. 38/27; XIV, 471).

Sis pants piespiedu izpildīšanas kārtībā taisītiem spriedumiem nav piemērojams (Sen. 33/2001; 33/474) it īpaši ņemot vērā, ka tas atrodas pavisam cita nodaļā (XI), nekā 453. pants, kas nosaka piespiedu izpildīšanas kārtību apgabaltiesās (TP 37/1085a; 590).

844. p. piemērojams arī miertiesnešu lietās (prof. Bukovska CP māc. grām. 449. lpp.).

III. Spriedumu iepriekšēja izpildīšana.

845. Apgabaltiesas spriedums, pirms tā stāšanās likumīgā spēkā, nav izpildāms, ja tajā nav nolemta iepriekšēja izpildīšana. 1864. g. 41477, 736. p.

Kreditoram, kas panācis viņam par labu taisītā, bet pārsūdzētā sprieduma iepriekšējo izpildīšanu, jāatbild par zaudējumiem gadījumā, kad spriedums ticis galīgi atcelts (29/456; VI, 82).

Sk. tezi zem 852. p.

846. Sprieduma iepriekšēja izpildīšana pielaižama, ne citādi kā uz prāvnieka lūgumu, šādos gadijumos:

1) kad piedzenamā suma piespriesta pamatojoties uz zemes grāmatu, notarialo vai noteiktā kārtībā apliecināto aktu, vai uz protestētu vekseli, kura īstums nav apstrīdēts, vai arī uz privātu aktu, kuru atzinusi pretējā puse, kā arī kad piedzenamā suma piespriesta uz tā pamata, ka atbildētājs atzinis prasijumus;

2) kad nomas vai īres laika notecējuma dēļ nomniekam vai īrniekam uz sprieduma pamata pienākas atstāt vai nodot nomāto vai īrēto mantu, vai kad spriedumā noteikts atdot mantu, kas atradusies prettiesīgā valdījumā;

3) kad strīda lietā par darba līgumu darba devējam ar spriedumu uzlikts par pienākumu atlaist to personu, kas pie viņa bijusi dienestā un darbā, vai arī šai personai atļauts aiziet no darba devēja, vai kad no darba devēja piespriesta darbiniekam par labu atlīdzība par pakalpojumiem vai darbu;

4) kad, lietas sevišķu apstākļu dēļ, sprieduma izpildīšanu vilcinot var celties ievērojams zaudējums prāvniekam, kuram par labu spriedums nācis, vai arī pati izpildīšana var izrādīties par neiespējamu, un

5) kad piedzenamās sumas piespriestas pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61). 1912. g. 1003, B, I, 737. p. 1,—5. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.

1 Gadijumu uzskaitījums, kad pielaižama iepriekšējā izpildīšana, ir izsmeļošs (J. Grīslis, T. M. V. 38/4 — 1073. lapp.).

2 Bez atbildētāja lūguma tiesa nav spiesta piespriest atbildētājam atpakaļ Pēc pirmās instances iepriekšēji izpildītā un vēlāk atceltā sprieduma piedzīto naudas sumu (34/945; X, 504).

Sk. 15. un 16. tezi zein 906. p.

847. Iepriekšēja izpildīšana pielaižama uz prāvnieka lūgumu, bez iepriekšējā (846.) pantā norādītiem gadījumiem, arī citos gadijumos, bet tikai tad, ja spriedums taisīts:

1) aizmuguriski, vai

2) kaut arī ne aizmuguriski, bet uz atsauksmi, ko atbildētājs iesniedzis pret aizmugurisko spriedumu, ar kuru bijusi pielaista iepriekšēja izpildīšana. 1890. g. 6931, II, 737i. p.; 1935. g. 87, III.

Likuma tekstā lietotais vārds „pielaižama“ domāts pēc savas būtības obligatoriskā formā „jāpielaiž“, t. i., ja prāvnieks lūdz (J. Grīslis, T. M. V. 38/4 — 1074. Iapp.).

848. Kad sprieduma iepriekšēja izpildīšana pielaista pēc

847. panta 2. punkta, tad uz aizmuguriskā sprieduma pamata izdarītā izpildu darbība paliek spēkā tādā mērā, kādā šis spriedums apstiprināts ar tiesas vēlāko spriedumu. 1890. g. 6931, II, 7372. p.; 1935. g. 87, III.

849. Gadijumos, kas norādīti 846. panta I.—3. un 5. punktā un 847. pantā, no tiesas atkarājas pielaist sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, nepieprasot vai pieprasot nodrošinājumu no tās puses, kura izpildīšanu lūdz. Sprieduma iepriekšēja izpildīšana uz 846. panta 4. punkta pamata pielaižama ne citādi kā pieprasot no lūdzējas puses pienācīgu nodrošinājumu tam gadījumam, ja Tiesu palata apgabaltiesas spriedumu grozītu. Šis nodrošinājums var pastāvēt iekš tam, ka aptur apķīlātās vai aprakstītās mantas nodošanu prasītājam vai pārdošanu, vai no atbildētāja jau piedzīto vai vēl piedzenamo sumu nodošanu prasītājam. Tāda nodošana vai pārdošana ir jāaptur, ja nodrošinājumu prasa izpildot aizmugurisku spriedumu (847. p.). 1912. g. 1230, lik. Vil, 738. p.

Ja prasītājs pats iesniedz tiesai nodrošinājumu un liidz pielaist 1 sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, tad nevienā gadijumā tiesai nav pamata atraidīt šādu lūgumu. Nepieprasot nekādu nodrošinājumu, tiesai prin-cipieli iepriekšējā izpildīšana pēc 846. p. vispārīgiem noteikumiem jāpielaiž tikai tad, kad tā pārliecināta, ka otrā instance, skatot lietu cauri pēc būtības, spriedumu neatcels (J. Grīslis, T. M. V. 36/4 — 1075. lapp.).

Likums nenosaka, ka uz aizmuguriska sprieduma pamata piedzīto 2 naudas sumoi vispār nevarētu nekavējoties izsniegt piedzinējam (31/948; VIII, 92).

850. Sprieduma iepriekšēja izpildīšana pielaižama, pēc tiesas ieskata, visumā vai arī tikai dažās daļās, ja tajās iespējama atsevišķa izpildīšana. 1864. g. 41477, 739. p.

851. Iepriekšēja izpildīšana, pat ja to lūdz pret nodrošinājumu, nav pielaižama, kad, pēc izpildīšanas rakstura, tai pusei, pret kuru to prasa, var celties no tās tāds pametums, kurš naudā nav cieši novērtējams un kuru otra puse tādēļ nevar nodrošināt. Turp., 740. p.

852. Apmierināt lūgumus par to apgabaltiesas spriedumu iepriekšēju izpildīšanu, kuros tāda nav noteikta, atkarājas no Tiesu palatas. Turp., 741. p.; 1918. g. 10, 6. p.

Ja spriedums, kurā pielaista iepriekšējā izpildīšana, atcelts otrā instancē, tad atbildētājam atdod atpakaļ no viņa piedzītās vērtības un viņam ir tiesība prasīt no prasītāja zaudējumu atlīdzību uz vispārējā material-tiesiska pamata, kā arī analogi 702. p. (prof. Bukovska CP māc. grām.

521. lpp.).

Sk. arī tezi zem 845. p.

853. Šie lūgumi ceļami priekšā pretējai pusei un izspriežami Tiesu palatā, neatkarīgi no sprieduma taisīšanas pēc lietas būtības* saskaņā ar noteikumiem par blakus lūgumu izspriešanu. 1864. g. 41477,'742. p.

Piezīme. Par to, ka pirmā instance pielaidusi sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, var iesniegt arī tieši Tiesu palatai blakus sūdzību atsevišķi no apelacijas, pie kam otrās instances tiesā var nolikt lietu sēdē, nenogaidot pretējās puses rakstisku paskaidrojumu. 1930. g. 100, II, 742. p. piez.

Sk. 2. un 3. tēzi zein 929. p.

Olrā nodaļa.

Vispārējo tiesu iestāžu spriedumu pārsūdzēšanas kārtība.

Pirmā apakšnodaļa.

Apelācijā.

I. Apelacijas sūdzības iesniegšanas kārtība.

854. Par jebkuru apgabaltiesas spriedumu pēc lietas būtības prāvnieki var iesniegt apelacijas sūdzību. 1864. g. 41477, 743. p.

855. Apelacijas sūdzība nododama tai tiesai, kas spriedumu taisijusi. Turp., 744. p.

856. Apelacijas sūdzībā jānorāda:

1) vai sūdzību iesniedz par visu spriedumu vai tikai par dažām tā daļām, un par kādām īsti;

2) ar kādiem lietas apstākļiem vai likumiem apgāž sprieduma pareizību;

3) iekš kam pastāv sūdzības iesniedzēja lūgums, un

4) pārsūdzētāja dzīves vieta. Turp., 745. p.

1 Parti var papildināt apelacijas sūdzību vēl pašā tiesas sēdē (22/231;

I, 105).

2 Nav nekādu šķēršļu, iesniedzot pārsūdzības termioa robežās otru apelaciju, ar šo pēdējo papildināt vai grozīt apelacijas petitumu. Tiesu palata var caurskatīt un izspriest tikai vienu no šādām laikā iesniegtām apelacijas sūdzībām, un ja apelators nenorāda kādu, tad tikai pirmo. Bet ja apelators norada ne uz pirmo, bet uz kādu citu, laikā iesniegtu apelaci-ias sūdzību, lūdzot pārējās atstāt bez caurskatīšanas, tad Tiesu palatai nav pamata visas iesniegtās apelacijas sūdzības atstāt bez caurskatīšanas.

Apelators savā izvēlē ir pilnīgi brivs (CPL 6. p.) tin Tiesu palatai jāskata cauri apelacijas sūdzība, kura tiek uzturēta, ja vien šī apelacija formas un satura ziņā nepārkāpj 856.—858'. pantu noteikumus (24/18-7; 1, 106).

Princips, pēc kura prāvniekam nav liegts mutiskā sacīkstē uzdot 3 jaunus apstākļus vai pierādījumus, piemērojams ari tajā gadījumā, kad iesniegta sūdzība par izsoles nepareizu noturēšanu (35/1019; XI, 378).

Tiesu palatai nav jāpratina liecinieki, kurus parts uzdevis pirmā 4 instancē, ja viņš otrā instancē nav uzturējis lūgumu par šo liecinieku nopratināšanu (35/377; XI, 508).

Ja apelacijas sūdzībā izteikts, ka pārsūdzamais spriedums atzīstams 5 par nepareizu un atceļamu, un arī norādīts — kaut gan nepilnīgi — uz faktiskiem apstākļiem un iemesliem, kādēļ apelators uzskata spriedumu par atceļamu, ar to pilnīgi ievēroti 856. pantā paredzētie noteikumi par apelacijas sūdzību vispārējo saturu (25/409; II, 134).

Nepelna ievērību atbildētāja aizrādījums, ka prasītāja apelacija neesot 6 bijusi caurskatama petitam trūkuma dēļ par apgabaltiesas sprieduma atcelšanu; CPL neuzstāda tamlīdzīgu rekvizītu un vēl mazāk kādu sankciju šajā ziņā (31/45; VIII, 107).

Šis pants neprasa, lai prasītājs apelacijas sūdzībā atkārto sūdzības 7 petitam; pietiek, ja prasītājs apelacijas sūdzībā lūdz apgabaltiesas spriedumu atcelt un atzīt prasību par dibinātu (32/56; IX, 122).

Nav nozīmes acīmredzami kļūdaini prasītāja apelacijas sūdzībā pie- 8 laistam izteicienam, kurā viņš lūdz prasību atraidīt, ja no viņa pārējas rīcības redzams, ka viņš vēlas panākt prasības apmierināšanu (36/49;

XII, 344).

Sk. arī tezes zem 255. p.

857. Apelacijas sūdzībai jāpieliek klāt tās noraksti pēc to personu skaita, kuras bijušas ar pārsūdzētāju strīdā apgabaltiesas sprieduma pasludināšanas laikā. 1864. g. 41477, 746. p.

858. Apelacijas sūdzībā nedrīkst ievest prasijumus, kas nav celti apgabaltiesa. Par jauniem prasijumiem nav uzskatami 436. pantā norādītie gadijumi. 1930. g. 100, l, 747. p.

Apelatora pretiniekam, kas lietu pirmā instancē vinnējis un tādēļ pir- • mās instances spriedumu nevarēja pārsūdzēt, ir tiesība atsaukties uz visiem faktiem un pierādījumiem, kurus viņš minējis pirmā instancē, pilnīgi neatkarīgi no tam, vai šī instance tos apspriedusi 00/698'; VII, 100).

Tas vien, ka prasītājs līguma projektā otrā instancē ievedis papildi- 2 nājurnus, kas nav bijuši pirmās instances apspriešanā, pats par sevi nevar būt par iemeslu šāda papildināta projekta neapstiprināšanai un prasības atraidīšanai. Prasītājs, atsaucoties uz priekšiīgunm iesūdzībā un ievedot projekta papildinājumā tos noteikumus, kas pirmā projektā izlaisti, kā pa daļai jau izpildīti, īstenībā nekādus jaunus prasijumus neceļ, bet tikai pareizāki izsaka savu petitumu, saskaņojot to ar viņa atzīto priekšlikumu, kādas tiesības prasītājam dod 436. p. 1. pk.; Tiesu palata nevar tikai atsaukties uz to, ka šie papildinājumi nav bijuši apgabaltiesas apspriešanā, bet viņai jākonstatē, vai šie papildinājumi atbilst priekšlīgumam (32/1255; VIII, 108).

3 Ja prasītais lūdzis piespriest viņam atlīdzību par darbiem, kas nostrādāti pie atbildētāja, un pie tam otrā instancē paskaidrojis, ka atbildētājam neesot tiesības izmantot prasītāja darbu par brīvu un iedzīvoties uz viņa rēķinu, tad ar to prasītājs nav groziji® prasības pamatu, bet to tikai juridiski pareizāki formulējis (34/1956; XI, 62).

4 Prasības paplašināšana iespējama tikai pirmā instancē (34/2010; XI, 63).

Sk. 2. tezi zem 255. un tezes zem 455. un 456. p.

859. Apelacijas sūdzības iesniegšanai noteikts mēneša laiks. 1914. g. 1448, I, 1, 748. p.

Apelacijas ienākšanai termiņā tiesa seko ex officio, un arī otrās instances tiesa var pati no sevis pārbaudīt jautājumu par termiņa ievērošanu (33/2256; X, 20).

860. šis laiks (859. p.) skaitams no sprieduma pasludināšanas dienas. 1864. g. 41477, 749. p.

Apelacijas termiņš skaitas nevis no tās dienas, kad spriedums patiesi izgatavots galīga veida, bet gan no tās dienas, kuru tiesa pasludina par tadu, kura spriedumam jābut izgatavotam galīgā veidā; šāds noteikums jāievēro netikvien gadijumā, ja spriedums būtu izgatavots galīgā veidā pēc tiesas noteiktas dienas, bet arī gadijumā, ja tas — izņēmuma veidā — notiktu pirms minētās dienas. Ja no tiesas sēdes protokola nav redzams, kadu īsti dienu tiesa butu noteikusi sprieduma galīgai izgatavošanai, tad pieņem, ka tiesa pieturejusies pie parasta 818^1 р. 1. teikumā paredzētā mak-simalā 1 mēneša ilgā termiņa (31/45; VIII, 108).

Sk. arī tezes zem 253., 818., 819. un 1. tezi zem 911. p.

861. Sūdzības iesniegšanai par apgabaltiesas spriedumu jaunu apstākļu atklāšanas dēļ vai viltojuma atklāšanas dēļ aktā, uz kuru spriedums dibināts, noteikts divu mēnešu laiks, skaitot no tās dienas, kad lūdzējs atklājis jauno apstākli, vai arī no tās dienas, kad stājies likumīgā spēkā krimināltiesās spriedums, ar kuru akts atzīts par viltotu. 1931. g. 250, I, 750. р.; 1937. g. 202, II.

1 Ja apgabaltiesa izspriedusi lietu sēdē, uz kuru viņa nav izsaukusi prasītāju, apelacijas termiņš prasītājam aprēķinams, pēc 861. p. analoģijas, no tās dienas, kad viņam ticis zināms apgabaltiesas spriedums, kāds moments, citiem datiem trūkstot, noteicams uz to dienu, kad prasītais iesniedzis tiesai lūgumu par termiņa atjaunošanu (23/24; I, 106).

2 Par momentu, kad jaunais apstāklis ticis zināms apelacijas sūdzības iesniedzejam, apgabaltiesa var spriest vienīgi pēc paša apelacijas sūdzības iesniedzēja aizradijuma apelacijas sūdzība. Ja no paša apelacijas sūdzības iesniedzēja aprādītā momenta nav vēl notecējis 861. p. paredzētais termiņš un apelacijas sūdzībā nav 867. p. paredzētie trūkumi, tad apgabaltiesai apelacijas sūdzība jāpieņem un javirza tālāk 869. un 870. p. paredzētā kārtībā: bet apgabaltiesai nav tiesības pārbaudīt no sevis jautājumu, vai apelacijas sūdzībā aprādītie fakti patiesi uzskatami par tādiem jauniem apsta'kjiem, kuri pēc 861. p. attaisno ārkārtīgas apelacijas sūdzības

iesniegšanu. Apgabaltiesai nav pamata izsniegt apelacijas sūdzību atpakaļ, nekonstatējot, ka 861. p. paredzētais termiņš jau notecējis. Tiesu palatai, caurlūkojot apelacijas sūdzības iesniedzēja blakus sūdzību ^868. p.) un izspriežot jautājumu par apelacijas sūdzības pieņemšanu, jāpārbauda vienīgi tas, vai apgabaltiesa pareizi atzinusi 861. p. paredzeto termiņu par notecējušu, pieņemot par izejas punktu vienīgi paša apelacijas sūdzības iesniedzēja aizrādijumu uz to momentu, kad viņam attiecīgais jaunais apstāklis ticis zinanrs. Bet Tiesu palataj nekada ziņa nav tiesības — blakus sūdzības izspriešanas kārtībā par apel'acijas sūdzības pieņemšanu (868.,

901.—905. p.) iekusties jautājuma izšķiršanā pēc būtības par to, vai apelacijas sūdzības iesniedzēja minētie fakti uzskatami par jauniem apstākļiem 861. p. aprādītā nozīmē. Pārbaudīt šo jauitājumu Tiesu palata va_r tikai pēc tam, kad apelacijas sūdzība nonākusi viņas izspriešana pec būtības 875. un turpm. p. paredzētā kārtībā (26/543; IV, 107).

Par šajā pantā minētiem jaunatklātiem apstākļiem uzskatami tādi 3 materiali, bet ne procesuālā rakstura apstākļi, kas nevarēja būt zināmi sprieduma taisīšanas laikā ne lūdzējam, ne tiesai (36/301; XII, 403).

861. un 911. panti gan runā par krimināltiesās spriedumu, bet viltoju- 4 trtu aktā var konstatēt, ne tikai krimināltiesā, bet arī civiltiesa, ja pirmai tas kaut kādu iemeslu dēļ nav iespējams. Tādā gadījumā divu mēnešu termiņš skaitamis no laika, kad civiltiesas spriedums stājies likumīgā spēkā (CKI) kops. 38/3; XIV, 165).

Prasību pēc 239. p. un ārkārtēju apelaciju nekad nevar savienot vienā 5 rakstā, un tādēļ arī prasītājs savā lūgumā nevar atsaukties uz CPL pantiem, no kuriem viens attiecin'ams uz prasībām un otrs uz ārkārtējām apelacijām (CKD kops. 38/22; XIV, 468).

Konstatējot ārkārtējas apelacijas iesniegšanas priekšnoteikumu trū- 6 kurnu. Tiesu palata var noraidīt atbildētāja ārkārtējo apelacijas sūdzību, neapspriežot šo sūdzību tajās daļās, ar kurām atbildētājs apstrīdējis apgabaltiesas sprieduma pareizību pēc būtības (36/1608; XIII, 56).

Atbildētājs, apstrīdot zemākās instances spriedumu uz tā pamata, ka 7 viņa paraksts uz dokumentu ir viltots, var iesniegt tikai' parasto, bet ne ārkārtējo apelaciju (34/2150; X, 550).

Nodokļu departamentam, nepārsūdzot lēmumu par nodokļu aprēķinā- 8 šanu blakus sūdzības kārtībā, nav tiesības taisīt no sevis uzrēķinu, pretēji spēkā nākušam tiesas lēmumam; tikai tad, kad atklājas jauni apstākļi, kuri dod iemeslu lēmuma grozīšanai. Nodokļu^1 departaments var 816. un 908. p. kārtībā lūgt lietu skatīt cauri no jauna (27/101; III, 154).

Ja Nodokļu departaments no paziņojuma par mantojuma saturu un 9 vērtību ir informēts, ka tiesā tiek vesta testamenta lieta, tad viņš nevar uzskatīt par jaunu apstakli to faktu, ka šaja testamentā kādai personai ir novēlēts legats (34/274; XI, 18).

Ja Nodokļu departaments ievācis mantojuma novērtēšanas datus pēc 10 tiesas lēmuma taisīšanas, tad šie dati nav uzskatami par jauniem apstākļiem 86L un 908. p. nozīmē, bet tikai par jauniem pierādijumiem, un tie nevar būt par pamatu blakus sūdzības iesniegšanai pēc termiņa (TP 35/699b; 297).

'Ijesu palatas lēmums, ar kuru atstāts bez ievērības parta lūgums par 11 ārkārtējās apelacijas pielaišanu, pārsūdzams kasacijas kārtībā, ievērojot pie tam 914. pantu (34/573; XI, 131).

Sk. tezes zem' 908. p.

862. Ja prāvnieks nomirst pirms viņa apelacijas termiņa beigšanās, tad šā termiņa tecējums apturams, kamēr spriedums, uz pretējās puses lūgumu, nav pasludināts aizgādnim, kas iecelts par atstāto mantu, vai arī personām, kas apstiprinātas mantojuma tiesībās uz mirušā mantu. 1864. g. 41477 75i. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. p.

863. Pretējā puse var lūgt attiecīgo iestādi, lai nekavējoties ieceļ par mantu aizgādni, neatkarīgi no mirušā mantinieku lūguma. 1864. g. 41477, 752. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. p.; 1937. g. 202, II.

864. Ja pilnvarnieks, kas pilnvarots apelacijas iesniegšanai, nomirst pirms apelacijas termiņa notecējuma, tad šā termiņa tālākais tecējums viņa pilnvaras devējam sākas no tās dienas, kad tam pasludināts spriedums. 1864. g. 41477, 753. p.

865. 862. un 864. pantā norādītos gadijumos apelacijas iesniegšanai noliekams pēc mirušā nāves dienas atlikušais laiks, ja atlicis ne mazāk par divām nedēļām; pretējā gadijumā nosakams divu nedēļu laiks. Turp., 754. p.; 1937. g. 202, II.

866. Apelacijas sūdziba, uz priekšsēdētāja rīkojumu, atdodama atpakaļ līdz ar paziņojumu:

1) kad tā iesniegta pēc noteikto termiņu notecējuma;

2) kad sūdzību iesniedzis pilnvarnieks, kas nav pilnvarots iesniegt apelaciju (a). un

3) kad nav norādīti iemesli, kuru dēļ tās iesniedzējs spriedumu ieskata par nepareizu (b).

(a) 1864. g. 41477, 755. p.; 1930. g. 100, 111, 755. p. — (b) 1935. g. 87,

II, 866. p. 3. pk.

1 Ja pilnvara aiz kaut kāda iemesla lietā nav atrodama, vai nu tamdēļ, ka iesniedzot apelacijas sūdzību pilnvara nebūtu pielikta, vai, ka pie lietas atstātais pilnvaras noraksts būtu gājis zudumā, pilnvarniekam ir tieslba iesniegt tiesai pilnvaru, kā 9ava pilnvarojuma pierādījumu, ja vien no pilnvaras ir redzams, ka persona, kura iesniedz pilnvaru, bija uz to pilnvarota sūdzības iesniegšanas laikā (29/111; V, 106).

2 Ja otrās instances priekšsēdētājs ir virzijis kasacijas sūdzību Sc-natam uz lietā esošās nepietiekošās pilnvaras pamata un Senāts tādēļ kasacijas sūdzību atstājis bez caurlūkošanas, tad pēc šāda lēmuma nekāda kasacijas sūdzības papildus caurskatīšana Senātā vairs nav iespējama, ia arī lietai tiktu pievienota pietiekoša pilnvara (32/2877; IX, 583).

3 Izdodot 1935'. g. noveļu (866. p. 3. punkts), likumdevējs ir domājis cīnīties ar tukšām apelacijas sūdzībām, kuras iesniedz lietas novilcināšanas nolūkā. Ar šo novēlu tomēr nav domāts noraidīt nemākulīgi sastādītās

apelacijas sūdzibas, ja vien no tā satura kaut netieši saskatami iemesli, kādēļ parts nav mierā ar tiesas spriedumu. 866. p. 3. punkts nav iztulkojams paplašinoši un tas nav attiecinams uz gadījumu, kad iemesli nav uzdoti izsmeļošā veidā (39/118; XV, 111).

867. Apelacijas sūdzība, uz priekšsēdētāja rīkojumu, kas pasludinams lūdzējam, atstājama bez tālākvirzīšanas:

1) kad tā sastādīta neievērojot noteikumus par zīinognodokli;

2) kad tai nav pielikta tiesu nodeva, un

3) kad nav pielikti apelacijas noraksti pienācīgā eksemplāru skaitā.

Šā panta pirmā daļā minētos gadijumos lūdzējam nosakams zīmognodokļa, kā ari apelacijai nepielikto nodevu vai norakstu iesniegšanai ne ilgāks termiņš kā līdz apelacijas termiņa notecējumam, bet ja no pēdējā atlicies mazāk par septiņām dienām, tad septiņu dienu termiņš, skaitot no tā laika, kad pasludināts priekšsēdētāja rīkojums par šo priekšmetu. 1864. g. 41477, 756. p.; 1930. g. 100, III, 756. p.

Ja apelacijas sūdzību iesniedzis prāvnieka pilnvarnieks, tad tiesas paziņojums par apelacijas sūdzības atstāšanu bez tālākvirzīšanas jāsūta nevis pašam prāvnidkam, bet tikai pilnvarniekam (26/112, III, 91).

Sk. arī 3. tezi zem 879. p.

No 867. p. satura neizriet, ka paziņojums par apelacijas sūdzības atstāšanu bez virziena tiesas nodevu nesamaksas dēl biitu izsniedzams tieši pašam prāvniekam un nevis viņa pilnvarniekam (37/127®; XIV, 25).

Šajā pantā paredzētais 7 dienu termiņš ir prekluzivs, kāpēc iztrūkuma neuovēršanas gadi jumā dotā termiņā, parsudzība izsniedzama atpakaļ, piemērojoties 374. pantam (TP 38/55b; 575).

Griežoties pie jautājuma izšķiršanas, vai tiesai jāuzskaita savā paziņojumā atsevišķi visi^1 tie pielikumu noraksti, kuri nav atradušies pie apelācijas sūdzības, jāatzīst, ka likums gan prasa, lai prāvniekiem butu skaidri zināms, kādi dokumenti vai dokumentu noraksti viņiem vēl būtu jāiesniedz. Tādēļ piemēram^1, ja pretējā pusē piedalas vairākas personas, bet pielikts tikai viens pats vai neviens apelacijas noraksts, vai, ja pie apelacijas iesniegti daž;i dokumenti oriģinālā, tad paziņojumā gan jāuzrāda, cik eksemplāros jāiesttiedz attiecīgi noraksti (21/136; I, 94).

Šis pants ir piemērojams arī tad, ja apelacija nav parakstīta (32/1584; VIII, 110).

868. Blakus sūdzības par apelacijas atpakaļdošanu pielaižamas divu nedēļu laikā no tās dienas, kad vina izsniegta atpakaļ. 1864. g. 41477, 757. p.

869. Apelacijas sūdzību saņēmusi, apgabaltiesa piesūta tās norakstu pretējai pusei, lai viņa uz to iesniegtu paskaidrojumu Tiesu palatai. 1864. g. 41477, 758. p.

Par sprieduma kasacijas iemeslu atzīstama pretapelacijas sūdzības izsniegšana pretējai pusei pēc lietas izspriešanas Tiesu palatā (35/1092;

XII, 45).

870. Ja apelacijas sūdzībā nav uzdota pretējās puses dzīves vieta, tad sūdzības noraksts nosūtams uz to viņas dzīves vietu, kura uzdota iztiesājot lietu apgabaltiesā (a).

Ja atbildētājs, kas aicināts tiesā ar sludinājumu Valdības Vēstnesī, nav paziņojis tiesai savu dzīves vietu, tad apelacijas sūdzības noraksts un citi atbildētājam izsniedzamie raksti un paziņojumi pievienojami lietai (b).

(a) 1864. g. 41477, 759. p. — (b) 1937. g. 202, III, 870. p.

Nav Senata pienākums izsniegt pretējai pusei kasacijas sūdzības norakstu, ja tiesa tādu nav varējusi izsniegt pretējās puses neatnākašanas dēj, bet gan tā izsniegšana uzdodama otrai instancei (CKI) 37/26;

XIII, 403).

871. Paskaidrojumu iesniegšanai uz apelacijas sūdzību pretējai pusei nosakams mēneša laiks no tās dienas, kad viņa saņēmusi norakstu. Par to dienu, kufā nodots apelacijas sūdzības noraksts, paziņo sūdzības iesniedzējam. 1864. g. 41477, 760. p.; 1935. g. 87, III.

872. Uz apelacijas sūdzību iesniegtais paskaidrojums pieņemams arī pēc iepriekšējā (871.) pantā minētā termiņa, bet ne vēlāk par divām nedēļām pirms tās dienas, uz kuru lieta nolikta iztiesāšanai. 1930. g. 100, i, 76i. p.

873. Pašu apelacijas sūdzību, kopā ar visu akti, kā arī to pavēstu otros eksemplārus, ar kurām reizē izsniegti lietas dalībniekiem apelacijas sūdzības noraksti, apgabaltiesa tūliņ pēc to saņemšanas nosūta Tiesu palatai. 1864. g. 41477, 762. p.

874. Apelacijas sūdzība par daļas spriedumu virzāmā uz Tiesu palatu tikai kopā ar pārsūdzību par apgabaltiesas spriedumu prasības pārējās daļās (gala spriedumu), bet ja šis pēdējais nav pārsūdzēts — pēc tā pārsūdzības termina notecējuma. 1930. g. 100, II, 762'. p.

II. Tiesu palata apelacijas kārtība ienākušo lietu iztiesašana.

875. Iekam beidzies termiņš paskaidrojumu iesniegšanai uz apelaciju, prāvniekiem jāpaziņo Tiesu palatas kancelejā par viņu izraudzīto uzturēšanās vietu Rīgā vai par to, ka viņi ir iecēluši sevišķus pilnvarniekus papīru saņemšanai (413. p.). Ja kāda no pusēm neievēro šo noteikumu, visas pavēstes un papīri, kas tai izsniedzami, atstājami Tiesu palatas kancelejā. 1914. g. 1448, l, l,

763. p.; 1918. g. 10, 6. p.

Nav savienojams ar 875. panta noteikumu mērķi un racionalo pamatu 1 atsvabināt tiesu no pienākuma izsniegt partam papīrus arī tad, ja viņš savu adresi pat pieteicis pēc 875. pantā paredzētā termina, ja vien šo papiru izsniegšana būtu iespēiama pirms sēdes un lieta ar to netiktu novilcināta (28/63; V, 116).

Ziņojumu un papiru atstāšanu tiesas kanclejā nav domāta kā sods par 2 413. p. resp. 875. p. noteikumu neizpildīšanu, bet notiek vienīgi aiz faktiskas neiespējas tos izsniegt prāvniekam; tādēļ, ja ir kaut mazākā iespēja prāvniekam tos izsniegt, tiesai nav pamata to nedarit (31/85; VIII, 110).

Pieprasīt no prāvnieka juridiskas adreses uzdošanu Tiesu palata nav 3 spiesta (33/1*82; X, 21).

Šis pants neuzliek sūdzētājam (apelatoram) par pienākumu jau pašā 4 sūdzībā (apelacijas vai blakus sūdzībā) uzdot Tiesu palatas kanclejai viņa izraudzīto uzturēšanās vietu Rīgā, bet gan viņam šī vieta jāuzdod tiesai, iekam beidzies termiņš paskaidrojumu iesniegšanai uz apelacijas (resp. blakus) sūdzību (35/1058; XII, 45).

876. Pretējā puse, lidz ar paskaidrojumu uz apelaciju, un katrā ziņā ne vēlāk par šā paskaidrojuma iesniegšanai nolikto termiņu (871. p.), var lūgt, lai groza spriedumu nevien tajās daļās, ii7. kurām attiecas apelacija, bet arī citās sprieduma daļās, kas attiecas uz pārsūdzētāja tiesībām. 1864. g. 41477, 764. p.

Arī miertiesnešu iestādēs ir pielaižamas pretapelacijas (38/468; 1 XIV, 544).

Pretapelacijas sūdziba, kas iesniegta pēc apelacijas termiņa notecē- 2 šanas 876. p. paredzētā kartība, nav atstājama bez caurlūkošanas, ja kāda iemesla dēl bez caurlūkošanas atstāta pati apelaciias sūdzība (38/615; XIV, 471).

Pēc 945. un 876. p. izpratnes pretkasacijas sūdzības iesniegšanai ne- 3 pieciešami, lai galvenā kasacija būtu vērsta pret pretkasacijas iesniedzēja tiesībām (.39/64; XV, 198).

877. Iepriekšējā (876.) pantā minētais paskaidrojums iesniedzams palatai, kas to izsniedz pretējai pusei uz vispārēja pamata. Turp., 765. p.

Ja lieta, kurā ienākusi apelacija, atrodas vēl pirmā instancē blakus jautajumu izlemšanai, paskaidrojumi un kontrapelacijas iesniedzamas tai instancei, kurā atrodas iztiesājamā lieta (TP 36/835b; 402).

878. Ikvienam no tiem, kas ir par prasītājiem vai atbildētājiem vienā pusē, ir tiesība pievienoties apelacijai, kuru kāds no viņiem iesniedzis. Šī pievienošanās jāizdara, iesniedzot par ta sevišķu lūgumu Tiesu palatai 871. pantā norādītā terminā. 1864. g. 41477, 766. p.

1 Noteikums par pievienošanos apelacijas sūdzībai nav attiecinams uz blakus sūdzībām (31/2243; VIII, 110).

2 Pievienoties pārsūdzībām var tikai prasību lietās, bet ne blakus lietās (TP 31/61b; 137).

3 678. p. noteikumi nav piemērojami kasacijas sūdzībām, jo 915. p. nenorada uz 878. p. (29/1033; V, 116).

879. Kad saņemts paskaidrojums uz apelacijas sūdzību, vai kad notecējis tās iesniegšanai noteiktais termiņš (871. p.), priekšsēdētājs nosaka dienu lietas iztiesāšanai, par ko arī paziņo prāvniekiem (a).

Prasības lietas par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.) noliekamas izspriešanai uz tiesas sēdi, ievērojot 404. pantā noteikto kārtību (b).

(a) 1864. g. 41477, 767. p. — (b) 1925. g. 110, I, 767. p.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

1 Tiesas sēdes dienu apelacijas sūdzības caurskatīšanai noteic priekšsēdētājs pēc sava ieskata ar tādu aprēķinu, ka pavēsti uz nolikto tiesas sēdi var izsniegt tik laikus, ka partiem būtu iespējams ierasties uz tiesu.

2 402. p. attiecas uz atbildētāja aicināšanu uz pirmo tiesas sēdi un viņa nolūks ir dot atbildētājam iespēju iepazīties ar prasību, bet šis pants nav piemērojams partu aicināšanai uz nākošām sēdēm un jo mazāk otrā instancē (26/275; VII, 108).

3 Ja apelaciju iesniedzis prāvnieka pilnvarnieks, tad par apelacijas sūdzības caurlūkošanu jāpaziņo vienīgi pilnvarniekam, bet nevis arī pašam prāvniekam (30/1060; VIJ, 101).

880. Tiesas loceklis-referents lietas iztiesāšanai noliktā sēdē referē lietas apstākļus, ja to lūdz kaut viena puse, pēc kam klātesošās puses pielaižamas mutiskā sacīkstē. 1935. g. 87, i, 880. p.

881. Prāvnieku sacīkstē pirmais vārds pieder pārsūdzētā-jam, bet ja abas puses iesniegušas apelacijas sūdzības, tad prasītājam. 1864. g. 41477, 769. p.

882. Prāvnieku prombūtne referēšanas laikā neaptur sprieduma taisīšanu bez viņu mutisko paskaidrojumu noklausīšanās. Vienas puses prombūtne neatņem otrai tiesību dot mutiskus paskaidrojumus. Turp., 770. p.

883. Pierādijumus pārbauda vainu Tiesu palata savā sēdē, vai, viņas uzdevumā, kāds no Tiesu palatas locekļiem, vai ari apgabaltiesa caur saviem locekļiem, vai vietējais iecirkņa miertiesnesis, ievērojot 587. panta otrās daļas, 588.—590. un 595. panta noteikumus. 1935. g. 87, I, 883. p.; 1939. g. 79. 111, 883. p.

884. Palatai jāizspriež katra lieta, nesūtot to atpakaļ uz apgabaltiesu jaunai caurlūkošanai un izspriešanai. 1864. g. 41477, 772. p.

Tiesu palatai jāizspniež katra lieta, nenododot to atpakaļ apga'baJfcie- l sai jaunai caurlūkošanai. Atkāpšanās no šā principa pielaižama tikai tad, kad apgabaltiesa pielaidusi tādus CPL pamatnoteikumu pārkāpumus, kas nedod apel'acijas instancei iespēju lietu izspriest, piem., ja kāds prāvnieks pavisam nav aicināts uz pirmās instances_ sēdēm. Neizsaucot sudzetāju uz pēdējo tiesas sēdi, kurā lieta izspriesta pec būtības, nav pielaisti tik svarīgi likuma pārkāpumi, ka būtu jāatkāpjas no 884. p. noteikuma (28/856;

V, 117).

Otras instances atteikšanās no lietas caurskatīšanas pēc būtības un 2 lietas nodošana izspriešanai zemākai instancei atļauta tikai ārkārtīgos gadījumos, aiz zemākās instancē pielaistiem CPL etementaru pamatnoteikumu pārkāpumiem, kādus apelacijas instance no savas puses koriģēt vairs nevarētu un kādi nedotu apelacijas instancei iespēju lietu izspriest likumīgā kārtībā, piem., kad kāds no partiem nav izsaukts uz pirmās instances sēdēm. Sk. 2*8/856 (34/414; XI, 133).

Ja pirmā instance pārkāpusi procesa pamatnoteikumus, piem., neuz- 3 aicinājusi pusi tiesā, tā kā tai nav bijis iespējams izmantot 2 instances, tad otrā instance, atceļot pirmās instances spriedumu, var nodot lietu pirmai instancei caurlūkot no jauna. Tomēr, ar prāvnieku piekrišanu, otrā instance var arī pati lietu izšķirt (prof. Bukovska CP māc. grām. 457.,

458. lpp.).

Otrai instancei, noraidot atbildētāja iebildumu par res judicata, ne- 4 bija pat tiesības lietu nodot pirmai instancei izspriešanai „pēc būtības“, jo šāds aizrādījums nav uzskatams kā noraidijums, un tāpēc jautājums par res judicata taisni pats par sevi ir jautājums pēc būtības (31/2186;

VIII, 95).

Sk. arī 3. tezi zem C. p. un tezes zem 16. p.

885. Palata lūko cauri tikai tās daļas no apgabaltiesas sprieduma, kuras pārsūdzējusi viena vai otra puse. Turp., 773. p.

Bez Nodokļu departamenta pārsūdzības par zemākās instances lē- 1 mumu, kurā prāvniekiem uzlikts zīmogsods neattiecīgā apmērā, augstākai instancei nav tiesības atcelt, vai grozīt zemākas instances lēmumu. Re-formatio in pejus arī zīmognodokļa lietās pielaižama tikai uz pretinieka sūdzības pamata (21/124; I, 147).

Otrā instance, paaugstinot sakarā ar Nodokļu departamenta sūdzību 2 bezatlīdzības pārējas nodevu, salīdzinot ar pirmās instances aprēķināto, nav saistīta ar tām pirmās instances motivos pielaistām nepareizībām nodevas aprēķinā, kuras mantinieki nav pārsūdzējuši. Vienīgi tad, ja otrās

instances pareizais aprēķins novestu pie pirmās instances apreķinata nodevas apmēra samazināšanas, viņa, ņemot vera mantinieku pārsūdzībās iztrūkumu, nevarētu pirmās instances apreķinato nodevas apmēru samazināt un viņai atliktu vienīgi Nodokļu departamenta sūdzību atstāt bez ievērības (38/858; XV, 56).

3 Otrā instancē, kurā sakarā ar maksātnespējīgā parādnieka iesniegto

sūdzību izlemjams jautājums par viņa apcietināšanu, kreditori var atsaukties uz tādiem iemesliem parādnieka apcietināšanai, uz kuriem apgabaltiesa savā lēmumā nav atsaukusies (39/185; XV, 123).

886. Palatas spriedumā noteikti jāatzīmē, vai viņa apstiprina vai atceļ apgabaltiesas spriedumu, vai arī dažās daļās apstiprina, bet citās atceļ, un uz kādiem pamatiem. i834.g. 41477, 774. p.

Atstājot prasību bez caurlūkošanas, Tiesu palatai jāatcel apgabaltiesas spriedums, ar kuru prasība atraidīta (33/239-, IX, 382).

887. Kad palata spriedumu taisijusi, viņa nosūta lietu atpakaļ apgabaltiesai kopā ar sava sprieduma norakstu. Turp., 775. p. '

888. Apgabaltiesas spriedumu atceļot, palata uzliek tiesu izdevumus zaudējušai pusei, bet 995. pantā norādītā gadijumā sadala tos starp abām pusēm. Turp., 776. p.

Tiesu palatai nav likumīga pamata, atstājot atbildētāja apelacijas sūdzību bez caurskatīšanas, uzlikt viņam tiesas un lietas vešanas izdevumus prasītājam par labu. Tiesu palatai nav tiesības piemērot Tiesu iek. V piel. 1. p., io šis pants attiecas uz lietas izspriešanu pēc būtības (30/1711;

VII, 91).

889. Ja prāvnieks uzdod jaunus apstākļus vai pierādījumus, ko viņam bijis iespējams izdarīt agrāk, tad Tiesu palata, atzīdama, ka ar tādu prāvnieka vainas dēļ novēlotu apstākļu vai pierādījumu uzdošanu ir aizkavēta lietas iztiesāšana, var uzlikt vainīgam prāvniekam naudas sodu valstij par labu no desmit līdz deviņdesmit latiem; šo sodu var palielināt līdz trim procentiem no prasības sumas, ja tā pārsniedz trīs tūkstoši latus. Priekšsēdētājam jāaizrāda prāvniekiem uz novēlojama sekām (a).

Minēto sodu var uzlikt ari vainīgam prāvnieka pilnvarniekam.

Lēmumu par prāvnieka vai pilnvarnieka sodīšanu var pārsūdzēt divu nedēļu laikā, bet sūdzību virza uz nākošo instanci tikai pēc lietas izspriešanas. Uzliktais sods tūliņ jāpiedzen, ja vien tiesa nav nolēmusi izpildīšanu apturēt (b).

(a) 1930. g. 100, I, 776'. p. — (b) 1939. g. 79, II, 889. p.

Sk. tezi zem 432. p.

890. Visos gadijumos, kam iepriekšējos pantos nav paredzēti sevišķi noteikumi, lietu iztiesāšanai palatā piemērojami uz apgabaltiesām attiecošies noteikumi, izņemot 375. panta otrās daļas noteikumus. 1864. g. 41477, 777. p.; 1939. g. 79, III, 890. p.

III. Apelacijas tiesibas atjaunošana.

891. Apelacijas tiesība atjaunojama gadijumos, kad apelacijas sūdzības iesniegšana nokavēta sevišķu neparedzētu, no prāvnieka gribas neatkarīgu apstākļu dēļ un lūgums par apelacijas tiesības atjaunošanu iesniegts divu nedēļu laikā no tās dienas, kad izbeidzas apelacijas termiņš. 1935. g. 87, I, 891. p.

Pasta iestādes vaina pie sūtijuma novēlošanas nedod tiesai tiesību pieņemt pārsūdzību pēc termiņa notecējuma, bet gan pārsūdzētajam ir tiesība prasīt pārsūdzības termiņa atjaunošanu (20/112; I, 111).

Likums vispār neparedz sprieduma noraksta izsūtīšanu, izņemot likumā sevišķi paredzētos gadījumus, un tādēļ parta lūgums izsūtīt viņam sprieduma norakstu nemaz neatsvabina viņu no pienākuma no sevis noskaidrot tiesā, vai spriedums ir sagatavots laikā galīgā veidā, neatkarīgi no tam, vai un kad viņš būtu saņēmis izsūtamo sprieduma norakstu. Ja pats sūdzētājs vainīgs apelacijas termiņa neievērošanā, tad varbūtēja konkurējoša vaina no policijas puses lomu nespēlē un pati par sevi nedod tiesību prasīt apelacijas atjaunošanu (25/345; IĻ 132).

Iesniedzot pretēji 855. p. apelacijas sūdzību tieši Tiesu palatai, lūdzējs nevar atsaukties ka uz apelacijas termiņa atjaunošanas faktu pamatu uz to apstākli, ka Tiesu palatas kancleja nav tūliņ viņai nosūtijusi atpakaļ nepareizi tieši otrai instancei iesniegto apelacijas sūdzību (27/90; III, 102).

Tam apstāklim, ka kanclejas ierēdnis prāvniekam nepareizi paskaidrojis apeļacijas termiņu, nav nozīmes, jo publikai nav jārēķinas ar kanclejas ierēdņa aizrādījumiem un paskaidrojumiem ārpus viņa uzdevuma Tobežām (33/1397; IX, 335).

Ja no lietas nav redzams, ka miertiesnesis savu rezoluciju būtu pasludinājis un paskaidrojis sprieduma pārsūdzības kārtību un termiņu, tad šis apstāklis var būt par iemeslu apelacijas termiņa atjaunošanai (26/636;

III, 101).

Sk. tezi zēn« 194. p.

892. Apelacijas tiesība atjaunojama arī tādā gadijumā, kad spriedums nav izgatavots noteiktā laikā (806. p.).

Lūgums par apelacijas tiesības atjaunošanu iesniedzams ne vēlāk kā septiņu dienu laikā, skaitot no dienas, kad izbeidzas apelacijas termiņš. Turp., 892. p.

893. Lūgumi par apelacijas tiesības atjaunošanu iesniedzami tai tiesai, kas taisijusi spriedumu, un pēc sprieduma izgatavošanas

izlemjami tajā pašā tiesā, aicinot prāvniekus. Par šiem lēmumiem var iesniegt sūdzību Tiesu palatai septiņu dienu laikā no tās dienai, kad lēmums pasludināts. 1935. g. 87, i, 893. p.

Piezīme. Blakus sūdzības par apelacijas termiņa neat-jaunošanu var iesniegt ari tieši Tiesu palatai, pie kam otrās instances tiesā var nolikt lietu sēdē, nenogaidot pretējās puses rakstisku paskaidrojumu. 1930. g. 100, 11, 780. p. piez.

894. Apelacijas tiesību atjaunojot, apelacijas iesniegšanas nosakams mēneša termiņš. 1935. g. 87, I, 894. p.

895. Jaunais termiņš apelacijas sūdzības iesniegšanai skai-tams vai nu no tās dienas, kad pasludināts tiesas lēmums par apelacijas tiesības atjaunošanu, vai no dienas, kad prāvnieks saņēmis sprieduma norakstu, skatoties pēc tā, kas noticis agrāk. Turp., 895. p.

Ja prāvnieks nav saņēmis laikā sprieduma norakstu, viņš noteikti zin, ka pārsūdzības tiesības viņam atjaunos. Bet tāpat viņš zin, ka tiesa viņam dos likumā paredzēto termiņu, kas skaitīsies no sprieduma saņemšanas dienas, ja tā 'iekritīs pirms tiesas lēmuma dienas. Prāvniekam tādēļ iānodrošina savs stāvoklis ar pārsūdzības iesniegšanu, kaut arī vēl nebūtu taisīts lēmums par termiņa atjaunošanu (36/711; XIV, 631). Sk. ari 37/65 (XIII, 554).

IV. Tiesāšanas kārtība blakus sūdzībās pret apgabaltiesu.

896. Sūdzibas par apgabaltiesas lēmumiem nav pielaižamas atsevišķi no apelacijas pēc lietas būtības, izņemot likumā tieši norādītos gadijumus (344., 677., 678., 696., 764., 773.,

837., p. 853. p. piez., 868., 893. un 1463. р.). 1914. g. 902, V, 1, 783. р.; 1930. g. 100, III, 783. р.; 1937. g. 202, II.

1 Sūdzības par apgabaltiesas lēmumiem pielaižamas — atsevišķi no pārsūdzības pēc lietas būtības — tikai 896'. p. paredzētos gadijumos, kā arī tad, ja ar apgabaltiesas lēmumu galīgi tiek izšķirts jautājums par kāda tiesībām un pēc šī lēmuma tajā pašā lietā nevar nākt lēmums pēc lietas būtības. Lieta par naudas sadalīšanu kreditoru starpā atzīstama par galīgi izšķirtu pirmā instancē tikai ar 1Э62. p. noradīto tiesas lēmumu (35^1/1589; XII, 183).

2 Kaut gan no 896. p. satura izriet, ka blakus sūdzības iesniedzamas atsevišķi no apelacijas ne tikai gadijumos, kad tiesa galīgi izšķir kadu jautājumu par kādām tiesībām, bet arī citos gadījumos, piem., 696. p. par tiesas lēmumiem attiecībā uz prasību nodrošināšanu, 67«. p. par piekritības noraidījuma atstāšanu bez ievērības, — tomēr jāatzīst, ka blakus lēmumus vispār var pārsūdzēt atsevišķi no apelacijas tikai tad, 1) kad apelacijas iesniegšana vispār nav iespējama, t i. kad ar blakus lēmumu izbeidz lietu, neizspriežot to pēc būtības, un nav citādas iespējas pārsūdzēt Iē-

immiu. Še ir tā sauc. ipierela denegatae iustitae (sal. 675., 677., 661., 667. un c. p.) un ‘2) kad blakus lēmuma pārsūdzēšana ir gan iespējama kopā .ir apelaeijii, ltel Initu novēlota un nesasniegtu savu mērķi, t. i. kad pārsūdzība, ko pieņemtu un lūkotu cauri kopā ar apelaciju, nevarētu vairs novērst I>I.iI 11s k imuna ļaunās sekas (sal. 344., 338., 678., 679., 606. p. un l>roI. Huluiv.kis, Civilprocesa mācības grām. 525., 526. lpp.). Tā kā adju-iliK;u l|;i'. U mums pēc sava rakstura pielīdzināms spriedumam, tad minētie iiotriK inni piemērojami^1 arī nekustamās mautas publiskas pardošanas ga-illjiiitins Cili/1055; XIII, 246, 247).

Izsole pārdots imobils ir apstiprināms pircējam ar lēmumu, bet ne tu aprlrilmnu. Tādēļ arī šāda lēmuma pārsūdzēšanas kārtība noteicama novīs pOe sprieduma pārsūdzēšanas noteikumiem, bet pēc noteikumiem, Kurus likums paredz lēmumiem (26‘/216-; III, 102).

Kreditoram nevar atņemt tiesību pārsūdzēt adjudikacijas lēmumu tikai tamdēļ, ka viņš nepareizi jau bija iesniedzis blakus sūdzību par tiesas lēmumu, ar kuru paturēšanas tiesības piešķirtas citam kreditoram, kāds lēmums atsevišķi vispār nebija pārsūdzams (3G/1055; XIII, 247).

Ja kreditors atrod, ka ar tiesas adjudikacijas lēmumu viņa pretenzija nepareizi pielīdzināta chirografām pretenzijām, tad viņam šīs lēmums savlaicīgi jāapstrīd. Šis lēmums galīgi izšķir jautājumu par kreditora priekšrocībām, un šāds galīgs lēmums pārsūdzams atsevišķi pirms naudas sadalīšanas (34/73; X, 454).

Tiesas lēmums, ar kuru noraidīts kreditora lūgums atstāt viņam nekustamu īpašumu pēc nenotikušas izsoles, ir parsudzams blakus sūdzības kārtībā (33/696; IX, 536).

Lēmumi par procespapīru atstāšanu bez virziena nav pārsūdzami ar blakus sūdzībām (33/2591; X, 182). Sk. arī 33/2256 (X, 20).

Apgabaltiesa ar lēmumu apturēt naudas izdalīšanu starp kreditoriem uii pievienot naudas izdalīšanas lietu parādnieka maksātnespējības lietai faktiski galīgi izšķir jautājumu par to, vai kreditoriem ir tiesība saņemt apmierinājumu no naudas sumas, kura ienākusi no parādnieka mantas pārdošanas 1367. p. un turpm. pantu (speciālā konkursa) kārtībā, jeb vai viņu tiesības uz šo sumu ir skatamas cauri no konkursa valdes fcenerala konkursa kārtībā. Tādu lēmumu var pārsūdzēt blakus sūdzības kārtībā, un Tiesu palatai šī blakus sūdzība jāskata cauri pēc būtības (29/196; V, 120).

Šis pants piemērojams arī apsardzības lietās, ciktāl speciālie noteikumi par apsardzības lietām neparedz sevišķus pārsūdzības termiņus. Tāpēc arī pirmās instances lēmums mantinieku apstiprināšanas lietā, kurā izdarīta proklama, pārsūdzama šajā pantā noradītā termiņā (36/1007; XII, 595).

Lēmumus par adopcijas apstiprināšanu, tāpat kā pārējos tiesas lēmumus apsardzības lietās, var pārsūdzēt blakus sūdzības kārtībā tikai lietas dalībnieki, pie kuriem adopcijas lietās atzīstami adoptēt_aj[ un adoptējamais, resp. viņa vecāki vai aizbildņi, bet ne adoptējama arlaulības tevs (34/666; X, 312).

Par 676. p. pārkāpumu nevar sūdzēties blakus sūdzības kārtībā (35/683; XI, 368).

12 Atbildētājs nevar pārsūdzēt ar blakus sudzību tiesas lēmumu, ar kuru atstats bez ievērības viņa iebildums par prasības priekšlaicību (35/683*;

XI, 368).

>3 Tiesas lēmums, ar kuru mantiniekam uzlikts par pienākumu paziņot, vai viņš pieņem mantojumu vai atsakas no tā, nav pārsūdzams blakus sūdzības kārtībā, jo šadam lēmumam ir tikai lietas sagatavošanas nozīme un pec ta ir iespējams lēmums, kas galīgi izšķir jautājumu par tiesībām vai lietas būtību (34/104; X, 446).

•4 Apgabaltiesas vicepriekšsēdētāja rīkojumu piedzīt prāvniekam uz

likto sodu, kamēr viltojuma strīd's nav gaKgi izšķirts, nevar pārsūdzēt atsevišķi no apelacijas sūdzības, jo 896. pants tādu gadījumu neparedz (38/1122; XIV, 635).

15 896. p. nav_paredzējis, ka tāds lēmums, kas taisīts uz 651. un 652.

pantu pamata, būtu pārsūdzams atsevišķi no apelacijas pēc lietas būtības (38/1122; XIV, 633).

'6 Pārsūdzot blakus lēmumu aiz dažādiem iemesliem, var izteikt iebil

dumus pret blakus lēmumu vairākās blakus sūdzībās (36/300; XII, 600).

17 Blakus sūdzība par pretpuses blakus sūdzības pieņemšanu atstājama bez caurskatīšanas, jo ar to nav izšķirta galīgi kāda tiesība (Sen 35/1589). (TP 37/881b; 453).

18 Ja parts, neskatoties uz tiesas atraidošo lēmumu, tomēr vēlas panākt tiesas sēdes protokola izlabojumu vai papildinājumu, tad viņam apelacijas sūdzībā jāpārsūdz arī šis lēmums (37/666; XIII, 632).

19 Likums neaizliedz Makus sūdzētājam Metas gaitā norādīt uz tādiem pierādi jumiem, kas paša sūdzība nav minēti (38/795; XIV, 646).

20 Nav atsevišķi pārsūdzams tiesas lēmums, ar kuru nosolītājam likts priekšā sniegt pierādijumus, ka viņš visu pirkuma sumu par izsolē iegūto nekustamo īpašumu sedzis skaidrā naudā (34/730; XI, 304).

Sk. arī tezes zem 668. un 678., 6. un 7. tezi zem 749., tezes zem 764., 3. tezi zem 804. un 2. tezi zem 1664. p.

897. Blakus sūdzība nododama tai apgabaltiesai, pret kuru to cej, izņemot sūdzības par vilcināšanu vai par liegšanos pieņemt un stādīt palatai priekšā jau agrāk apgabaltiesai iesniegtu sūdzību, kuras iesniedzamas tieši Tiesu palatai. Sūdzības par to, ka tiesa pielaidusi sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, un par apelacijas termiņa neatjaunošanu nododamas apgabaltiesai vai arī tieši Tiesu palatai. 1930. g. īoo, i, 784. i>.

898. Blakus sūdzības iesniedzamas divu nedēļu laikā no lēmuma pasludināšanas dienas, izņemot likumā tieši norādītos gadijumus. Sūdzības iesniegšana par vilcināšanu nav aprobežota ne ar kādu termiņu. 1864. g. 41477, 785. p.

Piezīme. 891.—895. pantā apelacijas tiesības atjaunošanai noteiktā kārtība attiecas arī uz blakus sūdzībām, bet

lūgumi atjaunot pārsūdzības tiesības iesniedzami septiņu dienu

laikā un, atjaunojot pārsūdzības tiesību (894. p.), nosakams

tāds lemiiņš, kāds pārsūdzībai likumā paredzēts. 1935. g. 87,

II, 89K |> pii'/..; 1939. g. 79, III, 898. p. piez.

,|.i puses nav izsauktas uz tiesas sēdi, kurā lēmums nolasīts (819. p.), 1 tad ItruiUK • .1 >.iitas a die scientiae (prof. Bukovska CP māc. grām. 526. Ipp.).

SK .’ tc/.i zem 764. p.

I m ums par blakus sūdzību termiņa atjaunošanu par zemes grāmatu ‘i ilod.i|.r. priekšnieka lēmumu iesniedzams nevis apgabaltiesai, bet zemes ki iuii.iIii nodaļas priekšniekam, no kura atkarājas spriest par lūguma ap-inli'i liia.šanu (20/111; I, 143).

899. Blakus sūdzībai, ja tā kautkādi attiecas uz pretējās puses tiesībām, jāpieliek kā pašas sūdzības, tā arī pie tās piederīgo dokumentu noraksti. 1864. g. 41477, 786. p.

Ņemot vērā, ka sūdzības par bāriņtiesu lēmumiem tiek iesniegtas apgabaltiesai, ka otrai instancei, piemērojoties noteikumiem par blakus sūdzības iesniegšanu (899.—904. p.), atzīstams, ka šīs sūdzības apgabaltiesā ir izskatamas tādā pašā kārtībā, kā blakus sūdzības vispārējā ci-viltiesas otrā instancē, t. i. ar visu to lietas dalībnieku aicināšanu uz tiesas sēdi, kuru intereses šis lēmums skar (38/1132; XV, 46).

900. Blakus sūdzības iesniegšana neaptur ne lietas iztiesāšanu, ne pārsūdzētā lēmuma izpildīšanu, izņemot likumā tieši norādītos gadijumus. Turp., 787. p.

901. Pieņēmusi blakus sūdzību, apgabaltiesa izsniedz tās norakstu pretējai pusei paskaidrojuma iesniegšanai. Turp., 788. p.

902. Minētā paskaidrojuma iesniegšanai noliekams divu nedēļu laiks no tās dienas, kad izsniegts blakus sūdzības noraksts. Turp., 789. p.

Tam partain, kura intereses aizskārtas ar pretējās puses blakus sūdzības iesniegšanu, ir tiesība, pec analoģijas ar apelacijas sūdzībām, iesniegt arī pretblakus sūdzību. (38/149; XIV, 254).

903. Kad paskaidrojums saņemts vai kad notecējis tā iesniegšanai noliktais laiks, tiesas priekšsēdētājs nosūta blakus sūdzību un uz to saņemto paskaidrojumu Tiesu palatai, pievienodams, ja atzīst par vajadzīgu, paskaidrojumu arī no savas puses. Turp., 790. p.; 1935. g. 87, III.

904. Ja priekšsēdētājs iesniegtā blakus sūdzībā atrod norādi jumus uz to, ka sūdzība ir pamatota, viņš to, nevirzot instanču kārtībā, noliek sēdē, un tiesa, par kuras lēmumu blakus sūdzība

iesniegta, var pati, tajā sastāvā, kas lēmumu taisijis, blakus sūdzību ievērot. Lēmums par to taisams viena mēneša laikā no blakus sūdzības iesniegšanas, aicinot uz tiesas sēdi abas puses. 1935 p 87, I, 904. p.

Ja tiesa, lūkojot cauri blakus sūdzību 904. p. kārtība, nav aioinājusi puses uz tiesas sēdi, tad_ ša iemesta dēl vien apgabaltiesas lēmums nav atceļams, jo partam iespējams sniegt savus paskaidrojumus otrā instancē pec jautājuma būtības (TP 36/960 b; 385).

Apgabaltiesa var pati ievērot par viņas lēmumu iesniegto blakus sūdzību vienīgi 904. panta paredzetos_ apstākļos un kārtībā. Sacītais pilnā mērā attiecas arī uz blakus sūdzībām par apsardzības kārtībā taisītiem lemumiem. (TP 38/149 b; 580).

Ja tiesa pati ievērojusi blakus sūdzību, pretējai pusei jādod iespēja savukārt par to sūdzēties. Tādā gadi juma nav pielaižams, ka pati tiesa tajā pašā jautājumā atkal apmierina jauno blakus sūdzību, t. i. atjauno agrāko nupat grozīto stāvokli, bet blakus sūdzība jāizšķir augstākā intancē (B. Be-rents, RZ 30/3 — 175. lpp.).

905. Palatas lēmums par blakus sūdzību pasludinams uz vispārēja pamata un pēc tam paziņojams tai apgabaltiesai, pret kuru šī sūdzība celta. 1864. g. 41477, 79i. p.

Nav likuma, kas prasītu, lai attiecībā uz katru no vairākām blakus sūdzībām tiktu taisīts atsevišķs lēmums (35/421; XI, 599).

Likums neaizliedz izšķirt vienā tiesas sēdē kā blakus, tā arī apelaci-jas sūdzību tai pašā lietā (33/29; IX, 360).

Otrā apakšnodaļa.

Sprieduma atcelšana.

906. Lūgumi par spriedumu atcelšanu var būt divējādi:

1) lūgumi par spriedumu kasaciju un

2) lūgumi par spriedumu jaunu caurlūkošanu. 1864. g. 41477, 792. p.; 1939. g. 79, IV.

Lūgumi par likumīgā spēkā nākuša sprieduma atcelšanu, kas pamatoti uz 906. panta dažādiem punktiem, nav savienojami viena Iuguma, bet par katru no šiem lūgumiem iesniedzams atsevišķs lūgumraksts un jāiemaksā atsevišķa drošības nauda. Ja prāvnieks vienā lūgumā savienojis kasacijas sūdzību un lūgumu par sprieduma jaunu caurlūkošanu, tad Senāts skata cauri vienīgi kasacijas sūdzību, atstājot lūgumu par sprieduma jaunu caurlūkošanu bez caurskatīšanas (33/2141; IX, 587).

Kasacijas sūdzības pielaižamas tikai par tādiem otrās instances lēmumiem, ar kuriem jautājums par kādas_ personas tiesībām izšķirts galīgi un pēc kuriem tajā pašā lieta nevar but spriedums pēc būtības (24/31;

I, 108).

Blakus sūdzības Senatani iesniedzamas tikai par tādiem otrās instan- 3 ces lēmumiem, ar kuriem kasacijas sūdzības iesniegtas sūdzētājam atpakaļ, vai par tiesas pielaistu vilcināšanu, vai par iemaksātās drošības naudas neatdošanu, un arī sūdzības uzraudzības kārtībā; bet visos pārējos gadījumos, pat ja „sūdzētājs lūgtu blakus lēmumu atcelšanu, ir iesniedzams nevis blakus, bet gan^1 tikai kasacijas sūdzības (29/lfi82; VI, 102).

Uzraudzības tiesas tiesība atcelt lēmumus un rīkojumus nav attieci- 4 nama uz to padotās iestādes procesuālo darbību, kura pēf tiesāšanas kārtības noteikumiem nav atceļama vai grozāmā citādi, kā pašā tiesāšanas kārtībā noteiktos gadijumos un kārtībā (33/2299; X, 240),

Jautājuma izšķiršana par to, vai attiecīgs tiesas lēmums pieder pie 5 tādiem, kas ir pārsūdzami kasacijas kārtībā vai nē, — piekrīt vienīgi Se-natarn, bet ne tiesas iestādei, kura pieņem kasaeiias sūdzību un kurai uz 915. panta pamata jāaprobežojas vienīgi^1 ar jautājuma caurskatīšanu, vai sūdzība iesniegta saskaņā ar likuma noteikumiem attiecībā uz sūdzības iesniegšanas laiku un kārtību. (CPL 855., 857. un 866. p.) (21/50; 11, 148).

Tiesai icsnicg-to kasaeiias sūdzību, iekāra tā vēl nav iesniegta Senatam, 6 sūdzības iesniedzējs var katrā laikā atprasīt atpakaļ. Pēc kasacijas sūdzības atpakaļ izsniegšanas atjaunojas iepriekšējais stāvoklis, t. i. tāds, kāds bija pirms sūdzības iesniegšanas, un tādēļ, iekam nav notecējis termiņš kasacijas sūdzības iesniegšanai, sūdzētājam ir tiesība iesniegt jaunu sūdzību (CKI) kops. 37/37; XIV, 26).

Liecinieka sūdzība par sodīšanu par neierašanos tiesas sēdē nav 7 pārsūdzama kasacijas kārtībā (šādu sūdzību var skatīt cauri uzraudzības kārtībā). (21/43).

Otrās instances lēmums, ar kuru atcelts pirmās instances lēmums par 8 lietas izbeigšanu tās nepiekritības dēļ, nav atsevišķi pārsūdzams kasacijas kārtībā (22/179).

Otrās instances lēmums, ar kuru atzīts, ka lieta piekrīt vispārējām 9 tiesu iestādēm, nav atsevišķi pārsūdzams kasacijas kārtībā (24/31; I, 108).

Sk. arī 39/484.

Ja atbildētājs atrod par nepareizu tiesas lēmumu, ar kuru noraidīts 10 lūgums par kasacijas termiņa atjaunošanu, tad viņam par šo lēmumu jāiesniedz kasaoijas sūdzība, bet viņš nevar to atspēkot ar blakus sūdzību par kasacijas sūdzības nepieņemšanu (32/2170; IX, 122).

Kasacijas sūdzības pielaižamas tikai par tādiem tiesas blakus lēmu- 11 rniem, ar kuriem lieta uzskatama par pabeigtu. Lēmumam apturēt lietu uz tā pamata, ka prasītāja pārstāvis ir saņēmis ziņas par prasītāja navi, tada rakstura nav (24/217). Sk. 9. un 10. tezi zem 782. p.

Sūdzības par otrās instances lēmumiem zimognodevas lietās iesnie- 12 dzamas kasacijas kārtībā (24/203; 11, 150).

Lēmumi par prasības nodrošināšanu nav pārsūdzami kasaeiias kar- 13 tībā (26/672; III, 92).

Sk. tezi zem 696. p.

Nav pārsūdzamas kasacijas kārtībā Tiesu palatas lēmums, ar kuru 14 viņa uzdevusi apgabaltiesai publicēt testamentu (30/1150; VI, 102).

Kasacijas sūdzība par tiesas blakus lēmumu jautājumā par sprieduma 15 iepriekšējo izpildīšanu nav pielaižama (34/3215; X, 551).

16 Tiesu palatas lēmumi, kuri attiecas uz Tiesu palatas sprieduma un lēmumu izpildīšanas neapturēšanu, resp. uz naudas izmaksu prasītājam sakarā ar izpildīšanas neapturēšanu, pārsūdzami kasacijas kārtībā, ciktāl ar sūdzību iekustināti juridiskas dabas jautājumi, kamēr tiesas lēmums pēc būtības kasaciias kārtība nav parbaudams. Šādā nozīmē saprotams arī Sen. spr. 36/429 (XII, 538). (37/536; XIII, 556).

17 Nav pielaižama blakus sūdzība Senatam par tiesas lēmumu, ar kuru atzīts par nokiīļVētu un tādēļ par atstājamu bez caurskatīšanas parta lūgums par sēdes protokola izlabošanu (35/1075; XII, 111).

18 Nav pārsūdzams kasacijas kārtībā otrās instances lēmums, ar kuru atcelts pirmās instances lēmums par noraidījuma ievērošanu, kuru atbildētājs cēlis uz 667. p. 3. punkta pamata (35/1642; XII, 111).

19 Lēmus, ar kuru lūgums atstāts bez tālākvtrzīšanas, kasacijas kārtībā nemaz nav pārsūdzams, jo ar šo lēmumu lūguma liktenis galīgi vēl nav izšķirts. (38/631; XIV, 473).

20 Tiesas lēmums, ar kuru noraidīts lūgums izmaksāt atpakaļ samaksāto apelacijas nodokli, pārsūdzams kasacijas kārtībā, ieirraksajot drošības naudai (36/734; XIII, 92).

21 Ja prāvnieks nav iesniedzis kasacijas sūdzību par tiesas lēmumu, ar kuru viņa pretiniekam atjaunots kasacijas termiņš uz diviem mēnešiem (viena mēneša vietā), tad viņš šo jautājumu vairs nevar ierosināt paskaidrojumā uz kasacijas sūdzību (38/866; XV, 36).

22 Sūdzība par lēmumu, ar kuru kasacijas sūdzība izsniegta atpakaļ, ska-tama cauri blakus sūdzības kārtībā. Tādēļ šādā gadījumā nav piemērojami principi, no kuriem jāvadas izskatot lietu kasacijas kāTtībā. Senāts tāpēc var ņemt vērā sūdzībā norādīto un lietā konstatēto faktu, ka sūdzība patiesi nodota pastā likumā paredzētā laikā, lai gan šis fakts otrā instancē nebija konstatēts uu ir atklājies tikai pēc kasacijas sūdzības atpakaļ-izsniegšanas (CKD kops-. 38/4; XIV, 166).

Sk. arī 14. tezi zem 6. p., tezi zem 668. p., 11. tezi zem 861. p.

907. Lūgumi par spriedumu kasaciju pielaižami:

1) kad likuma tiešais jēgums redzami pārkāpts va likums nepareizi iztulkots;

2) kad pārkāpti tik svarīgi tiesāšanas kārtības noteikumi, ka to neievērošanas dēļ nav iespējams piešķirt tiesas lēmumam tiesas sprieduma spēku, un

3) kad pārkāptas Tiesu palatai ar likumu piešķirtās pārziņas vai varas robežas. 1864. g. 41477, 793. p.

1 Prāvnieku pirmo reizi kasacijas sūdzībā sniegtie paskaidrojumi Senātā nav apspriežami (20/56).

2 Likums nepielaiž ne rakstiskus kasacijas sūdzības papildinājumus', ne mutiskus paskaidrojumus tiesas sēdē, lai sniegtu jaunus, sūdzī'bā neparedzētus iemeslus sprieduma atcelšanai^1 (2il/124).

3 Uz pretējās puses pilnvarnieka pilnvaras trūkumu jāaizrāda vismaz otrā instancē, bet nevis pirmo reizi kasacijas sūdzība (23/160; III, 92).

Atbildētāja pie kasacijas sūdzības iesniegtie jaunie dokumenti, kuri 4 nav bijusi apspriešana instances, kuras lietu iztirzājušas pec būtības, atstājami bez caurskatīšanas, pie kam’ tas apstāklis, ka atbildētājs šādus dokumentus atradis tikai pēc sprieduma taisīšanas, varētu dot viņam tiesības iesniegt CPL 906. p. 2. pk. paredzēto lūgumu, bet nevar noderēt par iemeslu uz tiem pamatot kasacijas sūdzību (24/35; II, 149).

Pirmo reizi kasacijas sūdzībā celtā ieruna pret petituma formulējumu 5 Senātā nav apspriežama (24/175; I, 109).

Jautājums par to. vai prasības jaunā formulējumā būtu ieraugama 6 prasības pam'ata grozīšana (435. p) vai ne, nav parbaudams kasacijas kārtībā tikai tad, ja prasības dažādie formulējumi deva iemeslu šaubām un bija sevišķs tiesāšanas priekšmets. Bet ja parta prasījumi formulēti pilnīgi skaidri, Senatam jāielaižas jautājuma pārbaudīšanā par to, vai tiesa pārkāpusi 435. un 436. р. (25/435; II, 149).

Atbildētāja pirmo reizi kasacijas sūdzībā pievestais aizrādījums uz 7 to, ka prasītais grozijis prasības pamatu, Senātā nav ievērojams (26/319;

III. 105).

Aizrādijums uz to, ka tiesas locekli« uzstādījis ekspertiem jautājumu, 8 kas nesaskan ar tiesas 'lēmumu, nav apspriežam® kasacijas kārtībā, ja par tiesas locekļa rīcību nav bijusi iesniegta 594. un 478. p. paredzētā sūdzība (30/1613; VII, 66).

Atbildētājam nav tiesības kasacijas sūdzībā iekustināt no jauna otrā 9 instancē vairs neuztureto iebildumu (31/997; VIII, 95).

Ja atbildētājs — galvinieks nav cēlis iebildumus pret savu solidāru Ю atbildību ne pirmā, ne otrā instancē, un nav arī pārsūdzējis pirmās instances spriedumu, pēc kura parada suma no viņa piespriesta solidāri, tad spriedums šajā dala ir stājies spēkā, un pamatparādnieks nevar apstrīdēt galvinieka pienākumus pret kreditoru (Э2/1419; IX, 181).

Kamēr nav apgāzts tiesas uzskats par prasības pamata nepareizību, 11 Senatam nav jāapstājas pie jautājuma par prasības apmēru (33/165; X, 22).

Konkursa valdes paziņojumam, ka viņa vairs neuztur lūgumu par 12 sūdzētāja atzīšanu par maksātnespējīgu parādnieku un lūdz apmierināt pēdējā kasacijas sūdzību, nav nozīmes Tiesu palatas lēmuma pareizības apsvērumā kasacijas instancē (33/1230; IX, 588).

Princips, ka tiesas slēdziens par prasības lūguma saturu nav pārbau- 13 dams kasacijas kārtībā, nav piemērojams', ja tiesa prasības lūguma saturu nav pietiekošā mērā apgaismojusi visās viņa relevantās dalās un sakarā ar prasītāja paskaidrojumiem (34/909; XI, 225).

Tas apstāklis, ka tiesa nav taisījusi spriedumu par prasības dalu, nevar 14 novest pie sprieduma atcelšanas, ja no sprieduma motīviem neapšaubami izriet, ka tiesa šo prasības dalu atzinusi par neapmierinošu un atraidamu (35/105; XI, 370).

Ja spriedums balstas uz vairākiem iemesliem pēc kopības, no kuriem 15 daži uzskatami par nepareiziem, bet no sprieduma motiviem nav redzams, vai — atkrītot dažiem no motīvos pievestiem' iemesliem — tiesa būtu nostājusies uz tā paša viedokļa, tad tāds spriedums nav atstājams spēkā (35/1803; XII, 344).

16 Rezolūcijas nesaskaņa ar motīviem var gan būt par sprieduma (resp. lēmuma) atcelšanas iemeslu, bet tikai tad, ja rezolūcija ir pēc būtības pla-šaka neka motivi. Tāda gadijuma var teikt, ka rezolūcija zināmās dalās palikusi nemotivēta (36/405; XII, 391).

17 Otrās instances apsardzības kārtībā taisītos lēmumus, ja tie nobeidz lietas iztiesāšanu, var pārsūdzēt kasacijas kārtībā (prof. Bukovska CP māc. grām. 675. Ipp.).

18 Liecinieka liecības sagrozijums ir pamats sprieduma atcelšanai, ja sprieduma no liecības taisītais secinājums nesaskan aT tās patieso saturu (prof. Bukovska CP māc. grām. 365. Ipp.). Sk. arī 10. un 11. tezi zem 499: p.

19 Pārkāptam jābūt tādam procesuālām likumam, kuru ievērojot būtu taisīts pretējs spriedums, vai arī spriedums vispār nebūtu taisīts (prof. Bukovska CP māc. grām. 464. Ipp.).

20 Senāts var aplūkot arī lietas faktisko pusi, kad otrā instance sagro-ziju'si dokumentu vai liecību izpratni vai nav konstatējusi svarīgus lietas apstākļus (prof. Bukovska CP m'āc. grām. 465. ipp.).

21 Jautājums par līguma juridisku kvalifikaciiu' pārbaudāms kasacijas kārtībā (36/1128; XIII, 248).

Nav pārbaudams kasacijas kārtībā:

22 Tiesas slēdziens, ka adopcija nāks par ļaunu adoptējamam (34/664;

X, 307).

23 Tiesas slēdziens par zināmu solu derīgumu aizbildnības un aizgādnības pārvaldības lietās (28/129; IV, 110).

24 Miertiesas lēmumi apsardzības un sevišķi aizbildnības lietās jautājumā par pagasttiesas, kā bāriņtiesas, rīkojumu likumību vai lietderību (29/335; V, 121).

25 Tiesas slēdziens par akta saturu un nozīmi (29/491; VI, 127) (20/10;

II, 148).

26 Tiesas konstatējums, ka apelacijas termiņa nokavēšanā vainojamas amatpersonas (26/69; III, 104).

27 Tiesas konstatējums, ka atbildētājs uzņēmies tikai subsidiaru atbildību par parādnieka paradu prasītajam (31/766; VII, 109).

28 Tiesas slēdziens par apskatīšanas uz vietas vajadzību (35/458; XI, 470).

29 Jautājums, vai atvietojamais apstiprinājis līgumu, kuru vietnieks noslēdzis pārkāpjot viņam piešķirto varu (32/767; IX, 15).

30 Tiesas slēdziens, ka vekseļa parādnieks saistības uzņemšanas laikā nav varējis pilnā mērā apzināties savas rīcības nozīmi un sekas, un ka viņš tamdēļ atsvabinams no atbildības pēc vekseļa (34/1131; XI, 264).

31 Tiesas konstatējums, ka atbildētājs ir prasītājas ārlaulības bērna tēvs (32/702; VIII, 113).

32 Tiesas slēdziens, ka īres kvītē mīnētās īres naudas dala īstenībā ir atkāpšanās nauda (34/1106; XI, 113).

33 Tiesas slēdziens par to, vai partu paskaidroiumos ietverta atzīšanās vai nē (25/115; II, 136).

Konstatējums, ka zinama jautajuma partu starpā nav strīda un ka tādēļ prasītājam nav likumīgas intereses atzīšanas prasības celšanai (35/1320; XII, 277).

Tiesas slēdziens, ka atbildētājs pats atzinis sevi par prasītāja tēvu (32/1873; IX, 555).

Tiesas slēdziens uz CL 180. p. pamata par to, pie kura no vecākiem atstājami bērni (32/5<83; VIII, 113).

• Tiesas slēdziens par to, līdz kādam laikam prāvnieku bērns nav spējīgs sevi apgādāt (33/656; IX, 557).

Tiesas slēdziens, ka jautājumā, vai atbildētājs ir prasītāja bērna tēvs, nav izšķirošas nozīmes tam^1 apstāklim, ka atbildētais pirms asinu analizēs bērnu atzinis par savu, un ka priekšroka dodama ekspertu slēdzienam. saskaņā ar kuru pilnīgi* izslēgts, ka atbildētais varētu but bērna tēvs (34/700; X, 369).

Slēdziens, ka mazgadīgo bērnu interesēs ir palikt mātes audzināšanā (37/1331; XIV, 167).

Tiesas slēdziens, ka zinama saistība cedēta prasītājam (34/728;

XI, 133).

Konstatējums par cēloniska sakara esamību (36/229; XII, 526).

Konstatējums, kas ir bijuši iepriekšējā lietā īstie dalībnieki (36/658;

XII, 539).

Ka prasītājs savā darbā nav bijis patstāvīgs (35/1494; XII, 195).

Tiesas slēdziens, ka prasītājs ir atteicies no nopelnītās darba algas (33/1398; IX, 399).

Tiesas slēdziens, ka prasītājs nav bijis gadi juma strādnieks, bet atradies ar atbildētāju pastāvīgās darba līguma attiecībās (32/1383; IX, 343).

Tiesas slēdziens, ka darba devējam bijis dibināts iemesls atlaist darbinieku saskaņa ar CL 2193. pantu (33/183; X, 182).

Konstatējums, ka strādnieks pieņemts noteiktam darbam un ka viņš strādājis tik ilgi, kamēr bijis šāds darbs (36/412; XII, 499).

Tiesas slēdziens, ka prasītāja padarītie darbi uzskatami par tādiem darbiem, kuru izpildīšanu nebūtu iespējams sagaidīt citādi, kā par atlīdzību (34/701; X, 396).

Tiesas slēdziens, ka darbinieka atpūtas neizlietošana bija viņa interesēs (33/2039; IX, 488).

Slēdziens, ka prasītājas galvenais darbs ir bijis mājsaimniecībā un ka veikalā viņa ir tikai palīdzējusi atbildētājai (39/264).

l iesas slēdziens, ka māju atsevišķas reālās daļas ir saimniecības ziņā dzīves spējīgas (35/65; XI, 297).

Tiesas slēdziens, ka izīrētājs izdarījis dzīvokļa uzlabošanu ar labierīcībām un ērtībām lik. par telpu īri 38. p. nozīme (35/536; XI, 357).

Jautājums, vai izrentētajam' ir vajadzīgs pieprasītais dzīvoklis (32/805; IX, 22).

54 Tiesas paskaidrojumi par to, kāpcc viņa uzskata darbnīcu ka galveno īres objektu, kuram dzīvoklis pievienots ka piederums (33/1730; IX, 644).

55 Paria aizrādījums, ka ekspertiem pieprasītā atlīdzība ir par daudz liela (29/320; VI, 104).

56 Tiesas slēdziens par to, ka apstākli ir pietiekoši noskaidroti ar liecinieku liecībām un ka ekspertizei tādā gadijumā vairs nav nozīmes (28/479; VII, 65).

57 Ekspertizes novērtējums, kuru izdarījusi tiesa (26/119; III, 104). .

58 Jautājums par to, vai lietā ir pietiekoši dati ekspertizes izdarīšanai (36/351; XII, 402).

59 Tiesas slēdziens par partu fiduoiarām attiecībām (33/250; IX, 646).

60 Tiesas slēdziens, ka līgums i'r fiktivi noslēgts in iraudem creditorum (26/112; III, 91).

61 Konstatējums, ka nav pierādīta līguma fiktivitate (26/270; III, 104).

62 Tiesu slēdziens, ka prāvnieku noslēgtais līgums pēc sava satura ir, kaut ari ne formāls, bet tomēr galīgs pirkuma līgums (34/599; XI, 42).

63 Konstatējums par kontrahenta garā vājību līguma noslēgšanas laikā (39/435).

64 Tiesas slēdziens, ka no galvenā parādnieka piedziņa neesot izdarama tikpat viegli un sekmīgi kā no galvinieka (34/544; X, 239).

65 Tiesas slēdziens par grāmatu ierakstijumu nozīmi (93/976; X, 21).

66 Konstatējums, ka prasītājs bijis galvenais grāmatvedis, kuram bija ari palīgs, ka viņš bija visa kantora pārzinis un korespondents, kontrolēja ari kasi un viņam bija padoti visi pārējie kantora darbinieki (35/1323;

XII, 194).

67 Konstatējums, ka lietas apstākli pēc pirmā tiesas lēmuma taisīšanas jautajuma par lietas piekritību ir grozijušies (38/990; XV, 27).

68 Slēdziens par to. ka nav visu priekšnoteikumu ieilgumatn (30/77; VI, 103).

69 Jautājums par to, vai prasītājs uzskatams par pietiekoši ieinteresētu celt prasību (29/223; VI, 103).

70 Tiesas lēmums, kas taisīts CPL 1095. p., t i. interpretācijās kārtībā (28/455; V, 107).

71 Tiesas slēdziens, ka līgums, ar kuru izīrētājs pārdevis atbildētājai»' domajamo dalu no sava nekustama īpašuma, noslēgts vienīgi ar nolūku izlikt no dzīvokļa īrnieku (prasītāju), apejot tādā veidā īres lik. 31. un 32. p. noteikumus (34/209; X, 488).

72 Slēdziens, ka īrnieks īres naudu samaksājis taisni nama agrākajam īpašniekam, bet nevis kādai citai personai (36/529; XII, 480).

73 Jautājums par lietas vešanas izdevumu sadalījumu (31/385; VIII, 113).

74 Jautājums par miertiesneša piespriesto izdevumu apmēru (25/1037).

75 Tiesas slēdziens, ka tiesāšanas izdevumi atzīstami par savstarpīgi segtiem (31/1037).

Tiesašanas izdevumu apmēra noteikšana un to sadalīšana starp prav- 76 niekiem miertiesu iestādēs un apgabaltiesa, ka miertiesnešu otrā instancē (39/169).

Slēdziens, ka parta lūgumā par kasacijas termiņa atjaunošanu afc- 77 tēlotie faktiskie apstākli nenorāda, ka kasacijas sūdzības iesniegšana termiņā būtu novēlota sevišķu neparedzētu, no parta gribas neatkarīgu apstākļu dēl (37/582; XIII, 545).

Tiesas slēdziens, ka mantinieka uzdotais mantas novērtējums izskaid- 78 rojams ar kļūdīšanos (35/8&3; XI, 674).

Slēdziens, ka parts tikai^1 aiz kļūdas zemes grāmatās ierakstīts par 79 gruntsgabala īpašnieku (CKD kops. 37/27; XIII, 3(75).

Slēdziens par to, ka kompensācijās ieruna ir nelikvida un šaubīga 80 un prasa sarežģītu aprēķinu, un ka tā tādēļ nav pielaižama (29/1251;

Tiesas konstatējums, ka parādnieks darījumu ar trešo personu no- 83 slēdzis kreditoriem par ļaunu, un ka trešai personai šis noļuks bijis zinatns (35/688; XI, 611).

Slēdziens par to, vai konstatējams tads apstāklis, kura izmeklēšana 84 caur krimināltiesu ir prejudiciala (31/490; VII, 110).

Līguma satura un tā noteikumu īstas nozīmes noteikšana piekrīt tiesai, 85 kas lietu izspriež pēc būtības, bet līguma kvalifikācijā attiecas uz lietas juridisko pusi (33/164; IX, 366).

Konstatējums, ka faktiski saņemta cita suma nekā minēts kvītī 86 (35/1727; XII, 286).

Tiesas slēdziens, ka abi laulātie vainojami laulības dzīves iziršanā 87 (32/2053; IX, 9).

Atzinums, ka prāvnieku laulība ar iesniegtiem dokumentiem nav pie- 88 rādīta (31/33-8; VIII, 74).

Tiesas slēdziens, ka nav pierādīts, ka viens no pārvniekiem būtu 89 pārkāpis laulību un ka viņa vainas dēl laulības dzīve būtu tik izārdīta, ka nevar prasīt laulības kopdzīves turpināšanu (25/57).

Slēdziens, ka viena laulāta rīcība nav izprovocēta ar otrā laulāta 90 rīcību (39/268).

Slēdziens par laulāta vainu šķirtā dzīvē (39/239). 91

Tiesas slēdziens, ka maksātnespējīgā parādnieka darbībā saskatamas 92 ļaunprātības pazīmes (33/2444; X, 193).

Jautājums, vai atbildētājs ļaunprātīgi piedabūjis prasītāju pie līguma 93 slēgšanas, kurš savienots ar laesio enormis (25/14; II, 147).

Slēdziens, ka laulātie viens otram piedevuši (39/332). 94

Tiesas slēdziens par to, vai liecinieks var sagaidīt labumu no lietas 95 izspriešanas partam par labu, un sevišķi arī par to, vai sabiedrības biedrs būtu uzskatams par ieinteresētu lietā (29/1462; VI, 104).

Jautājums par liecinieku liecību pretrunām (25/206; II, 136).

Jautājums, kādu iemeslu dēl tiesa piešķīrusi vienu liecinieku liecībām priekšrocība par otram (24/118; I, 109).

96

97

98

99

100 101

102

103

104

105

106

107

108

109

110

111

112

113

114

115

116

117

118

Liecinieku liecību novērtēšana (24/46; I, 88).

Tiesas slēdziens par to, vai un ciktālu kādam lietpratēju atzinumam dodama priekšroka (35/65; XI, 297).

Slēdziens, ka apstākli, kuru apliecināšanai uzdoti liecinieki, lietā ir nenozīmīgi (39/239).

Konstatējums, ka līguma projekts neatbilst priekšlīguma noteikumiem (26/115; III, 104).

Lī'guma noteikumu iztulkošana (24/124; I, 109).

Tiesas slēdziens par to, ka starp prāvniekiem patiesi pastāvēja līguma attiecības (22/138; I, 108).

Tiesas konstatējums, ka līgums pēc satura un formas ir galīgs, formāls līgums, kurš neparedz un neprasa jaunā līguma noslēgšanu vai ieterpšanu attiecīga forma (28/94; V, 1'20).

Tiesas slēdziena konstatējums, ka prasītājs nav līgumu izpildijis (34/496; X, 232).

Tiesas slēdziens par parādnieka faktisko maksātnespēiu (33/935;

X, 14).

Tiesas slēdziens par maksātnespējas raksturu (34/217; X, 520).

Tiesas slēdziens par maldības esamību (34/1083; XI, 110).

Tiesas slēdziens par to, vai kopdarbības sabiedrības nosaukums kā tads ir spējīgs izsaukt publikas maldināšanu par šīs iestādes īsto raksturu (26/180; III, 126).

Tiesas slēdziens par to, ka prasītājs nav atteicies no mantojuma, bet to pieņēmis CL 693. un 694. pantu kārtībā (31/78; VII, 11).

Slēdziens, ka mantinieks pieņēmis mantojumu (37/37; XIV, 6).

Tiesas slēdziens, ka pa prasības laiku prasītāja mazturība a'ktritusi (32/58; IX, 124).

Jautājums par to, vai pēc prasītāja mantas stāvokļa prasības iesniegšanas laika viņam bija piešķiramas mazturības tiesības (26/194; III, 104).

Tiesas slēdziens, ka zinama persona nav persona turpis, un vispār tiesas sledziens par zināmās personas morāliskām īpašībām (25/12; III, 12).

Tiesas konstatējumi, ka bojājumi nav tik lieli, ka viņi namu novestu pusbūves (Rohbau) stāvoklī, kas prasītu nama izbūvi (26/134; II, 97).

Tiesas slēdziens, ka_ nelaimes gadījums ap dzelzscelu noticis aiz cietuša vainas, kas nav ievērojis vajadzīgo uzmanību (33/890; X, 36).

Tiesas konstatējums, ka atbildētājs izrādijis rupju nepateicību pret prasītaju (23/214; H, 149).

Tiesas slēdziens, ka zīmes par mantas ieķīlāšanu uzliktas uz mantu neredzamas vietas (34/881; XI, 563).

Konstatējums, ka nesamaksati nodokli attiecas uz laiku līdz mantu devēja nāvei (36/1140; XIII, 337).

Slēdziiens, ka nomas līgums jau izpildīts (38/199; XIV, 240).

Tiesas konstatēiums, ka nosacijuma iestāšanās nav pierādīta (26/100;

III, 104).

Tiesas slēdziens par to, vai lieta uzskatama par pietiekoši noskaidrotu <32/923; IX, 181).

Tiesas konstatējums, ka notikusi līguma novacija (29/164; VI, 103).

Konstatējums, ka obligācijās ieguvējs zinājis, ka viņa priekšgājējs par obligāciju samaksājis tikai viņas vērtības dalu (36/4-29; XII, 527).

Jautājums par to, ciktāl prasības pamatā gūtie apstākli uzskatami par pierādītiem (25/167; II, 136).

Slēdziens, ka divas prasības celtas uz viena un tā paša pamata pret to pašu atbildētāju (36/1034; XIII, 42).

Slēdziens par paraksta īstenību (39^1/121; V, 121).

Konstatējums, kādos apstākļos notikusi akta parakstīšana (36/533;

XII, 524).

Slēdziens par zinanm parašu esamību (37/1382; XIV, 27).

Slēdziens par to, vai ar konkrētu dokumentu parašas uzskatamas par pietiekoši pierādītām (27/64; III, 105).

Slēdziens par to, vai pārdevēja izteicieni saturēja vienkāršu ieteikšanu vai apgalvojumu CL 1618. p. nozīmē (31/2245; VIII, 114).

Konstatējums, ka nekustamā īpašumā pēc pēdējās kārtējas novērtēšanas nav notikušas tā vērtību^1 iespaidojošas pārmaiņas (36/218; XII, 408).

Tiesas slēdziens, ka prasītāja iesūdzības rakstā izteiktā atzīšanās izskaidrojama ar vienkāršu pārrakstīšanās kļūdu, kura labojama (35/29;

XI, 366)

Tiesas slēdziens, ka ierakstijums tiesas sēdes protokolā par prasības atzīšanu no atbildētāja puses pamatojas uz pārpratumu (33/586; IX, 472).

Tiesas slēdziens par vajadzību aicināt partu personīgi uz tiesas sēdi (35/382; XI, 593).

Kas bijis adresats pēc pārvadājuma līguma (38/1006; XIV, 529).

Tiesas slēdziiens, ka ar petituma grozīšanu lietas iztiesāšana ievērojami sarežģītos un aizkavētos (35/18; XI, 524).

Tiesas konstatējums, ka prasības petitums ir formulēts pietiekoši skaidri un ka vmdikacijas priekšmeti pietiekoši individualizēti (27/631;

IV, 109).

Konstatējums, ka pilnvara nav prokura, bet vienkārša tirdzniecības pilnvara (27/538; IV, 109).

Tiesas slēdziens, ka pilnvara satur sevī pietiekošu pilnvarojumu vest tiesu lietas vispār (34/2905; XI, 298).

Tiesas slēdziens par pilnvaras saturu (34/353; XI, 124).

Slēdziens par to, ka pilnvarai ir simulēts raksturs un ka faktiski starp kontrahentiem pastāv pirkuma attiecības (24/14; I, 109).

Tiesas slēdziens, ka atbildētājs ir rīkojies kā līdzatbi'ldētāju pilnvarnieks (34/540; X, 236).

142

143

144

145

146

147

148

149

150

151

152

153

154

155

156

157

158

159

160

161

Slēdziens par to, ka prasītājs uzskatams par atbildētāja neatklātu pilnvarnieku, bet ne par patstāvīgu kontrahentu (23/25; I, 108).

Jautājums par to, vai subpilnvarniekam vai pirmām pilnvarniekam bijis zināms par pilnvarnieka navi (26/471; V, 122).

Konstatējums, ka pirkuma cenā ietilpst nesamaksāti hipotekāro parādu procenti (26/270; III, 104).

Konstatējums, ka pirkuma priekšmets' pircējam nodots pirkuma priekš-līffuma apzīmētās robežas, ka pircējs to valda un ka cena ir samaksāta (27/11; III, 103).

Konstatējumi par prasības raksturu un saturu (36/1112; XIII, 46).

Jautājums par to, vai tiesa pietiekoši skaidri noteikusi plānu, kuru. viņa likusi sprieduma pamatā (26/108; III, 104).

Tiesas slēdziiens par to, vai prasība pareizi celta pēc līguma izpildīšanas vietas (31/767; VII, 109).

Tiesas slēdziens par to, vai prasība un prasības lūgums ir pietiekoši skaidri formulēti (28/650; V, 107).

Tiesas slēdziens par prasības apmēru (21/142; II, 148).

Tiesas slēdziens par atbildētāja preču nozīmes un firmā esoša vārda samainīšanas iespēju ar prasītaja preču un firmas vai uzņēmuma apzīmējumu (33/1707; IX, 624).

Tiesas slēdziens, ka preču nozīmes, kuras lieto prasītājs un kuras reģistrētas atbildētāja lietošanai, pēc ārējā izskata ir vienādas un var pircējus maldināt (34/248; X, 529).

Tiesas slēdziens, ka parta preču nozīmē lietotais vārds ir tiktāl līdzīgs otra parta preču nozīme lietotam vārdam, ka tās var viegli samainīt (35/652; XI, 599).

Slēdziens par liecību pretrunīgumu (24/46) (39/270).

Konstatējums, ka pastāv pretruņa starp prasītāja paskaidrojumiem un ierakstiem viņa tirdzniecības grāmatās (37/1466; XIV, 163).

Tiesas slēdziens par priekšnoteikumu^1 esamību CL 1657. p. piemērošanai (24/114; I, 41).

Tiesas slēdziens jautājumā par radniecību (28/76; IV, 109).

Tiesas slēdziens, ka mantinieki pagaidām paturējuši ēkas kopīpašuma un sadalījuši vienīgi ēku lietošanu savā starpā (33/1072; X, 95).

Konstatējums ka prāvnieku tiesību devēii kopīpašumu ir reāli- sa-dalijuši (36/316; XII, 524).

Tiesas slēdziens, ka nav pierādīts cēlonisks sakars starp cietušā darbību un nelaimes gadijumu (31/2194; VIII, 113).

Tiesas slēdziens, ka atbildētājs kritiska laika uzturējis miesīgus sakarus ar prasītāja māti (32/1873; IX, 555).

Tiesas slēdziens, ka nav pierādīts, ka prasītāja māte kritiskā laikā būtu uzturējusi miesīgus sakarus ar citiem vīriešiem (32/1873; IX, 555).

Tiesas slēdziens pair akta kvalifikāciju, kā simulētu vai fiktivu (CL 1439. un 1440. p.). (28/404; IV, 109).

Tiesas slēdziens, ka līgumos minēto nekustamo īpašumu ar fabriku un citiem piederumiem pārdošana nozīme agra'ka uzņēmuma slēptu pārvēršanos a. s. ar to pašu vārdu, kas strādā tos pašus darbus kā agrākais uzņēmums (33/207; X, 68).

Tiesas slēdziens par gara slimības esamību (32/1144; IX, 150).

Slēdziens par to, vai draudos ar krinrinalvajāšanu bija pietiekoši spaidi, lai radītu brīvās gribas trūkumu (32/29; VIII, 31).

Tiesas slēdziens, ka prasītāja paraksts (par galīgo norēķināšanos) ir dots bez viņa brīvās gribas, jo atbildētājs pie naudas izmaksas spļedis prasītāju parakstīt dokumentu, neradot viņa saturu un neļaujot prasītajam to izlasīt (33/3055; X, 152).

Tiesas slēdziens, kas attiecas uz sprieduma satura un nozīmes iztulkošanu pēc būtības (23/12; 1, 108).

Tiesas slēdziens par iepriekšējā sprieduma saturu un par to, ciktāl ar iepriekšējo spriedumu izspriestās prasības priekšmets pēc būtības identisks ar tagadējās prasības kodolu (25/92; II, 148).

Tiesas slēdzieni, a) ka strīdā esošais raksts nav testaments, bet ka tajā izteikta vēlēšanās sastādīt testamentu un ar to atcelt agrāko testamentu, b) ka lietā nav tādu faktisku apstākļu, kuros testaments būtu atzīstams par privileģētu, c) ka lietā nav pierādijumu, ka testators savu testamentu būtu sastādījis zem draudiem (33/89; X, 109).

Tiesas slēdziens, ka prasītājs ar savu konkludentu darbību ir atteicies no strīda pret testamentu (34/167; X, 375).

Tiesas konstatējums, ka testators skaidri^1 un noteikti izteicis savu pēdējo gribu — novēlējumu — testamentu (27/14; III, 103).

Tiesas slēdziens, ka testators testamentu taisījis „gaiša brīža laikā“, t. i. „lucidum intervallum“ laikā (27/44; III, 103).

Tiesas slēdziens, ka testators testamenta taisīšanas dienā atradies normālā gara stāvoklī un rīcības spējā (28/386; V, 121).

Tiesas slēdziens, ka viena prāvnieka tirdzniecības grāmatas ir ticamākas nekā otra (34/561; XI, 60).

Tiesas slēdziens, ka tirdznieciskās grāmatas vestas pareizi un kārtīgi un tādēļ var noderēt par prasības pierādijumu (30/198; VI, 103).

Slēdziens, ka „izlabojumam“ tirdznieciskās grāmatās nav izšķirošas nozīmes (30/328; VI, 103).

Tiesas slēdziens, ka īrnieks sistemātiski traucējis pārējo iedzīvotāju mieru (33/859; X, 21).

181 Tiesas slēdziens, ka bijušais laulatais ir trūcīgs CL 81. panta nozīmē (33/1340; IX, 526).

182 Konstatējums, ka ugunsgrēks izcēlies bez mantas īpašnieka vainas (36/278; XII, 508).

183 Tiesas slēdziens, ka atbildētājs atlaidis prasītāju no darba ievērojot likumīgo uzteikšanas termiņu (33/987; X, 71).

184 Uz CL pamata noteiktais bērnu uztura apmērs (28/238; V, 121).

185 Slēdziens, ka uztura apmērs ir piemērots personas matcrialiem apstākļiem (23/210; II, 109).

186 Tiesas slēdziens par atbildētāja mantisko stāvokli un sakarā ar to noteicamo uztura apmēru, ja šis slēdziens taisīts tieši uz lie>tā konstatēto datu pamata un saskaņā ar viņiem noteicamo uztura apmēru (35/1310; XII, 289).

187 Slēdziens par to, kādā apmērā katram no bērniem jāpiedalas vecāku uzturēšanā (CL 188. p.). (31/646; VII, 110).

188 Slēdziens par to, ka uzturs dodams dabā, ne naudā (32/761; VIII, 113).

189 Tiesas slēdziens par to. kādā apmērā šķirtam vīram jāpiedalas bijušas sievas uzturēšanā (33/13; IX, 373).

190 , Tiesas slēdziens, ka apdāvinātam jāsniedz uzturs dāvinātājam tieši

atdāvinātā mājā, bet nevis arī tad. ja dāvinātājs šīs mājas labprātīgi atstājis (34/125; X, 431).

191 Slēdziens par to, no kura laika bērns pats spējīgs sevi uzturēt (35/1841; II, 288).

192 Tiesas slēdziens, ka nav konstatējama culpa mixta, bet gan vienpusīga vaina (30/1791; VII. 110).

193 Tiesas slēdziens par to, ka atbildētājs vainojams prāvnieku šķirtā dzīvē (32/700; VIII, 114).

194 Slēdziens, kura kuģa kapteinis vainīgs sadursmē (36/656; XIII, 172).

195 Slēdziens, ka prāvnieks nav vainojams apelacijas termiņa nokavēšanā (37/19; XIII, 312).

196 Slēdziens, ka prasītājs valda neatkarīgi no atbildētāja, nepatvarīgi un bona fide (21/103).

197 Tiesas slēdziens, ka strīda manta nebija prasītāja faktiskā valdijumā (34/881; XI, 563).

198 Jautājums par to, vai atbildētāja darbi kvalificējami kā valdijuma traucēšana (24/287).

199 Tiesas slēdziens, ka atbildētāja valdijums par prasītāja zemi bijusi laun-ticīga (29/411; V, 121).

200 Jautājuma izšķiršana par nepārvaramas varas esamību (20/129).

201 Tiesas slēdziens par vecāku satikšanās tiesī'bu izlietošanas veidu un laiku ar berniem (33/897; X, 22).

202 Slēdziens par vekseļa bezvalutību (28/444; V, 177).

Tiesas konstatējums, ka vekselņemējs patvaļīgi bez vekseldevēja piekrišanas grozījis vekseļa samaksas termiņu (35/330; XI, 662).

Tiesas slēdziens par vekseļturētāja launticību (34/288; XI, 85).

Slēdziens, ka vekseļa blanketa aizpildītājs rīkojies labā ticībā (CKD kops. 37/42; XIV, 115).

Konstatējums par automobiļa vērtību tā sadegšanas laikā (35/1697;

XII, 205).

Tiesas slēdziens, ka prasītājs nav pierādijis, ka viņa paraksts uz dokumenta ir viltots (33/807; IX, 533) .

Tiesas slēdziens, ka strādnieks strādājis virsstundas (32/2561; IX, 53).

Tiesas slēdziens, ka darbinieks ir strādājis caurmērā zināmu virsstundu skaitu dienā pa visu darba laiku (33/2063; IX, 486).

Tiesas slēdziens par zaudējumu apmēru pēc CL 2351. p. (34/1971;

X, 482).

Zaudējumu atlīdzības apmēra novērtēšana pēc 185. un 809. p. (20/133).

Kad prasītājs dabūjis zināt par viņa tiesību aizskārumu no atbildētāja (37/37; XIV, 7).

Tiesas slēdziens, ka VI pielikuma 4. pantā minētā persona nav atspēkojusi prezutnciju. ka viņa zinājusi par parādnieka nolūku noslēpt savu mantu no kreditoriem ar tas pārdošanu (35/114 XI, 385).

Slēdziens, ka dokuments uzskatams nevis par kvīti, bet gan par apliecību (38/246; XIV, 320).

Sk. ari 1. tezi zem 164. p„ 1. tezi zem 219. p., 6. tezi zem 436. p., 4. tezi zem 491. p„ 16. tezi zem 568. p., tezi zem 615. p., 1. un 11. tezi zem 675. p., 11. tezi zem 1019. p.

908. Lūgumi par spriedumu jaunu caurlūkošanu pielaižami:

1) kad atklāti jauni apstākļi vai ari kad aktos, uz kuriem spriedums dibināts, ir uziets viltojums, un

2) kad Tiesu palatas spriedums taisīts pret atbildētāju, kurš nav ieradies uz lietas iztiesāšanu un kura dzīves vieta nav bijusi uzdota. 1864. g. 41477, 794. p.; 1878. g. 58093.

Par „apstākli“ 908. p. nozīmē uzskatams fakts, kas apstiprina vai apgāž lietā apstrīdētās tiesības (CKD kops. 36/27; XII, 667).

Saskaņā ar 908. un 922. pantu saturu un nozīmi, lūgumā par likumīgā spēkā gājušā sprieduma caurlūkošanai no jauna jaunatklājušos apstākļu dēl lūdzējam jāpieved pierādījumi tam: 1) ka jaunatklājušais apstāklis patiešam pastāv, atklājies pēc notikušā galīgā tiesas sprieduma un nevarēja tikt pievests pie lietas izspriešanas aiz no lūdzēja neatkarīgiem iemesliem; 2) ka norādītam apstāklim pēc sava satura ir piešķirams neapšaubams iespaids uz notikušā sprieduma pārgrozīšanu. Galīga sprieduma atcelšana pielaižama vienīgi pie kopēji augšā norādīto neiztrūkstoši vajadzīgo noteikumu konstatēšanas (27/370). Sk. arī 21/88 (I, 109), 35/913 (XII, 47).

3 Par pamatu 908. panta 1. pkt. paredzētam lūgumam var būt tikai tāds jauns apstāklis, kurš jau pastāvēja pirms sprieduma taisīšanas, bet kuru parts nav varējis stādīt tiesai priekšā no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ; jau pēc notikušā sprieduma radies jauns apstāklis var zināmos apstākļos tikai būt par pamatu jaunai prasībai, bet ne 908^1. p. paredzētam lūgumam (24/327; 11, 150). Sk. arī 36/913 (XII, 47), 24/393 (I, 93).

4 Lūdzējam, kas griežas pie Senata 908. p. 1. punkta kārtībā, jaunatklātie apstākli jāstāda Senatā_ priekšā tādā objektivā formā, kurai nav vajadzīgs jebkāds iepriekšējs pārbaudijums un kura padara šos apstākļus par ticamiem (Apv. Sap. 34/9; X, 4ol).

5 Nekad Senatam nav jā pār bauda pierādījumi par jaunā apstākļa esamību (37/1344; XIV, 168).

6 Tas fakts vien, ka prasītājam tikai pēc sprieduma taisīšanas izdevies pec savām veikala gramatām noskaidrot, uz kādām viņa tirdzniecības operācijām uti darījumiem attiecinamas atbildētāja iesniegtās kvītes, nav uzskatams par jaunu apstākli (25/126; II, 151).

7 Krimināltiesās spriedums, ar kuru par nepatiesas liecības došanu ir sodīts liecinieks, uz kuru bija dibināts tiesas spriedums, atzīstams par jaunatklajušos apstākli (34/757; XI, 138). Sk. arī 35/743 (XI, 590).

8 Ja tiesas akts evakuacijas dēļ prasītājs nevar pierādīt nekustama īpašuma iegūšanu izsolē, tad viņš var atsaukties uz 908. p., ja no vēlāk reeva-kuētas akts ir redzams, ka tiešam noticis tiesas lēmums par īpašuma apstiprināšanu prasītājam, kāds lēmums stājies likumīgā spēkā (32/2903;

IX, 181).

9 Izliktam īrniekam ir tiesība lūgt sprieduma jaunu caurlūkošanu jaun-atldato apstākļu del, ja izīrētājs ar krimināltiesās spriedumu ir sodīts par likuma par telpu īri 32. p. 7. p‘k. pārkāpšanu (3«/90; XIV, 251).

>0 Tā sprieduma kasacija, uz kura pamata taisīts cits spriedums resp.

lēmums, pati par sevi nav atzīstama par jaunu apstākli, kas neapšaubami pārgroza šā pēdējā sprieduma resp. lēmuma būtību, kamēr nav taisīts jauns spriedums (38/425; XIV, 310).

11 Liecinieka adresos nezināšana nav pielīdzināmā jauna apstākļa ne

zināšanai (CKD kops. 39/12; XV, 193).

•2 Ja pēc lēmuma, ar kuru maksātnespējai atzīts netirdzniecisks rak

sturs, rodas pierādījumi par insolventa darbības tirdzniecisku raksturu, tad tas nav nedz jauns apstāklis 1014. p. nozīmē (tas pastāvējis ari pirms tiesas lēmuma, bet nav bijis zināms sūdzētājam), nedz jaunatklājies apstāklis 908. p. nozīmē, bet tikai jauns pierādijums (TP 35/344 b; 226).

13 Senata sprieduma motivi citā, kaut arī analogā lietā, nav atzīstami par jaunu apstākli, kas dotu pamatu tiesas sprieduma atcelšanai (34/1837;

XI, 295).

14 Liecinieks pēc tiesas iztiesāšanas ir iesniedzis tiesai paziņojumu, ka pie viņa nopratināšanas tiesas sēdē viņš nav zinājis, par ko viņu pratinās, un nopratināšanas brīdī viņam nav bijis labi atminams, cik patiešam viņš 1914. gadā maksājis par savu dzīvokli, bet ka pēc tam, pārdomājot un apskatot savas tā laika piezīmes, viņš atradis piezīmes par 1914. gadā mak-sato īri, pēc kurām izrādījies, ka viņš maksājis toreiz par savu, tagad no atbildctaja ieņemto, dzīvokli īri 29 zelta rubļu apmērā par mēnesi. Liecī-

nieka norādītie apstākli ir tikai pēc lielas apspriešanas tiesā prasītajam jauni atklājušies apstākļi, un tie var ietekmēt gala rezultātā notikušo tiesas spriedumu (26/585; III, 92).

Lai apmierinātu lūgumus par sprieduma jaunu caurlūkošanu uz 15 908. p. 2. pkt. pamata, nepieciešami konstatēt: 1) ka atbildētāja dzīves vieta prasību ceļot nav uzradīta un viņš izsaukts ar publikāciju „Valdības Vēstnesī“, 2) ka atbildētājs pa visu iztiesāšanas laiku kā pirmā, tā arī otrā instancē atradies nezināšanā par lietu, kas pret viņu ierosināta <35/1725; XII, 185).

Ja prāvniekam nav izsniegts aicinājums uz tiesas sēdi, tad viņam ir 16 tiesība apstrīdēt pirmās instances spriedumu kasacijas kārtībā, ja vien lietā pēc prasības sumas pielaista kasacijas kārtība, vai arī lūgt sprieduma pārspriešanu 908. p. kārtībā, pielīdzinot aicinājuma neizsniegšanu jaunam apstāklim (20/294; I. 93).

Lūgums par apgabaltiesas tiesneša piespiedu izpildu kārtībā taisītā 17 sprieduma, t. i. pirmās instances sprieduma, jaunu caurlūkošanu saskaņā ar 861. p. iesniedzams Tiesu palatā, bet ne Senata CKD, kas 284. un 908. pantos paredzētos gadijumos var atcelt tikai otras instances spriedumus, feādu lūgumu var ievērot tikai tad, ja atbildētājs nav varējis 239. p. paredzētā triju mēnešu laikā uzzināt par tiem apstākļiem, kurus viņš apzīmē par jaunatklātiem (35/186; XI, 371).

Pārsūdzība viltojuma atklāšanas dēļ aktā, uz kuru spriedums dibi- 18 nāts, iesniedzama pēc 908. p. viena mēneša laikā no tās dienas, kad stājies spēkā krimināltiesās spriedums, ar kuru akts apzīts par viltotu. 90$. p. noteiktam termiņam nav tieša sakara ar 239. p. noteikto termiņu (37/1076;

XIII, 717).

Sk. ari 1. tezii zem 7. p., tezes zem 801. p., 4. tezi zem 907. p., 2. tezi zem 1014. p., 6. un 11. tezi zem 1021. p.

909. atcelts (1939. g. 79, IV).

910. Lūguma iesniegšanai par sprieduma kasaciju noteikts viena mēneša laiks, bet citu lūgumu iesniegšanai par sprieduma atcelšanu — divu mēnešu laiks. 1914. g. 1448, i, i, 796. p.; 1937. g.

202, II.

Piezīme. Apelacijas tiesības atjaunošanai 891.—895.

pantā noteiktā kārtībā atjaunojama arī kasacijas tiesība, bet

atjaunojot kasacijas tiesību (894. p.), nosakams tāds termiņš, kāds pārsūdzībai likumā paredzēts. 1935. g. 87, 11, 910. p.;

1937. g. 202, II; 1939. g. 79, 111, 910. p. piez.

911. Iepriekšējā (910.) pantā noteiktais laiks skaitams:

1) lūgumiem par sprieduma kasaciju — no sprieduma pasludināšanas dienas;

2) lūgumiem par sprieduma jaunu caurlūkošanu — no tās dienas, kad lūdzējam nācis zināms jaunais apstāklis, kas ir par pamatu lūgumam par sprieduma jaunu caurlūkošanu, bet viltojuma gadijumā — no tās dienas, kad stājies likumīgā spēkā krimināltiesās spriedums, ar kuru akts atzīts par viltotu, bet 908. panta 2. punktā norādītā gadijumā — no tā laika, kad atbildētājs patiesi dabūjis izrakstu no aizmuguriskā sprieduma, vai kad viņam uzrādīta pavēste par tā izpildīšanu, raugoties pēc tam, kas papriekš noticis. 1864. g. 41477, 797. p.; 1878. g. 58093; 1939. g. 79, IV.

1 911. panta 1. punktā lūguma iesniegšanai par spriedumu kasaciju paredzētais laiks skaitams no sprieduma pasludināšanas dienas. Sprieduma izgatavošana galīga forma neietekmē kasacijas sudzību iesniegšanai paredzētā laika notecējumu. Tā tad tas apstāklis, ka spriedums nav izgatavots noteiktā laikā, nevar pagarināt kasacijas termiņu, bet vienīgi dot tiesību partam lūgt tiesu atjaunot viņam kasacijas termiņu uz 891. p. pamata (25/277; I, 94).

2 Ja lietas dalībnieks bez viņa vainas nav saņēmis pavēsti par viņa izaicināšanu uz tiesas sēdi, kurā taisīts spriedums, tad viņš var iesniegt kasacijas sūdzību, skaitot termiņu no tā laika, kad viņam spriedums nācis zināms. Uz personu, kura lietā nav piedalijusies, šis izņēmums nav attiecināms (34/1635; X, 461).

Sk. 4. tezi zem 861. p.

912. Lūgumā par sprieduma kasaciju vai jaunu caurlūkošanu jāaprāda, ko lūdzējs īsti ieskata par nelikumīgu un atceļamu un uz kādiem pamatiem. 1864. g. 41477, 798. p.

Sk. tezes zem 856. p.

913. atcelts (1939. g. 79, IV).

914. Lūgumam par sprieduma atcelšanu jāpieliek klāt visi dokumenti, uz kuriem tas pamatots. Iesniedzot lūgumu par Tiesu palatas spriedumu atcelšanu, jāiemaksā simts piecdesmit latu drošības naudas, bez kuras lūgumu nepieņem.

Drošības nauda, kas iemaksāta iesniedzot lūgumu par daļas sprieduma kasaciju, uzskatama par iemaksātu arī attiecībā uz lūgumu par gala sprieduma kasaciju.

Drošības nauda, ja Senāts sūdzību atstājis bez ievērības, nāk valstij par labu, bet ja sūdzība atzīta par pamatotu — atdodama atpakaļ tās iemaksātājam.

No drošības naudas iemaksas atsvabināti prokurori, par maksātnespējīgiem izsludināti parādnieki un, ar 1011. panta otrā daļā paredzēto ierobežojumu, personas, kas bauda mazturības tiesības. 1935. g. 87, I, 914. p.

Bez likumā paredzētās drošības naudas kasaci.ias sūdzība nav pie- 1 ņemama, un šī drošības nauda iemaksājama līdz kasacijas termiņa notecējumam (25/323; I, 109^1).

Ja kasacijas sūdzība iesniegta bez drošības naudas vai arī iemāk- 2 sāta nepilnā apmērā, kasacijas sūdzība nav atstājama bez talakvirzīšanas, bet izsniedzama atpakaļ (26/372; III, 94).

Iemaksātā drošības nauda ir izsniedzama atpakaļ kā tajā gadijumā, 3 kad iesniegtā kasacijas sūdzība tiek atstata bez caurskatīšanas uz kasacijas sūdzības iesniedzēja lūguma pamata, tā arī, kad Senāts atzīst, ka iesniegtā kasacijas sūdzība atstājama bez curltīkošanas aiz tā iemesla, ka par tiesas lēmumu, par kuru iesniegta kasacijas sūdzība, tāda nav pielaižama. Drošības nauda iemaksājama tikai iesniedzot kasacijas sūdzības par galīgiem spriedumiem vai lēmumiem^1, bet nevis iesniedzot sūdzību par šādiem lēmumiem, kuri pārsūdzami blakus sūdzības kartība, pie kuriem pieder arī lēmums par lūguma atraidīšanu par drošības naudas atpakaļizsnieg-šanu (29/1923; VI, 104).

Pēc 914. panta tiešā satura drošības naudas iemaksa attiecas uz 4 katru lūgumu par sprieduma atcelšanu, vai tas pēc 906. panta nu būtu lu-gums par sprieduma kasaciju vai lūgums par sprieduma jaunu caurluko-šanu, kamdēļ lūgumi bez drošības naudas nav pieņemami, bet izsniedzami atpakaļ (31/1851; VIII, 96).

Ja prāvnieks kasacijas sūdzību iesniedzis bez drošības naudas, tad 5 viņam pašam jārūpējas, lai šis trūkums laikā (vēlākais līdz kasacijas termiņa notecēšanai) tiktu novērsts, bet viņam nav tiesības pārmest tiesai, ka viņa nav pasteigusies izsniegt viņam sūdzību atpakaļ ar tadu aprēķinu, lai viņš atpakaļ izsniegto sūdzību varētu no jauna iesniegt ar drošības naudas iemaksu līdz kasacijas sūdzības termiņa notecēšanai (33/2245;

XI, 14).

Lēmums, ar kuru noraidīta mazturības tiesību piešķiršana, pārsūdzams 6 uz Senātu ar kasaoiias sūdzību. Bet tā kā katrai kasacijas sūdzībai jāpieliek drošības nauda, bez kuras kasacijas sūdzību nepieņem, tad arī tāda kasacijas sūdzība jāiesniodz kopā ar drošības naudu (37/521, XIII, 555).

Kasacijas drošības natid'a nav jāmakJā tikai tām personām, kurām 7 tiesa jau piešķīrusi mazturības tiesības, vai kuras uz likuma (1004. p.) pamata bauda mazturības tiesības (37/408'; XIII, 555).

Tiesai nav tiesības kasacijas sūdzību izsniegt atpakal aiz tā vienīgā 8 iemesla, ka kasacijas drošības nauda iemaksāta neattiecīgās tiesas depo-zitā (31/1853; VIII, 115).

Par blakus sūdzību attiecībā uz kasacijas sūdzības nepieņemšanu, 9 kasaoiias drošības nauda nav jāmaksā. Ja Senāts blakus sūdzību atstājis bez ievērības, priekšsēdētāja lēmums par kasacijas sūdzības atpakaļ izsniegšanu palicis spēkā. Tāpēc, izsniedzot atpakaļ kasacijas sūdzību^1 tās iesniedzējam, pēdējam' bija jāizsniiedz atpakaļ arī kasacijas sūdzības pielikumi, to starpā arī kasacijas drošības nauda (30/1440; XIII, 85).

Sk. tezi zem 286. p.

915. Lūgumi par sprieduma atcelšanu rakstaini uz Senāta civildepartamenta vārdu un nododami Tiesu palatai. Iesniedzot lūgumu par Tiesu palatas sprieduma atcelšanu, piemērojami 857.,

866., 868.—871., 873. un 876. panta noteikumi apelacijas sūdzību iesniegšanai, pie kam lūgums par daļas sprieduma kasāciju virzāms uz Senātu tikai kopā ar lūgumu par Tiesu palatas gala sprieduma kasaciju, bet ja par šo pēdējo spriedumu kasacijas lūgums nav iesniegts — pēc tāda lūguma iesniegšanai noteiktā termiņa notecējuma. Kopā ar kasacijas sūdzibu jānosūta Senatam ari pārsūdzētā sprieduma noraksts, kuram jāpaliek Senata lietā.

Minētie lūgumi, uz lūdzējam pasludinama priekšsēdētāja rīkojuma pamata, atstājami bez tālākvirzišanas 373. (3. pk.),

867. (1., 3. pk.) un 914. pantā norādītos gadi jumos. 1930. g. īoo, i, 801. p.

1 Pretkasacija pielaižama arī miertiesnešu lietās (prof. Bukovska CP māc. grām. 588. lpp.).

2 Viena līdzdalībnieka kasacijas sūdzībai citi nevar pievienoties (prof. Bukovska CP māc. grām. 503. lpp.).

3 915. p. 1. daļas 2. teikums attiecībā uz lūgumiem par gala sprieduma atcelšanu, pretēji daļas spriedumam, paredz to, kas šā lūguma iesniedzējam jāievēro, iesniedzot to; turpretim 915. p. 1. d. 3. teikums noteic to, kas jāizpilda tiesai, pieņemot minētos lūgumus. Tiesai jārūpējas par sprieduma noraksta izgatavošanu, lai to nosūtītu Senatam; 915. p. 2. d. paredz sankciju tikai par to noteikumu neizpildīšanu, kuri zīmējas uz paša lūguma iesniedzēja darbību, bet nekad nevar attiekties uz darbību, kura jāizpilda pašai tiesai, pieņemot jau pareizi iesniegto lūgumu (915. p. 1. d. 3. teik.). (31/1206; VII, 112).

4 Kaut gan saskaņā ar 877. p. paskaidrojums uz apelaciju ar patstāvīgiem prasijumiem (tā sauc. pretapelacija) iesniedzams tieši otrai instancei,— tomēr šī kārtība nav piemērojama attiecībā uz pretkasaciju, jo 915. pantā nav atsauces uz šo 877. pantu (36/556; XII, 488).

Sk. arī 3. tēzi zem 878: p.

916. Lietas referešanas dienu noteic Senata civildeparta-menta priekšsēdētājs. 1864. g. 41477, 802. p.

917. Visus Senata civildepartamentā ienākušos privātpersonu lūgumus un sūdzības par tiesu iestāžu galīgo spriedumu atcelšanu lūko iepriekš cauri departamenta rīcības sēdē, lai noraidītu tos no šiem lūgumiem, kuri iesniegti pārkāpjot likumā noteiktos formālos nosacijumus,vai kuros nav nekādu norādijumu uz sprieduma atcelšanas iemesliem. Rīcības sēdē taisīto rezolūciju atzīmē priekšsēdētājs un pēc tam to izpilda, nesastādot uz rezolūcijas pamata sīkāku lēmumu. 1877. g. 57471, III, B, 4. p.; 1923. g. 97, I, A, 2.

918. Lietas referēšana, ja to lūdz kaut viena puse, notiek atklātā sēdē, un to izdara kāds no senatoriem pēc sevišķi noteiktas kārtas vai pēc viņu savstarpējas vienošanās. 1935. g. 87, i, 918. p.

919. Pēc lietas referēšanas Senāts stājas pie sprieduma taisišanas, noklausijies virsprokurcra atzinumu tādās lietās, kurās likums prasa prokuratūras atzinumu (a).

Ja sūdzību neievēro, Senata spriedumā, uz prāvinieka lūgumu, nosakams ari, kam jānes tiesāšanās izdevumi kasacijas instancē, un kādā apmērā (b).

(a) I922. g. 211, III. — (b) 1937. g. 202, 111,919. p.

l iesu iek. IV piel. 3.—5. p. paredzētos gadījumos (tā tad arī apsardzības lietās) atlīdzība par lietas vešanu Senātā nav piespriežama (38/32;

XIV, 303).

920. Civildepartamenta tiesas sēdē taisīto rezoluciju viņas caurlūkotā lietā uzraksta senators-priekšsēdētājs vai ari, viņa uzdevumā, senators, kas lietu referējis vai piedalijies tās izspriešanā. 1877. g. 57471, III, B, 7. p.; 1923. g. 97, I, A, 2.

921. Tajās lietās, kurās departaments neatzīst par vajadzīgu sīki izteikt apsvērumus, kas ņemti spriedumam par pamatu, lēmumus galīgā veidā nesastāda, bet rīkojumus tādās lietās nosūta uz tajās taisīto rezohiciju pamata. Šajā gadijumā rezolūcijā jāatzīmē:

1) kad notikusi sēde;

2) kas iesniedzis lūgumu vai sūdzību;

3) lietas priekšmets;

4) norādijums uz likumiem un vērā ņemtiem kasacijas spriedumiem (a), un

5) departamenta atzinums, nosakot tajā arī, uz prāvnieka lūgumu, gadijuinos, kad sūdzību neievēro, kam jānes tiesāšanās izdevumi kasacijas instancē un kādā apmērā (b).

Lēmumus un spriedumus izgatavo galīgā veidā senatori, kas lietas referējuši (c).

(a) 1877. g. 57471, III, B, 8. p.; 1923. g. 97, I, A, 2. — (b) 1937. g. 202, I, 921. p. 5. pk. — (c) 1877. g. 57471, III, B, 8. p.; 1923. g. 97, I, A, 2.

922. Sprieduma jauna caurlūkošana pielaižama tikai tajos gadijumos, kad pēc 908. panta 1. punkta no jauna atklātie apstākļi vai pierādītais viltojums dokumentos, bet pēc tā paša panta 2. punkta lūdzēja celtās ierunas, Dārgroza sprieduma būtību. 1864. g. 41477, 805. p.; 1878. g. 58093.

923. Lūgums par sprieduma jaunu caurlūkošanu atstājams bez ievērības, ja tas iesniegts pēc desmit gadu termiņa notecējuma no tā laika, kad spriedums taisīts. 1864. g. 41477, 806. p.

923. p. nestāv nekādā sakarā ar 910. un 911. pantu noteikumiem par to, ka lūgumi par sprieduma jaunu caurlūkošanu jaunatklājušos apstākļu dēl iesniedzami tur minētā laikā un ka šis laiks skaitams no tās dienas, kad lūdzējam nācis zināms jaunais apstāklis, kurš pievests par pamatu sprieduma jaunai caurlūkošanai (30/1256; VI, 89).

924. atcelts (1939. g. 79, IV).

925. Ja lūgums atcelt spriedumu jau bijis noraidīts, tad otrreizējs lūgums par sprieduma kasaciju nav pieņemams. 1864. g. 41477, 808. p.

926. Atceļot pārsūdzēto spriedumu, Senāts nodod lietu jaunai caurlūkošanai un izspriešanai citā palatas sastāvā. i93l.g. 137, I, 809. p.

1 Atrodot lietu par nepiekrītošu civiltiesai, Senāts atstāj otrai instancei taisīt lēmumu par lietas izbeigšanu un par tiesāšanas izdevumu piespriešanu (35/1009; XII, 112).

2 Ja arī Senāts nav atcēlis exprcssis verbis spriedumu daļā par lietvedības izdevumiem, tomēr nevar būt šaubu, ka pēc vispārēja principa lietvedības izdevumi ir atkarīgi no piespriežamās sumas un ar piespriestās kapitalsumas grozīšanos automatiski grozās arī lietvedības izdevumi (36/231; XII, 668).

926'. Kad Senāts taisijis spriedumu, Senata kanceleja nosūta lietu atpakaļ otrai instancei kopā ar diviem Senata sprieduma norakstiem, no kuriem vienu otrā instance piesūta pirmai. 1935. g. 87, II, 926'. p.

927. Tiesu palata jaunā sastāvā turpina lietas caurlūkošanu Senata atceltā daļā pēc vispārējiem noteikumiem.

Šajos gadijumos Tiesu palata, Izspriežot lietu par labu Senātā uzveikušai pusei, piešpriež tai, uz viņas lūgumu, tiesāšanās izdevumus kasacijas instancē. 1937. g. 202, 1, 927. p.

1 Lieta atjaunojama sākot no tā procesuālā rīkojuma, kurš atzīts par

sprieduma kasacijas iemeslu, „it kā atceltā sprieduma nebūtu bijis“. Jaunam spriedumam piļnīgi patstāvīgs procesuāls raksturs, un tas pakļauts pilnīgi patstāvīgai pārsūdzībās kārtībai, atkarībā no tām procesuālām pārsūdzībās normām, kuras ir spēkā jaunā sprieduma taisīšanas laikā (26/734; II, 152).

Tiesu palata, izspriežot lietu no jauna, var lietu iztirzāt vienīgi tajās 2 jautājumu kompleksa robežās, kurās tie bija nonākuši pirmo reizi Senātā apspriešanā (29/13, 1913, 30/106'; VI, 106).

Tiesai, izspriežot lietu no iauna, sakarā ar viņas pirmā sprieduma 3 atcelšanu Senātā kasacijas kārtībā, lieta ir jāizspriež tikai taiās_robežās un uz to faktisko lietas apstākļu pamata, no kuriem Senats bija izgājis savā pirmā spriedumā un kuras robežās Senats tā tad uzdevis attiecīgai zemākai instancei lietu izspriest no jauna (29/13). (29/604; VI. 89).

Otrā instance izlieto visu agrāk savākto faktisko materialu (liecības, 4 ekspertizes, apskates u. t. t.), ciktāl Senats to nav diskreditējis. Bez tam var iesniegt un pārbaudīt jaunus pierādījumus, bet nav iespējams celt kaut kādus jaunus prasijumus, ja tie neizriet no agrakā sprieduma atcelšanas Senātā (prof. Bukovska CP māc. gräm. 475. Ipp.).

Izpildu rakstu izdod tomēr nevis kasacijas instance, bet pēc Senata 5 lēmuma — otrā instance (H. Blaese, RZ 38/3, XI, 3).

Pie lietas jaunas caurlūkošanas prāvniekiem ir tiesība atsaukties uz jau- 6 nietn pierādījumiem strīdā esošo jautājumu noskaidrošanai, kas ierosināti jau pirmā instancē (CKD kops. 37/31; XIII, 491).

Šis pants nav pārkāpts ar to, ka tiesnesis, kas ņēmis dalību atceltā 7 sprieduma taisīšanā, piedaias sēdē, kurā lieta izslēgta no dienas kārtības. Tāpat nav nozīmes, ja tiesnesis ir ņēmis dalību, taisot atcelto spriedumu citā, kaut arī pa daļai analogā lietā (36/426; XIV, 473).

928. Tiesu iestādei nav tiesības, no jauna apspriežot viņai nodoto lietu, apspriest agrākā sprieduma pareizību vai nepareizību, bet vina taisa jaunu spriedumu, it kā agfākā nebūtu bijis. 1864. g. 41477, 811. p.

Izspriežot lietu no jauna, tiesa ar saviem agrākiem konstatējumiem 1 ne tikai nav saistīta, bet viņas pienākums ir pilnīgi patstāvīgi nodibināt lietas faktisko paisi (38/989; XV, 36).

Ar Tiesu palatas sprieduma atcelšanu pirmā Tiesu palātas sprieduma 2 motīvi ir atkrituši paši par sevi un ar tiem Tiesu palata. caurskatot lietu no jauna, rēķināties nevar, ja tikai atceltā spriedumā apspriestie jautājumi nav iztirzāti arī Senata spriedumā un ar to galīgi izšķirti (CKI) kops. 38/12;

XIV, 390).

928. p. neaizliedz tiesai norādīt sava sprieduma vēsturiska daļā uz 3 savu agrāko, Senata atcelto spriedumu ar tā motiviem (33/33; X, 183).

Līdz ar Tiesu palatas sprieduma atcelšanu, kaut arī ne visumā, zaudē 4 savu spēku arī tā sprieduma dala. kurā tiesa sadalījusi partu starpā tiesāšanas i'zdevumus (37/21; XIII, 313).

929. Visus blakus lūgumus, kurus iesniedz attiecībā uz jaunai apspriešanai nodotu lietu, izšķir tā pati tiesu iestāde, kurai uzdota lietas jaunā caurlūkošana. Viņai ir tiesība noteikt pierādijumu pārbaudīšanu visos tajos priekšmetos, kas pieder pie anullētās iztiesāšanas darbības vai ari attiecas uz atceltām sprieduma daļām, un, uz prāvnieku lūgumu, gādāt par prasības nodrošināšanu. Turp., 812. p.

1 Apvērsums ir panākams kā lūguma, tā ari prasības kārtībā. Šī alternatīvā iespēja panākt apvērsumu padota zināmiem likuma priekšnoteikumiem. Sprieduma apvērsums prasības kārtībā ir katra parta neapstrīdamā procesuālā tiesība panākt prasības ceļā ar agrāko spriedumu piespriestās mantas atdošanu. Prasība tādā gadījumā iesniedzama pirmā instancē pēc piekritības. Tāpat prasības ceļā ir apvēršami spriedumi, kad agrāko procesu zaudējušā puse cel ierunas par zaudējumiem vai pieprasa atlīdzību par attiesājamā mantā izdarītiem izlabojumiem vai^1 būvēm. Lūguma veidā apvērsumu var panākt parts, pieteicot par to pi>rms lietas izspriešanas pēc būtības (Sen. 32/1909), pie kam tādā gadījumā nevar tā paša apvērsuma jautājuma atrisināšanu prasīt prasības ceļā (TP 37/114 b; 419).

2 Sprieduma atpakalizpildīšana pielaižama nevien tad, ja otrā instance skata lietu cauri otro reizi pēc šīs instances sprieduma atcelšanas kasacijas kārtībā, bet ari tad, kad pirmā instancē pielaista iepriekšēja izpildīšana, bet pēc izpildīšanas spriedums atcelts ar otras instances spriedumu (32/624;

VIII, 115).

3 Otrās instances sprieduma atcelšana ar Senata spriedumu gan dod iemeslu atceltā sprieduma izpildīšanas apturēšanai, bet nevar novest pie jau izpildītā sprieduma iznīcināšanas. Tāpēc par pirmā, atceltā sprieduma izpildīšanas apvērsumu otrā instancē var lemt vienīgi izspriežot lietu no jauna pēc būtības ar patstāvīgu spriedumu vai, kaut arī ar patstāvīgu lēmumu, bet katrā ziņā ne agrak par paša jauna sprieduma taisīšanu (34/3406: XI, 67).

1 Atbildētāja tiesiba uz sprieduma atpakaļizpildīšanu izceļas pati par

sevi jau ar pirmās instances sprieduma atcelšanu, atraidot prasību. Lūgums par sprieduma atpakaļizpildīšanu apmierinams neatkarīgi no tam, vai atpakalizpildīšana kā tāda fiziski iespējama vai nē; ja sprieduma izpildīšana izrādītos par fiziski neiespējamu, tad piemērojoties 1352. p. noteikumam', atbildētājam ir tiesība prasīt zaudējumus (26/314; III, 106).

5 Atbildētājam pieder tiesība prasīt atcelt sprieduma atpakalizpildīša-nu; šāda tiesība atkrīt tikai tad, ja faktiski vai juridiski šāda atpakalizpildīšana jau tiesas lēmuma taisīšanas brīdī izrādītos par absoluti neiespējamu: faktiski, piem., tad. kad pašas telpas kā tādas, vairs neeksistē; juridiski — kad pa to laiku atbildētāja lietošanas tiesību termiņš būtu izbeidzies, vai kad prasītājam vairs nepieder īpašuma tiesība uz namu, kurā atrodas ieņemamās telpas; bet tas apstāklis vien, ka tas pats prasītājs izīrējis telpas trešai personai, nekad nav uzskatams nedz par faktisku, nedz par juridisku šķērsli sprieduma atpakaļizpildīšanai, jo trešā persona atvasina savas tiesības no prasītāja-izīrētāja un tā tad tās ieguvusi tikai pēc tām, kad atbildētāja tiesības uz telpām bija izcēlušās. Atbildētājs katrā ziņā ieinteresēts, lai tiesa taisītu lūgto lēmumu, jo ar to atbildētājs iegūtu jau tūliņ tiesību, ļaunākā gadijumā pret tagadējo prasītāju celt prasību par atlīdzību par zaudējumiem sakarā ar telpu nenodošanu atbildētājam gadijumā, kad prasītājs nespēs faktiski ierādīt viņam pieprasītās telpas (29/1693; VI, 106).

6 Ar lēmumu par sprieduma atpakaļ izpildīšanu (nododot telpas atpakaļ izliktā īrnieka lietošanā) vēl nav izšķirts jautājums, vai šis lēmums faktiski izvedams pret trešo personu, kura dzīvokli pēc atbildētāja aiziešanas noīrējusi un telpu nodošanai viņam pretojas. Šai ziņā jāatzīst, ka īrnieks, kas noīrējis strīdā esošās telpas un attiecībā uz kuru pat nav noskaidrots, ka viņš, noīrējot telpas, būtu zinājis, ka par tām starp prasītāju un atbildētāju pastāv strīds, nevar tikt izlikts no telpām blakus lūguma ceļā, sprieduma izpildīšanas stadijā (31/1452; VII, 112).

Senata apsvērumi spriedumā 31/1452 par to, ka lēmums par sprie- 7 dūma atpakalizpildīšanu nav faktiski izvedams pret trešo personu, nedod tiesai iemeslu atraidīt atbildētāja lūgumu par viņa atpakaļievietošanu dzīvoklī, jo taisni arī uz šo gadījumu attiecinami Senata paskaidrojumi, ka lēmums par sprieduma atpakalizpildīšanu šādos apstākļos taisams atbildētāja eventualai zaudējumu prasības nodrošināšanai (33/931; X, 61).

Sen. spr. 31/1452 (VII, 112) apsvērumi, saskaņā ar kuriem šajā sprie- 8 dumā aprādītos apstākļos jaunais īrnieks nav izliekams no dzīvokļa uz blakus lūguma pamata, neattiecas uz atbildētāju (veco īrnieku), kas procesa piedalījies; pret viņu sprieduma vai lēmuma atpakalizpildīšana — principā, t. i. citiem šķēršļiem trūkstot — ir iespējama. Ja arī pats atbildētājs izlikts uz sprieduma pamata, kuru Senāts vēlāk atcēlis, un prasība par viņu izlikšanu gala rezultātā atraidīta, tad viņam tomēr jāpiekāpjas pret jauno īrnieku, un viņš tikai eventuāli varētu prasīt zaudējumu atlīdzību no izīrētāja (34/603; X, 552).

Atbildētājs no prasītāja var prasīt tikai zaudējumu atlīdzību, ja, iz- 9 pildot atpakaļ Tiesu palatas pirmo spriedumu, izrādītos, ka nomas objekts ieņemts jau no kādas trešās personas, kas savas tiesības atvasina no prasītāja (29/1693; VI, 106). Sprieduma atpakalizpildīšana pret trešo personu izpildu kārtībā nav izvedama (33/239; IX, 382).

īrnieks nevar prasīt agrāko juridisko attiecību atjaunošanu ar izīrē- 10 tāju, ja izīrētājs ir izlietojis likuma par telpu īri 32. p. 7. punktā paredzēto tiesību tiesas vai īrnieka maldināšanas nolūkā (29/152; V, 71). Šis princips tomēr piemērojams tikai tad, ja tiesas spriedums par īrnieka izlikšanu palicis spēkā. Turpretim, ja tas atcelts, tad tiesa uz vispārēja pamata var taisīt lēmumu par sprieduma atpakalizpildīšanu, apmierinot īrnieka lūgumu par viņa atpakaļielikšanu. Tas apstāklis, ka izīrētājs telpas izīrējis trešai personai, nedod tiesai tiesību īrnieka lūgumu noraidit. Uz šāda viedokļa Senāts jau ir nostājies 29/1693 (VI. 106), 31/1452 (VII. 112) un 33/391 (X. 61). kādos spriedumos arī tuvāk iztirzātas šāda lēmuma konsekvences attiecība uz trešo personu (39/112; XV, 112).

930. Iztulkojot likuma tiešo jēgumu, tiesu iestādēm jāturas pie Senata apsvērumiem, un kasacijas sūdzības par otro spriedumu, kas taisīts uz šā pamata, nekādā zinā nav pieņemamas. 18(54. g. 41477, 813. p.

Senata spriedums visumā kā vēsturiskā, tā arī rezohitivā daļā, 1 saistošs tiesai, kurai Senāts nodod lietu izspriešanai no jauna un. proti, tajā ziņā, ka šai tiesai, iztulkojot likuma tiešo jēgumu, jāturas pie Senata apsvērumiem, neielaižoties pie tam agrākā sprieduma pareizības vai nepareizības apspriešanā (930., 928. p.) (37/1230; XIV, 255).

Tiesai jāturas pie Senata iztulkojuma, kaut arī viņa tam nepiekristu 2 (prof. Bukovska CP māc. grām. 432. Ipp.).

Kasacijas sūdzības pieņem arī tad. kad tās iesniedz otro vai trešo 3 reizi, bet Senāts nevar mainīt savu ieskatu vienā un tajā paša lietā, kuru otrā instance izspriedusi uz Senata dotā paskaidrojuma pamata (prof. Bukovska CP māc. grām. 124. ipp.).

931. Lūguma iesniegšana par sprieduma kasaciju, izņemot 932. un 933. pantā norādītos gadījumus, neaptur sprieduma izpildīšanu, kamēr nav taisīts Senata lēmums par lietas jaunu caurlūkošanu. Bet tiesa, kas taisijusi spriedumu, uz ieinteresētās puses lūgumu, kuru var iesniegt arī pirms kasacijas sūdzības iesniegšanas, var dot rīkojumu:

1) ierakstīt atzīmi prasītājam nododamā strīdamā nekustamā īpašuma zemes grāmatā saskaņā ar prasību nodrošināšanas noteikumiem (681. un turpm. p.), aizliedzot vispār atsavināt vai iznīcināt tādus priekšmetus, kas pēc likuma uzskatami par šā īpašuma piederumu. un atvēlot prasītājam slēgt par šo īpašumu līgumus ne-citādi, kā iepriekš aizrādot tam, kas stājas līguma saistībā, ka gadijumā, kad tiktu taisīts spriedums par īpašuma atdošanu atpakaļ atbildētājam, š’S līgums zaudē spēku;

2) pieprasīt no prasītāja nodrošinājumu tās strīdamās kustamās mantas vērtības apmērā, kura viņam nododama spriedumu izpildot, vai — ja tādu nodrošinājumu nesniedz, kā arī kad nododamai mantai ir sevišķa vērtība tās mākslas, ģimenes vai citas kādas iekšējas nozīmes dēļ, — apķilāt šo mantu, nododot to glabāšanā 1156,— 1167. pantā noteiktā’kārtībā;

3) nosūtīt suniu, kas piedzīta spriedumu izpildot, Latvijas bankai vai tās vietējai nodaļai vai arī, uz vienas vai otras puses lūgumu, kādai citai valsts kreditiestādei, valsts vai valsts garantētu procentpapīru pirkšanai, — ja prasītājs neiesniedz minētās sumas nodrošinājumu tam gadijumam, kad spriedumu atceltu kasacijas kārtībā;

4) atlikt tā nekustamā īpašuma izsoli, uz kuru vērsta piedziņa, un

5) atlikt tās kustamās mantas izsoli, uz kuru vērsta piedziņa, kad šai mantai ir sevišķa vērtība viņas mākslas, ģimenes vai citas kādas iekšējas nozīmes dēļ. 1893. g. 9737, 814. p.; 1921. g. 258, 2; 1923. g. 65; 1928. g. 134, I, 4. p.; 1937. g. 202, 11.

Ieinteresētā puse var būt nevien atbildētājs, bet ari prasītājs, piem., ja tas zaudē prasību un 110 viņa piedzen tiesāšanas izdevumus, vai ari, ja tas zaudē intervencijas prasību (1234'. p.) un apķīlātai mantai tādēļ draud pārdošana (TMV 38/1 pielik., C, 9, a).

932. Izpildīt spriedumus, iekam notecējis termiņš kasacijas sūdzības iesniegšanai, bet ja tā iesniegta — pirms tās izšķiršanas, nav pielaižams:

1) lietās par dzimšanu laulībā (a);

2) lietās par laulību šķiršanu vai neesamību (b), un

3) lietās par saderinātas līgavas atzīšanu par viņas līgavaiņa šķirtu sievu (Civiilik. 1937. g. izd. 30. p.) (c).

(a) 1893. g. 9737, 814’-. р. 1. pk. — (b) 1921. g. 39, 79. p. — (e) 1937. g.

202, III, 932. p. 3. pk. — 1931. g. 137, IV.

933. Sprieduma izpildīšanu var apturēt spriedumu taisijušā tiesa uz ieinteresētās puses lūgumu, ja izpildīšana var radīt mantā tādas pārgrozības, pēc kurām mantu savest agrākā stāvoklī kļūst neiespējami vai ir pārāk apgrūtinoši. Gadijumā, kad ieinteresētās puses lūgumu apmierina, pretpusei ir tiesība prasīt, lai izdara noteikto darbību prasības nodrošināšanai vai uztur spēkā agrāk izdarīto darbību. 1893. g. 9737, 8142. p.; 1937. g. 202, II.

933. p. attiecas, piem., uz gadījumu, kad ar tiesas spriedumu atbildētā- 1 jam uzlikts nojaukt kādu ēku (38/1052; XIV, 637).

Sprieduma izpildīšanas apturēšana uz 933. panta pamata atkarājas no 2 otrās 'instances ieskata, kura, izejot no konkrētas lietas apstākļiem', var to pielaist vai nepielaist (36/1052; XIV, 637).

Sk. 2. tezi zem 1018. p.

934. 931. pantā norādīto darbību nevar izdarīt, kad ar Tiesu palatas spriedumu atstāts spēkā apgabaltiesas spriedums, kura iepriekšēja izpildīšana pielaista nepieprasot nodrošinājumu no prasītāja. 1893. g. 9737, 8143. p. _ Sal. 1912. g. 1003, В, V.

935. 931. pantā norādīto darbību var izdarīt arī tā tiesa, kuras apgabalā spriedumu izpilda, kā arī šās tiesas priekšsēdētājs, saskaņā ar 698. pantu. Lūgumu par naudas nosūtīšanu Latvijas bankai vai tās vietējai nodaļai vai kādai citai valsts kreditiestādei (931. p.

3. pk.) var iesniegt spriedumu izpildošam tiesu izpildītājam, kas, apturējis piedzītās sumas izdošanu prasītājam, ziņo par to tiesas priekšsēdētāja izšķiršanai. 1893. g. 9737, 8144. р.; 1918. g. Ю, 5. р.; 1923. g. 65.

936. Prasītājam ir tiesība uz priekšrocīgu apmierinājumu no sumas, kas piedzīta viņa pretenzijā, pret visiem citiem atbildētāja kreditoriem, kuri savas piedziņas vērsuši uz šo sumu pēc tam, kad tā iesniegta personai, kas spriedumu izpilda. Atbildētājam ir tiesība uz priekšrocīgu apmierinājumu pret visiem citiem prasītāja kreditoriem 110 nodrošinājuma sumas, kuru prasītājs iesniedzis uz 931. panta 2. un 3. punkta pamata. 1893. g. 9737, 8145. p.

Sk. 1. tezi zem 1366. p.

937. Lūgumu iesniegšana par sprieduma jaunu caurlūkošanu (906. p. 2. pk.) neaptur sprieduma izpildīšanu, kamēr nav taisīts Senata lēmums par lietas nodošanu jaunai caurlūkošanai. Šis noteikums nezīmējas uz 908. panta 2. punktā norādītiem lūgumiem, attiecībā uz kuriem no Tiesu palatas atkarājas apturēt sprieduma izpildīšanu, ja atbildētājs to lūdz. 1893. g. 9737,8146. р.; 1939. g. 79, III, 937. p.

938. Civildepartamenta spriedumi un lēmumi, kuriem ir principiālā nozīme tiesu prakses apvienošanā, ne mazāk kā reizi gadā izsludināmi pielikumā pie Valdības Vēstneša vispārējai zināšanai. 192f>. g. 84, B.

Senata paskaidrojumiem nav autentiska, bet tikai doktrinala iztulkojuma nozīme, lai gan tie saistoši otrai instancei (920. р.); attiecībā uz citām tiesu iestādēm tiem ir tikai vadoša nozīme likumu vienādai iztulkošanai un piemērošanai (prof. Bukovska CP māc. grām. 117. Ipp.).

• Trešā nodaļa.

Termiņi.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi par termiņu aprēķināšanu.

939. Nolikt termiņus tajos gadijumos, kad tie ar likumu nav noteikti, atkarājas no tiesas ieskata. 1864. g. 41477, 816. p.

Tiesas noteiktie termiņi vispār nav atzīstami par prek'luziviem, bet par prorogacijas termiņiem, kuru nolūks un galvenais mērķis ir novērst prāvnieku procesa vilcināšanu, kamdēļ arī pati tiesa ex officio neseko šo pro-rogācijas termiņu ievērošanai, dodot ieinteresētai pusei iespēju ce!t attiecīgu iebildumu. Saprotams, ka arī pretējā puse var šā prorogācijas termina neievērošanas gadījumā celt attiecīgu iebildumu tikai tad, kad ar tādu termiņu nokavēšanu draud vai notiek lietas izspriešanas novilcināšana un sakaru ar to arī tiesai jāizšķir, vai pretēiās puses iebildums ievērojams vai ne (36/1551; XIII, 165).

940. Pec tiesas ieskata noliekamā termiņa ilgumam jābūt tādam, lai varētu izpildīt to darbību, kurai termiņu noliek. Turp., 817. p.

941. Likumā noteiktus un tiesas noliekamus termiņus skaita mēnešiem, nedēļām un dienām. Turp., 818. p.

Likumisko termiņu ievērošanai seko pati tiesa (prof. Bukovska CP māc. grām. 279. Ipp.).

942. Termiņš, kas skaitams mēnešiem, notek pēdējā mēneša atbilstošā datumā. 1864. g. 41477, 819. p.

943. Ja mēnešiem skaitamā termiņa beigas iekrit tādā mēnesi, kuram nav atbilstošā datuma, tad termiņš notek šā mēneša pēdējā dienā. Turp., 820. p.

944. Nedēļām skaitamais termiņš notek pēdējās nedēļas atbilstošā dienā. Turp., 821. p.

945. Kad . termiņa beigas pēc vispārēja aprēķina iekrīt svinamā dienā, tad šī diena un tai no vietas sekojošās svinamās dienas nav skaitamas, bet par termiņa pēdējo dienu skaitama pirmā darbdiena pēc tam. Turp., 822. p.

Piezīme. Laiks no 17.—30. jūnijam termiņa tecēšanas

ziņā visās tiesu iestādēs pielīdzināms svinamām dienām.

1933. g. 259, 1, 945. p. piez.; 1939. g. 79, III, 945. p. piez.

946. Vietējās svētku dienas nav ieskaitamas termiņu aprēķinā tikai tajos gadijumos, kad vietējās tiesu iestādes pēc likuma atsvabinātas no sēdēm. 1864. g. 41477, 823. p.

Aizrādījums uz to, ka kasacijas termiņa pēdējā diena, (piem., 29. jūnijs), Latgale ir svinama diena, kad Latvijas bankas nodala ir slēgta, nevar krist svarā, jo vietējās svinamas dienas var attiekties vienīgi uz vietējam tiesu iestādēm, un ja pie tam vietējas tiesu iestādes būtu slēgtas, kadel termiņš kasacijas sūdzībai, kura bija iesniedzama Tiesu palatai, kurai 29. jūnijs nav svinama diena, ar vietējo svinamo dienu nav tieļs pagarinats. Bez tam siidzētāiam nav ņemta iespēja drošības naudu nosūtīt pa pastu (31/1879; VIII, 116).

947. Termiņus skaitot dienām, nav ieskaitama diena, kad izdarīta darbība, no kuras termiņš skaitams, un pēc tam pēdējā diena nolikto dienu skaitā uzskatama par termiņa beigām. Turp., 824. p.

948. Termiņa pedēiā dienā no termiņa atkaiīgā prāvnieka tiesība turpinās lidz visas dienas beigām, t. i. līdz pulksten divpadsmitiem naktī; bet kad darbība bijusi jāizdara vai jāpieteic tiesā, tad līdz pulksten trijiem pēc pusdienas, un ja sēde turpinās pēc pulksten trijiem, tad līdz ar sēdes slēgšanu beidzas arī prāvnieka ar termiņu aprobežotā tiesība. Turp., 825. p.

949. Ja tajā dienā, kurā nolikts ierasties pie tiesas, tiesā nav sēdes, tad ierašanās termiņš notek tajā dienā, kad nolikta pirmā sēde pēc tam. Turp., 826. p.

950. Termiņš, kuru tiesa nolikusi uz noteiktu datumu vai nojādītu dienu, uzskatams par notecējušu tajā pašā dienā. 1864. g. 41477, 827. p.

951. Lūgumam vai sūdzībai tiesas iestādē pa pastu ienākot, ņemama vērā tā diena, kad raksts nodots pasta iestādē. 1927. g. 123. p.

952. Kad lietas iztiesāšana apturēta uz 782. panta pamata, tad apstājas ari visi uz to attiecošies tekošie, bet vēl nenotecējušie termiņi. 1864. g. 41477, 829. p.

CPL 782.—789. p. nav piemērojami lietās par sprieduma izpildīšanu, un apturētu sprieduma izpildīšanu var turpināt bez kādas jaunas izpildu pavēstes izsniegšanas parādniekam (34/2085; X, 452).

953. Termiņu apstāšanās skaitama no tā notikuma laika, kura dēļ iztiesāšana apturēta. Turp., 830. p.

954. Atjaunojot apturētu iztiesāšanu, no tiesas ieskata atkarājas, saskaņā ar katras lietas apstākļiem un ar apturēšanas iemeslu, noteikt jaunu termiņa tecējumu, neieskaitot agrāk notecējušo termiņa laiku, vai ari ieskaitot šo laiku. Turp., 83i. p.

Otrā apakšnodaļa.

Termiņa pagarināšana un atjaunošana.

955. Termiņa pagarinājums bez prāvnieku vienošanās pielaižams tikai vienu reizi, izņemot gadijumus, kad tiesas noteikto darbību nav iespējams izpildīt sevišķu neparedzētu, no prāvnieka gribas neatkarīgu apstākļu dēļ. 1935. g. 87, 1, 955. p.

956. Likuma noteikto termiņu var atjaunot, ja tas nokavēts sevišķu neparedzētu, no prāvnieka gribas neatkarīgu apstākļu dēļ. Turp., 950. p.

957. Lūgums atjaunot nokavētu termiņu iesniedzams un izlemjams tajā tiesu iestādē, kurā nokavēto darbu nācies izpildīt. Turp., 957. p.

958. Lūguma iesniegšanai par termiņa atjaunošanu nolikts divu nedēļu laiks, skaitot no tās dienas, kad izbeidzas nokavētais termiņš.

Lūgumam pieliekams noraksts pretējai pusei. Turp., 958. p.

959. Termiņu atjaunojot, jaunais termiņš nosakams ne ilgāks par to, kas nokavēts, un skaitams no dienas, kad pasludināts lēmums par termiņa atjaunošanu. 19.35. K. 87, I, 959. p.

960. Par lēmumiem, ar kuriem ievērots vai noraidīts lūgums par termiņa atjaunošanu, var divu nedēju laikā iesniegt blakus sūdzību nākošai instancei.. Turp., 960. p.

Saskaņā ar 960. p. par lēmumiem, ar kuriem ievērots vai noraidīts • liiKtims par termiņa atjaunošanu, var divu nedelu laika iesniegt blakus su-d/.ibu nākošai instancei. No šā noteikuma izriet, ka blakus sūdzības kartībā var pārsūdzēt tikai tās tiesas lēmumu, pie kuras prāvnieks griezies ar lūgumu atjaunot apelacijas terminu. Šis pants tādēļ nav attiecinams uz gadījumu, kad iesniegta blakus sūdzība par pirmās instances lēmumu, ar kuru tai iesniegtais 'lūgums noraidīts. Šis otras instances lēmums ir pārsūdzams kasacijas kārtībā (36/1597; XIII, 93).

Šā panta noteikums zīmējas uz termiņiem, kas ‘tikumā nav noteikti 2 (93S. un turpm. p.) (TP 37/972 a; 452).

961. Kārtība, kādā atjaunojams termiņš apelacijas, kasacijas vai blakus sūdzības, vai atsauksmes pret aizmugurisku spriedumu iesniegšanai, noteikta 265*.—265^4., 891.—895. pantā, 834. panta 2. piezīmē. 898. panta piezīmē un 910. panta piezīmē. Turp., 96!. p.

Celurlā nodaļa.

Tiesu izdevumi.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi.

962. Tiesu izdevumi civillietās ir četrējādi:

1) zīmognodoklis,

2) tiesu nodeva,

3) kancelejas nodeva un

4) lietvedības maksas. I93i.g. 137, 1, 839. p.

Piezīme. Zīmognodoklis, kas samaksāts iesniedzot prasību par līgumsodu, nav pieskaitams pie to tiesu izdevumu

sumas, kuri piespriežami 110 atbildētāja. Turp., 839. p. piez.

963. Zīmognodoklis maksājams saskaņā ar noteikumiem par 7ĪlT10gn0d0kli. 1864. g. 41477, 840. p.; 1921. g. 165.

964. Tiesu nodeva ņemama par prasības lūgumiem, atsauksmēm pret aizmuguriskiem spriedumiem un apelacijas Sūdzībām. 1921. g. 72, II, 841. p.

965. Kancelejas nodeva ņemama izdodot izpildu rakstus, dokumentu norakstus, uzziņas un citus papīrus. Turp., 842. p.

966. Lietvedības maksas vai nu nosakamas par labu lietpratējiem, tulkiem, lieciniekiem, tiesu izpildītājiem un prāvniekiem, vai arī ņemamas citam noteiktam nolūkam, piemēram: sludinājumiem, tiesas locekļu komandēšanai un liecinieku vai citu personu aicināšanai. 1864. g. 41477, 843. р.; 1926. g. 84, c.

Otrā apakšnodaļa.

Zlmognodoklis.

967. Lūgumi un tiem pievienojamie pielikumi, kā arī visi papīri, kurus iesniedz apgabaltiesām, Tiesu palatai un Senata civil-departamentam, tāpat prokuratūras dienestpersonātn, tiesu iestāžu priekšsēdētājiem un locekļiem, un arī izpildu raksti, spriedumu noraksti, uzziņas un tamlīdzīgi papīri — apliekami ar zītnognodokli pēc noteikumiem par zīmognodokli. 1804. g. 41477 844 p • 1921. g. 165; 1939. g. 79, III.

968. Iesniedzot lūgumu izgatavot izpildu rakstu, norakstu vai uzzinu, jāsamaksā arī attiecīgais zīmognodoklis. 1864. g. 41477,

845. р.; 1921. g. 165.

Dali juma spriedumā noteiktā tiesu nodeva piedzenama 1011. p. piezīmē noteikta kartībā (1657^4. р.), bet aprēķinātā zīmoguodeva nomaksājama reizē ar pieprasījumu izdot tiesas sprieduma norakstu un plānu ar uzrakstu (96в. р.). Nodeva ka dokumentu^1 nodeva nomaksājama piina apmērā, neatkarīgi no aktā vai tiesas spriedumā konstatētām dalībnieku tiesībām un pienākumiem. Arī aktu nodeva nomaksājama visumā, bet ne kādā daļā (Aktu nod. Iik. 2. р.) (TP 39/210 b; 756).

969. Ja nav ievērots 967. un 968. panta noteikums, tad tiesa rīkojas uz 373. un 374. panta pamata. 1864. g. 41477, 846. p.

Trešā apakšnodaļa.

Tiesu nodeva.

970. Tiesu nodeva ņemama par katru prasības lūgumu — četri procenti, bet trīsdesmit latus nepārsniedzošās prasībās — trīs procenti no prasamās sumas. Tāda pati nodeva ņemama par pretprasībām, atsauksmēm pret aizmuguriskiem spriedumiem un apelacijas sūdzībām.

Tiesu nodeva aprēķinama no pilniem latiem, skaitot nepilnus latus prasības sumās pārpilniem. 1921. g. 72,11, 848. p.; 1924. g. 52, I; III.

971. Nenovērtējamu prasību lietās tiesu nodevu nosaka tiesa, taisot spriedumu, viena līdz sešdesmit latu apmērā. 1935. g. 87, I, 971. p.

Saskaņā ar 3. p. 2. teikumu preju'dicialas prasības, kuras cenu nevar noteikt, jācel apgabaltiesā. Ar jēdzienu prasība, kuras cenu nevar noteikt, jāsaprot taisni tādas prasības, kuras nav uzskaitītas 377. p., t. i. prasības, kurās pats prasītājs, iesniedzot prasību, nevar no sevis — attiecīgo aizrādījumu trūkuma <lēl pašā likumā — noteikt prasības sumu, (359. p. 3. pkts; 370. p. 4. punkta beigās), un kuras tapec ir janovērtē tiesai, attiecīgo tiesu nodokļu ņemšanai saskaņā ar 971. p. Ja tiesa prejudicialas prasības vērtību noteikusi uz Ls 10,—, tad viņai nav iemesla to izbeigt it kā nepiekritības dēl apgabaltiesai (29/413; VII, 114).

971^1. Civilprasībās, kas pieteiktas krimināltiesā (7. p.), no notiesātā ņemama tiesu nodeva triju procentu apmērā no piespriestās sumas, tomēr ne mazāk par vienu latu. Nodevu pēc sprieduma spēkā stāšanās piedzen policija. Turp., II, 971 ‘. p.; 1937. g. 202, 11.

972. Tiesu nodeva par prasības lūgumiem, atsauksmēm un apelacijas sūdzībām aprēķinama pēc šo prasības lūgumu, atsauksmju un apelacijas sūdzību skaita, neatkarīgi no personu skaita, kas tos kopīgi iesniedz. 1921. g. 72, 11,*850. p.

973. Nodeva par apelacijas sūdzību vai atsauksmi ņemama no tās sumas, kuru lūdzējs pārsūdzībā vai atsauksmē prasa piespriest vai kuras piespriešanu viņš apstrīd. Turp., 851. p.

974. Nodeva pieliekama klāt pie paša prasības lūguma, sūdzības vai atsauksmes. Šis noteikums nav piemērojams prasības lūgumiem, kad prasība nav novērtējama vai pastāv tādu ienākumu piedziņā, kuru surna lūgumā nav apzīmēta: šajā gadijumā tiesu nodevu noteic tiesa spriedumu taisot, samērīgi ar piespriesto sumu, un piedzen no prāvu zaudējušās puses. 1864. g. 41477,852. p.

975. Prasības par tiesu izdevumu atpakaļdošanu atsvabinātas 110 tiesu nodevas. Turp., 853. p.

Sakarā ar 975. р., jānāk pie slēdziena, ka nevar prasīt tiesu nodevu par apelacijas sūdzību, kas apstrīd pirmās instances spriedumu tikai tiesašanas izdevumu ziņā (Т. P. 35/366 b; 232).

976. Tiesu nodeva samaksājama:

1) ja nodevas suma nepārsniedz divi simti latus — ar tiesu markām vai skaidrā naudā, un

2) pārējos gadījumos tikai skaidrā naudā, kas pret kvīti iemaksājama valsts ienākumos. 1921. g. 72, 11, 85,2'. P-; 1924. g. 52, 1.

977. Tiesu mārku šķiras nosaka tieslietu ministris. 1935. g.

87, I, 977. p.

978. Tiesu markas pārdod tiesu iestādēs. Šīs markas var pārdot ari visas tās iestādes un dienestpersonas, kas minētas noteikumos par zīmognodokli (Lik. kr. 1921. g. 165) 78. un 79. pantā, ievērojot šo pantu noteikumus. 1926. g. 131; 1939. g. 79, 111.

979. Tiesu mārku lietošanas, iespiešanas, glabāšanas, izsūtīšanas, pārdošanas, apmaiņas un iznīcināšanas kārtību nosaka tieslietu ministris. 1935. g. 87, 1, 979. p.

980. Tiesu markas dzēš pēc noteikumiem par zīmogmarku dzēšanu. 1890. g. 6741, I, 5. p.

981. Ja lūgumu vai sūdzību ar uzlipinātām markām dod atpakaļ (370., 371., 373., 374., 866. р.), kā arī ja tiesu nodeva samaksāta ar markām lielākā apmērā nekā vajadzīgs, tad pirmā gadi-jumā visu mārku, bet otrā — lieki izlietoto mārku vērtību uz tiesas lēmumu atmaksā lūdzējam no valsts kases. Turp., 6. p.

Piezīme. Ja lūdzējs, saņēmis atpakaļ lūgumu vai sūdzību ar uzlipinātām markām, iesniedz no jauna lūgumu par to pašu priekšmetu, tad viņam ieskaita markas, kas uzlipinātas uz pirmā lūguma, pie kam pie jaunā lūguma jābūt pieliktam agrākajam, !ai pierādītu, ka tas bijis apmaksāts. Turp., 6. p. piez.

Iemaksātās tiesu nodevas izsniedzamas atpakaļ tikai tādos gadijumos, kad tiesa attiecīgiem lūgumiem tin sūdzībām nav devusi nekādu virzienu, t. i. nav nekādā ziņa stājusies pie to caurskatīšanas un nav laidusi darbībā tiesas mechanismu, lai ievadītu lietas iztiesāšanu. Uzskats, ka lietas virziena došana būtu skaitama tikai no tā momenta, kad atbildētājam izsniegta pavēste, nesaskan ar 970. un 981. pantu tiešo nozīmi (21/69; II, 152). Sk. tezi zem 302. p.

982. Rēķinu vešanas un norēķināšanās kārtību, attiecībā uz ieņemto nodevu, nosaka tieslietu ministris saziņā ar finansu ministri un valsts kontrolieri. 1921. g. 72, 11, 853^7. p.

Ceturtā apakšnodaļa.

Kancelejas nodeva.

983. Izdodot prāvniekiem izpildu rakstus, spriedumu un dokumentu vai citu papīru norakstus, kā arī apliecības, uzziņas u. 1.1., ņemama kancelejas nodeva viens lats no loksnes, skaitot divdesmit piecas rindiņas par lappusi. Kancelejas nodeva nolīdzināmā tikai ar tiesu markām. 1921. g. 72 11, 854. p.; 1924. g. 204.

Pasta izdevumi tiesu iestādēs pēc būtības ir kanclejas izdevumu veids. (A. Bušs, TMV. 1937/4. 916. lpp.).

984. Katram rakstam, kuru uz iepriekšējā (983.) panta pamata tiesa izdod prāvniekiem, uzspiežams zīmogs. 1921. g. 72, II, 855. p.

985. 983. pantā noteiktā nodeva jāiemaksā tiesā kopā ar

zīmognodokli. 1864. g. 41477, 856. p.; 1921. g. 165.

Piektā apakšnodaļa.

Lietvedības maksas.

986. Prasītājam, kas nevar uzdot atbildētāja dzīves vietu, jāiesniedz kvīte par naudas suinas iemaksu aicinājuma sludinājuma iespiešanai. 1931. g. 137, I, 857. p.

Piezīme. Par visu tiesu lietās vajadzīgo sludinājumu

iespiešanu laikrakstos maksa aprēķinama pēc patiesiem izdevumiem. Turp., 857. p. piez.

987. Tiesu iestāžu locekļi, kurus komandē ārpus pastāvīgās darba vietas apskatīšanai uz vietas, liecinieku nopratināšanai vai tamlīdzīgai darbībai, saņem uz attiecīgas tiesas rīkojumu dienas naudu un ceļa izdevumu atlīdzību saskaņā ar Valsts civildienesta likumu (1938. g. izd.) 67. un turpmāko pantu noteikumiem. 1864. g. 41477, 858. p.; 1923. g. 37.

988. Atlīdzību lieciniekiem, lietpratējiem un tulkiem noteic tiesa pēc sava taisnīgā ieskata samērā ar patiesiem braukšanas izdevumiem, nokavēto laiku, lietpratēju patērētām pūlēm, vietējiem apstākļiem un aplūkošanas izdevumiem. Tuvākus noteikumus-instrukcijas veidā izdod tieslietu ministris. 1931. g. 137, i, 860. p.

Piezīme. Atlīdzību par izmeklējumiem, kurus civillietās

izdara Zinātniskās tiesekspertizes institūts (Tiesu iekārtas

1936. g. izd. 367. p.), noteic pēc tieslietu ministra apstiprinātas

takses. Turp., 860. p. piez.

989. Prāvniekam, uz kura lūgumu pierādijumu pārbaudijums notiek, jāiemaksā uz priekšu braukšanas izdevumu atlīdzība tiesnešiem (987. p.), lieciniekiem, lietpratējiem un tulkiem, kā arī avanss tiesas noteiktā apmērā atlīdzības segšanai lieciniekiem par nokavēto laiku un lietpratējiem par atzinuma došanu. Ja pārbaudijums nolikts pēc pašas tiesas ieskata vai uz abu pusu prasijumu, tad pienākošās nauda jāiemaksā abām pusēm vienlīdzīgā apmērā.

Ja naudu tiesas noteiktā termiņā neiemaksā, tad pārbaudijums nenotiek, izņemot gadijumu, kad novēlotas naudas iemaksas dēļ nenovilcinās lietas iztiesāšana. Turp., 864. p.

Ja tiesa nolēmusi izdarīt ekspertizi uz abu atbildētāju lūgumu, no kurieni viens bauda mazturības tiesības un tādēļ ir atsvabināts no cksper-tizes izdevumu iepriekšējas segšanas, tad tiesa nevar atstāt savu lēmumu bez izpildīšanas, aiz tā iemesla, ka otrs atbildētājs nav iemaksājis uz viņu krītošo izdevumu dalu (34/69; X, 307).

990. Atlīdzību lietpratējiem uzliek, uz 622. panta pamata,, vai nu vienam no prāvniekiem, vai arī abārn pusēm. 1864. g. 41477 865. p.

991. Atlīdzība tiesu izpildītājiem un tiesu ziņnešiem noteikta sevišķās taksēs (Tiesu iekārtas 1936. g. izd. III un IV pielik.). 1864. g. 41477, 866. p.; 1882. g. 892; 1920. g. 250, I.

992. No zaudējušās puses uzveikušai par labu piedzenamā suma par pilnvarnieku pieņemšanu vai vispār par lietas vešanu noteicama saskaņā ar zvērinātu advokatu atlīdzības pagaidu taksi (Tiesu iekārtas 1936. g. izd. V pielik.). 1864. g. 41477, 867. p.

Nav jakonstatē, cik lieli bijuši faktiskie izdevumi un vai vispār pilnvarnieks bijis pieņemts (prof. Bukovska CP māc. grārri. 420. lpp.).

Sestā apakšnodaļa.

Tiesu izdevumu atlīdzināšana prāvniekiem.

993. Prāvniekam, pret kuru spriedums taisīts, uz pretējās puses prasijumu, jāatmaksā viņai, izņemot likumā norādītos gadi-jumus, visi tiesu izdeviuni; kādi viņai bijuši šajā lietā, un bez tam jāatlidzina viņai par lietas vešanu. 1864. g. 41477, 868. p.

Ja atbildētājs nav devis iemeslu celt prasību, tad izdevumi, kaut arī 1 prasītājs uzvarētu, uz atbildētaja lūgumu uzliekami prasītājam (prof. Bu-kovska CP māc. grām. 421. lpp.).

Pēc pirmā sprieduma atcelšanas var rasties jauni tiesāšanas izdevumi 2 un otrai instancei ir no tikai tiesība, bet pienākums izdarīt jaunu tiesāšanas izdevumu aprēķinu (36/1513; XIII, 83).

Tiesa var piespriest tiesāšanas izdevumus vienīgi prasības lietās, kas 3 beidzas ar spriedumu vai lēmumu, bet ne lietās, kas izspriežamas blakus sūdzības kārtībā (37/73'8; XIII, 721).

Lietā, kur prasītājs nav lūdzis taisīt spriedumu pēc būtības, bet pat 4 paskaidrojis, ka neuzturot prasības galveno pēti tumu, t. i. nav pastāvējis uz lietas izspriešanu, apmierinot viņa prasību kā pareizi celtu, prasītājam nav tiesības prasīt, lai tiesa uzliktu atbildētājam tiesāšanas (lietas vešanas) izdevumus pēc noteikumiem, kas butu piemērojami tikai gadījumā, ja tiesa izspriestu lietu pēc būtības ar spriedumu (38/300; XIV, 312).

Prasība atraidama vienīgi tad, ja tā izrādītos par nepamatotu pēc 5 lietas apstākļiem, kas bija nodibinājušies prasības celšanas laikā, jo tikai ar viņiem varēja rēķināties prasītājs, ceļot savu prasību; bet, ja prasītājs saņem apmierinājumu pēc prasības celšanas, tad vienīgās sekas var būt tikai tas, ka atkristu prasības priekšmeta piespriešana kā tāda, bet neatkrīt lietas caurskatīšana pēc būtības, kam ir sevišķa nozīme jautājumā par tiesas un lietas vešanas izdevumiem (31/1024; VIII, 117).

Ja pēc prasības celšanas prasītājs saņem pilnīgu apmierinājumu, tad 6 atkrīt gan prasības priekšmeta piespriešana prasītājam, bet neatkrīt lietas caurskatīšana pec būtības, lai konstatētu, vai prasība celta pareizi, iru atkarībā no tā izšķirtu arī jautājumu par tiesas un lietas vešanas izdevumiem (sk. Sen. 22/9). Ja tādā gadijumā tiesa atzīst prasību par pareizi celtu, tad tā. kā pēc prasības celšanas labprātīgi apmierināta, jāatstāj bez caurskatīšanas, piespriežot (ar spriedumu) prasītājam par labu tiesu un lietas vešanas izdevumus saskaņā ar 903. p. (TP 35/1144 ; 263).

Ja prasītājs prasības lūgumā lūdzis uzlikt atbildētājam tiesāšanas 7 izdevumus, tad otra instance var viņam uzlikt izdevumus arī par šo instanci (25/358; III, 90).

Nenoteicot, ka parti stāvētu solidārās parādu attiecībās, tiesa nevar, 8 nepārkāpjot CL 1673. pantu, uzlikt atbildētājam solidāri prasītājam par labu tiesāšanās izdevumus (28/202; VI 89).

Mantojuma dalīšanas lietas vedamas un izpriežamas pēc noteikumiem. 9 kas minēti CPL paredzētā prasības lietu iztiesāšanas kārtībā (1654. p.; 1921/22); tāpēc tiesai arī ir tiesība lietas izdevumus sadalīt starp dalībniekiem saskaņā ar 993. un 996. p. (28/1123; V, 123).

Sk. arī 3. tezi zem 1654. un tezi zem 1657. p.

Kad trešā persona patstāvīgi pret prāvnieku gribu pārnes lietu uz 10 apelacijas instanci, viņa rīkojas patstāvīgi un ir atzīstama par patstāvīgu pusi, kādēļ viņai var uzlikt tiesas un lietas vešanas izdevumus (29/678;

VIII, 116).

Ja, saskaņā ar tiesas lēmumu, atbildētāja atbildība aprobežota ar 11 imobilu attiecībā uz obligācijās parādu, tad ar šo parādu saprotami arī atbildētājam uzliktie lietas vešanas izdevumi, ja obligācijā paredzets, ka tā nodrošina arī šos izdevumus (33/13®; IX, 385).

12 Atbildētājs, kas tieši vai klusu ciešot pielaiž prasības atstāšanu bez caurlūkošanas vai izbeigšanu uz prasītaja lūgumu, ar to atteicas 110 tiesas izdevumiem tajā pašā lietā. Ja turpretim atbildētais pastāv uz lietas izspriešanu pēc būtības, atbildētājs var prasīt, lai viņam piespriež visus tiesas izdevumus pēc takses, t. i. pēc Tiesu iekārtas V piel. I. р., izņemot gadijumu, kad lieta izbeigta sakarā ar atbildētāja noraidijumu (34/50;.

X, 505).

13 Ja Ministru kabinets uz prasītājas (Zemkopības ministrijas) priekšlikumu nolēmis lietu izbeigt, tad šis lēmums pēc sava satura ir atteikšanās no saviem prasijumiem. Šādā gadijumā tiesai lieta jāizbeidz un viņa tiesāšanas izdevumus nevar uzlikt nevienai pusei (34/356; XI, 19).

14 Lūgumu par tiesāšanas izdevumu atlīdzību var pieteikt pa visu prāvas laiku līdz galīga sprieduma taisīšanai, tā tad arī pirmo reizi otrā instancē (34/1747; XI, 67).

Sal. tezes zem 184. un 888. p.

994. Izbeidzot lietu uz noraidijuma pamata nepiekritības dēļ, atbildētājam ir tiesiba piedzīt no prasītāja visus tiesu izdevumus, kādi viņam bijuši šajā lietā. 1864. g. 41477, 869. p.

1 Ar lietas izbeigšanu nav domāta izbeigšana uz visiem laikiem, bet gan tikai lietas iztiesāšanas izbeigšana, t. i. tiek pārtraukta procesuālā darbība, bet nav skārta lietas būtība, tā kā var runāt par res iudicata. Tā tad paliek iespēia iztiesāšanu atjaunot un prāvu turpināt (sal. Исаченко, Мир. суд. 207. lapp. ad § 69 sub. I). [H. Blēse, Т. М. V. Э7/2 — 368. lapp.l

2 Šis pants piemērojams arī miertiesu iestādēs (39/489).

Sk. 2. tezi zem 823. p. un tezi zem 888. p.

995. Izspriežot lietu pa daļai vienai, pa daļai otrai puse* par labu, tiesa noteic, kuram no prāvniekiem un kādā apmērā ir tiesiba uz tiesu izdevumu atlīdzību. Turp., 870. p.

1 Ja arī Senāts nepārbauda kasacijas kārtībā tiesāšanas izdevumu sadalīšanu pēc būtības, tomēr viņš ņem stāvokli pret tiesas nepilnīgiem motīviem. Ja prasība piespriesta tikai apm. V* daļā. Tiesu palatai bija jāmotivē, kādu iemeslu dēl viņa tiesāšanas izdevumus atzinusi par savstarpīgi segtiem (36/795; XII, 46).

2 Ja prasītāja prasība par laulības šķiršanu ir apmierināta, tad no tā apstakla, ka atbildetaja nav atzīta par vainīgo pusi, neizriet, ka atbildētāja varētu prasīt kādu dalu no tiesāšanas izdevumiem (33/2157; X, 201).

3 Kasacijas sūdzība ir pielaižama jautājumā, vai otrā instance pareizi piespriedusi pēc takses pienākošos izdevumus no apstrīdētās sutnas-(34/187; XI, 68).

Sk. tezi zem 619. un 1. tezi zein 1683. p.

996. Lietā, kurā piedalas vairākas personas, pienākumu atlīdzināt tiesu izdevumus noteic tiesa, samērā ar to, ko katra no viņām prasijusi vai apstrīdējusi. Turp., 871. p.

Intervencijas prasībā (1234. p.) tiesa var uzlikt tiesāšanas izdevumus tikai piedzinēiam, ja parādnieks prasību nav apstrīdējis (34/293;.

XI, 21).

997. Valsts pārvaldes nav atsvabinātas no pienākuma atlīdzināt uzveikušai pusei visus tiesu izdevumus, kādi viņai bijuši šajā lietā. 1864. g. 41477,'.872. p.

998. Privātpersonai, kas ar tiesas spriedumu zaudējusi kādu lietu pret valsts pārvaldi, jāsamaksā tai visas tiesu nodevas un tiesu izdevumi, kurus var prasīt privātpersonas. Turp., 873. p.

Tiesai ex officio, neatkarīgi no prāvnieku gribas, jāuzliek sods par zītnognodevas noteikumu neievērošanu un jāpiedzen tiesas un zīmognode-va u. t. t. valstij par labu. Kontrahentu vienošanās par to, ka atbildētājs neatbild par nodevu samaksu valstij par labu, kas ceļas sakarā ar prasību, atzīstama par nelikumīgu. Minētās nodevas, pēc vispārēja principa, piespriežamas valstij par labu, bet konkrētai valsts pārvaldei par labu — tikai visi pārējie izdevumi un atlīdzība par lietas vešanu (30/1-36; IX. 384).

Septītā apakšnodaļa.

Tiesu un kancelejas nodevu un lietvedības maksu izmaksāšana un sadalīšana.

999. Tiesu nodevu tiesu iestādes nosūta Latvijas bankai vai tās vietējām nodaļām, un tā ieskaitama valsts ienākumos. Tāpat ieskaitama valsts ienākumos kancelejas nodeva. 1864. g. 41477, 874. p.; 1890. g. 7289, I; 1923. g. 65.

1000. Nauda, kas iemaksāta tiesas locekļu komandējumam vai liecinieku, lietpratēju un tulku aicinājumam, nododama pēc piederības. 1864. g. 41477, 877. p.; 1923. g. 97, IV; 1926. g. 84, C.

1001. Naudas atlikumi, ko prāvnieki iemaksā izdevumiem, uz pieprasijumu atmaksājami. Atlikumus, kas mazāki par vienu latu, pa pastu vai caur policiju neizsniedz. Ja pieprasijums neienāk viena gada laikā pēc sprieduma stāšanās likumīgā spēkā vai lietas izbeigšanas, tad šie atlikumi ieskaitami valsts ienākumos. 1935. g. 87, I, 1001. p.

Astotā apakšnodaļa.

Izņēmumi no vispārīgiem noteikumiem par tiesu izdevumiem.

1002. Valsts pārvaldes ir atsvabinātas no zīmognodokļa bet tiesu un kancelejas nodevu tās maksā uz vispārējā pamata, izņemot kancelejas nodevu par tiem norakstiem, kurus tām piesūta uz 1407. panta pamata. 1935. g. 87, I, 1002. p.

1. un 2. piezīme atceltas. (1935. g. 87, 1, 1002. p.).

Pašvaldības no zīmognodevas nav atsvabinātas. 1397. p. piez. noteic tikai kārtību, kādā pašvaldība var celt prasības un uz tam atbildēt, bet neattiecas uz nodevām (J. Grīslis, TMV 37/4, 908. lpp.).

1003. No tiesu izdevumu samaksas atsvabinātas tās personas, kurām tiesa piešķīrusi mazturības tiesības. 1864. g. 41477, 880. p.

1. piezīme. Bez tam (1003. p.) pielaižamie atsvabinājumi no zīmognodokļa un attiecīgo nodevu samaksas paredzēti noteikumos par zīmognodokli un citos attiecīgos likumos. Turp., 880. p. piez.; 1921. g. 165, 46. p.

2. piezīme. Noteikumi par ārvalstu pilsoņu mazturības tiesībām atrodas 1905. g. 17. jūnijā parakstītā Hāgas konvencijā par civiltiesāšanas kārtību (Lik. kr. 1930. g. 36).

1 Atbildētāja atsvabināšana no tiesu nodevas neatņem tiesai tiesību pārbaudīt atbildētaia ienākumu samēru ar alimentacijai izmaksājamām sumām (32/34; IX, 9).

2 Kamēr ar trūcību CL 81. p. nozīmē jāsaprot vispār laulāto sociālām un mantas stāvoklim atbilstošs eksistences līdzekļu trūkums, tikmēr mēraukla CPL 1003. p. paredzētai mazturībai ir tikai līdzekļu trūkums lietas vešanai, kā tas nepārprotami izriet no 1005. p. beigām (CKD kops. 39/8; XV 189).

3 No likuma neizriet, ka lūgumus par mazturības tiesību piešķiršanu varētu iesniegt tikai kopā ar prasības sūdzību, bet ne atsevišķi (34/2751;

X, 507).

4 Tiesas lēmums par mazturības tiesību piešķiršanu kādiem no partiem nav no pretpuses pārsūdzams (38/40) (CKD kops. 39/8; XV 189).

5 Tiesas lēmumu par mazturības tiesību nepiešķiršanu prāvniekam var pārsūdzēt kasacijas kārtībā (37/521; XIII, 555).

6 Ja tiesā pastāv iekšēja kārtība, pēc kuras lūgumi par mazturības tiesību piešķiršanu iesniedzami vienmēr viena tiesas noteikta nodaļā, tad citā nodaļā iesniegto lūgumu tiesa tomēr nevar atstāt bez caurskatīšanas, bet tas jānodod pēc piederības (34/2751; X, 507).

7 Otrai instancei jāizšķir apelacijas sūdzībā izteiktais partu lūgums par mazturības tiesību piešķiršanu, bet viņa nevar apelacijas sūdzību atstāt bez caurlūkošanas aiz ta iemesla, ka parts tiesas sēdē nav samaksājis nodevas un nav ari lūdzis piešķirt viņam termiņu nodevu samaksai (35/376;

XI, 362).

8 Pēc vispārējā principa mazturības tiesības piešķir tā tiesa, kuras caurlūkošanā lieta atrodas (35/376; XI, 362).

1004. Mazturības tiesības bauda bez atsevišķa tiesas lēmuma visas personas, kas ceļ prasības:

1) par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.);

2) pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61), un

3) pamatojoties uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114). 1931. g. 137. 1, 880'. p.; 1933. g. 182, A, 11; 1935. g. 87.

III; 1939. g. 79, III, 1004. p.

Šajā pantā minētās personas atsvabinātas arī no iemaksām tiesu iz- 1 pildītājam par sprieduma izpildīšanu. Tiesu izpildītājs piedzen viņam pienākošos atlīdzību no parādnieka, bet ja tam nav līdzekļu, tad atlīdzību maksā valsts (prof. Bukovska CP māc. «Tām. 423. Ipp.).

Tikai darba ņēmējs, bet ne viņa mantinieks, ceļot prasību par nesa- 2 ņemtu darba atlīdzību, ir atsvabināts no tiesu nodevas samaksas, jo pēc 1004. p. izpratnes krīt svarā ne prasības priekšmets, bet persona, kas prasību cēlusi (TP 34/1381 b; 306).

Ja likums piešķir mazturības tiesības darba algas prasības cēlājam, 3 tad nevar atzīt, ka otras instances spriedums, ar kuru prasība atraidīta un kurā nemaz netiek iztirzāts un tieši izšķirts jautājums par prasītaja mazturības tiesībām, jau pats par sevi atņemtu prasītājam 1004. p 1. pkt paredzētās mazturības tiesības kasacijas instancē (CKD kops. 39/48;

XV, 194, 195).

Ja prasītājs, kas cēlis prasību par neizmaksātu darba algu 36. panta 4 2. piezīmes nozīmē, uz 1004. panta pamata bauda mazturības tiesības, tad tomēr 1004. pants nepiešķir viņam mazturības tiesības kā atbildētājam pēc pretprasības, kas celta viņa darba algas prasības lietā. Tādēļ viņš uz likuma pamata nebauda mazturības tiesības attiecībā uz tādu prebpTasību, un ja prasītājs kasacijas sūdzību iesniedzis arī par to tiesas sprieduma daļu, ar kuru apmierināta pretprasība, tad viņš uz CPL 1004. panta pamata nevar tikt atzīts par baudošu mazturības tiesības, par cik viņa kasacijas sūdzība attiecas uz tiesas spriedumu daļā, ar kuru apmierināta pretprasība (38/135; XIV, 305, 306).

Sk. 2. tezi zem^1 30<3. p.

1005. Personām, kas vēlas izlietot mazturības tiesības, jāiesniedz apgabaltiesai savas dienesta priekšniecības, vai vietējās pašvaldības iestādes, vai vietējā miertiesneša apliecība par to, ka viņām trūkst līdzekļu lietas vešanai. 1931. g. I37, i, 88i.a p.

Nodokļu inspektors nav minēts starp personām^1 un iestādēm, kas var I izdot apliecību par to, ka prāvniekam trūkst līdzekļu lietas vešanai (37/649; XIII, 557).

Likums neprasa, lai miertiesnesis, izdodot mazturības apliecību, tajā 2 īpaši minētu avotus, no kuriem viņam nākušas zināmās apliecinatas ziņas. Sajā apliecībā miertiesnesim jāuzdod viņam pašam zināmās ziņas (37/649; XIII, 557).

Miertiesneša lēmums jautājumā par mazturības apliecības izsniegšanu 3 lietas vešanai vispārējās tiesu iestādēs nav parsūdzams (36/1874; XIII, 308).

Kasacijas sūdzībai pievienotā miertiesneša apliecība par sūdzētāja 4 mantas stāvokli pati par sevi nedod viņam nekādas tiesības; šī apliecība var būt tikai par pamatu lūguma iesniegšanai likumā paredzētā kārtībā apgabaltiesai mazturības tiesību piešķiršanai (33/2410; IX, 537).

Sk. arī 2. un 3. tezi zem 303. p.

1006. Apliecībā jāatrodas noteiktām ziņām par lūdzēja mantu, ienākumiem un ģimenes stāvokli. I864. g. 4I477, 882. p.

1007. Par apzināti nepatiesu ziņu sniegšanu par savu trūcību vainīgajiem uzliekams sods pēc Sodu likuma (1936. g. izd.) 188. panta, bet tie, kas vainīgi nepatiesas mazturības apliecības izsniegšanā, sodāmi pēc Sodu likuma 139. panta. Uz tā paša pamata (Sodu lik. 188. p.) sodāms prāvnieks arī par to, ka viņš nav paziņojis par apstākļu pārgrozību, ar ko viņš kļuvis spējīgs izdarīt tos maksājumus, no kuriem viņš atsvabināts. 1931. g. 137, i, 883. p.

1008. To personu raksti, kurām tiesa piešķīrusi mazturības tiesības, kā arī mazturības apliecības un lūgumraksti par to izdošanu, atsvabināti no zīmognodokļa. 1921. g. 165, 46. p. 11., 12. pk.

1009. Mazturības tiesības ir spēkā tikai tajā lietā, kurā tās kādam piešķirtas, un tikai līdz tam laikam, kamēr, apstākļiem grozoties, persona, kurai tās piešķirtas, nekļūst spējīga maksāt. 1864. g. 41477, 886. p.

1 Zemākā instancē piešķirtās mazturības tiesības ir spēkā arī augstākā instancē, tāpat arī izpildu kārtībā (ЮЖ. p.) (prof. Bukovska CP mac. grārn. 426. ipp.).

2 Partam piešķirtās un iau izlietotās procesuālās tiesības tiesa ex post nevar anu'lēt (37/1464; XIV, 467).

3 Par mazturības piešķiršanu otrā instancē, tā tad arī par tādu tiesību atņemšanu, var spriest tikai tiesa, kā koleģiālā iestāde, savā pilnā sastāvā, bet ne priekšsēdētāja biedrs (37/1464; XIV, 467).

4 Ja procesa laikā tā prāvnieka mantiskais stāvoklis, kuram ar tiesas lēmumu piešķirtas mazturības tiesības, ir tā pārgrozījies, ka viņš kļuvis spējīgs izdarīt nodevu maksājumus, tad tiesa var taisīt lēmumu par sava agrākā lēmuma atcelšanu, bet nevar pieprasīt tiesu izdevumu samaksu par pagājušo laiku un nevar pēdējā nesamaksas gadījumā lietu atstāt bez caurskatīšanas (TP 36/942 b; 380).

5 Lēmumu, ar kuru prāvniekam atņemtas mazturības tiesības, tiesa var grozit tikai tad, ja prāvnieks pierāda, ka viņa inaterialie apstākli ir grozijušies (34/1933; X, 507).

6 Aprēķina procesa kārtībā ierosinātā lieta uzskatama par iztiesātās vai galvenās l'ietas turpinājumu, kādēļ tajā lietā izdotā mazturības apliecība paliek spēkā arī aprēķina procesa kārtībā iztiesājamā lietā, kas secināms no 1022,—1025. p. normām (TP 38/538 b; 620).

1010. Tā prāvnieka vietā, kam izdota mazturības apliecība,

986.—991. pantā norādītie tiesu izdevumi sedzami no valsts līdzekļiem. Turp., 887. р.; 1933. g. 182, А, II.

1011. Izspriežot lietu tai personai par labu, kura bauda mazturības tiesību, visu viņas vietā samaksāto naudu, kā arī visu nenomaksāto zīmognodokli un tiesu nodevu valsts piedzen vai nu no minētai personai piespriestās mantas vai uzveiktā daļā no prāvu zaudējušās puses.

No mantas, kas piespriesta mazturības tiesību baudošai personai par labu, piedzenamas arī nodevas un citi maksājumi, kurus prāvnieks, baudot mazturības tiesību, nav sedzis pēc sprieduma taisīšanas. 1935. g. 87, 1, 1011. p.; 1937. g. 202, 11.

Piezīme. Izvilkumus no spriedumiem vai lēmumiem par šajā pantā minēto naudas sumu piespriešanu tiesu iestādes nosūta Nodokļu departamentam, ja kāds no maksātājiem dzīvo Rīgā, bet pārējos gadijumos nodokļu inspektoram, kura iecirknī dzīvo kāds no maksātājiem (a). Tālākā rīcība ar piedziņu piekrīt Nodokļu departamentam (b). Atbildētājs, labprātīgi izpildot tiesas spriedumu, vai vienojoties ar prasītāju par izpildes veidu, var prasītājam izmaksāt tikai to. kas pārsniedz valstij pēc sprieduma pienācīgo sumu (c).

(a) 1939. g. 79, I, 1011. p. piez. — (b) 1930. g. 100, II, 888. p. piez. — (c) 1937. g. 202, II.

Saskaua ar 1011. pantu, valsts piedzen, par atraidīto prasības dalu 1 nenomaksātās nodevas 110 mazturības tiesības baudošai' personai piespriestās mantas. Tā tad tikai šajāis robežās valsts var minētās nodevas piedzīt no personas, kas baudijai'si mazturības tiesības (36/1503; XIII, 94.).

Ja prasību apmierinot, tiesa nospriedusi laulāto bērnu atstāt atbildētā'- 2 jas audzināšana, tad itnekāda manta prasītāja l'abā nav piespriesta, kadēl nevar spriest (it ka pēc 1011. p.) piedzīt no viņa valstij par labu tiesu un zīmognodevu; tās piedzenamas no atbildētājas (TP 38/82c; 640).

Sk. 1. tezi zem 303. p.

1012. Mazturības tiesības neatsvabina prāvnieku, kam tās piešķirtas, no tiesu izdevumu atlīdzināšanas pretējai pusei. 1864.’ g. 41477, 889. p.

1013. Visos gadijumos, kad uz augšējo noteikumu pamata jāiemaksā nauda tiesu izdevumiem, vai nodevām, vai zīmogno-doklirn, prāvnieki, kas atrodas ārzemēs, šās naudas vietā var iesniegt Latvijas diplomatiski-konsulara pārstāvja kvīti par attiecīgam izdevumam atbilstošas sumas iemaksu. Ja šis noteikums nav ievērots, tad lūgumraksts izsniedzams lūdzējam atpakaļ caur Ārlietu ministriju. Turp., 890. p.; 1921. g. 165; 1922. g. 275.

Piekla nodaļa.

Tiesas spriedumu izpildīšana.

Pirmā apakšnodaļa.

Spriedumu likumīgais spēks.

1014. No tā laika, kad pasludināta tiesas rezolūcija pēc lietas būtības, tiesas iestāde nevar pati to ne atcelt, ne grozīt, izņemot 904., 1015., 1016. un 1058. pantā norādītos gadijumus. Lēmumus var atcelt un grozīt, kad pārgrozijušies lietas apstākļi.

1930. g. 100, I, 891. p.; 1935. g. 87, III.

Blakus lēmumus var grozīt sakarā ar lietas apstākļu pārmaiņu, izņemot lēmumus, kas izbeidz pašu lietas procesu un šajā ziņā pielīdzināmi spriedumiem (prof. Bukovska CP mac. gram. 525. Ipp.).

1014. p. nerunā par kādu „jaunu“ apstākli (kā to paredz 908. p.), bet par „apstakļiem“, kas ir pārgrozijušies, t. i. par pašiem lietas apstākļiem, kuriem ir sakars ar procesa gaitu. Ja lieta grozās ap lēmumu, ar kuru zināms jautājums galīgi izspriests, piem. attiecībā uz imobila pārdošanu izsole soda naudas piedzīšanai, un ja pie tam parts atsaucas uz kādu jaunu apstākli, kas pats par sevi stāv ārpus lietas un kā tāds varētu iespaidot lietas galīgo izspriešanu, tad attiecīgā lēmuma atcelšanu varētu panākt vienīgi 908. panta paredzēta kārtība (26/13; II, 153).

Sk. 12. tezi zem 908. p.

Tiesas lēmumi par uzrēķinu caurskatīšanu sakarā ar maksātāju pret tiem celtam ierunām nodokļu lietās nav uzskatami par tādiem, kuri, apstākļiem grozoties, grozāmi no tās pašas tiesas, kura tos taisijusi, bet tie atceļami tikai ar augstākās instances lēmumiem vispārējās pārsūdzības kārtībā (26/422; III, 151).

Tiesa, spriedumu taisot, nav saistīta ar saviem blakus lēmumiem, kādēļ nav nozīmes tam apstāklim, ka tiesa taisijusi lēmumu, no kura parts nācis pie sledziena, ka tiesa galīgi nostājusies uz viņa viedokli. Tas nevar attaisnot parta uzskatu, ka viņam pēc šāda blakus lēmuma vairs nebija jaizteicas pēc būtības. Taisot spriedumu tiesa var ieņemt citu viedokli kā taisot blakus lēmumu, pie kam tiesai savs blakus lēmums nav jāanulē (34/726; XI. 135).

Sk. arī 13. tezi zem 1019. p.

1015. ja tiesa pati vai sakarā ar prāvnieku norādijunu» atrod savā rezolūcijā, spriedumā vai lēmumā pielaistu kļūdu, tad tiesa, kamēr nav notecējis pārsūdzības termiņš, tajā pašā tiesnešu sastāvā, kas taisījis rezoluciju, spriedumu vai lēmumu, var pielaisto kļūdu izlabot, aicinot uz tiesas sēdi abas puses.

Ja ar kļūdas izlabojumu lietā iesniegtā pārsūdzība izrādās par apmierinātu pilnā apmērā, tad tā nav virzāmā instanču kārtībā. 1935. g. 87, I, 1015. p.

193.. 1015. un 1016. p. attiecinami tikai uz gadijumiem, kad rezoluciju vai spriedumu groza tā pati tiesa, kas to taisijusi (35/1363; XII, 343).

Uz tiesas spriedumu resp. lēmumu iztulkošanu 1015. un 1016. panti 2 nav attiecinami (36/850; XII, 489).

Tiesa var izlabot kļūdas uzvārdos resp. priekšvārdos, kas ieviesušās 3 spriedumā, ari piespiedu izpildīšanas kartībā taisīta rezolūcija (37/750;

XIII, 559).

1016. Acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas vai izlaidumus rezolūcijā, spriedumā vai lēmumā tiesa var izlabot arī pēc pārsūdzības termiņa notecējuma kā pati uz savu ierosmi, tā arī uz vienas vai otras puses lūgumu, pie kam tiesai jāaicina puses uz sēdi vai, pretējā gadijumā, jāpaziņo pusēm taisītais lēmums. 1935. g. 87, l,l01G.p.

Tiesa var spriedumā pielaisto kļūdu izlabot blakus procesa kārtībā, pareizi atzīmējot prasītāja un atbildētāja uzvārdus, kuri faktiski bija ņe-muši dalību procesā; ar to netiek grozīts spriedums pēc būtības (36/65$;

XII, 539).

Sk. tezes zem 1015. p.

1017. atcelts (1935. g. 87, IV).

1018. Spriedums stājas likumīgā spēkā:

1) kad tas taisīts apgabaltiesā, un prāvnieki nav iesnieguši apelacijas sūdzibu noteiktā laikā;

2) kad tas taisīts apgabaltiesā aizmuguriski, un pret to noteiktā laikā nav iesniegta ne atsauksme, ne apelacija;

3) kad tas taisīts Tiesu palatā (a);

4) kad zaudējušā puse atteikusies no tiesības pārsūdzēt spriedumu augstākā instancē (b), un

5) kad tas taisīts Senātā par tiesāšanas izdevumiem kasacijas instancē (c).

(a) 1864. g. 41477, 892 p. — (b) 1935. g. 87, II, 1018. p. 4. pk. —

(c) 1939. g. 79, II, 1018. p. 5. pk.

Saskauā ar 101ČS. p. 3. punktu un 1049. p. Tiesu palatas spriedumi 1 stājas spēkā ar taisīšanas dienu (pretēji Krim. proc. lik. 915. р.). Sprieduma spēkā stāšanās pati par sevi vēl neizslēdz tā pārsūdzainību kasacijas kārtībā. Jēdziens „galīgais spriedums“ jeb „likumīgā speķa stājies spriedums“ nozīmē tūlītējo izpildamību un izslēdz pārsudzamibu apelacijas kārtībā. Tādēļ sprieduma pārsūdzamība kasacijas kārtībā neatņem tam likumīgā spēkā stājušos sprieduma raksturu arī pirms kasacijas termiņa notecējuma un pat pēc kasacijas sūdzības iesniegšanas kamēr lieta vēl nav izspriesta Senātā (27/225; IV, III).

Spriedums stājas likumīgā spēkā, ja tas taisīts liesu palatā. No šā 2 noteikuma CPL neparedz izņēmumus un to neatcel arī 1452. p. un Tiesu palatas lēmums par sprieduma izpildīšanas apturēšanu 933. un turpni. p. paredzētos gadijumos. Spēkā stājušās sprieduma nozīme nav tikai tā vien, ka to var tūliņ izpildīt, bet arī tā, ka tas ir saistošs prāvniekiem un tiesai ne tikai formālā ziņā (1018. un 1020. panti), bet ari materiali (1019. un 1021. p.) (CKD kops. Э6/29; XII, 603).

3 Tāpat ka spriedumi stajas speķa arī lēmumi, ar kuriem kadi jauta-jaimi izlemti pēc būtības (prof. Bukovska CP māc. grām. 442. Ipp.).

4 Nekompetentas tiesas spriedumam, arī pēc pārsūdzības termina notecējuma, nav likumīgs spēks (pTof. Bukovska CP māc. grām. 4134. Ipp.).

5 Ārkārtējas apelacijas sūdzības iesniegšana un sprieduma izpildīšanas apturēšana nesatricina spēkā nākušā sprieduma nozīmi (sal. likumdošanas motivus pie 892. p.) (37/690; XIII, 633).

6 1018. p. attiecas arī uz gadijumu, kad apelacijas sūdzību aiz zināmiem iemesliem (uz partu iniciativi vai neatkarīgi no tās) nevarēja skatīt cauri (35/1110; XI, 597).

1019. Spriedums, kas stājies likumīgā spēkā, ir saistošs ne tikai prāvniekiem, bet arī tiesai, kas to taisijusi, kā ari visām citām tiesu un administratīvām iestādēm un dienestpersonām valstī (a).

Spriedumā noteikto likumiskā uztura daudzumu vai vērtību var apstrīdēt prasības kārtībā, sakarā ar to apstākļu maiņu, pēc kuriem noteikts uztura daudzums vai vērtība (b).

(a) 1864. g. 41477, 893. p.; 1939. g. 79, III; —(b) 1937.g.202, III, 1019.p.

1 Ja tiesa atzīst, ka ar spriedumu starp tiem pašiem partiem noskaidrotas zināmās juridiskas attiecības, tad šis jautajmns vairs nav pārspriežams sakara ar kādu jaunu prasību, kuru cel, kaut par citu priekšmetu, iepriekšējais atbildetajs, jo iepriekšējais spriedums pēc 1019. p. saistošs abiem partiem visās viņa dalās (25/41; II, 153).

2 1019. pantam ir tā nozīme, ka tiesas spriedumam nav saistoša spēka tikai attiecībā uz tām lietā dalību neņēmušām personām, kuras uz sprieduma priekšmetu pieteikušas savas patstāvīgas tiesības. Bet dalību neņēmušas personas nevar uz J021. p. pamata atjaunot, piem., strīdu par mantas piederību tai dalību ņēmušai personai, kurai manta tikusi attiesāta ar spēkā stājušos spriedumu. Šāds princips attiecinams arī uz strīdiem par testamentu, kuri ar tiesas spriedumu jau galīgi atraidīti (33/46; X, 151).

3 Likumīgā spēkā spriedums stājas attiecībā uz personām, kuras lietā ņēmušas dalību, bet personas, kas nav bijušas lietas dalībnieces, ar atsevišķu prāvu var lūgt tiesu atzīt attiecībā uz viņām spriedumu par nesaistošu, izslēdzot ar šo spriedumu piespriesto prasījumu no konkurējošiem prasījumiem pie naudas sadalīšanas (37/552; XIII, 406).

4 Rcs judicata stāvoklis iesjājas arī tādā gadījumā, ia iaunu prasību cel ne pret visiem, bet tikai dažiem agrākās lietas atbildētājiem. Tādā gadi-juma prasība nav vis celta pret citiem atbildētajiem, pret kuriem prasītajam ir jārespektē agrākās lietas spriedums tāpat kā pret tiem pārējiem atbildētājiem, pret kuriem otrreizējā prasība celta (TP 34/1216a, 415).

5 Sprieduma galvenie objektīvie motivi, kuri tieši izriet no prasijuma un sastāda sprieduma galveno pamatu, ir tik cieši saistīti ar sprieduma rezolutivo dalu, ka vienus no otra atraut nevar; tādos gadijumos tiesai ir nevien tiesība, bet arī pienākums rēķināties ne tikai ar sprieduma rezolutivo dalu, bet arī ar motiviem, uz kuriem rezolutivā dala pamatota, kā nepieciešams sledziens (32/559; VIII, 117).

No tā apstākļa vien, ka apgabaltiesas spriedums stājies likumīgā spēkā, 6 nemaz neizriet, ka ari visi sprieduma motivi guvuši likumīgu spēku. Likumīgā spēkā stājas sprieduma verba decisiva, t. i. rezolutivā dala un tikai tie motivi un apsvērumi, k.vs atrodas tik ciešā tm nešķiramā sakara ar rezolūciju, kā citādu apsvērumu gadījumā rezolūcija seku ziņā iegūtu pavisam citu nozīmi (sal. Sen. 32/559. spr. un c. un prof. Bukovska Civilproc. mācības grāmatas 441. Ipp.). No tā izriet, ka agraka sprieduma motivi, kuri neatrodas tādā cieša sakara ar pašu rezoluciju, nemaz nav saistoši tiesai, citu lietu izspriežot (37/152; XIII, 559). Sk. arī 36/239 (XII, 491).

Spriedumam, ar kuru partam piespriesta uz darijuma izpildīšanu 7 vērsta prasība, nav konstitutivs, bet gan tikai deklarativs spēks, un spriedums nevar tāpēc atraisīties no procesa pamatā esošām origonarātn juridiskām attiecībām (20/93) (36/426; XII, 630).

Tāds tiesas nosacijuins spriedumā, kas noteikts pretēji procesa likuma 8 noteikumiem un bez lietas dalībnieku lūguma, nevar iogūt likumam līdzīgu spēku uz 1019. p. pamata vien (36/1497 XIII, 98).

Tiesas spriedums ir saistošs arī trešai personai un nodibina arī viņai 9 res judicata visos strīda jautājumos, kas izcelti tiesas priekšā starp_ trešo personu un tās puses pretinieku, kura pusē trešā persona nostājusies (34/16; X, 552).

Konstatējot, ka agrāko prasību pret atbildētājiem cēluši tikai daži 10 no prasītājiem (kuriem strīdamās ēkas pieder kā kopīpašums), un ka tie kopīpašnieki, kuri agrākā lietā dalību nav ņēmuši, tagadējā prasībā aizstāv visu^1 kopīpašnieku intereses, tiesa, var atzīt, ka: 1) exceptio rei iudi-catae nav pamatota pret tiem prasītājiem, kuri agrākā lietā dalību nav ņēmuši, un 2) arī pret dažiem no prasītajiem pamatoti celtais iebildums rei iudicatae nevar atspēkot prasību kā nedalamu objektu (35/148;

XII, 46).

Ar apelacijas un kasacijas sūdzībām nevar atspēkot sprieduma moti- H vus, ja pats spriedums izteic to, ko prasītājs vēlējies panākt. Turpretim sprieduma motivi var noderēt par pamatu patstāvīgas prasības celšanai, lai apgāztu motivos izteikta apsvēruma pareizību, ja vien šie motivi nav tieši izšķirti tiesas rezolūcijā (37/963^1; XIII, 716).

Arī zemes grāmatu nodaļas priekšniekam jārēķinas ne tikai ar sprie- 12 dunia rezohitivo da|u, bet arī ar tā vadošiem motiviem (36/1572; XIII, 95).

Tiesa, taisot spriedumu pēc būtības, nav saistīta ar saviem' iepriek- 13 šejieni blakus lēmumiem (28/528; V, 123). Sk. arī 32/1144 (IX, 150).

Sk. arī 4. tezi zem 1014. p.

Lēmumam nav sprieduma rakstura un tamdēļ tiesa pret tiesu izpil- 14 dītāju vērstā prasībā par zaudējumu atlīdzību var neņemt vērā iepriekšējā blakus sūdzības lietā taisīto lēmumu, ar kuru tiesu izpildītāja rīcība atzīta par nepareizu, ja šis lēmums ar jauniem pieradijumiem atspēkots (35/1617; XII, 290).

Nav no svara, kādu iemeslu dē| atbildētājs ļauj. kaut ari pēc viņa 15 ieskata nepareizam, tiesas spriedumam stāties likumīgā spēkā (30/1067:

IX, 474).

Apsardzības kārtībā taisītais lēmums, ar kuru lieta izšķirta galīgi, 16 var tikt atcelts tikai to pārsūdzot vai nu instanču kartībā, vai arī prasības kārtībā (ja viņš stājies likumīgā spēkā); kamēr tas nav noticis, ar šo le-

mumu jārēķinas kā ar katru tiesas lēmumu, kādēļ nav iespējams blakus-apsardzības lietai, kura jau taisīts lēmums par mantinieku apstiprināšanu pēc likuma, ierosināt otru apsardzības lietu par testamenta apstiprināšanu attiecībā uz to pašu mantojumu (29/903; VI, 109). Sk. arī 35/22 (XI, 476).

17 No tā, ka apsardzības kārtībā taisītie lēmumi nestājas likumīgā spēkā līdzīgi spriedumiem, izriet tikai tas, ka tie paši par sevi nekavē prasību, ar kuru ieinteresētā persona lūdz atzīt viņai šādam lēmumam pretējas tiesības, bet nemaz neizriet, ka ieinteresētā persona varētu ar vienkāršu ierunu pret prasību, kuru prasītājs cel uz šāda lēmuma pamata, apstrīdēt lēmuma pareizību un vēl mazāk — uz šā lēmuma pamata taisītos ierakstus zemes grāmatās. Kamēr minētie ieraksti nav dzēsti vai nu ar to personu piekrišanu, kurām par labu tie ievesti, vai uz tiesas sprieduma pamata, tie pastav spēkā (29/1486; VI, 109).

18 Ar tiesas spriedumu prasības lietā iepriekšējais blakus lēmums apsardzības kārtībā eo ipso zaudē savu spēku un nozīmi, bez tā, ka prasītājs būtu sevišķi lūdzis blakus lēmumu atcelt vai atzīt par spēku zaudējušu (27/308; IV, 111).

19 Uztura prasijumi dibinās uz apstākļiem, kas var mainīties. Atstājot attiecīgos spriedumus negrozāmus var rasties netaisnības kā vienai, tā otrai pusei, atkarībā no materialo apstākļu pārmaiņas (sal. Sen. 23/190) (T. M. V. 38/1 pielik. C, 6, b).

20 Ja arī alimentu lietās spriedums attiecībā uz alimentu apmēru nenāk spēkā materiala ziņā, tad attiecībā uz pašu alimentacijas pienākumu spriedums gan stājas spēkā (35/1059; XII, 47).

21 Prasībā par uzturu tiesa var neņemt vērā tiesas spriedumu, ar kuru uztura prasība atraidīta tikai par noteiktu periodu, neizšķirot jautājumu par prasītajas trūcīgumu par talako laiku (32/982; IX, 267).

22 Ja tiesa agrākā Lietā nav principiāli izšķīrusi jautājumu par bērna alimentacijas ilgumu un nav principiāli noliegusi bērna tiesību saņemt alimentus ari pēc 14_g. sasniegšanas, tad to piespriešana līdz šādam laikam neatņem bērna mātei tiesību prasīt alimentus līdz tam laikam^1, kad viņš bus spējīgs pats sevi apgādāt (37/315; XIII, 368).

Alimentu lietās spriedums attiecībā uz prasības apmēru nav uzskatams par res iud'icata: prasībā pievestais apmērs var grozijušos apstākļos neatbilst tiesas noliktam pabalstam (23/190; I, 112; 27/876; VI). Tomēr šāds noteikums nav attiecinams uz likumiem par atlīdzību cietušiem strādniekiem un par strādnieku apdrošināšanu pret negadijumiem. Cietušam strādniekam vai tā piederīgiem nav tiesības prasīt pensijas apmēra grozīšanu sakarā ar sociālu, ekonomisku vai citu sabiedrisku apstākļu maiņu (24/160; I, 137).

24 īrnieks nevar celt īres normēšanas prasību par zināmu laiku, ja ar spēkā stājušos tiesas spriedumu jau izšķirts jautājums par īres maksas apmēru par strīdus laiku prasībā, kuras priekšmets, starp citu, bijis šīs īres naudas piespriešana no īrnieka un tā tad ari tās apmēru noteikšana. Ja īrnieks gribēja panakt ires naudas samazināšanu par minēto laika sprīdi, tad viņam agrākā lietā bija jācel strīds pret īres maksas apmēru vai arī, ceļot patstāvīgu prasību par īres maksas normēšanu, bija jāpanāk tās lielas apturēšana saskaņā ar 90. p. (32/733; IX, 37).

25 Konstatējot, ka ar tiesas spriedumu jautājums par īres līguma pa-stāvēšanu galīgi izšķirts noraidoši, tiesa var nepiešķirt nozīmi tiesas lē-

tnumain, kas taisīts sakarā ar prasītāja sudzību par tiesu izpildītājā rīcību, izpildot apgabaltiesas spriedumu, ja arī šā lēmuma motivējumā atzīta īres līguma pastāvēšana. CPL 1019. p. paredz tiesas spriedumu, kādam pastāvot, minētais lēmums un tā notecējums ir nenozīmīgi (32/894; IX, 125).

Tas apstāklis, ka prasītājs pēc tagadējās prasības iesniegšanas un 26 pat pēc pirmā apgabaltiesas sprieduma cēlis tāpat prasību par īres normēšanu, gan varētu būt par iemeslu izbeigt vai apturēt otrās prasības lietu pēc 661. p. 2. punkta, bet nekad nevar būt par iemeslu atraidīt tagadējo prasību uz atbildētāja celtā exceptio rei judicatae pamata (33/2429;

IX, 647).

Taisni tādēļ, ka partu laulības šķiršanas Meta un alimentu lieta di- 27 binas uz viena un tā paša piamata, un proti, laulāto atšķirtās dzīves, kurā vainojama vienīgi prasītāja, tiesa varēja atrast, ka vainas jautājums sakarā ar laulības šķiršanas prāvas rezultātiem vairs nav īpaši pārspriežams (37/54; XIII, 314).

Ja ar spēkā nākušu tiesas spriedumu ir konstatēts, ka prasītāja rokas 28 paralizē ir nelaimes gadijuina sekas, tad šis jautājums ir galīgi izšķirts un to nevar iekustināt no jauna, ja arī ar agrāko spriedumu prasītājam piespriests pabalsts par pagajuša laika periodu (32/2467; IX, 293).

Ja prasībā par pirkuma cenas daļas piedzīšanu ar spēkā stājušos 29 tiesas spriedumu ir atzīts, ka pirkuma līgums palicis spēkā un ka tam nav piemērojams Kreditlik. (1938. g. izd.) I pielikums, tad tiesa prasībā par pirkuma sumas otrās daļas piedzīšanu nevar šo pielikumu atzīt par piemērojamu aiz tā iemesla vien, ka par pirkuma sumas atlikumu izdota obligācijā, jo šis fakts neizslēdz 1019. panta piemērošanu (33/1791: IX, 650).

Administratīvās instances lēmumam, kas pie tam vēl taisīts uzraudzi- 30 bas kārtībā, nevar būt juridisks efekts un tas nevar iegūt likumīgo spēku attiecībā uz prāvnieku, kas Senata admin. depart. lietā nemaz nav piedalījies un jau pirms Senata lēmuma, uz atceltā centrālās zemes ierīcības komitejas lēmuma pamata, ieguvis savas patstāvīgās civiltiesības (34/306;

XI, 21).

Ja ar spriedumu iepriekšējā lietā konstatēts, ka saskaņā ar prāvnieku 31 līgumu atbildētājam nav jāmaksā par patērēto ūdeni zināmā laikā, tad šim spriedumam ir nozīme arī lietā, kurā ir runa par agrākā laikā patērēto ūdeni, pie kam nav nozīmes, vai abos gadijumos maksājumus izdarijis viens un tas pats prāvnieks. 1019. p. piemērojams tādēļ, ka abās lietās jā-izšķir viens un tas pats jautajums, proti, kam no prāvniekiem pēc viņu līguma jāmaksā par patērēto ūdeni (34/1082; XI, 226).

Valsts kontroles revizijas reglamenta (Lik. kr. 37/107) 67. panta kār- 32 tībā vērstais prasījums nav izpildāms, ja par prasijutna būtību kritis pretēja satura spēkā gājis tiesas spriedums (Apv. Sap. 35/2; XII, 156).

Ja ar spēkā stājušos sprieduma atzīta atklātās sabiedrības biedru 33 dalīta, bet ne solidārā atbildība, tad par maksātnespējīgiem atzīto biedru solidārā atbildība vairs nav konstruējama (37/407; XIII, 560).

Sk. arī 16. tezi zem 568. p.

1020. Spriedumu, kas stājies likumīgā spēkā, var atcelt tikai tajos gadijumos un tajā kārtībā, kas norādīti likumos. 1864. g. 41477, 894. p.

1021. Spriedums stājasļ likumīgā spēkā tikai attiecībā uz strīdamo priekšmetu, kuru prasa un apstrīd tās pašas prāvnieku puses un uz tā paša pamata. 1864. g. 41477, 895. p.

1 Principa non bis in idem un cxceptio rei iudicatae piemērošana iespē jama tikai tur, kur ir nevien prāvnieku un strīdamā priekšmeta, bet ari prasības pamata identitāte (sal. Cvingmanis, VIII, 1570). (prof. Bukovska CP mac. gram. 437. lpp.).

2 Spriedums ir saistošs nevien pašiemi partiem', bet arī viņu sukce-soriem, un proti, netikvien universalsukcesoriem, bet arī siirgularsukceso-ram, kas ieguvis strīdā esošo lietu (Apv. Sap. 38/8; XIV, 488).

3 Spriedums saistošs arī prāvnieku tiesību pēcniekiem, sevišķi mantiniekiem, kā arī pieaicinātām un iestājušām trešām personām (prof. Bukovska CP māc. grām. 438. lpp.).

4 Agrākais spriedums jau uz 1021. p. pamata ipso jure tieši saistošs tagadējam atbildētājam kā pirmā atbildētāja sukcesoram un uz CL 1378'. p. pamata kā ieķīlātā imobiļa ieguvējam. Tamdēļ obligācijās turētājs nav spiests no jauna iesūdzēt obligāciju, kuru viņš jau bija iesūdzējis pret agrāko iinobila īpašnieku. Ja viņš tomēr šādu prasību ir cēlis, tad tiesāšanas izdevumi uzliekami viņam (CKD kops. 37/37; XIV, 169).

5 Ja prāvnieks piekritis kādas personas rīcībai, tad jāatzīst, ka pēdējā uzstājusies ka viņa pārstāve. Tādos apstaklos pret šo personu taisīts spriedums atzīstams par saistošu prāvniekam, kaut arī pēdējais tajā lietā formāli nav piedalījies (31/682; VII, 114).

6 Tiesas spriedums, ar kuru aprakstīta manta atzīta par trešās personas īpašumu, nav saistošs piedzinejam, kas taja lietā nav ņēmis dalību (CKD kops. 36/10; XII, 604).

7 Agrākais spriedums saistošs prāvniekiem arī jautājumā par līguma kvalifikāciju (37/108; XIII, 407).

8 Kad 'lieta grozās ap prasījuma noilgumu, nav jāizšķir formalais, procesuālais jautājums par ,,res iudicata“, t. i. par divu prasību formālo, procesuālo identitāti, bet gan materialais jautājums par abu materialo prasību līdzīgo juridisko saturu pēc būtības. Prasijutna noilgums ir izņēmuma institūts, unnoteikumi par noilgumu j āra tulko šaurākā nozīmē, kādēļ viņam nav japiemero tie procesuālie noteikumi, pēc kuriem būtu jāizšķir jautājums par procesuālo prasību identitāti sakara ar 1001. p. (26/95; II, 75).

9 Tiesai ir tiesība, apspriežot prasības pamatu, atsaukties uz sava sprieduma motiviem lietā starp tiem pašiem prāvniekiem un attiecībā uz to pašu priekšmetu (26/194; III, 107).

10 Ta9 vien, ka petituma formulējumā prasītājs aprobežojies ar prasi-iurnu piedzīt konkrētu naudas sumu, vēl nenozīmē, ka prasībā neietilpst arī prasijums i>ar pašas tiesības atzīšanu pēc tā material'i-tiesiskā pamata, no kura izriet naudas prasijums un uz kuru kā pamatu maksājumu pieprasījumam taisni noradīts prasības lūguma saturā; tiesa pat nevar piespriest naudas sumu, neapspriežot to materiali-tiesisko pamatu, no kura naudas prasijum's izriet, un, izšķiroties par naudas piespriešanu, tiesa ar to pašu ir izšķīrusies par to attiecību saistošu spēku partiem, no kurām izriet naudas prasijums; tādēļ nav iespējams vēl reiz izspriest jautājumu par šo attiecību speķu sakara ar kadu jaunu prasību (33/1811; IX, 477).

No 1021. p. viedokļa nav svarīgi, vai jaunajā lietā tie paši parti uz- 11 stājas tai pašā procesuālā lomā, kā iepriekšējā lietā, ja vien pārējie procesuālie momenti sakrīt. Pēc sprieduma, kas stājies likumīgā spēkā, atbildētājs var izlietot pirmajā lieta neiesniegtos pierādījumus vienīgi lūgumā par sprieduma jaunu caurlūkošanu' 906. p. kāītiba; bet atbildētājam uz jaun^ atklāto pierādījumu pamata nekad^1 nav tiesības celt pret prasītāju prasību par tās sumas piespriešanu viņam atpakaļ, kura no vīna piespriesta (34/368;

XI, 226). Sk. arī 36/239 (XII, 492).

Tiesas spriedums par uztura piespriešanu laulātam laikā, kad pastā- 12 vējusi likumīga laulība, nevar but par pamatu uztura piedzīšanai laika, kad laulība ir šķirta (38/1142; XV, 9).

Tiesas spriedums alimentu lietā (par laiku līdz laulības šķiršanai) 13 nesaista tiesu — vainas jautājumā — lietā par laulības šķiršanu. Šim spriedumam nav prejudiciala nozīme; -gan otrādi spriedums laulības šķiršanas lietā prejudicē laulātā uztura prasības likteni saskaņā ar CL 81. p; sk. arī 36/1535 (XIII, 97); 37/54 (XIII, 314); 37/570 (XIII, 721).

Likums neaizliedz celt vairākas alimentu prasības pret vienu un to 14 pašu personu, ja tās attiecas uz dažādiem laikmetiem un tādēļ satur dažādas prasības priekšmetus (30/816; X, 506).

Jautājums par atbildētāja paternitati, kas jau galīgi izšķirts ar pra- 15 sītājas pret atbildētāju celto prasību par alimentu piespriešanu no atbildētāja, uz 1021. p. pamata nav vairs no jauna pārbaudams (Sen. 25/41) (30/103; VII, 11).

1021. p. nav piemērojams, ja pirmā prasība celta uz neaizpildīta 16 blanko vekseļa, bet otrā uz jau aizpildītas veksclblanketes, t. i. uz īsta vekseļa pamata (33/505; X, 62).

Ja tiesa pirmo prasītāja prasību atraidījusi tādēļ, ka viņš tad vēl 17 nebija ieguvis īpašuma tiesības uz vekseli, tad prasītājam nevar liegt celt prasību pēc tā paša vekseļa, ja viņš pēc pirmās prasības atraidīšanas ieguvis tās tiesības uz vekseli, kuras tiesa viņam nav atzinusi, izspriežot pirmo prasību (38/1020; XIV, 640).

Nevar prasīt procentus pēc kapitala piespriešanas, pat ne ar citu pra- 18 sības klasifikāciju, piem., kā zaudējumu atlīdzību (prof. Bukovska CP māc. grām. 438. Ipp.).

Testaments formas ziņā var būt vai nu visumā nederīgs, vai pilnā 19 mērā derīgs: tertium non datur; ja prasītājs savā pirmajā prasībā testamentu formas ziņā nav apstrīdējis-, bet apstrīdējis pito tikai viena dala aiz materiāliem pārkāpumiem, tad testaments formas ziņā sl.aitas par absolūti un noteikti neatspēkotu, t. i. par atzītu, un prasītajam nav vairs tiesības kādā citā prasībā apstrīdēt viņa jau atzīto testamentu aiz formāliem trakumiem. Neatkarīgi no tā, arī no procesuālā viedokļa otra prasība atrai-darna uz atbildētājas celtās exceptio rei iudicatae pamata. Ar prasības priekšmetu saprotams petituma saturs, bet ar prasības pamatu — tās partu juridiskās attiecības, no kurām prasība cēlusies. Spriedumam par testamenta atcelšanu tā nederīguma dēļ ir tēlojoša sprieduma (Gestaltungsur-teil) pazīme pretēji piedzīšanas spriedumam, t. i. viņš nodibina tieši zinatnu juridisku stāvokli starp partiem, un proti, nodibina attiecīgā mantojuma daļā intestatsukcesiju (testamentārās sukcesijas vietā), kādajestājas ipso jure ar testamenta atcelšanu, tai pašā daļā: šim juridiskam stāvoklim ir abso-

luta nozīme un tas ir turpmāk absolūti saistošs partiem (res iudicata ius facit inter partes), un tas tāpēc nekad nav grozāms ar kādu jaunu vēlāku prasību par testamenta atcelšanu visuma (28/425; V, 124).

20 Izdarot agrākā lietā prasītāja darba algas prasijuma kompensāciju

ar atbildētāja pretprasijumu par izsniegtam naturālijām, tiesa_ar savu spriedumu ir nodibinājusi res iudicata attiecība uz naturaiijām. Šīs natu-ral'ijas tādēļ nevar vairs būt par strid'a priekšmetu tagadējā lietā sakarā ar atbildētāja celto pretprasību (34/374; X, 249).

Sk. arī 12. tezi zem 3. un 3. tezi zem 9. p., 16. tezi zem 568'. p.. 5.—7. tezi zem 661. p., 4. tezi zem 884. p.

Otrā apakšnodaļa.

Izpildu kārtība attiecībā uz aprēķiniem par zaudējumiem, ienākumiem un izdevumiem.

1022. Ja tiesa savā spriedumā atzīst, ka prāvu zaudējušai pusei jāatdod uzveikušai pusei no atspriestās mantas saņemtie ienākumi, vai jāatlīdzina viņai zaudējumi un tiesu izdevumi, vai jādod norēķins par lietu un mantas pārvaldīšanu, bet neatzīst par iespējamu noteikt pašu piespriežamās piedziņas suinu, tad uzveikušā puse var prasīt šo sumu izpildu kārtībā, nezaudējot tomēr tiesību celt prasību vispārējā kārtibā. 1864. g. 41477, 896. p.

Piezīme. Izpildu kārtībā skatami cauri atī lūgumi par

aplūkošanu no jauna, kuri iesniedzami, pamatojoties uz likumu

par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr.

1939. g. 61). 1912. g. 1230, lik. VIII, 896. p. piez.

1 1022.—1048. pantos paredzētā piedzīšanas kārtība miertiesu iestādēs nemaz nav piemērojama, kamdel prasītājs, neskatoties uz to, ka miertiesnesis ar savu spriedumu ir piešķīris vioam tiesību piemērot jaunā procesa 1022,—1048. pantus, tomēr šo tiesību nav ieguvis, jo tāda tiesība procesuālā ziņa nepastav (23/20; II, 154).

2 1022. p. paredz, ka starp abiem partiem iepriekš būtu bijusi prāva, kura taisīts spriedums prasītajam par labu (34/1862; X, 396).

3 Sacīkstes procesā uzdotā prasības sirma nav saistoša izdodamo priekšmetu vērtības aprēķināšanai izpildu kārtībā (37/1438; XIV, 255).

Sk. tezes zem 1047. p.

1023. Izpildu kārtībai piemērojami vispārēji civilprocesa noteikumi ar sekojošos pantos paredzētiem izņēmumiem. 1864. g. 4I477, 897. p.

1024. Lūgums piedzīt zaudējumus, ienākumus un tiesu izdevumus iesniedzams tai apgabaltiesai, kurā iztiesāta galvenās p.asības lieta. 1864. g. 41477, 898. p.

Ja prasība par sumas apmēra noteikšanu celta vispārējā tiesāšanas kārtībā, jāmaksā tiesu nodeva, jo ārīgi šī prasība nav saistīta ar pirrn-prasību (prof. Bukovska CP māc. grām. 542. lpp.).

1025. Lūguma iesniegšanai noteikti šādi termiņi: par zaudējumu un ienākumu piedziņu vai par norēķina pieprasīšanu — trīs mēneši no tās dienas, kad spriedums stājies likumīgā spēkā, bet par tiesu izdevumu piedziņu — divas nedēļas no tās dienas, kad lietā pasludināta tiesas rezolūcija. Turp., 899. p.

1026. Lūgumā jādod prasamās sumas aprēķins, izņemot lietas par ienākumu piedziņu un par norēķinu pieprasīšanu; šādās lietās piedzinējs, neapzīmējot prasarno suinu, var lūgt tiesu, lai pieprasa no atbildētāja norēķinu. Turp., 900. p.

1027. Kad lūgums par zaudējumu vai tiesu izdevumu piedziņu pieņemts, tiesas priekšsēdētājs dod rīkojumu aicināt atbildētāju, noliekot tam priekš ierašanās divu nedēļu termiņu. Turp., 901. p.; 1935. g. 87, III.

1028. Prasīt tādu zaudējumu atlīdzību, kuri nav bijuši pieteikti iepriekšējās iztiesāšanas laikā, nav pielaižams. I864. g. 41477, 902. p.

1029. Lietās par ienākumu piedziņu tiesa noliek atbildētājam termiņu no viena līdz trim mēnešiem, kurā viņam jāiesniedz tiesai aprēķins par visiem no mantas dabūtiem ienākumiem un tai taisītiem izdevumiem pa visu to laiku, par kuru tiesas spriedumā noteikts piedzīt ienākumus. Tāds pats termiņš noliekams arī lietās, kas attiecas uz norēķinu pieprasīšanu par mantas vai lietu pārvaldīšanu. Turp., 903. p.

1030. Kad saņemta atbilde vai notecējis pusu ierašanās termiņš, noliekama diena, kurā jālūko cauri viņu paskaidrojumi un viņām jāpārbauda, tiesneša-referenta uzraudzībā, aprēķina posteņi un tam pieiiktie dokumenti. Turp., 904. p.

1031. Visas savas piezīmes, paskaidrojumus un iebildumus prāvnieki iesniedz sevišķos rakstos vai arī tie ierakstami, pēc tiesneša-referenta ieskata, pārbaudijuma protokolā. Turp., 905. p.

1032. Tiesnesis-referents var turpināt tālākus noskaidrojumus, noliekot jaunus ierašanās termiņus, līdz kamēr visi aprēķina posteni pilnīgi noskaidroti; bet pusei, kas uzskata tālāku ties-neša-referenta noliktu noskaidrojumu turpināšanu par lieku, ir tiesība lūgt tiesu, lai izbeidz noskaidrošanu. 1864. g. 41477, 906. p.

1033. Kad noskaidrošana pabeigta, noliekama tiesas sēde lietas caurlūkošanai; šajā sēdē tiesas loceklis; kas izdari jis pārbaudi, sniedz referātu, norādot kādus iznākumus viņš dabūjis no aprēķiniem. Pēc tam puses, ja tās ir klāt, dod tiesai savus paskaidrojumus. Turp., 907. p.

1034. Tiesas sēdē atļauts sniegt tikai tādus pierādijumus, kas bijuši iesniegti vai uz kuriem puses atsaukušās pa noskaidrošanas laiku. Pusēm nav tiesības lūgt, lai sēdi atliek jaunu pierādījumu iesniegšanai. Turp., 908. p.

1 Tiesu palata rīkojas pareizi, neievērojot atbildētāja lūgumus par ekspertizes izdarīšanu un liecinieku nopratinašanu, ja šie lūgumi nav izteikti pa noskaidrošanas laiku (pirmā'instancē) (34/191; X, 508).

2 Mantojuma vai kopīpašuma dalīšanas lietās tiesas sēdē, kurā apspriež tiesneša-referenta sastādīto projektu, atļauts sniegt tikai tādus pierādījumus un uzstādīt tādus prasījumus, kas bijuši iesniegti, vai uz kuriem puses atsaukšanās par noskaidrošanos laiku, t. i. pa to laiku, kad tiesnesis-referents vēl turpinājis izstrādāt mantas sadalīšanas projektu (TP 34/934a; 180).

1035. Atbildētāja neierašanās 1027. un 1029. pantā norādītā termiņā neaptur aprēķinu pārbaudi. Pēc tam taisītais spriedums nav uzskatams par aizmugurisku, un atsauksme pret to nav pielaižama, ja vien atbildētājs 833. pantā noteiktā termiņā nelūdz, lai aprēķinu lūko no jauna cauri, un nepierāda, ka aicinājuma pavēste viņam pavisam nav bijusi piegādāta. Turp., 909. p.

1036. Atbildētājs, kas ieradies pēc noliktā ierašanās termiņa, bet pirms sēdes dienas, pielaižams dot paskaidrojumus uz vispārēja pamata. Turp., 910. p.

1037. Ja neierodas atbildētājs, kuram jāiesniedz aprēķins vai norēķins, tad piedzinējs var iesniegt tiesai aptuvenu aprēķinu par sumām, kuras viņš atzīst par piedzenamām. Atbildētājs pielaižams piedalīties pie šā aprēķina pārbaudes tikai tajā gadijumā, kad viņš līdz ar to iesniedz ari no viņa prasamo aprēķinu vai norēķinu. Turp., 911. p.

1038. Atbildētājam ir tiesība līdz pirmai sēdei iesniegt tiesai to suinu, kādu viņš pēc sirdsapziņas atzīst par pietiekošu piedzinēja pilnīgai apmierināšanai, vai arī dot par šo sumu pietiekošu nodrošinājumu. 1864. g. 41477, 912. p.

1039. Ja piedzinējs atzīst piedāvāto sumu par nepietiekošu viņa apmierināšanai, bet pēc tam tiesa viņam piespriež ne vairāk, kā atbildētājs piedāvājis, tad uz piedzinēju krīt visi ar izpildu kārtību saistītie izdevumi. Turp., 913. p.

1040. 1037. pantā norādītā gadijumā tiesa noteic pēc sava ieskata sumu, kāda piedzenama no neatnākušā atbildētāja, tomēr ne vairāk, kā piedzinējs uzdevis, un var uz prasītāja lūgumu gādāt par šās sumas nodrošināšanu vai arī nolemt, ka spriedums iepriekšēji izpildāms. Turp., 914. p.

1041. Sprieduma izpildīšana apturama, ja atbildētājs, ierazdamies mēneša laikā no tās dienas, kad viņam uzrādīta pavēste par sprieduma izpildīšanu, iesniedz aprēķinu vai norēķinu un prasa, lai tiesa tos lūko cauri. Šajā gadijumā tiesas pirmais spriedums atzīstams par spēkā neesošu un jaunā sprifedumā piedzenamo sumu var piespriest arī augstāku par to, kāda apzīmēta pirmā spriedumā. Turp., 915. p.

1042. Kopā ar lūgumu par tiesu izdevumu piedzīšanu piedzinējam jāiesniedz tiesai sīks aprēķins par tiesu izdevumiem, kas viņam cēlušies iepriekšējās iztiesāšanas laikā. Turp., 916. p.

1043. Tiesu izdevumu apliecināšanai kopā ar aprēķinu iesniedzamas kvitēs un citi dokumenti, vai jāatsaucas uz lietā esošiem aktiem. Turp., 917. p.

1044. Aprēķinā, kas sastādīts izpildot spriedumu par tiesu izdevumu sadalīšanu starp prāvniekiem, jāpaskaidro, kādā mērā un pēc kādiem posteņiem lūdzējs domā to izdarīt. Turp., 918. p.

1045. Pēc pārbaudes tiesas loceklis sastāda kopīgu aprēķinu par tiesu izdevumiem, norādot, ja vajadzīgs, kā tie sadalami. Turp., 919. p.

1046. Tiesas lēmuma izpildīšana par tiesu izdevumu piedzīšanu apturama, ja apturēta tā sprieduma izpildīšana, kura dēj izdarīts aprēķins. 1864. g. 4I477, 920. p.

1047. Uzveikušā puse, kas nav prasijusi tiesu Izdevumu atlīdzību izpildu kārtībā, var tos prasīt vispārējā kārtībā sešu mēnešu laikā no tās dienas, kad spriedums stājies likumīgā spēkā. Turp., 921. p.

1 Prasība par tiesas izdevumiem, arī ja tā celta pēc 1047. p., uzskatama par pirmās, galvenās prasības lietas turpinājumu- u-n noslēgumu, un viuai, kā tādai, ir tikai blakus vai papildu nozīme (t. s. AdhāsionsprozessK Grozīt blakus vai papildu prasībā iepriekšējā atbildētāja personu nav domājams un nav picilaižams, jo tas- taisni runātu pretim šīs otrās prasības procesuālām raksturam (26/283; III, 107).

2 Prasība pēc 1047. p. pielaižama vienīgi ar tiem pašiem priekšnoteikumiem, ar kuriem ir ceļama prasība pēc 1042.—1046. p., t. i. vienīgi ar 1022. pantā paredzētiem priekšnoteikumiem^1, un proti, vienīgi tad, kad tiesa savā spriedumā vai lēmumā tieši uzlikusi uzvarētai pusei par pienākumu atlīdzināt uzvarējušai pusei tiesas izdevumus, un kad pie tam tiesa nav atradusi par iespejamu noteikt pašu šo izdevumu suniu (29/85; V, 125).

3 _ Procesuālās attiecības starp 1022i. un 1047. pantu ir analogas attiecībām, kas nodibinājās sakara_ ar 239. p. paredzētiem 2 gadijumiem. Pēc 1024. p. prasība izpildu kartība ceļama tajā apgabaltiesā, kurā iztiesā pamatprasības lietu, bet pie tam tikai noteiktā termiņā. Prasība pēc 1047. p. ceļama gan garākā termiņā, bet tad jau nevis privileģētās piekritības, bet tikai „vispārējā kārtībā“, t. i. pēc vispārējiem piekritības noteikumiem. Līdzīgus noteikumus paredz arī minētais 239. p, kas privileģēto piekritību dara atkarīgu no prasības celšanas sevišķi saīsinātā termiņā (CKD kops. 37/15, XIII, 492).

4 Prasība pēc 1047. p. atzīstama par pamatprasības daļu, t. i. par pamatprasības turpinājumu un tās noslēgumu. Tā tad prasības lieta pēc 1047. p. jāuzskata par t. s. „Adliāsionsprozess“. 1047. p. ievietots 5. nodaļā par spriedumu izpildīšanu^1, bet ne 4. nodaļā par tiesu izdevumiem. Tāpēc noteikumi, kas paredzēti ,ī. nodaļas 2. apakšnodaļā par izpildu procesu, vispār piemērojami ari prasībām pēc 1047. p„ t. i. 1047. p. paredzētās prasības pielaižamas tajos pašos vispārējos priekšnoteikumos, kā arī prasības pēc 1022. p. un proti tikai tad, ja tiesa pamatprasībā notikušā spriedumā noteikti nolēmusi, kādam partam jāmaksā tiesu izdevumi, ko tiesa_, savkārt, var darīt tikai tad, ja uzveikušā puse bija lūgusi uzlikt pretejai pusei tiesu izdevumus (CKL) kops. 37/15; XIII, 491, 492).

1048. Tiesas spriedumos, kurus taisa izpildu kārtībā, noteikti jāapzīmē, no kura prāvnieka un kādā daudzumā piedzenami ar izpildu kārtību saistītie izdevumi. Turp., 922. p.

Trešā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi par tiesas spriedumu izpildīšanu un aizstāvju iecelšana izpildot tiesas spriedumus attiecībā uz atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama.

I. Vispārīgi noteikumi par tiesas spriedumu izpildīšanu.

1049. Izpildāmi ir tic tiesas spriedumi, kas stājušies likumīgā spēkā, izņemot 932. un 933. pantā norādītos gadījumus, kā arī spriedumi, kas pak|auti iepriekšējai izpildīšanai (aV

Spriedums, kuru izpildīt nav lūgts desmit gadu laikā no tā spēkā stāšanās, zaudē spēku pēc vispārējiem noteikumiem par noilgumu (b).

(a) 1893. g. 9737, 924. р.; 1921. g. 258,2. — (b) 1937. g. 202, III, 1049. p.

Atzīšanas prasībās izpildīšanas nav. Ja izdarama zinama darbība, 1 tad tā jāizdara nevis atbildētājam, bet кап trešai personai, vai iestādei, vai ari pašai tiesai (prof. Bukovska CP māc. grām. 440. Ipp.).

Noilgumu pārtrauc ik'katrs rīkojums par sprieduma izpildīšanu, gal- 2 venā kārtā izpildu raksta nodošana tiesu izpildītājam pat neatkarīgi no tam, vai izpildu pavēste tiktu izsniegta atbildētajam (38/585; XIV, 552). Sk. arī 38/972 (XIV, 551).

Sk. 1. tēzi zem 1018i. p.

1050. Aizmuguriskais spriedums, kas pakļauts iepriekšējai izpildīšanai uz 847. panta 1. punkta pamata, izpildāms pēc vispārējiem noteikumiem par tiesas spriedumu izpildīšanu, pie kam strīdamu kustamu mantu un stirnas skaidrā naudā nenodod piedzinējam, bet tikai apķīlā; apķīlātā vai naudas piedziņu apmierināšanai aprakstītā manta nav pārdodama, iekam nav notecējis viens mēnesis no tās dienas, kad parādniekam izsniegta pirmā izpildu pavēste. 1890. g. 6931, II, 924'. р.; 1931. g. 250, II, 3.; 1935. g.87,' III.

Piezīme. 1174. pantā minētos priekšmetus var pārdot arī pirms šajā (1050.) pantā norādītā termiņa notecējuma, bet tādā gadījumā no pārdošanas ienākušās sumas pirms šā termiņa nav nododamas piedzinējam. 1890. g. G931, II, 924'. p. piez.

1051. Tiesu iestāžu spriedumi izpildāmi ne citādi, kā uz piedzinēja vēlēšanos, un tiesu iestādēm nav jārūpējas par to izpildīšanu. 1864. g. 41477, 925. p.

Piezīme. Lēmumus pnr šajā likumā paredzēto naudas sodu uzlikšanu izpilda, ja likumā nav paredzēts citādi, Nodokļu departaments vai nodokļu inspektori (1011. p. piez.). 1939. g.

79, II, 1051. p. piez.

Sk. 2. tēzi zem 222. p.

1052. Kas vēlas, lai spriedumu izpilda, tam jāgriežas ar rakstisku vai mutisku lūgumu, izdot vai izsūtīt izpildu rakstu viņam vai tiesu izpildītājam, pie tās pirmās vai otrās instances tiesas, kurā šā lūguma iesniegšanas laikā atrodas pirmās instances akts. Šos lūgumus izlēmi priekšsēdētājs, kurš šaubu gadijumā iesniedz tos tiesas pārbaudīšanai. Ja izpildu rakstu izdod Tiesu palata, tad viņa par to paziņo apgabaltiesai, nosūtot tās lietu atpakaļ. 1930. g. 100, I, 926. p.

1 Izpildu raksts nav patstāvīgs, no šāvienu procesuāliem pamatiem atraisīts prasījuma dokuments, bet pastāv nn krīt līdz ar viņa pamatā esošo tiesas spriedumu (37/706; XIII, 611).

2 Apgabaltiesa kā otrā instance var izdot prasītājai izpildu rakstu, jo 1052. pants tieši paredz, ka izpildu rakstus izdod arī otrā instancē. Apstāklis, ka pirmā instance, pielaižot sprieduma iepriekšējo izpildīšanu, bija jau izdevusi prasītājam izpildu rakstu, pats par sevi nevar bfit par šķērsli otrai instancei izdot Izpildu rakstu, ja lieta galīgi izspriesta taisni ar otrās instances spriedumu, kurš ari izpildāms (38/374; XIV, 392).

1053. Izpildu raksts sastādams pēc šim pantam klāt pieliktā parauga (IV pielik.) norādot, uz kāda pamata spriedums izpildāms. 1864. g. 41477, 927. p.

1054. Izpildu rakstu paraksta tiesa? priekšsēdētājs un apliecina lapu pa lapai sekretārs, uzspiežot tiesas zīmogu. Turp., 928. p-

1055. Izpildu raksts izdodams vienā eksemplārā, bet ja piespriesta noteikta naudas suma vai uz sprieduma pamata nododamas vairākas mantas, tad uz piedzinēja lūgumu izdodami ari vairāki izpildu raksti. Pēdējā gadijumā katrā izpildu rakstā jānorāda, kādā daļā spriedums pēc tā izpildāms vai par kuru mantu tas izdots. 1930. g. 100, I, 929. p.

Sk. 2. tezi zem^1 123®. p.

1056. Ja spriedums taisīts vairākām personām par labu, tad uz viņu lūgumu izdodams vai nu viens pats izpildu raksts, vai katrai atsevišķs, ar norādijunut, kādā daļā spriedums izpildāms par labu tam, kam šis raksts izdots. 1864. g. 41477, 930. p.

1057. Ja spriedums taisīts pret vairākām personām, tad tai pusei, kurai par labu tas taisīts, uz viņas lūgumu izdod vienu vai vairākus izpildu rakstus, pēc atbildētāju skaita, ar norādijumu, kādā daļā spriedums izpildāms attiecībā uz katru no viņiem.

Turp., 931. p.

Saskaņā ar šo pantu pret vairākiem atbildētājiem^1 gan jāizdod arī vairāki izpildu raksti, tomēi tādā gadijumā obligatoriski jātaisa uzraksts, kādās dalās spriedums izpildāms pret katru atbildētāju. Vispār var izdot

vairākus izpildu rakstus tikai tad, kad ar attiecīgiem uzrakstiem var eliminēt dubultu piedziņu. Radīt tādu uzrakstu, kas izslēdz iespējamību saņemt dubultu apmierinājumu sol'idpritates gadījumā ir techniski neiespējami. No prasītāja paša atkarājas sadalīt solidāri piespriestās sumas atsevišķās dalās un tādā ceļā panakt vairāku izpildu rakstu izdošanu (TP 37/16%; 446).

1058. Acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas, kā arī izlaidumus, pretrunas vai rfeskaidrības izpildu rakstā var izlabot uz puses lūgumu līdz izpildīšanas sākumam tiesas priekšsēdētājs, kas izdevis izpildu rakstu. Ja tiesas priekšsēdētājam rodas grūtības izpildu raksta izlabošanā, vai ja izpildīšana jau uzsākta, tad izlabošanu var izdarīt tiesa blakus procesa kārtībā, pie kam tiesai jāaicina puses uz sēdi, kura nolikta kļūdas izlabošanai. 1930. g. 100, II, 931'. p.

1059. Nozaudēta, nozagta vai iznīcināta izpildu raksta oriģinālā vietā izdod tā norakstu, bet ne citādi, kā uz tiesas lēmumu, kas taisams pēc pretējās puses aicinājuma un viņas noklausīšanās, ja viņa ieradusies noliktā termiņā. Uz izpildu raksta noraksta atzīmējams, ka tas izdots pirmējā izpildu raksta vietā. 1864. g. 41477, 932. p.

Vekseļa turētāja juridiskais stāvoklis, kad viņam' piederošais vekselis I ar izpildu uzrakstu gājis zudumā, nav atjaunojams pēc 1059. p., bet tas ir atjaunojams prasības kārtībā (Apv. sap^1. 39/1; XV, 204).

Iebildumi par notikušo izlīgumu, tāpat par atsacīšanos no prasības 2 paši par sevi nevar būt par šķērsli izpildu raksta noraksta izdošanai iznīcinātā izpildu raksta vieta, jo 1059. p. paredz noraksta izdošanu panta minētos gadījumos, kuri paši par sevi, ja ir konstatēti, ir pietiekošs pamats noraksta izdošanai, pie kam nemaz nav izšķirams jautājums, par kādu sumu tas izdodams, t. i. par visu spriedumā minēto, vai dalu, kurā spriedums vēl nebūtu izpildīts. Pēc izdotā noraksta vēršama jauna piedziņa, pie kam atbildētājs tad’ arī var celt ierunas pie tiesu izpildītāja par agrāk samaksātās sumas ieskaitu, vai, ja tas atrod, ka prasītājs vispār aiz kāda iemesla ir zaudējis tiesību prasīt izpildu raksta nodošanu piedzīšanai, tad par to var celt patstāvību prasību (TP 34/1278a; 588).

1060. Sprieduma izpildīšanas veidi ir:

1) mantas nodošana dabā tai personai, kurai tā piespriesta;

2) piedziņas vēršana uz parādnieka kustamu mantu, un

3) piedziņas vēršana uz parādnieka nekustamiem īpašumiem. Turp., 933. p.

Piezīme. Izpildot spriedumu pret pašvaldību, piedziņu

var vērst arī uz pašvaldības ienākumiem, kaut arī tie vēl nav

saņemti. 1934. g. 70, IOGO. p. piez.

Ēkas, kas atrodas uz atsavinātas un valsts zemes fondā ieskaitītas 1 zemes, nav uzskatamas kā atsevišķs piedzīšanas objekts (CKD kops. 38/37;

XV, 66).

2 Ar pašvaldībām ,(1000. p. p'iez.) nav domātas pašvaldības iestādes,

kam ir juridiska personība, kā piem., pilsētas lombards, Diskonto banka u. c. (Saeim. jur. kom. 1. N. 569/33, Prot. Nr. 164).

1061. Ja parādnieks, kam uz tiesas spriedumu jāizdara tāda darbība, ko var izdarīt cita persona, labprātīgi neizpilda spriedumu tiesas vai tiesu izpildītāja noteiktā laikā, tad pirmās instances tiesa, kas lietu izspriedusi, uz piedzinēja lūgumu nolemj atļaut viņam izdarīt minēto darbību uz parādnieka rēķinu un uzlikt parādniekam par pienākumu iepriekšēji iemaksāt sumu, kāda nepieciešama ar šās darbības izvešanu saistīto izdevumu segšanai. Šo sumu noteic tiesa blakus procesa kārtībā, aicinot prāvniekus un apsvērusi pusu paskaidrojumus un priekšā celtos pierādijumus, kā arī, kad tas vajadzīgs, noklausijusies lietpratēju slēdzienus. Sumas piedzīšanai piedzinējam nekavējoties izdodams izpildu raksts. Piedzinējs nezaudē tiesību vēlāk lūgt tiesu, lai tādā pašā kārtībā noteic no parādnieka piedzenamo naudu, kuru viņš darbības izvešanai izdevis virs tiesas noteiktās sumas. 1930. g. 100, I, 934. p.

1061. p. paredzēto 'lūgumu prasītājs var izteikt ne vien prasības sūdzībā, bet pat pēc sprieduma taisīšanas, kādā gadījumā to izspriež blakus sūdzības kārtībā. Piedzinēja prasība atlīdzinat izdevumus, apmierinama ari tad, kad tas izpildījis spriedumu neizprasot iepriekšēju tiesas atļauju, ja vien konstatēts, ka atbildētājs spriedumu labprātīgi nav izpildijis (prof. Bukovska CP māc. grām. 606. lpp.).

1062. Kad darbību, kuras izdarīšana piespriesta atbildētājam, nevar izdarīt cita persona, bet tā atkarājas vienīgi no atbildētāja gribas, tad pirmās instances tiesa, uz piedzinēja lūgumu, tieši spriedumā vai, ja lūgums iesniegts pēc sprieduma taisīšanas, sevišķā lēmumā uzliek atbildētājam par pienākumu izpildīt spriedumu, nosakot naudas sodu par tā neizpildīšanu noteiktā laikā. Ja spriedums atbildētāja vainas dēļ nav izpildīts, šī soda naucia nekavējoties piedzenama caur policiju, bet izpildīšanai, uz piedzinēja lūgumu, noliekams jauns termiņš, nosakot par neizpildīšanu lielāku naudas sodu. Pirmā soda nauda nevar pārsniegt trīs simti latus, bet visu sodu kopapmērs — divi tūkstoši latus. Neatkarīgi no soda, tiesa uz piedzinēja lūgumu var prasīt no atbildētāja, lai nodrošina zaudējumus, kādi piedzinējam var celties ar to, ka atbildētājs neizpilda viņam uzlikto pienākumu, noteicot pēc apstakļiem kā nodrošinājuma apmēru, tā arī tā iesniegšanas laiku. Faktiskas maksātnespējas gadijumā soda naudu pēc tiesas ieskatiem var atvietot ar arestu uz laiku līdz sešiem mēnešiem.

Šis noteikums nav piemērojams Civillikuma (1937. g. izd.) 30. pantā norādītā gadījumā. 1930. g. 100, n, 934'. p.; 1937. g. 202, 11. Piezīme. Tiesas uzliktā soda nauda nāk valstij par labu.

1930. g. 100, II, 934'. p. piez.

Domātas ir tādas darbības, bez kurām^1 prasības rezultāts nemaz nav 1 sasniedzams, ja tas sasniedzams arī citādā ceļā, tad 1062. p. nav piemērojams. Ja, piem., atbildētājam aizlikts pienākums noslēgt ar prasītāju pirkuma līgumu par nekustamu īpašumu, prasītājs sprieduma neizpildīšanas gadījumā var celt prasību par nekustama īpašuma nostiprināšanu viņam bez atbildētāja piekrišanas, bet viņš nevar lugt piemērot 1062. p. (B. Be-rents, RZ 30/3; 176. Ip'p.).

Ja ir izpildīts tiesas spriedums — ar kuru atbildētāja tiesību devējam 2 uzlikts par pienākumu turēt ūdens līmeni pie dzirnavām zināmā augstumā, tad pienākums šo spriedumu izpildīt ipso jitre pārgājis uz atbildētāju; nekāda otrreizēja tiesu izpildītāja vai citas amatpersonas rīcība pret atbildētāju nav prasama. bet prasītājs var rīkoties saskaņā ar 1062. p. (33/1424; IX, 337).

Ar spaidu līdzekļiem nav panākama labiem tikumiem^1 un iau'Iības ide- 3 jai un mērķiem atbilstoša laulības kopdzīve. Tādēļ neviens no laulātiem nevar prasīt 110 otra izpildīšanas prasības ceļā laulības dzīves atjaunošanu. Laulatais atzīšanas prasības ceļa var vienīgi panākt, lai tiesa atzīst, ka otrs laulātais nav pildījis savus pienākumus, ja viņam ir tiesiska interese (CKD kops. 35/26; XII, 555).

1063. Iepriekšējā (1062.) panta noteikums piemērojams arī tajos gadijumos, kad atbildētājam pēc sprieduma jāpielaiž zinama darbība vai jāatturas no kādas darbības. Turp., 9342. p.

Ja atbildētājs pretojas darbībai, kura viņam^1 jāpiclaiž, prasītājs var griezties pēc palīdzības pie tiesu izpildītāja. Ja pretošanās saistīta ar pārgrozījumiem izpildijuma priekšmeta, kadu pārgrozījumu novēršanai un agraka stavokļa atjaunošanai vajadzīgi izdevumi, tad piemērojami 1061. p. noteikumi (B. Berent, RZ 30/3; 177. lpp.).

1064. Ja atbildētājs pretojas darbībai, kuras izdarīšanu no piedzinēja puses viņš nedrīkst kavēt, tad piedzinējs pretošanās novēršanai var griezties pie tiesu izpildītāja pēc palīdzības. Ja pretošanās bijusi saistīta ar tādu izpildijuma priekšmeta pārgrozību, kuras novēršanai un agrākā stāvokļa atjaunošanai nepieciešami izdevumi, tad piemērojami 1061. panta noteikumi. Turp., 9343. p.

1065. Piedzinējs var izvēlēties vienu vai vairākus sprieduma izpildīšanas veidus. 1864. g. 41477, 935. p.

1. piezīme. No dzelzsceļiem piespriesto sumu piedzīšanas kārtība noteikta dzelzsceļu likumā (Lik. kr. 1927. g. 127, 138.-144. p.).

2. piezīme. Izpildot spriedumu pret pašvaldību vispārējā kārtībā (1409. p. piez.), mantu (1060. p.), uz kuru vēršama

piedziņa, norāda Iekšlietu ministrija. 1934. g. 70, 1065. p.

2. picz.

No CPL 1060. un 1065. p. izriet, ka tiesu izpildītājam jāapķīlā tikai piedzinēja uzrādītā manta (35/1020; XII, 185).

Sk. arī 2. tezi zem 1060. p.

1066. Piedziņu var vērst reize uz vairākām atbildētājam piederošām mantām tikai tādā gadījumā, kad vienas mantas vērtība pilnīgi nesedz piedzenamo sumu. 1864. g. 41477, 936. p.

1067. Izpildu darbība piekrīt tā iecirkņa tiesu izpildītājam, kur šī darbība izdarama. Ja darbība izdarama pilsētā, kas sadalīta vairākos iecirkņos, vai ja darbība nedalami turpināmā citā iecirkni, tad spriedumu izpilda viens un tas pats tiesu izpildītājs, kas darbību iesācis savā iecirknī, kaut arī izpildu darbībai būtu jānotiek vairākos iecirkņos. 1930. g. 100, I, 937. p.

Ja tiesu izpildītājs, kuram iesniegts izpildīšanai izpildu raksts 1069. pantā paredzētā kārtībā, sprieduma tālāku izpildīšanu izved saskaņā ar

1067. p„ tad nekrīt svarā vairs tiesu izpildītāja personīgā padotība, bet viņa darbības padotība, saskaņā ar 1095. p. (TP 36/275b; 343).

1068. Pagasta robežās spriedumus un lēmumus izpilda pagasttiesa Pagasttiesu likuma (1938. g. izd.) 126.—185. pantā paredzētā kārtībā, ievērojot pie tam šā Civilprocesa likuma 225.,

238., 241., 1050. un 1098. panta noteikumus, šādos gadijumos:

1) kad piedzenama naudas suma, kas nepārsniedz pieci simti latus;

2) kad nododama kustama lieta, kuras vērtība, kas piedzenama, ja lietu nenodod, nepārsniedz pieci simti latus;

3) kad prasības nodrošināšanai apķilājama parādnieka kustama lieta vai viņam no citas personas pienākošās naudas suma;

4) kad izliekams nomnieks vai īrnieks;

5) kad jāieved valdijumā.

Prāvnieks ari šajos gadijumos var nodot tiesas sprieduma izpildīšanu tiesu izpildītājam, bet tad viņam pašam jāsedz visi izpildīšanas izdevumi. 1937. g. 202, I, 1068. p.

Kad tiesu izpildītājs jau iesācis piedzīšanas darbību, piedzinējam vairs nav tiesības grozīt piedziņas izvedēju, t. i. no sakuma lugt tiesu izpildītāju izpildīt spriedumu un pēc tam pagasttiesu. Ja tiesu izpildītājs piedzīšanas darbību jau iesācis, tā viņam ari jāpabeidz (35/1550; XII 186)

Sal. tezi zem 224. p.

1069. Izpildu rakstu lidz ar mutisku vai rakstisku pieteikumu piedzinējs iesniedz personīgi vai nosūta pa pastu, vai caur tiesas priekšsēdētāju, vai miertiesnesi (1052. p.) tiesu izpildītājam, kura iecirkni piedzīšana izdarāma (a). Pieteikumā norādama piedzinēja un parādnieka dzīves vieta un piedzinēja izvēlētais piedzīšanas veids.

Mutisku pieteikumu tiesu izpildītājs ieraksta žurnālā, nolasa to piedzinējam un pēc tam līdz ar piedzinēju to paraksta (b).

(a) 1930. g. 100, I, 938. p. — (b) 1937. g. 202, I, 1069. p.

Sk. tezi zem 1067. p.

1070. Ja izpildīšanas pieteikums piekrīt cita iecirkņa tiesu izpildītājam, bet ne tam, kam tas iesniegts, tad pēdējais to līdz ar pielikumiem nosūta pēc piederības, paziņojot par to iesniedzējam.

1930. g. 100, II, 938>. p.

1071. Ja tiesu izpildītājs atzīst pieteikumu par nepieņemamu, viņš izsniedz to atpakaļ piedzinējam, paziņojot nepieņemšanas iemeslus. Klātesošam piedzinējam tiesu izpildītājs izsniedz izpildu rakstu līdz ar minēto paziņojumu uz pieprasijumu tieši, bet promesošam izsūta triju dienu laikā, skaitot no pieteikuma ienākšanas dienas. Turp., i, 939. p.

1072. Ja pieteikumam nav pielikta vai ir pielikta nepietiekošā apmērā nauda izpildu izdevumu segšanai, vai ja nav norādīta parādnieka dzīves vieta, kā arī ja piedzinējs nav norādījis izvēlēto izpildu veidu, tad tiesu izpildītājs nestājas pie izpildīšanas un neizsniedz atpakaļ izpildu rakstu, bet triju dienu laikā nosūta piedzinējam paziņojumu par iemesliem, kuru dēļ nevar izvest izpildīšanu. Gadi-jumā, kad pieteikumu nevirza tālāk naudas neiemaksas dēļ, paziņojumā jānorāda pienākošās sumas apmērs. Turp., 940. p.

1073. Tiesu izpildītājam uz tās personas pieprasijumu, pret kuru spriedums izpildāms, jāuzrāda viņai izpildu raksts oriģinālā. 1864. g. 41477, 941. p.

1074. Stājoties pie sprieduma izpildīšanas vienā no

1060. pantā norādītiem veidiem vai arī pārejot no viena veida uz otru, tiesu izpildītājs piesūta atbildētājam, vai nu personīgi vai uz viņa dzīves vietu, izpildu pavēsti pēc 386.—393. panta noteikumiem. Tajos gadijumos, kad tiesu izpildītājam pašam nav vajadzīgs būt klāt, viņš saziņas ar prāvniekiem ārpus savas dzīves vietas pa pastu, pēc noteikumiem, kas atrodas III pielikumā. 1909. g. 32007, I, 942. p.; 1937. g. 202, II.

1 Bez izpildu pavēstes izsniegšanas parādniekam izpildu darbība vispār nav pielaižama, kā tas izriet no CPL 1102. p. (36/548; XIII, 142).

2 Izpildu raksta atpakaļ saņemšana no tiesu izpildītāja nav uzskatama par piedziņas izbeigšanu. Atjaunojot piedzimi, tiesu izpildītājam' jauna izpildu pavēste parādniekam nav jāizsniedz (34/2153; XI, 135).

3 Piedziņu lietās, kur uz kādu speciālu noteikumu vai statutu pamata izpildu pavēstes izsniegšanā parādniekam ievērojami kādi speciāli termini, piem., Valsts zemes bankas piedziņās bankas statutu 47. p. piezīmē paredzēto termiņu ievērošanai jāseko pašam parādniekam un neievērošanas gadījumā jāsūdzas 1095-. un turpm. p. kārtībā, vai arī jāiesniedz sūdzība par izsoles nepareizu noturēšanu 1342. p. kārtībā, bet tiesai pašai ex officio šie termiņi nav jāievēro (TP 36/266b; 359).

4 Ja piedziņa tiek vērsta uz tādu mantojumu, kuram iecelti vairāki aizgādņi, tad par to jāziņo visiem aizgādņiem, jo katrs aizgādnis atsevišķi, bez pārējo līdzaizgādņu līdzdalības un pilnvarojuma nevar pārstāvēt atbildētāju resp. mantojuma masu (TP 38/8211 >; 711).

5 Ja persona (kaimiņš), kam tiesu izpildītājs nodevis izpildu pavēsti glabāšanā, pavēsti nav nodevusi pēc piederības, tad uz to personu varētu gan krist atbildība par šādu rīcību, bet šādu apstākli nevar atzīt par tiesu izpildītāja nepareizu rīcību un tas nevar aizskart nosolītā īpašuma ieguvēja intereses (TP 39/34Sb; 753).

6 Tiesu izpildītāja dzīves vieta noteikta Tiesu iekārtas 230., 230^1. un 231. pantos.

7 „Personīgi“ nozīmē, ka pavēsti var izsniegt tieši parādniekam visur, kur rodas attiecīga iespēja, t. i. visur, kur tiesu izpildītājs var pašu atbildētāju satikt (sal. Isačenko pie 1071.—1076'. p. un Bukovska CP māc. gr. 597. lpp.). (G. Beimuts, TMV 37/4, 895. lpp.).

8 Darbība, kas prasa tiesu izpildītāja klātbūtni, ir parādnieka personas izkratīšana (1119. p.), kustamas mantas novērtēšana (1148. p.), mantas nodošana glabāšanā (1156. un 1160. p.), apķī'latas mantas pardošana (1190. un turpm. p.), nekustama īpašuma aprakstīšana uz piedzinēja sevišķu lūgumu (1247. p.), u. t. 1. (G. Beimuts. TMV 37/4, 897. lpp.).

1075. Tajos gadijumos, kad, lietu iztiesājot, tiesas aicinājuma pavēste izsniegta personīgi atbildētājam, vai kad viņš norādijis savu uzturēšanās vietu (413., 824., 875. p.), vai arī vispār personīgi vai caur pilnvarnieku ņēmis kādu dalību lietā, izpildu pavēsti (1074. p.), mēneša laikā no sprieduma stāšanās likumīgā spēkā, bet to iepriekšēji izpildot — no tās dienas, kad tiesa par to taisījusi lēmumu, var nosūtīt atbildētājam uz uzturēšanās vietu, kuru viņš pieteicis tiesai pa lietas iztiesāšanas laiku, bet ja tāda pieteikuma nebūtu — uz prasības lūgumā norādīto dzīves vietu (67. p. 1. pk., 359. p. 2. pk.). Minētos gadijumos pavēsti uzskata par nodotu tās piegādājamā vietā, kaut arī atbildētājs tur neatrastos. 1891. g. 8099.

1075*. Attiecībā uz piedziņām, kuras ceļas no jūras prasībām un kuģu hipotēkām (1357^2. р.), gadījumos, kad kuģa īpašniekam ir dzīves vai uzturēšanās vieta ārpus tās pilsētas vai apriņķa, kur spriedums jāizpilda, izpildu pavēsti var nodot kuģa kapteinim vai viņa vietniekam. 1932. g. 128, 72. p.

10752. Iepriekšējā (1075^1.) pantā minētās piedziņās, reizē ar izpildu pavēstes nosūtīšanu parādniekam, par to jāpaziņo Jūrniecības departamenta kuģniecības nodaļai, kura ieved kuģu reģistrā atzīmi par piedziņas vēršanu uz kuģi un kuģu reģistra nodaļas norakstu piesūta attiecīgam tiesu izpildītājam. Šī atzīme dzēšama uz kuģa īpašnieka lūgumu gadījumos, kad prasītājs, kurš apturējis uz kuģi vērsto piedziņu, triju mēnešu laikā to nelūdz atjaunot. Turp., 73. p.

Piezīme. Par piedziņas vēršanu uz ārzemju jūras

tirdzniecības kuģi, kas lielāks par 20 bruto reģistra tonnām

tilpības, jāpaziņo ārvalsts reģistrācijās iestādei, kura ved kuģu

reģistru par pārdodamo kuģi. Turp., 99. p. 2. pk.

1076. Izpildu pavēstē jāatzīmē:

1) izpildamais spriedums (a);

2) piedzinēja vārds, uzvārds un dzīves vieta (b);

3) termiņš labprātīgai sprieduma izpildīšanai, ja pie izpildīšanas nav jāstājas reizē ar pavēstes izsniegšanu vai nosūtīšanu (1117. р.), ar brīdinājumu atbildētājam, ka viņam spriedumu neizpildot labprātīgi, pēc pavēstē norādītā laika notecējuma stāsies pie piespiedu izpildīšanas tādā un tādā veidā (c).

(a) 1864. g. 41477, 943. p. — (b) 1937. g. 202, I, 1076. p. 2. pk. (c) 1930. g. 100, I, 943. p. 3. pk.

1077. atcelts (1937. g. 202, IV).

1078. Ja piedzinejs pēc pieteikuma iesniegšanas (1069. p.) vai parādnieks pēc izpildu pavēstes izsniegšanas (1074. p.) maina savu dzīves vietu, nepaziņojot tiesu izpildītājam, tad visi viņiem sūtamie papīri un pavēstes atstājami pie piedzinās lietas. 1937. g. 202, I, 1078. p.

1079. Kā piedzinējam, tā arī atbildētājam ir tiesība pieaicināt katram no savas puses ne vairāk kā divus lieciniekus, kas lai būtu klāt pie visas izpildu darbības. Šie liecinieki nedabū atlīdzību. 1864 g. 41477, 946. p.

1080. Liecinieku neierašanās neaptur tiesu izpildītāja izpildu darbību. 1864. g. 41477, 947. p.

1081. Piedzinējam ir tiesība norādīt piedzīšanas veidus un, ja tiesu izpildītājs neievērotu viņa norādijumus, prasīt, lai par to ieraksta žurnālā. Turp., 948. p.

Pilnvarojumu personai, biit klāt pie sprieduma izpildīšanas un uzrādīt un novērtēt mantas, var izteikt arī vienkārši atzīmējot par to lugninā tiesu izpildītājam pēc Civilproc. lik. 364. p. 2. teik. un 416. p. noteikumu analoģijas (30/322; VI, 110).

1082. Tiesu izpildītājam spriedumu izpildot, piedzinējs var būt klāt, bet viņš nedrīkst iejaukties pašā izpildīšanā un viņam nav tiesības dot no sevis kādus rīkojumus, kas pieder pie tiesu izpildītāja darbības. Turp., 949. p.

1083. Tiesu izpildītājam jāieraksta visa sava Sprieduma izpildīšanas darbība sevišķā žurnālā, kurā jāatzīmē:

1) tiesu izpildītāja vārds un uzvārds un tiesa, pie kuras viņš pastāv;

2) izpildāmā tiesas rezolūcija un laiks, kad tiesu izpildītājs saņēmis izpildu rakstu;

3) tiklab piedzinēja, kā ari tās personas, pret kuru spriedums izpildāms, un pie izpildīšanas klāt bijušo liecinieku vārdi un uzvārdi;

4) gads, mēnesis, diena un stunda, kad sprieduma izpildīšana iesākta;

5) vieta, kurā to izpilda;

6) sīks apraksts par visu to, kas izdarīts spriedumu izpildot, un diena, kurā katra darbība izdarīta, kā arī norādījums, ka izpildīšana atlikta un apturēta;

7) piedzītās sumas lielums vai mantas nodošanas laiks, un

8) suma, kas pienākas tiesu izpildītājam kā atlīdzība. Turp., 950. p.; 1935. g. 87, III.

Sk. 10. tezi zem 498. p.

1084. Uz tās personas prasijumu, pret kuru spriedumu izpilda, kā arī uz tās, uz kuras lūgumu to izpilda, tiesu izpildītājam jāizdod, par noteiktu maksu, apliecināti izraksti no šā žurnālā (1083. p.). 1864. g. 41477, 951. p.

1085. Tiesu izpildītājam nav tiesības atlikt viņam nodotā sprieduma izpildīšanu un jo mazāk izbeigt vai apturēt jau iesākto izpildīšanas darbību, ja vien par to nav tiesas lēmuma vai sevišķas piedzinēja rakstiski izteiktas piekrišanas, vai ja parādnieks neiesniedz policijas, notara, pagasttiesas, pagasta valdes vai miertiesneša apliecinātu piedzinēja kvīti par to, ka ar spriedumu piespriestā suma viņam jau samaksāta. 1864. g.41477.952.p.; 1937.g.

202, II.

Tiesu izpildītājam bez likumīga iemesla nav tiesības piedziņas lietu izbeigt, un ja tiesu izpildītājs pēc pirmās izsoles nepamatoti izsniedz piedziņas dokumentus atpakaļ piedzinējam un nosūta piedziņas lietu apgabaltiesai, tad lietu nevar atzīt par izbeigtu, it īpaši ja atzīme zemes grāmatās nav dzēsta. Arī labprātīga piedziņas dokumentu atpakalņemšana nenozīmē piedziņas izbeigšanu (TP 34/115, 312).

Tiesu izpildītājam jāizbeidz izpildu darbība, ja uz viņam piedzīšanai nodota vekseļa ar piespiedu izpildīšanas kārtībā taisīto rezoluciju atrodas apgabaltiesas locekļa uzraksts, ka vekseldevēja paraksts nz vekseļa ar apgabaltiesas spriedumu ir atzīts par viltotu (34/710; X, 308).

Sen. 34/710. spriedums attiecināms arī uz žiranta parakstu, kas saskaņā ar tiesas uzrakstu uz vekseļa, ir atzīts par viltotu (38/1035; XIV, 643).

1086. Par nolaidībām sprieduma izpildīšanā, bez likumā vispār par dienesta noziedzīgiem nodarijumiem noteiktiem sodiem, no tiesu izpildītāja, pēc tiesas sprieduma, piedzenami kapitals, procenti un citi izdevumi, kaut arī parādnieka maksātnespēja nebūtu atzīta noteiktā kārtībā, bet ja ir pierādīts, ka aiz tiesu izpildītāja nolaidības notikusi mantas vai paša parādnieka slēpšana.

1930. g. 100, I, 953. p.

Pēc 1086. panta tiesu izpildītājs nes materiaiu atbildību par nolaidībām sprieduma izpildīšanā, ja aiz viņa nolaidības notikusi mantas vai paša parādnieka slēpšana. Ja tiesu izpildītājs tikai nepareizi iztulkojis likumu, viņa rīcība nav atzīstama par nolaidību 1086. p. nozīmē (3C/G51; XIII, 99).

1087. Tiesu izpildītājs izsniedz naudu, kuru viņš saņēmis spriedumu izpildot piedzinējam par labu, pret tā parakstu; bet ja šo naudu nav iespējams nodot piedzinējam, tad to iemaksā tai tiesai, pie kuras tiesu izpildītājs pastāv. 1864. g. 41477, 954. p.

Tiesu izpildītājs nevar nodot piedzinējam izsolē ieņemto sutnu, ja tās nepietiek visu piedziņai pieteikto pretenziju apmierināšanai (34/1154; XI, 23).

Samaksājot pēc izpildu raksta kreditoram pienākošos sumu, parādnieks savu pienākumu pret kreditoru ir izpildījis un nenes vairs atbildību par samaksātās naudas sumas turpmāko likteni (35/1455; XII, 182).

No parādnieka piedzītā un tiesas depozitā iemaksātā nauda uzskatama par parādnieka īpašumu, kamēr piedzinējam nav izsniegts order-čeks naudas saņemšanai. Līdz tam citiem kreditoriem ir tiesība vērst piedziņu uz naudu, kura tad sadalama starp visiem kreditoriem (33/1343;

IX, 538).

Ja paradnieks atrod kādu dibinātu pamatu prasīt no viņa piedzīto un tiesas depozitā iemaksāto naudu izmaksāt viņam atpakaļ, tad viņš var tikai celt attiecīgu prasību pret piedzineju (TP 37/808b; 579).

1088. Izdarot piedziņu 110 vienas un tās pašas personas pēc vairākiem izpildu rakstiem reizē, piedzīto vai no viņas mantas pārdošanas ieņemto naudu tiesu izpildītājs sadala starp kreditoriem, bet atlikumu atdod atpakaļ parādniekam. 1864. g. 41477, 955. p.

1089. Ja piedzītās sumas nepietiek visu piedziņai pieteikto prasijumu pilnīgai apmierināšanai, tad tiesu izpildītājs to iemaksā attiecigā tiesu iestādē, kura, attiecībā uz piedzītās sumas sadalīšanas kārtību, rīkojas uz 1353.—1366. panta pamata. 1912. g. 1003, B, I, 956. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

1090. Par sprieduma izpildīšanu tiesu izpildītājs atzīmē uz izpildu raksta un pēc sprieduma izpildīšanas iesniedz šo rakstu tai tiesai, kas to izdevusi, bet personai, prejt kuru spriedums izpildīts, izdod pienācīgu kvīti. 18G4. g. 4I477, 957. p.

No parādnieka piedzīto un tiesu izpildītāja izšķērdēto surnu nevar piedzīt otrreiz 110 parādnieka, kas var aizstāvēties ar šajā pantā minēto-kvīti (35/1003; XI, 637).

1091. Visi izpildīšanas izdevumi, to starpā ari atlīdzība, kas pienākas tiesu izpildītājam, piedzenami no tās personas, pret kuru sprieduma izpildīšana vērsta. Turp., 958. p.

No parādnieka tiesu izpildītājam piedziņas segšanai piesūtītās naudas-tiesu izpildītājs viņam pienākošos izpildīšanas izdevumus var ieturēt pirms piedzinēja prasi juma segšanas (39/267).

1092. Ja parādnieks nomirst pa sprieduma izpildīšanas laiku, tad izpildīšana apturama līdz aizgādņa iecelšanai vai līdz mantinieku apstiprināšanai mirušā mantai, ja vien tiesa, uz piedzinēja lūgumu, nav devusi rīkojumu turpināt izpildīšanu; bet mantas pārdošana izsolē, par kuru noteiktā kārtībā izsludināts, nekādā ziņā nav atliekama. Turp., 959. p.; 1889. g. 6188, nol. I, Ai 163. p.; 1937. g. 202, II.

1 1092. p. noteikums par izsoles neatlikšanu attiecas vienīgi uz to gadijumu, kad parādnieka nāve iestājusies pēc jau izdarītā sludinājuma, kamēr pretējā gadijumā katrā ziņā jāievēro 1092. p. sākums. (28/673; V, 126).

2 Aizgādnis, kas iecelts reprezentēt mantojuma masu tiesā, var to reprezentēt arī piedzīšanas stadijā un šādam tulkojumam nerunā pretim ari 1092. p. (TP 35/286b; 222).

Sk. arī 8. tez'i zem 1324. p.

1093. Piedzinējs var lūgt pienācīgā vietā, lai nekavējoties ieceļ par mantu aizgādni, neatkarīgi no mirušā mantinieku lūguma. 1864. g. 41477, 960. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. p.; 1937. g. 202, II.

1094. Ja sprieduma izpildišana, parādniekam vēl dzīvam esot, nav bijusi uzsākta, tad pie tās stājas tikai pēc tam, kad izpildu pavēste nosūtīta aizgādnim, kas iecelts par viņa mantu, vai mantiniekiem, kas apstiprināti šai mantai. 1864. g. 41477, 961. p.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. p.; 1937. g. 202, II.

1095. Sūdzības par spriedumu nepareizu izpildīšanu un visi strīdi par pašu izpildīšanu, izņemot tos, kas attiecas uz spriedumu iztulkošanu, lūkojami cauri tajā tiesā, kuras apgabalā spriedumu izpilda. 1864. g. 41477, 962. p.

Tiesu izpildītājs, par kura rīcību parts iesniedz blakus sūdzību 1095. 1 pantā paredzētā kārtībā, nav uzskatama par „pretējo pusi“; tāpēc vispirms vigam nav piemērojams 809. p. Aiz tiem pašiem iemesliem tiesu izpildītājs nav arī izsaucams uz tiesas sēdi (30/1216; VII, 162).

Sk. tezi zem 1100. p.

Ja spriedums jāizpHda pēc miertiesneša izpildu raksta, sūdzība 1095. p. 2 kārtībā piekrīt miertiesnesim (32/703; VIII, 117).

Uzskats, ka tiesu izpildītāja nepareizas rīcības sekas tiesai būtu jā- 3 novērš ex officio, nav pamatots (33/1343; IX, 538).

Tiesai ex officio jāpārbauda tiesu izpildītāja rīcība tādos gadījumos, 4 kad piedzīšanas darbībā pielaisti tik svarīgi likuma pārkāpumi, ka pati darbība ir atzīstama par nederīgai; tā, piemēr.: 1) aprakstīta un nolikta pārdošanai tāda manta, uz kuru vispār nevar vērst piedziņu; 2) aprakstīta pārdošanai kustama manta, kas pēc likuma zināmā mērā pielīdzināta nekustamai (kuģis), un taml. (34/105; X, 398).

Strīds par to, vai lieta ir izlabota saskaņā ar tiesas spriedumu, iz- 5 šķirams sprieduma izpildu kārtībā (35/621; XI, 525).

No 1924. g. 11. oktobra instrukcijas („Vaid. Vēstn.“ 235) 10. p. re- 6 dzams, ka policijai, resp. nodokļu piedzinējiem' jārīkojas taisni pēc CPL; gan sūdzības par šo ierēdņu nelikumīgu rīcību piekrīt vai nu Nodokļu departamentam (Nodokļu lik. I pielik. 6. p.) vai policijas priekšniecībai, bet tomēr tikai tiktā»!1, ciktāl lieta negrozās ap strīdu par civiltiesībām starp kreditoru un parādnieku par piespriestās suinas segšanas apmēru, piem. par tiesas depozītā iemaksāto sumu ieskaitīšanu piedzenamā parādā, vai vispār ap strīdiem un jautājumiem, kurus paredz CPL 1095.—1097. p. Šādu strīdu un jautājumu izšķiršana piekrīt (pēc CPL 1. p.) vienīgi tiesai (27/710; IV, 72).

Sk. arī tezi zem 1067. p.

1096. Sūdzības (1095. p.) jāiesniedz tiesai vai nu tieši, vai caur tiesu izpildītāju, kurš ne vēlāk kā triju dienu laikā nodod tās tiesai līdz ar izrakstu no sava žurnālā. 1930. g. 100, n, 962'. p.

1097. Strīdi un sūdzības, kurus ceļ divas nedējas pēc tam, kad apstrīdamā darbība izdarīta, atstājami bez caurlūkošanas. 3864. g. 4! 477, 963. p.

1098. Strīdi, kas attiecas uz izpildāmā sprieduma iztulkošanu. jālūko cauri tai tiesai, kura spriedumu taisijusi. I864. g. 41477, 964. p.

1 Tiesai, atzīstot, ka spriedums tajā rezolūcijas formulējumā, kādā tas taisīts un ierakstīts izpildu rakstā, nav izpildāms, nav tiesības aprobežoties ar vienkāršu konstatējumu, ka spriedums nav izpildīts un nav izpildāms, bet gail, saskaņā ar prasītāja lūgumu, jāstājas pie jautājuma izšķiršanas par to, kā būtu iztulkojama (CPL. 1098. p.) sprieduma rezolutivā dala. (27/888; IV, 113).

2 Noteiktības trūkums resp. neskaidrība sprieduma rezolūcijā nav pietiekošs pamats sprieduma atcelšanai, bet dod tiesību panākt sprieduma iztulkošanu 1098. p. kārtībā (38/881; XIV, 643).

3 Iztulkot šķīrējtiesneša spriedumu uu novērst neskaidrību var tikai tiesa, kurai liet'a nodota saskaņā ar 1515. p. Vajadzības gadijumā tiesai jānopratina paši šķīrējtiesneši sprieduma īstās izpratnes konstatēšanai (35/790; XI, 600).

1099. Strīda celšana vai sūdzības iesniegšana neaptur tiesu izpildītāja darbību, ja vien nav taisīts tiesas lēmums to apturēt. Turp., 965. p.

1100. Strīdi un sūdzības attiecībā uz spriedumu izpildīšanu izšķirami pēc tam, kad pretējai pusei nosūtīts lūguma noraksts, un pēc viņas noklausīšanās, ja vina ierodas noliktā terminā. 1914. g. 1448, I, 1, 966. p.

Kaut gan Senāts paskaidrojis, ka tiesu izpildītājs nav uzskatams par „pretējo pusi“ 1100. p. nozīmē (Sen. 30/1216), tomēr tiesu izpildītājam, pēc taisnības principa, dodama tiesība pārsūdzēt apgabaltiesas lēmumu, ar kuru viņa rīcība atzīta par nepareizu, iestājoties procesā vienam pašam līdzīgi trešai personai (TP 38/174b; 604).

Sk. 1. tezi zem 1096. p.

1101. Sūdzības iesniegšana par tiesas lēmumu, kas taisīts uz iepriekšējā (1100.) panta pamata, neaptur šā lēmuma izpildīšanu, ja vien par to nav augstākās tiesas lēmuma. 1864. g. 41477, 967. p.

II. Aizstāvju iecelšana izpildot tiesas spriedumus pret atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama.

1102. Kad nav iespējams izpildu pavēsti nodot atbildētājam tādēļ, ka nav zinama viņa uzturēšanās vieta, un ja pie tam tās nosūtīšanai promesošam atbildētājam nevar piemērot 1075. pantu, piedzinējam ir tiesība lūgt tiesu, raugoties pēc vietas, kur spriedums tiks izpildīts, lai ieceļ šim uzdevumam atbildētāja aizstāvi. 1914. g. 904, III, 967'. p.

Tiesa nevar iecelt aizstāvjus Nodokļu departamentam piekritīgās lietās, kurās departaments piedzen nodokļus, pamatojoties uz noteikumiem par nodokļu un neapstrīdamu naudas sumu piedzīšanu (37/773; XIII, 633).

Sk. 1. tezi zem 1074. p.

1103. Lūgumā par aizstāvja iecelšanu (1102. p.) piedzinējam jāpaskaidro tiesai, kādā iestādē vai pie kā, vai kā pārziņā, glabāšanā vai uzraudzībā atrodas sumas vai manta, uz kurām būtu attiecināmā sprieduma izpildīšanas darbība. Tiesa ievāc ziņas par to, kas minētām iestādēm vai personām zināms par atbildētāja adresi, un par to, vai viņš dzīvo norādītā vietā. Tādas pašas ziņas tiesa ievāc par atbildētāju, kas atrodas valsts, pašvaldības vai privātā dienestā, no viņa priekšniecības vai no privātpersonām, pie kurām viņš atrodas dienestā. Minētās ziņas apgabaltiesa ievāc, ja atzīst to par vajadzīgu, arī caur prokuroru. Piegādāt uzziņu šajos jautājumos tiesa var uzdot arī piedzinējam, izsniedzot viņam, vajadzības gadi-jumāj 540. pantā norādīto apliecību. 1914. g. 904, m, 967^2. р.; I93l.g. 137, II, 3.

1104. Tiesa ieceļ par aizstāvjiem zvērinātus advokatus, bet kad rodas grūtības tādai iecelšanai — privatadvokatus vai vecākos tiesu amatu kandidatus. Šis personas nevar atteikties izpildīt viņām uzlikto pienākumu, nenorādot pietiekošus iemeslus. Par aizstāvi var iecelt arī personu, kas pārzin atbildētāja mantu vai lietas, vai kurai ir viņa pilnvara attiecībā uz sumām vai mantu, uz kurām būtu attiecinama izpildu darbība, vai kas bijusi par atbildētāja pilnvarnieku lietā, kurā taisīts izpildamais spriedums, un citas Tiesu iekārtas (1936. g. izd.) 280. panta piezīmē minētās personas; bet visas šīs personas var atteikties izpildīt viņām uzlikto pienākumu, darot par to zināmu attiecīgai tiesai nekavējoties, un katrā ziņā ne vēlāk kā triju dienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas. 1914. g.

904, III, 9673. p.

1105. Aizstāvis dara visu iespējamo, lai uzmeklētu atbildētāja uzturēšanās vietu un lai paziņotu viņam par uzsākto izpildu darbibu. Turp., 967^4. p.

1106. Ja sprieduma izpildīšanas laikā atrod atbildētāja uzturēšanās vietu, tad tiesu izpildītājs nosūta viņam pavēsti par uzsākto izpildu darbību. Šajā pavēstē, bez 1076. panta 1. un 2. punktā minētām ziņām, jānorāda tiesas ieceltā aizstāvja vārds un uzvārds, kā arī viņa dzīves vieta. Minētā pavēste nav jānosūta, ja atbildētājs pats paziņo tiesai vai tiesu izpildītājam, ka viņš vēlas ņemt dalību sprieduma izpildīšanā. Turp., 9f>7^3. р.; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

1107. Aizstāvis uzskatams par pilnvarotu pieņemt atbildētāja vietā izpildu pavēsti (1074. p.), atvietot atbildētāju visā sprieduma izpildīšanas darbībā un iesniegt sūdzības par šo darbību, bet viņam nav tiesības izlīgt. Ja tiesas ieceltais aizstāvis nav zvērināts advokats, viņš var nodot savas pilnvaras citai personai tikai ar tiesas atļauju, bet zvērināts advokats var nodot tiesas uzliktos pienākumus tikai citam zvērinātam advokātam vai savam palīgam. 1914. g. 904, III, 9676. p.

1108. Aizstāvim jāsargā atbildētāja tiesības un intereses pret viņu taisītā sprieduma izpildu darbībā, kamēr šajā darbībā neņem dalību pats atbildētājs vai viņa šim uzdevumam pilnvarotā persona, vai kamēr atbildētājam nenodod, pēc atrastās viņa uzturēšanās vietas, tiesu izpildītāja pavēsti par uzsākto izpildu darbību, raugoties pēc tam, kas noticis agrāk. Turp., 967?. p.

1109. Tas apstāklis, ka aizstāvis ir pieņēmis izpildu pavēsti vai saņēmis izrakstu no aizmuguriska sprieduma, nav jāņem vērā aprēķinot 834. un 843. pantā un 911. pantā 2. punktā noteiktos termiņus. Šos termiņus aprēķinot, norādītos pantos minētai izpildu pavēstes nodošanai pielīdzināta 1106. un 1108. pantā norādītā atbildētāja vai viņa pilnvarnieka piedalīšanās izpildu darbībā un pavēstes nodošana atbildētājam par uzsākto izpildu darbību. Turp., 967^8. p.

Sk. tezi zem 834. p.

1110. Kamēr atbildētāju pārstāv tiesas ieceltais aizstāvis, jāievēro šādi termiņu pagarinājumi izpildu darbībā:

1) kustamu mantu vai nekustamus īpašumus un skaidrās naudas sumas var nodot prasītājam tikai pēc sešu nedēļu notecējuma no tā laika, kad sastādīts mantas aprakstijums vai kad sumas vai manta iesniegtas tiesu izpildītājam vai tiesai (1216.—1232., 1346.—1348. p.);

2) kustamu mantu, izņemot 1174. pantā norādītos priekšmetus, var pārdot ne agrāk par sešām nedēļām no aprakstijuma sastādīšanas laika, un

3) sumu, kas ieņemta pārdodot 1174. pantā norādītos priekšmetus, nevar nodot piedzinējam, kamēr nav notecējis šā (1110.) panta 2. punktā apzīmētais termiņš.

Pēc augšā norādīto termiņu notecējuma tiesa, uz piedzinēja lūgumu, atceļ 849. pantā noteikto pārējās izpildu darbības apturēšanu, un 1050. pantā norādītā darbība nav izdarama. Turp., 967». p.

1111. Sprieduma izpildīšanas gadijumā atbildētājs, kas ieradies, pielaižams iesniegt atsauksmi (833. p.), apelaciju (843., 854. p.) vai lūgumu par sprieduma jaunu caurlūkošanu (908. p.

2. pk.) tikai līdz tam laikam, kamēr nav notecējuši trīs gadi no sprieduma izpildīšanas. 19I4. g. 904, m, 967'°. p.

1112. Attiecībā uz zīmognodokli un kancelejas nodevu un piedziņas izdevumiem, to starpā tiesu izpildītājam vai tiesu ziņnesim pienācīgām ceļa un dienas naudām, aizstāvis bauda atvieglojumus, kādus 1003. un 1010. pants paredz personai, kurai tiesa piešķīrusi mazturības tiesības. Zīmognodoklis un kancelejas nodeva un no valsts līdzekļiem pēc 1010. panta izmaksātā nauda, kā arī tiesu izpildītājam pienācīgā atlīdzība — sedzami no piedzītās sumas, bet suina, kas palikusi nesegta, piedzenama no prasītāja, kurš var prasīt, lai to atlīdzina atbildētājs.Turp., 967". p.; 1923. g. 37.

1113. Atlīdzības lielumu aizstāvim noteic viņu iecēlušā tiesa. Tā ieturama no sumas, kas piedzīta no atbildētāja, bet kad nav iespējams tādā kārtībā to segt, tā jasamaksā prasītājam, kurš var prasīt, lai vina izdarītos maksājumus atlīdzina atbildētājs.

914. g. 904, III, 96712. p.

1102. un turpm. pantiem ir speciālā likuma raksturs un tic pieinero- • jami tikai izpildot tiesas spriedumus. Tādēļ apgabaltiesai nav likumīga pamata atsaukties uz 1113. pantu, nosakot atlīdzību atbildes došanai ieceltam aizgādnim (38/568; XIV, 643).

Ja aizgādnis ir zvērināts advokats, tad viņam ir tiesība saņemt advo- 2 kata honorāru par lietas vešanu tiesās neatkarīgi no aizgadņa atlīdzības. Aizgādņa-advokata pūles lietu vešanai, par kurām viņš ir saņēmis atsevišķu advokata honorāru tiesai, nav ņemams vērā noteicot viņam aizgādņa atlīdzību — sal. 36/1044; XII, 329 (38/568; XIV, 644).

1114. Aizstāvja izdevumus, izņemot 1112. pantā norādītos, un maksājumus personai, kurai bijušas nodotas pilnvaras, sedz aizstāvis no atlīdzības, kuru viņam noteikusi tiesa. Turp., 967'3. p.

1115. 1102.—1114. panta noteikumi piemērojami gadijumos, kad izdara piespiedu izpildīšanu pēc aktiem, ar nosacijumu:

1) ka tiesas ieceltam aizstāvim ir tiesība lūgt, lai aptur izpildīšanu 244. panta kārtībā, un

2) ka aprēķinot 239. pantā noteikto termiņu, piespiedu izpildīšanai nodotā akta noraksta nosūtīšana aizstāvim nav ņemama vērā. Turp., 9671“. p.

Ceturtā apakšnodaļa.

Piedziņas vēršana uz kustamu mantu.

I. Kustamas mantas apķīlāšana.

1116. Vēršot piedziņu uz kustamu mantu, izpildu pavēstē jānorāda apķīlājamā manta un, ja parādniekam likumā vai tiesas spriedumā noteikts termiņš šā sprieduma labprātīgai izpildīšanai, arī apķīlāšanas, t. i. norādītās mantas aprakstīšanas un apsardzības laiks. * 1930. g. 100, I, 968. p.

Piezīme. Noteikumi par piedziņas vēršanu uz parādnieka mantu attiecas arī uz reģistrētiem iūras kuģiem un to

kravām, ievērojot pie tam arī 703. panta piezīmes noteikumus. 1932. g. 128, 65. р., 99. p. l.pk., 100. p.

Sk. tezi zem 717. p.

1116'. Atzīmi kuģu reģistrā par piedziņas vēršanu uz kuģi ieraksta uz attiecīgā tiesu izpildītāja paziņojumu. Turp., 09. p.

1117. Ja sprieduma labprātīgai izpildīšanai likumā vai tiesas spriedumā nav noteikts atsevišķs termiņš, tad tiesu izpildītājs stājas pie apķīlāšanas reizē ar izpildu pavēstes izsniegšanu vai nosūtīšanu parādniekam. Turp., 969. p.

1118. Apķīlājums izdarains parādnieka, piedzinēja un viņu aicināto liecinieku klātbūtnē; bet ja kāds no viņiem nav klāt, tad apķīlāšanu tomēr neaptur. Turp., 972. p.

1119. Tiesu izpildītājam ir tiesiba izdarīt parādnieka personas kratīšanu. 1920. g. 206, 1.

1120. Nav apķīlājami nekādā ziņā:

1) ikdienas valkājamais attiecīgam gada laikam nepieciešamais apģērbs;

2) veļa un trauki tādā d,audzumā, kāds nepieciešams parādniekam un viņa ģimenei ikdienišķai lietošanai;

3) viņu gultas drēbes un gultas;

4) mājās esošie pārtikas līdzekļi un malka tādā daudzumā, kāds vajadzīgs mājas uzturēšanai viena mēneša laikā;

5) parādniekam piederoši ģimenes un citi papīri, izņemot parādzīmes, akcijas, obligācijās un tamlīdzīgus vērtspapīrus;

6) aktivā dienestā stāvošu personu nepieciešamais ietērps (a);

7) viena slaucama govs uz ģimeni, kuras uzturēšanai tā nepieciešama, un govs barība vienam mēnesim (b);

8) kustama manta, kas pēc Civillikuma (1937. g. izd.), atzīstama par nekustama īpašuma piederumu (c);

9) lauksaimniecības inventārs un sēkla, kas nepieciešami lauku saimniecībā, līdz ar barības daudzumu, kāds nepieciešams attiecīgās saimniecības cilvēku un lopu uzturēšanai līdz jaunai ražai; kāds inventārs un kādi barības daudzumi uzskatami par nepieciešamiem, nosaka zemkopības ministris ar instrukciju (d);

10) parādnieka nauda, ciktāl tās suma nepārsniedz:

a) viņam pēc 1230. panta atstājamo algas daļu, rēķinot par laiku no apķīlāšanas dienas līdz nākošai algas izmaksas dienai,

b) viņam pienākošos pensiju, rēķinot par to pašu laiku, un

c) viņam pēc 1231. panta piešķirtās pensijas, pabalstu un braucamās naudas sumas (e).

11) grāmatas, instrumenti un rīki, kas nepieciešami parādniekam viņa personīgā ikdienas darbā sagādājot iztikai vajadzīgos līdzekļus;

12) zvejniecības inventārs zvejnieku-arodnieku un viņu ģimenes locekļu personīgam zvejas darbam jūrā un citos ūdeņos; kāds inventārs uzskatams zvejniekiem par nepieciešamu, nosaka Jūrniecības departaments ar instrukciju (f), un

13) kuģis, kas gatavs doties braucienā, t. i. kad kuģim muitnīca jau izsniegusi atpakaļ kuģa dokumentus, izņemot gadijumus, kad piedziņa vērsta uz kuģi tāda parāda apmierināšanai, kurš tieši taisīts priekšā stāvošam braucienam (g).

(a) 1864. g. 41477, 973. p. 1.—4., 6. un 7. pk.; 1931. g. 250, III. — (b)

1931. g. 249, I, 973. p. 8. pk. — (c) 1864. g. 41477, 973. p. 9. pk.; — (d) 1931. g. 249. I, 973. p. 10. pk. — (e) 1920. g. 206, 3. — (f) 1931. g. 249, II, 973. p. 13. ttn 14. pk. — (g) 1932. g. 128, 74. p.

1. piezīme. Šā panta 9. punkta noteikumi attiecinami arī uz ciemiem un pilsētām, ciktāl tur sastopami nekustami īpašumi un saimniecības ar lauksaimniecisku raksturu.

1931. g. 249, II, 973. p. piez.; 1936. g. 181, 2. p.

2. piezīme. Piemērojot šo (1120.) pantu, jāievēro Civillikuma (1937. g. izd.) 861. panta noteikumi. 1889. g. 6188 nol. I, A, 105. p. piez.; 1931. g. 249, 1, 973. p.; II, 973. p.; 1933. g. 152, D, II; 1937. g. 202, II.

3. piezīme. Šā panta 9. punkta noteikumi neattiecas uz algu piedziņām. 1934. g. 50, I, 1120. p. 3. piez.

1 Šis pants zīmējas uz mantām, kas pec to iekšejam īpašībām un to-sevišķam (ne tīri juridiskam) attiecībām nav apķīlājamas (34/109; X, 426).

2 Apķīlāšanai nav padots ne tikai lauku nekustamu īpašumu īpašnieka lauksaimniecības inventārs; no šā likuma viedokļa ir irrclevants, uz kādu juridisku attiecību pamata lauksaimnieks apstrādā lauksaimniecību (35/1776; XII, 346).

3 9. pk. paredzētā instrukcija atiodas V. V. 1931. g. 286. num., bet 12. pk. paredzētā instrukcija — V. V. 1931. g. 294. num.

1121. Bez iepriekšējā (1120.) pantā uzskaitītiem priekšmetiem, nav apķīlājami pēc nepiedalīgu personu piedziņām no zemes īpašumu nomniekiem vai graudniekiem tie augļi un zemes ražojumi, kurus pēc noteikumiem par nomas vai graudniecības līgumiem nevar izvest no zemes īpašuma vai var lietot tikai uz vietas (Civillikuma 1937. g. izd. 2161. p. un 2204. p. 2. d.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 105. p.; 1933. g. 152, D, II; 1937. g. 202, II.

1121^1. Kuģa apķīlājums attiecas nevien uz kuģa korpusu, bet arī uz visiem kuģa piederumiem (kuģu liip. un jūras pras. lik. — Lik. kr. 1928. g. 126 — 3. p.). 1932. g. 128, 75. p.

1122. ja lauksaimniekam-parādniekam, bez ll 20. panta 9. punktā norādītās mantas, nepietiek mantas visu uz viņa kustamo mantu vērsto piedziņu apmierinājumam, vai ja piedziņa tiek vērsta uz viņa lauksaimniecības nekustamo īpašumu, tad dienestperso-nai, kas izdara piedziņu, jāsastāda aprakstijums par to parādnieka kustamo mantu, kura viņam uz 1120. panta 9. punkta pamata atstāta neapķīlāta, minot aprakstijumā arī šās mantas vērtību. Ja pēc tam parādnieks šo mantu nelieto tam uzdevumam, kādam tā atstāta, vai ja ir pārdots tas nekustamais īpašums, kura labā ši kustamā manta atstāta neapķīlāta, tad viņa kreditori var vērst uz to savas piedziņas. Bet ja parādnieks šo mantu atsavina vai ieķīlā bez to piedzinēju piekrišanas, kuri nav saņēmuši apmierinājumu, tad viņš atbild pēc Sodu likuma (1936. g. izd.) 565. panta. Līdz ar minētās mantas aprakstijuma sastādišanu no parādnieka ņemams paraksts, ka uz 1120. panta 9. punkta pamata atstāto mantu viņš neatsavinās, neieķīlās un neizlietos citam uzdevumam vai nolūkam. 1931. g. 249, ’1, 974. p.; 1939. g. 79, III.

1 No nekustama īpašuma pārdošanas momenta 1120. p. 9. pk. minētā manta vairs nav lietojama tam uzdevumam, kādam ta atstata, kamdēļ tadā gadījumā kreditori var vērst piedziņu arī uz lauksaimniecības inventāru (prof. Bukovska CP māc. grām. 610. lpp.).

2 Šis pants nav piemērojams, ja piedziņa vērsta vienīgi uz nekustamu mantu, jo pirms dzelzs inventārā (1120. p. 9. pk.) aprakstijuma sastādīšanas, parādnieka pārējai kustamai mantai iābūt jau apķīlātai. Šo apķīlāju-

inu varēja panākt tikai tādas personas, kas vērsušas piedziņu uz kustamu mantu, bet nevis tādas, kas vērš piedziņu tikai uz nekustamu mantu (G. Beimuts, TMV 37/4; 899. un 902. Ipp.).

Apstākli, ka parādnieks neapķīlāto kustamo mantu (dzelzs inventāru) 3 nelieto tam uzdevumam, kādam- tas atstāts, var konstatēt tiesu izpildītājs, ierodoties uz vietas un ievedot par to atzīmi žurnālā (G. Beimuts, TMV 37/4, 900. Ipp.).

Ja vērš piedziņu uz aprakstīto dzelzs inventāru, jauns aprakstijums 4 1128.—1167. p. kārtībā nav jāizdara bet atstājams spēkā uz 1122. p. pamata izdarītais aprakstijums, tikai paziņojot paradiriekam par mantu apķīlāšanu un atzīmējot par to aprakstījumā (G. Beimuts, TMV 37/4, —

905. Ipp.).

Sk. ari 2. un 3. tezi zem 1120. p.

1123. Kreditors, kura prasijums nodrošināts ar likumiskām aizturējuma tiesībām (Civillikuma 1937. g. izd. 1735., 1736. un 2202. p.) uz parādnieka 1120. panta 7., 9., 11. un 12. punktā minēto mantu, var šā sava prasijuma apmierinājumam vērst piedziņu arī uz šo mantu. 1931. g. 249, 1, 975. р.; 1937. g. 202, 11.

1124. Izdarot piedziņu 110 viena laulātā, jāievēro Civillikuma noteikumi par laulāto mantiskām attiecībām (Civillik. 1937. g. izd. 89.-145. р.). 1937. g. 202, I, 1124. p.

1125. Parādniekam ir tiesība prasīt, lai dažas no viņa lietām netiktu apķīlātas, ja pārējo lietu, pēc izdarītā novērtējuma, pietiek piedziņas apmierināšanai. Piedzinējam ir tiesība, ar parādnieka piekrišanu, atsvabināt dažas lietas no apķīlājutua un pārdošanas, kaut arī pārējo lietu nepietiktu viņa piedziņas pilnīgai apmierināšanai. 1864. g. 41477, 977. p.

1126 Tiesu izpildītājam jāpieaicina vietējās policijas die-nestpersona būt klāt pie apķīlāšanas:

1) ja mājas ārdurvis aizslēgtas, un atteicas tās atdarīt;

2) ja neatdara iekšējo istabu durvis, vai atteicas atslēgt aizslēgtas telpas, un

3) ja apķīlāšana notiek parādnieka prombūtnē. Turp., 978. p. 1939. g. 79, III.

1127. Kad tiesu izpildītājs, stājoties pie apķīlāšanas, atzīst, ka tā jau izdarīta citai piedziņai, tad viņš, salīdzinājis mantu ar aprakstījumu, kas sastādīts agrākā apķilājumā, apķīlā tikai tos priekšmetus, kas nav ierakstīti agrākā aprakstijumā; bet tādā gadijumā apķīlājumu var atcelt tikai pēc abu piedziņu apmierināšanas vai ar abu piedzinēju piekrišanu. 1864. g. 41477, 979. p. *

II. Kustamas mantas aprakstīšana.

1128. Kustamas mantas aprakstijumā jāatzimē:

1) apķīlātiem priekšmetiem pielikto zīmju numuri, un

2) katra apķīlātā priekšmeta nosaukums un apraksts un vajadzības gadijumā to mērs, svars vai skaits. 1864. g. 41477, 980. p.

1129. Aprakstot dārgmetālus gabalos vai izstrādājumos, jānorāda viņu prove, ja tā zinama. Turp., 981. p.

1130. Aprakstot dārgakmeņiem izgreznotas lietas, jānorāda šo akmeņu skaits, lielums un nosaukums. Turp., 982. p.

1131. Aprakstot grāmatas, jānorāda sacerējumu virsraksti, autoru vārdi un izdošanas laiks, ja tie apzīmēti titula lapā, kā arī sējumu skaits. Turp., 983. p.

1132. Aprakstot gleznas, jānorāda viņu mērs, saturs un gleznotāju vārdi, ja tie zināmi. Turp., 984. p.

1133. Aprakstot preces, kā ari preču iesaiņojumos esošus fabriku izstrādājumus un materialus, jāatzīmē:

1) numuri vai zīmes uz preču iesaiņojumiem, un

2) šajos iesaiņojumos glabājamo preču nosaukums un apraksts. Turp., 985. p.

1134. Aprakstot kreditiestāžu zīmes, kā arī obligācijās, akcijas un tamlīdzīgus papīrus, jāatzīmē to skaits, šķira, nominālvērtībā un numuri. Paši dokumenti iesniedzami tiesai, ja apķīlātās mantas pēc novērtējuma nepietiek piedziņas segšanai. Turp., 986. p.

1135. Aprakstot peldošu līdzekli, jānorāda, bez viņa mēra un ķermeņa un galveno daļu garuma un platuma, arī smagums, kādu viņš var nest, koka suga, no kura viņa ķermenis sastāv, takelaža pēc tās nosaukuma un daudzuma, un, ja iespējams, ari laiks, kad viņš būvēts. Turp., 987. p.

Piezīme. Sastādot kuģa apraksti, tiesu izpildītājam šā

(1135.) panta izpildīšanā jāievēro kuģa reģistrācijās certifikatā

un mēru grāmatā esošās ziņas. Kā šie, tā ari pārējie kuģa

dokumenti pievienojami aprakstei. Šie dokumenti nav pievienojami, ja apraksta tikai kuģa domājamo daļu. 1932. g.

128, 76. p.

1136. Aprakstot kustamu mantu, jāatšķir jaunas lietas no lietotām, lietošanai derīgas no nederīgām. 1864. g. 41477, 988. p.

1137. Visos tajos gadijutnos, kad atrod vai ari uz tiesu izpildītāja prasijumu var uzrādīt faktūras, inventūras, katalogus vai citādi nosaucamus preču, grāmatu un lietu sarakstus, nav sastādams jauns saraksts, bet tikai jāsalidzina agrākais ar pašiem priekšmetiem. Šajā sarakstā jāatzīmē lietas, kuras pēc agrākā saraksta no jauna atrastas un kuras iztrūkst. Turp., 989. p.

1138. Priekšmeti, uz kuriem trešā persona pieteikusi savu tiesību, ievedami aprakstijumā ar atzīmi: kas pieteicis uz tiem savu tiesību un iekš kam tā pastāv. Turp., 990. p.

1139. Apr akstīto priekšmetu skaits, mērs un svars aprakstijumā jāuzraksta burtiem un cipariem. Turp., 99i. p.

1140. Aprakstijumam jābūt caurauklotam un ar tiesu izpildītāja zīmoga uzspieduinu. Turp., 992. p.

1141. Aprakstijumā jāatzīmē diena, kad tas iesākts un kad pabeigts. Aprakstijuma beigās jāatzīmē visi tajā izdarītie pārlabojumi, bet izkasijumi aprakstijumā nav pielaižami. Turp., 993. p.

1142. Aprakstijumu paraksta piedzinējs un parādnieks, ja viņi pie aprakstīšanas bijuši klāt, liecinieki, ja tādi bijuši aicināti, un tiesu izpildītājs. Par iemeslu, kādēļ aprakstijumu nav parakstījusi viena vai otra puse vai liecinieki, jātaisa tajā sevišķa atzīme. Turp., 994. p.

1143. Piedzinējs, parādnieks un pieaicinātie liecinieki var iesniegt tiesu izpildītājam savas piezīmes par viņa sastādamo aprakstijumu un likt priekšā pārgrozījumus, kādi p^c viņu domām vajadzīgi. Turp., 995. p.

1144. Ja tiesu izpildītājs atstājis viņam iesniegtās piezīmes bez ievērības, tad viņam uz iesniedzēju prasijumu jāpaskaidro aprakstijuma beigās iemesli, kas viņu uz to pamudinājuši. 1864. g. 41477, 996. p.

1145. Uz piedzinēja vai parādnieka prasijumu tiesu izpildītājam jāizdod par noteiktu maksu aprakstijuma noraksti cauraukloti un ar viņa zīmogu un parakstu. Turp., 997. p.

1146. Glabātuvēm vai preču iesaiņojumiem, kā ari katram priekšmetam, kas neatrodas minētās telpās, tiesu izpildītājs uzspiež savu zīmogu un pieliek zīmi, atzīmējot numuru pēc aprakstijuma. Bez tam pusēm, kas ir klāt pie aprakstīšanas, ir tiesība uzspiest aprakstītiem priekšmetiem arī savus zīmogus. Turp., 998. p.

1147. Piedzinējam vai parādniekam, kas parakstijis apraksti-jumu bez jebkādām piezīmēm, nav tiesības vēlāk iesniegt sūdzību par aprakstijuma nepareizību. 1930. g. īoo, i, 999. p.

• Ja parādnieks aprakstījuma laikā nav aizrādijis uz piedzinēja piln

varnieka pilnvaras trūkumu, tad viuš vēlāk par to sūdzēties nevar (33/23; IX, 338).

2 Likums neprasa, lai^1 tiesu izpildītāja žurnālā vai sludinājumā par

pārdošanu būtu obligatoriski jāatzirnē pie ieķīlātās obligācijās aprakstīšanas vai pārdošanas, ka tā ir rokas ķīla, kādēļ no šādas atzīmes trūkuma nevar taisīt slēdzienu, ka obligācijā nav aprakstīta un pārdodama kā rokas ķīla. Tādos apstākļos nav likumīga pamata liegt obligācijās, kā rokas ķīlas, turētājam pierādīt savas tiesības uz obligāciju, ja to apķīlājušas ari trešās personas (33/1389; IX, 591).

III. Kustamas mantas novērtēšana.

1148. Kustamas mantas novērtējumu izdara, šo mantu apķīlājot, un atzīmē aprakstījumā (a). Ja novērtējumu nav iespējams izdarīt mantu apķīlājot, tad aprakstīšana nav jāaptur un ir jāapķīlā tāds mantas daudzums, kāds, pēc tiesu izpildītāja ieskata, būtu pietiekošs prasības apmierināšanai (b).

(a) 1864. g. 41477, 1000. р.; — (b) 1930. g. 100, III, 1000. p.

1149. Katra aprakstītā priekšmeta cenu noteic piedzinējs vai, ja viņš nav ieradies, parādnieks. Kad pret novērtējumu ceļ strīdu, tad tā cēlējam, uzņemoties novērtēšanas izdevumus uz savu rēķinu, ir tiesība prasīt, lai novērtējumu izdara lietpratēji (a).

Kuģa novērtēšana, ja vien par to nenotiek parādnieka un piedzinēja vienošanās, jāizdara lietpratējam (1150. p.) (b).

(a) 1864. g. 41477, 1001. p. — (b) 1932. g. 128, 76. p.

1150. Lietpratējus mantas novērtēšanai izrauga pēc piedzinēja un parādnieka savstarpējas vienošanās, bet ja viņi nevienojas tādēļ, ka kāds no viņiem nav klāt vai aiz cita kāda iemesla, — pēc tiesu izpildītāja ieskata. 1864. g. 41477, 1002. p.

1151. Lietpratējus nenozvērtna. Turp., 1003. p.

1152. Par lietpratēju komandēšanu, kuri nav ieradušies uz pirmo aicinājumu, tiesu izpildītājs griežas pie viņu tuvākās priekšniecības. Turp., 1004. p.

1153. Personām, kas aicinātas izdarīt novērtējumu, par izvairīšanos no šā pienākuma izpildīšanas, neiesniedzot pierādijuinus, ka viņām bijuši likumīgi šķēršļi, uzliekams Sodu likuma (1936. g. izd.) 160. pantā paredzētais sods. Turp., 1005. p.

1154. Novērtējumu, kas nolikts pēc rakstiska līguma, kurā jau iepriekš nosauktas personas, kam tas jāizdara, izdara šīs personas. Turp., 1007. p.

1155. Priekšmeti, kas novērtēti pašā rakstiskā līgumā, no jauna nav jānovērtē. Turp., 1008. p.

1155. p., runājot par „rakstisku līgumu“, paredz tikai tādu līgumu, kūris pats kā tāds netika aprakstīts, t. i. kurš pats nesastāda piedzīšanas objektu un tāpēc pats nepieder pie aprakstītiem priekšmetiem, bet atrodas pilnīgi ārpus aprakstīto priekšmetu rindas; 1155. p. paredz līgumu, kuru agrāk noslēguši savā starpā paši parti; bez tam 1156. p. nemaz nenosaka, ka — eksistējot minētam līgumam — tajā minētie priekšmeti nebutu vispār ievietojami apķīlājamo priekšmetu sarakstā vai ka sarakstos nebutu vispār jāapzīmē nekāda viņu vērtība, bet gan 1156. p. nosaka, ka nav jāizdara jauna novērtēšana, t. i„ ar citiem vārdiem, pēc 1155. p. tajā minētie priekšmeti ir sarakstos jāapzīmē ar to sumu, kurā tie tika novērtēti paša līguma (30/1216; VI, 111).

IV. Apķīlātās mantas glabašana.

1156. Apķīlātā manta nododama glabātājam vai ari pārnesama sevišķās telpās. 1864. g. 41477, 1009. p.

1157. Glabātāju izrauga piedzinējs un parādnieks pēc savstarpējas vienošanās, bet ja vienošanās nav notikusi, tad tiesu izpildītājs. Turp., 1010. p.

1158, Tiesu izpildītājam jāizrauga par glabātājiem turīgas personas, dodot priekšroku tādām, kas uzņemas glabāt mantu, to nepārvietojot. i864. g. 4I477, ioii. p.

1159. Tiesu izpildītājs nevar izraudzīt par glabātāju, bez abu pusu rakstiski izteiktas piekrišanas:

1) tādu personu, kas pēc likuma nevar būt par liecinieku (a);

2) savu laulāto un «avus radniekus un svainiešus līdz otrai pakāpei, to ieskaitot (b), un

3) piedzinēju, parādnieku, viņu laulātos, mājniekus, radniekus taisnā līnijā bez pakāpju aprobežojuma, bet sānu līnijā — otrās pakāpes radniekus un svainiešus līdz otrai pakāpei, to ieskaitot, izņemot gadījumu, kad cits neviens neuzņemtos mantas glabāšanu (c).

(a) 1864. g. 41477, 1012. p. l.pk.-(b) 1912. g. 1003, B, I, 1012. p. 2. pk.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p. — (c) 1864. g. 41477, 1012. p. 3. pk.

1159. p. 1. pk. domātas tikai pirmās divas 463. p. minētās liecinieku grupas (prof. Bukovska CP māc. giām. 614. Ipp.).

1160. Personai, kas izraudzīta par glabātāju, izdod apķīlātās mantas aprakstijuma norakstu; par mantas saņemšanu viņa parakstas uz aprakstijuma oriģinālā, norādot vietu, kur manta atradīsies; pārvietot mantu uz citu vietu nav atļauts bez tiesu izpildītāja piekrišanas; par šā noteikuma neievērošanu glabātājam draud kriminālatbildība. 1937. g. 202, I, 1160. p.

Tiesu izpildītājam skaidri jānorāda lietas uzglabāšanas vieta (mājas, zemes gabals, dzīvoklis), kurā lietai jāatrodas izsolei sākoties (H. Blaese, RZ 38/3, XI, 5).

1160 i, Pēc kuģa aprakstes un novērtējuma pabeigšanas un kuģa nodošanas glabāšanā, tiesu izpildītājs iesniedz visu lietu vietējai apgabaltiesai, pēc kuģa atrašanās vietas. 1932. g. 128,79. p.

1161. Glabātājs dabū maksu par glabāšanu pēc viņa savstarpējas vienošanās ar parādnieku un piedzinēju; bet ja šī vienošanās nav notikusi, tad uz sevišķu noteikumu pamata noliekamā apmērā. 1864. g. 41477, 1014. p.

1 1161. pantā noteiktās atlīdzības maksāšanas priekšnoteikums ir aprakstītās mantas glabātājam uzlikta pienākuma faktiskā, reālā izpildīšana no glabātāja puses, jo tikai pēdējā attaisno atlīdzības izmaksu, bet nevis jau tas fakts vien, ka kāda persona nozīmēta par glabātāju no tiesu izpildītāja, vai arī tas apstāklis, ka šai personai jānes zinama atbildība par glabājamu mantu (31/1584; VII, 115).

2 Rokas ķīlas ņēmējs nevar prasīt atlīdzību, ja viņam ieķīlāto un aprakstīto lietu nodod viņa glabājumā (35/240; XI, 526).

Apķīlātās mantas glabātājam, virs noteikumu 1.—4. p. minētās atlī- 3 dzības (līdz '/» daļai no apķīlātās msntas vērtības), pienakas arī atlīdzība par izdevumiem šis mantas sarga algošanai, ja konstatēta sevišķa sarga nepieciešamība (TP 35/740b 363).

1162. Noteikumus par apķilātas mantas glabāšanas maksu katriem trim gadiem sastāda Iekšlietu ministrijas Kārtības policijas departaments un apstiprina iekšlietu ministris saziņā ar tieslietu un finansu ministri, bet par apķīlāto kuģu glabāšanas maksu noteikumus sastāda Finansu ministrijas Jūrniecības departaments un apstiprina finansu ministris saziņā ar tieslietu ministri; noteikumus izsludina Valdības Vēstnesī. i93i.g. 137. i, lQl5.p.; 1932. g. 128,78. р.; 1939. g. 90, III.

Šajā pantā minētie noteikumi atrod'as „V. V.“ 1908. g. 180. num.

1163. Glabātājam nav tiesības lietot viņa glabāšanai uzticēto mantu, un viņš to nedrīkst atdot citiem, bet viņam tā jāuzglabā vesela, jo citādi viņš var zaudēt maksu par glabāšanu un no viņa var piedzīt zaudējumus. 1864. g. 41477, 1016. p.

Mainot savu dzīves vietu, glabātājs nevar atstāt sargu savas prombūtnes laikā un tādējādi turpināt mantas glabāšanu, jo glabātāja maiņai jānotiek 1166. p. paredzētā kārtībā (TP 35/100b; 411).

1164. Par glabāšanai uzticētās mantas piesavināšanos glabātājs, bez iepriekšējā (1163.) pantā noteiktās piedziņas, ir atbildīgs pēc Sodu likuma (1936. g. izd.) 541. panta. 1931. g. 137, i, 1017. p.

1165. Glabātājam jādod norēķins par peļņu, kuru nesusi apķīlātā manta. 1864. g. 41477, 1018. p.

1166. Jauna glabātāja izraudzīšana un apķīlātās mantas nodošana viņam izdarāma pēc iepriekšējo (1157. un turpm.) pantu noteikumiem. Turp., 1019. p.

Sk. tezi zem 1163. p.

1167. Pārdotās mantas glabāšanas izdevumi aprēķinami un samaksājami no pārdošanā ieņemtās sumas. Turp., 1020. p.

Ja aprakstītā manta izsolē nav pārdota, bet atzīta par citas personas īpašumu un atsvabināta 110 apķMājuma, tad šo iemeslu dēl mantas glabātājs nevar zaudēt viņam par glabāšanu pienākošos atlīdzību. Jautajumā par to, kam jāmaksā mantas glabātājam pienācīgā atlīdzība, Tiesu palata, atsaucoties uz līdzšinējo praksi, pareizi atzinusi, ka atlīdzības maksāšana gulstas uz piedzinēju (37/101; XIII, 408).

1168. Kad mantas aprakstīšana un novērtēšana pabeigta, piedzinējam un parādniekam jāuzdod tiesu izpildītājam, pēc viņu savstarpējas vienošanās, izraudzītā vieta un laiks pārdošanai izsolē. Ja parādnieks un piedzinējs nevar vienoties, tad attiecībā uz pārdošanas vietu un laiku jārīkojas pēc sekojošo pantu noteikumiem.

1931. g. 137, 1, 1021. p.

1168^1. Reģistrētu jūras kuģu pārdošanā izsolē attiecīgi piemērojami 1169. panta piezīme, 1175., 1180.—1185., 1191.—1194.,

1196., 1214., 1215., 1283., 1287., 1289., 1291. — 1293., 1297.—1305., 1309.—13122., 1315.—1324., 1332,—1337., 1338. (bez piezīmes), 1339.—1342., 1343. un 1344. panta noteikumi.

1932. g. 128, 80. p.

I. Kustamas mantas pārdošanas vietas un personas, kas pārdošanu izdara.

1169. Mantas pārdošanas vietu un dienu tiesu izpildītājs atzīmē pašā aprakstījumā. 1864. g. 41477, 1022. p.

Piezīme. Kuģi pārdot izsolē nevar agrāk kā vienu

mēnesi pēc izsoles izsludināšanas dienas. 1932. g. 128, 8i. p.

1170. Parādnieks, iemaksājot tiesu izpildītājam pārdodamās kustamas mantas pārvešanas izdevumus, var prasīt, lai šo mantu pārdod tuvākā 110 tām vietām, kuras ikgadus noteic apriņķu vecākie saziņā ar pagastu valdēm vai arī pilsētu valdes kustamas mantas pārdošanai izsolē. Tāda pati tiesība ir piedzinējam, ja mantu pārdod otrā izsolē, pie kam šajā gadijumā piedzinējam iepriekš jāsamaksā mantas pārvešanas izdevumi; šie pēdējie maksājumi pieskaitami piedzīšanas izdevumiem. Ja parādnieks vai piedzinējs šajā pantā minēto tiesību neizlieto, tad mantu pārdod tās glabāšanas vietā. 1931. g. 137, 1, 1023. р.; 1939. g. 90, 46. p.

1171. Mantu glabāšanai līdz pārdošanai izsolē un pašai pārdošanai var ierādīt vai īrēt pilsētās sevišķas telpas. 1864. g. 41477, 1025. p.

1172. Pārdošanu izdara tiesu izpildītājs publiski policijas vai pagasta valdes pārstāvja klātbūtnē. 1931. g. 137,1,1026. p.

1173. Termiņu pārdošanai izsolē noteic tiesu izpildītājs, raugoties pēc mantas daudzuma un īpašībām, no septiņām dienām līdz trim nedēļām, skaitot no tās dienas, kad mantas aprakstīšana pabeigta. 1864. g. 41477, 1027. р.; 1930. g. 100, 111, 1027. p.

1174. Tādu priekšmetu pārdošanai, kuri ātri maitājas vai kuru glabāšanai ir vajadzigi lieli, mantas vērtībai neatbilstoši izdevumi, var nolikt īsāku termiņu. 1864. g. 41477, 1028. p.

1175. Pārdošanas dienu var atlikt ne citādi, ka ar visu to kreditoru piekrišanu, kuri vērsuši piedziņu uz aprakstīto mantu. Turp., 1029. p.

1175. pants neparedz nekādus izņēmumus un tas tādēļ piemērojams ari 1 tad, ja izsole būtu nolikta pirms 1285. p. minētiem termiņiem pateicoties tam, ka kādam no piedzinējiem piešķirta šajā ziņā privilēģija lūgt ātrāko izsoles noturēšanu; reiz tas likumīgā kārtība noticis, tad arī piemērojams 1175. р., kas vispār attiecinams uz visām izsolēm, kuras noliktas likumīgā ceļā (32/2120; VIII, 118).

Parādnieka piekrišana pārdošanas dienas atlikšanai prasama vienīgi 2 tad, kad saskaņā ar 1280. p. iepriekšējs izsoles termiņš nolikts uz kreditoru un parādnieku vienošanās pamata. Bez tam, parādniekam ir tiesība lūgt tiesu noteikt kreditoriem galīgu termiņu, ja izsoles termiņš tiktu atlikts uz nenoteiktu laiku. Ja izsole atlikta bez kāda kreditora piekrišanas, tad par to var sūdzēties šis kreditors, bet ne parādnieks. 1175. pantā paredzētā gadijumā izsole nav atzīstama par nenotikušu (techniskā izpratnē) vai par spēkā neesošu, bet par faktiski atkritušu, par ko tiesai nekāds lēmums nav jātaisa (35/755; XI, 527).

Sk. 3. tezi zem 1324. p.

3. Sludinājumi par pārdošanu.

1176. Pārdošanu dara zināmu ar tiesu izpildītāja sludinājumiem, kuros jāatzīmē pārdodamie priekšmeti, pārdošanas vieta, diena un stunda, mantas valdītāja vārds un suma, par kādu manta novērtēta izsolei. Priekšmeti apzīmējami sludinājumos ar kopīgu, to šķirai atbilstošu nosaukumu, bez sīka uzskaiti juma (a).

Ja piedzinējs vai parādnieks nav bijuši klāt pie mantas aprakstīšanas un nav uzdevuši tiesu izpildītājam aprakstītās mantas pārdošanas vietu un laiku (1168. p.), tad tiesu izpildītājam ar pavēstēm jāpaziņo viņiem izsolei noliktā vieta un laiks (b).

(a) 1864. g. 41477, 1030. p. — (b) 1937. g. 202, III, 1176. p.

1177. Sludinājumi piesitami, vismaz nedēju, bet 1174. pantā norādītā gadijumā ne mazāk kā dienu pirms pārdošanas, pie policijas namiem, tirgos un citās tamlīdzīgās vietās tajā miertiesneša iecirknī, kur pārdošana izdarama, kā arī pie tās mājas ārdurvīm, kurā tai jānotiek. 1864. g. 41477, I03i.p.

1178. Sludinājumi par barku, laivu un citu peldošo līdzekļu pārdošanu piesitami piestātnēs un pie pārdodamiem peldošiem līdzekļiem. Turp., Ю32. p.

1179. Par tadas mantas pārdošanu, kas pēc novērtējuma pārsniedz divi simti latus, tādā pilsētā vai apriņķī, kur izdod laikrakstu, bez minētiem sludinājumiem, jāsludina ari vienā no vietējiem laikrakstiem. 1931. g. 137, l, 1033. p.

1180. Iepriekšējā (1179.) pantā paredzētā sludinājumā jābūt tam pašam, kas 1176. pantā minētā sludinājumā, un tas jāiespiež tikai vienā laikraksta numurā. 1864. g. 41477, 1034. p.

1181. Tā laikraksta redakcijai, kurā sludinājums ievietots, tūliņ pēc tā iespiešanas jāpiesūta tiesu izpildītājam, kas pārdošanu izdara, vienā eksemplārā tas numurs, kurā sludinājums ievietots. Laikraksta numurs uzglabājams pie akts par pārdošanu izsolē. Turp., 1035. p.

1182. Par izdarītiem sludinājumiem tiesu izpildītājs atzīmē žurnālā. Turp., Ю36. p.

1183. Kā piedzinējam, tā ari parādniekam ir tiesība, neatkarīgi no tiesu izpildītāja izdaramiem sludinājumiem, izsludināt katram uz savu rēķinu tiesu izpildītāja sastādītos sludinājumus par pārdošanu. Turp., 1037. p.

1184. Pārgrozot, uz tiesas priekšrakstu vai uz pusu vienošanos, pārdošanas dienu vai vietu, tiesu izpildītājam jāizdara jauni sludinājumi un jāieraksta par to žurnālā. Turp., 1038. p.

Tiesu izpildītājam sludinājumā par jaunnolikto izsoles terminu nav jāaizrāda, ka iepriekš noliktā izsole atlikta, nedz par to jāizdara atsevišķs sludinājums (36/755; XI, 529).

Sk. 3. tezi zem 1324. p.

1185. Sludinājumos par pārdošanas atcelšanu tikai jāno-rāda, ka tādas un tādas mantas pārdošana, kas bijusi nolikta uz tādu un tādu dienu, atcelta aiz tāda un tāda iemesla. Turp., 1039. p.

Ša noteikuma neizpildīšanas sankcija ir vienīgi tiesu izpildītājā atbildība par prezunvtivo nosolītāju varbūtējiem zaudējumiem (35/755; XI, 530).

4. Priekšmeti, kas pārdodami ar sevišķiem nosacijumiem.

1186. Literatūras, mūzikas, mākslas vai fotogrāfijās ražojuma iegūšana izsolē nedod pircējam autora tiesības uz šo ražojumu. 19It. g. 34935, lik. IV, 1040. p.; XII.

1187. Sacerējumi un tulkojumi rokrakstos, kā arī iespiesti, kad tos pats sacerētājs vai tulkotājs vēl nav laidis pārdošanā, nav pārdodami izsolē ne sacerētāja vai tulkotāja dzīves laikā, ja viņš pats tam nepiekrīt, ne arī pēc viņa nāves, bez viņa mantinieku piekrišanas. I864. g. 4I477, 1041. p.

1188. Izdošanai iegūti rokraksti, kā arī tiesība tos iespiest, pārdodami ne citādi, kā uzņemoties izpildīt visus nolīgumus, kurus noslēdzis to agrākais īpašnieks. Turp., I042. p.

1189. Pārdodot izsolē dārgmetālā izstrādājumus, jāievēro Rūpniecības nolikuma (pēc 1912. g. turp.) 520. un 521. panta noteikumi. 1896. g. 12625, lik. 32., 33. p.

5. Izsoles kārtība.

1190. Tiesu izpildītājs, dodot, kad vajadzīgs, rīkojumu pārnest apķīlāto mantu pārdodamā vietā, salīdzina to ar apraksti-jumu un par tās saņemšanu izdod glabātājam kvīti. 1864. g. 41477, 1045. p.

1191. Pārdošanai izsolē noliktās dienās atļauts visiem, kas vēlas, apskatīt pārdodamos priekšmetus. Turp., 1046. p.

1192. Pārdošanai iāsākas pulksten desmitos no rīta, un tā nedrīkst turpināties ilgāk kā līdz pulksten sešiem pēc pusdienas. Turp., 1047. p.

Izsoli gan nevar atklāt agrāk par pīkst. 10 no rīta un vēlāk par pīkst. 2 pēc pusdienas, bet šajā laika sprīdī tiesu izpildītājs var atklāt izsoli katrā momentā, ja ierodas ne mazāk par 2 pircējiem; bet ja pīkst. 12 ierodas ne mazāk par 2 pircējiem, tad tiesu izpildītājam katrā ziņā jāatklāj izsole, ja to pieprasa ieradušies pircēji. No pīkst. 10 līdz 12-iem tiesu izpildītājs atklāj izsoli ex officio pēc sava ieskata un tikai pīkst. 12-os bez tam vēl uz pircēju pieprasijutnu. Izsoles atklāšanu vēlāk par pīkst. 10, bet tomēr likuma paredzētā laika robežās nekādā gadijumā nevar uzskatīt par pircēju noraidīšanu (31/1067; VII, 115).

1193. Ja pulksten desmitos neierodas neviens, kas vēlētos solīt, vai ari ierodas tikai viens, tad tiesu izpildītājam, kas izdara pārdošanu, jānogaida pircēju ierašanās līdz pulksten diviem pēc pusdienas; bet ja pulksten divpadsmitos ierodas ne mazāk kā divi pircēji, tad, uz viņu prasijumu, tiesu izpildītājs stājas pie izsolīšanas 1864.'g. 41477, 1048. p.

1193. p. nenosaka, ka izsoli nevarētu iesākt pēc pīkst. 2, bet nosaka tikai, ka pēc pīkst. 2 vairs nevar pieteikties pircēji (29/522; VII, 112).

1194. Pārdošana, kas nav nobeigta vienā dienā, turpināmā nākošās dienās, kamēr tā nav nobeigta. Turp., Ю49. p.

1195. Pārdošanas ērtības labad tiesu izpildītājs var sadalīt mantu pārdodamās partijās. Turp., 1050. p.

1196. Piedzinējs var piedalīties izsolē uz vispārēja pamata, bet parādniekam, viņa aizbildnim vai aizgādnim, personai, kas piedalījusies mantas aprakstijuma sastādišanā vai kas izdara tās pārdošanu, kā arī pie pārdošanas klāt esošam policijas vai pagasta valdes pārstāvim nav tiesības piedalīties solīšanā. 1931. g. 137 1, 1051. p.

1 Izsolē nevar piedalīties parādnieks, ne personīgi, ne caur pilnvarnieku (30/563; VI, 36).

2 Šajā pantā domāts parādnieks, kura mantu pārdod izsolē. Tādēļ nevar noraidīt no izsoles parādnieka sievu, ja viņas mantu nepārdod un ja viņa solidāri ar vīru atbild tikai pēc kāda vekseļa parāda (35/603; XI, 372).

3 Mirušā parādnieka atsevišķiem mantiniekiem ir tiesība ņemt dalību izsolē (35/1574; XI. 602).

4 Izsolē nevar piedalīties personas, kam trūkst darbības spējas (prof. Bukovska CP māc. grāro. 617. lpp.).

5 1196. p. aizliedz piedalīties izsolē tikai parādniekam kā tādam, bet nevis pārdodama imobila līdzīpašniekam, kas pats nav parādnieks (37/202;

XIII, 635).

1197. Mantas valdītājam, kas ir klāt pie pārdošanas, atļauts prasīt, lai vienus vai otrus priekšmetus pārdod agrāk nekā citus. 1864. g. 41477, 1052. p.

1198. Atklājot izsoli, tiesu izpildītājs izsauc katra priekšmeta cenu, kāda noteikta novērtējumā, un jautā; ,,kassola vairāk?“ Pircēju solitās cenas tiesu izpildītājs paziņo mutiski, kamēr turpinās pārsolīšana. Turp., 1053. p.

1199. Pārsolīšanai nobeidzoties tiesu izpildītājs trīs reizes izsauc vārdus: „neviens vairāk?“ un ja pēc trešās reizes neseko pārsolijums, tad piesit ar veseri, pēc kam pārsolijumu vairs nepieņem (a).

Kad tiesu izpildītājam ir iemesls domāt, ka pircēji atturas no pārsolīšanas pēc savstarpējas norunas, tiesu izpildītājs uz klātesošā piedzinēja vai parādnieka lūgumu var atteikties izsolāmo priekšmetu piesist vairāksolītājam. Par to viņš ieraksta savā žurnālā un vai nu nepārdoto priekšmetu liek izsolē no jauna tāja pašā dienā, vai noliek izsolei citu dienu (b).

(a) 1864. g. 41477, 1054. p. — (b) 1937. g. 202, III, 1199. p.

Šis pants dod iespēju novērst tiešo iedzīvošanos uz parādnieka rēķinu, pēc norunas solot par pārdodamo mantu nesamērīgi zemu cenu (TMV 38/1 pielik. C, 9, f).

1200. Pārdodamie priekšmeti paliek tam, kas solijis augstāko cenu. 1864. g. 41477, 1055. p.

1201. Tiesu izpildītāja žurnālā jāatzimē:

1) pārdošanas diena;

2) pārdodamā priekšmeta numurs pēc aprakstijuma;

3) izsolē solītā augstākā cena;

4) pircēja vārds un uzvārds, ko uzraksta viņš pats, bet ja viņš neprot rakstīt — kāda cita persona, kurai viņš to uztic, un

5) vai pie pārdošanas bijis klāt parādnieks vai viņa vietnieks. Turp., 1056. p.; 1931. g. 137, II, 1.; 1935. g. 87, III.

Tas apstāklis, ka izsoles žurnālā izsoles beigas nav atzīmētas, nav uzskatams par likuma pārkāpumu. Likums arī neprasa, lai par izmaksatam drošības naudām tiktu atzīmēts izsoles žurnālā (34/2017; XI, 22).

6. Izsoles sekas.

1202. Pircējs pašā izsolē iemaksā ne mazāk par piekto daļu no savas pēdēji solītās cenas. Pārējais viņam jāsamaksā skaidrā naudā ne vēlāk kā pulksten divpadsmitos nākošā dienā. 1864. g. 41477, 1057. p.

1202. p. piemērojams neatkarīgi no tam, vai mantu nopircis izsolē kāds vienkāršs kreditors, vai piedzinējs, vai pat ķīlu ņēmējs - piedzinējs. Tikai tad. kad uzstājies viens pats piedzinējs vai arī vairāki, bet izsolē ienākušā sunia būtu pietiekoša šā kreditora vai visu kreditoru apmierināšanai, no-solītājam - pircējam ir tiesība savu pretenziju ieskaitīt pirkuma sumā un prasīt mantas atdošanu vioam. Pretējā gadījumā jārīkojas pēc 1353., 1354. un 1357. p. (34/1154; XI, 22).

1203. Mantas atdodamas pircējiem ne citādi, kā pēc tam, kad izsolē solītā suma saņemta no viņiem pilnā apmērā. 1864. g. 41477, 1058. p.

1204. Ja suma, kas ieņemta pārdodot daļu no mantas, ir pietiekoša pilnīgai piedziņas un izpildu izdevumu segšanai, tad pārējie priekšmeti nav jāpārdod un ir pēc nosolītās cenas samaksas atdodami atpakaļ viņu valdītājam. 1933. g. 152, D, i, 1204. p.

1205. No pārdošanā ieņemtās sumas vispirms sedzam» mantas apķīlāšanas, glabāšanas un pārdošanas izdevumi, bet atlikums pēc tam izlietojams pieteikto piedzinu apmierināšanai. 1864. g. 41477, 1060. p.

1206. Izsolē pārdotie priekšmeti katrā ziņā paliek pircējam. Turp., 1061. p.

Priekšmeti paliek pircējam arī tad, ja tie izrādītos par zagtiem (prof. Bukovska CP mac. grām. 618. Ipp.).

7. Nenotikušas un spēkā neesošas izsoles.

1207. Izsole uzskatama par nenotikušu:

1) ja nav ieradušās personas, kas vēlas solit, vai ir ieradusies tikai viena persona;

2) ja neviens no tiem, kas ieradušies, nepārsola novērtējuma sumu, un

3) ja pēc izsoles beigām pircējs, kas iemaksājis rokas naudu, nesamaksā laikā pārējo sumu. 1864. g. 41477, 1062. p.

Izsole uzskatama par nenotikušu arī tad. kad pircējs neiemaksā rokas naudu. Šajā gadijuma pec analoģijas piemērojams 1322. p. (prof. Bukovska CP māc. grām. 618. Jpj>.).

1208. Kad izsole nenotiek, katram piedzinējam ir tiesība septiņu dienu laikā no nenotikušās izsoles dienas paziņot tiesu izpildītājam savu vēlēšanos paturēt aprakstīto mantu par novērtējuma cenu. Ja augšā minētā termiņā tāds paziņojums neienāk, tiesu izpildītājs noteic jaunu izsoli. 1930. g. 100, I, 1063. p.

1 Ja piedzinējs piedalījies izsolē, viņš var mantu paturēt tikai par solīto sumu (prof. Bukovska CP mac. gram. 618. Ipp.).

2 Parādnieks var šajā pantā paredzēto piedzinēja tiesību paralizēt, apmierinot uz mantu vērsto piedziņu līdz jaunai izsolei resp. līdz mantas apstiprināšanai piedzinējam (32/2558; IX, 39).

1209. Tiesiba paturēt mantu sev pieder vispirms tam kreditoram, uz kura Iūgunui noticis apķilājums, bet pēc viņa tam, kura piedziņa lielāka. I864. g. 41477, 1064. p.

1210. Manta, kas nav pārdota otrā izsolē un kuru nav paturējuši kreditori sev, septiņu dienu laikā pēc minētās izsoles dienas atsvabinama no apķīlājuma, bet kreditoriem ir tiesiba vērst piedzinu uz citu parādniekam piederošu mantu. Turp., 1065. p.;

1930. g. 100, 111, 1065. p.

1211. Iepriekšējā (1210.) pantā norāditā gadijumā mantas apķīlāšanas, glabāšanas un pārdošanas izdevumi krīt uz piedzinēju, kas uzlicis apķīlājumu, vai uz kreditoriem, kas prasijuši mantas pārdošanu, ja viņi atteicas mantu pieņemt. 1864. g. 41477, 1066. p.

1212. 1207. panta 3. punktā paredzētā gadijumā rokas nauda pievienojama kopsumai. kas ieņemta par mantu. 1931. g. 137,

I, 1067. p.

1213. Jaunu izsoli var nolikt uz vispārēja pamata:

1) kad visa ieķīlātā manta, pirms ieķīlājuma rakstā noteiktā termiņa, nolikta pārdošanai uz ieķīlātāja kreditoru prasijumu, un izsolē’ solītā augstākā cena ir zemāka par to suniu, kas jāmaksā ķīlas ņēmējam, un

2) kad ķīlas ņēmējs nevēlas mantu paturēt sev. 1864. g. 41477,

1068. p.

Trešo izsoli likums nepielaiž (prof. Bukovsk-a CP māc. grām. 619. lpp.).

1214. Izsole uzskatama par spēkā neesošu, ja mantu pirkusi persona; kurai, uz 1196. panta pamata, nav tiesības piedalīties izsolē. Tādā gadijumā pircēja iemaksātā nauda izlietojama uz pārdoto mantu pieteikto parādu segšanai, bet pašu mantu, uz kreditoru jaunu prasijumu, var no jauna pārdot izsolē. Turp., 1069. p.

Kustamas mantas izsole zināmos apstākļos var tikt atcelta ari ārpus 1 1214. p. paredzētā gadijuma, un proti tad, kad tā notikusi, neievērojot likuma noteikumus par izsoles izsludināšanu vispārējai zinašanai, bez kuru ievērošanas vispār par atklātu izsoli nevar runāt. Bet izsoles atcelšana var iestāties tikai tad, ja tiesu izpildītāja pielaistie likuma pārkāpumi patiesībā ir atsaukušies uz ieinteresētās personas interesēm, ņemot viņai iespēju tās aizsargāt (29/488; VI, 113).

Kustamas mantas izsoli var atcelt, ja saskaņā ar izsludinājumu izsolei 2 bija jābīīt vienā vietā, bet manta faktiski pārdota cita vietā, jo šāda gadijumā par publiski noturēto izsoli nevar runāt (34/1186; XI, 228).

1215. Jaunā izsole noliekama bez otrreizēja novērtējuma un noturama pēc tiem pašiem noteikumiem, kādi pastāv pirmai izsolei, tikai ar to starpību, ka otrā izsolē, mantu var pārdot arī zem novērtējuma sumas un ka pircējam, kuram izsolē lieta piekritusi, tūliņ jāsamaksā visa nosolītā cena. 1933. g. 152, D, i, 1215. p.

VI. Piedziņas vēršana uz vērtspapīriem, akcijām un obligācijām.

1216. Valsts vērtspapīri, kā arī privatbiedrību akcijas un obligācijās, nododami piedzinējam par tādu centi, par kādu viņš ar parādnieku vienojas; bet ja vienošanās nav notikusi, tad par tādu cenu, par kādu šie papīri tiešām pārdoti pēc pēdējām Rīgas biržā izsludinātām un tiesas atrašanās vietā jau saņemtām zinām.

1931. g. 137, i, 1072. p.

1217. Ja ierodas persona, kas sola par minētiem papīriem augstāku cenu un tajā pašā laikā iesniedz samaksai par tiem naudu, bet piedzinējs nav ar mieru tos paturēt sev par šo pēdējo cenu, tad papīri atdodami atnākušam pircējam, bet piedzinējs apmierināms no iemaksātās naudas. 1864. g. 41477, 1073. p.

1218. Ja piedzinējs nav ar mieru pieņemt valsts vērtspapīrus, akcijas un obligācijās par cenu, kas noteikta uz 1216. pantā norādītiem pamatiem, un neierodas neviens, kas vēlētos par tiem maksāt dārgāk, vai arī ja piedzinējs un parādnieks nevienojas un tiesai nebūtu ziņu par apķīlāto vērtspapīru, akciju vai obligāciju biržas cenu, tad šos papīrus var nosūtīt biržas komitejai pārdošanai caur biržas mākleriem, kuri, ieturējuši pārdošanas izdevumus, kā arī viņiem pēc likuma pienākošos kurtažas naudu un attiecīgo nosūtīšanas naudu, pārējo ieņemto sumu nogādā tiesai. 1931. g. 137, I, 1844. p.; III.

1219. Parastā kārtība prasamo tormalitatu vietā, kuras jāievēro valsts vērtspapīriem, akcijām un obligācijām pārejot 110 vienas personas uz otru, tiesa, nododama tos piedzinējam vai nosūtīdama pārdošanai biržas komitejai, pieliek 110 sevis apliecību, sīki atzīmējot pašu papīru numurus, par to, ka pirmā gadijumā šie papīri, uz tiesas sprieduma pamata, pārgājuši piedzinēja īpašumā, bet otrā — ka šie papīri, uz tiesas sprieduma pamata, nosūtīti biržas komitejai pārdošanai, un ka pēc tam biržas māklerim atvēlēts nodot šo apliecību tai personai, kurai viņš tos pārdos, un atzīmēt tās vārdu uz pašas apliecības. Turp., i, 1075. p.

1220. Nosūtot papīrus pārdošanai biržas komitejai, katrai atsevišķai papīru šķirai jāpieliek pa vienai apliecībai, ja katras papīru šķiras kopvērtība nepārsniedz divi tūkstoši latus; citādi šie papīri, ja tas iespējams, jāsadala partijās, no kurām katra pēc nominālvērtības nedrīkst pārsniegt divi tūkstoši latus, un katrai partijai jāpieliek sevišķa apliecība. 1931. g. 137, i, 1076. p.

1221. Iesniedzot pēc piederības vērtspapīrus, akcijas un obligācijās pārrakstīšanai uz viņu ieguvēja vārdu, tiesas apliecība, kas izdota uz 1219. panta pamata, atvieto visas tās formalitātes, kādas prasa noteikumi par valsts vērtspapīriem un biedrību statūti šo papīru pārejai no vienas personas uz otru. 1864. g. 41477,

1077. p. — Sal. 1931. g. 137, I, 1072. p.

VII. Piedziņas vēršana uz parādnieka kapitaliem vai citu kustamu mantu,

kas atrodas pie trešās personas.

1222. Parādnieka kapitali vai kustama manta, kas atrodas pie trešās personas, vai arī sumas, kas no šās pēdējās pienākas parādniekam, apķīlājamas 724.—733. pantā norādītā kārtībā, tikai ar šādiem izņēmumiem:

1) trešai personai tiesu izpildītājs pret parakstu izsniedz pavēsti, kurā norādīts arī laiks, kad parādniekam nosūtīta izpildu pavēste, un

2) trešām personām pēc augšā minētās pavēstes saņemšanas jānodod tiesu izpildītājam, kas izpilda spriedumu, vai vietējai apgabaltiesai visa atbildētājam pienākošās manta. 1864. g. 41477,

1078. p.

Piezīme atkrīt (1939. g. 61).

Sk. 3. tez'i zem 724. p. un 1. tezi zem V piettk. 85. p.

VIII. Piedziņas vēršana uz parādnieka kapitaliem, kas atrodas paš

valdības vai tiesu iestādē vai kredītiestādē.

1223. Ja piedzinējs norāda, ka parādniekam ir kapitali kādā pārvaldības vai tiesu iestādē vai ka viņam pienākas no turienes naudas izmaksas, tad tiesu izpildītājs piesūta šai iestādei izpildu rakstu, atzīmējot laiku, kad parādniekam nosūtīta izpildu pavēste. 1864. g. 41477, 1079. p.

Ja nekaistamu īpašumu nosola obligācijās turētājs un lūdz ieskaitīt pirkuma cenā viņam pēc obligācijās pienākošos sumu, tad šim lugumam priekšroka pret nosolītāja kreditoru lugumu izdot pec obligācijās nosolītajam pienācīgo sumu viņu pretenziju apmierināšanai. Ar nekustama īpa-

šuma nopirkšanu pircēja personā apvienojas kreditors un debitors, kāds tiesiskais stāvoklis rada confusio; ar ķīlas iegūšanu savā īpašumā kreditors iznīcina savu prasi jumu ķīlas vērtības robežas. Tādējādi tiesas rīcībā nav kādu nosolītajam^1 pienākošos kapitalu vai naudas surmi, uz kurām vien nosolītāia kreditori var vērst piedziņas saskaņā ar 1223. un 1225. p. (TP 34/1198b; 204).

2 1223.—1227. p. paredz iespēju vērst valsts iestādēs piedziņu tikai uz. kapitaliem, kas no iestādes parādniekam pienākas, no kā izriet, ka lūgumi vērst piedziņu uz izpildu rakstu atraidami (TP 34/813a; 210).

3 Valsts iestādēs var apķīlāt vienīgi parādniekam izmaksājamas naudas stirnas, bet nevis izpildu rakstus, jo tas nav tāds vērtspapīrs, kuru varētu pārdot izsolē (TP 34/890a; 213).

1224. Piedzinējs, kas nav vēl stājies pie izpildīšanas, var arī pats griezties pie pārvaldības vai tiesu iestādes ar lūgumu vērst piedziņu uz parādnieka kapitaliem, kas atrodas šajā iestādē, vai uz izmaksām, kas viņam no turienes pienākas; pie tam viņam jāiesniedz izpildu raksts oriģinālā un tiesu izpildītāja apliecinājums, ka parādniekam nosūtīta izpildu pavēste. i864. g. 41477, 1080. p.

Vērst piedziņu uz parādniekam piederošām naudas sumām, kas atrodas tiesu iestādēs, var tikai tad, ja izpildu rakstam pievienots tiesu izpildītāja resp. pagasttiesas apliecinājums, ka parādniekam izpildu pavēste nosūtīta ar aizrādījumu, ka piedziņa tiks vērsta uz šīm naudas sumām (TP 37/359b; 417).

1225. No tās dienas, kad izpildu raksts saņemts, iestādei, kurā atrodas parādnieka kapitals vai no kuras viņam pienākas naudas izmaksas, iārīkojas uz 726. un 1222. panta pamata. Turp., 108I. p.

Sk. 1. tezi zem 1233. p.

1226. Kad ienāk vairāki prasijumi vērst uz parādnieka kapitaliem vai viņam izsniedzamām izmaksām vairāk kā vienu piedziņu, tad pārvaldības vai tiesu iestāde, kurā atrodas šie kapitali vai no kuias parādniekam pienākas naudas izmaksas, nosūta visas viņam pienākošās sumas vietējai apgabaltiesai. Turp., 1082. p.

Ja trešā persona neievēro 1226. p. un pati tieši izmaksā ieturētu naudu parādnieka kreditoriem, pati sadalot: to starp kreditoriem, tad trešā persona arī tikai atbild uz 727. p. pamata par kreditoram nodarītiem zaudējumiem (37/380; XIII, 561).

1227. Ja parādnieka mantu apķīlājot tiesai iesniedz kredit-iestāžu zīmes par viņam piederošiem kapitaliem, un parādnieks, pēc viņa aicināšanas pie tiesas un tiesas nosacītā laikā, netaisa uz tām pārvedu uzrakstu, tad tiesa, atzīmējusi par to uz zīmēm, prasa, lai kreditiestāde izsūta no zīmēs norādītā kapitala piedzenamo

v uou. — nesas spriedumu izpildīšana.

sumu, vai, ja piedziņas suma lidzīga tai sumai, kura nākas pēc zīmēm, nodod piedzinējam pašas zīmes, taisot uz tām pārvedu uzrakstu, uz kura pamata kreditiestādes apņemas izdot piedzinējam viņu glabāšanā esošos kapitalus. 1864. g. 41477, 1083. p.

1227—1230

Piezīme. Izņēmumi attiecībā uz piedziņas vēršanu uz

pārvaldības vai tiesu iestādē vai kredītiestādē esošām vai no

šīm iestādēm izsniedzamām sumām — noteikti attiecīgos

likumos, nolikumos un noteikumos, pēc piederības.

IX. Piedziņas vēršana uz atalgojumu un citām naudas izmaksām.

1228. Apķīlājot parādnieka atalgojumu un citas naudas izmaksas, jāievēro 1223.—1226. panta noteikumi. 1864. g. 41477,1084. p.

1229. Atskaitijumus parāda segšanai izdara parādnieka tiešā priekšniecība no viņa saņemamā atalgojuma ar piemaksām un citām izmaksām. 1931. g. 137, I, 1085. p.

Saskaņā ar 1229. pantu, atskaitījumi izdaramī no parādnieka „saņemamā“ atalgojuma, neieverojot atvilkumus, kurus darba devējs no šīs sumas būtu izdarījis (37/944; XIII, 722).

1230. No iepriekšējā (1229.) pantā minētā atalgojuma un citām izmaksām piedzinēja apmierināšanai atskaitijumus izdara uz šāda pamata:

1) no atalgojuma darbiniekam, kas dabū gadā ne vairāk par tūkstots latiem, atskaita, ja viņš neprecējies — vienu trešdaļu, bet ja precējies vai atraitnis, bet viņam ir bērni — vienu ceturtdaļu no visas sumas, kura viņam ikgadus pienākas no valsts;

2) no atalgojuma tam, kas dabū vairāk par tūkstots latiem gadā, bet ne vairāk par divi tūkstoši latiem, ja neprecējies — divas piektdaļas, ja precējies vai atraitnis, bet viņam ir bērni — vienu trešdaļu no visas sumas, kura viņam pienākas no valsts, un

3) no atalgojuma tam, kas dabū vairāk par divi tūkstoši latiem gadā, ja neprecējies — pusi, ja precējies vai atraitnis, bet viņam ir bērni — divas piektdaļas no visas sumas, kura viņam ikgadus pienākas no valsts.

Bet ja parādnieka sievai vai bērniem ir pašiem sava, viņu uzturam pietiekoša manta, vai ja viņi paši dabū ipašu atalgojumu, atsevišķi no vīra vai tēva, tad atskaitījumu no viņa atalgojuma izdara uz tā paša pamata, kā no neprecējušās personas vai atraitņa, kam nav bērnu. 1864. g. 41477, 1086. p.; 1922. g. 253, 2. p.

1230. p. nav piemērojams noteicot uztura naudas apmēru. Minētais likums nosaka tikai piedziņas kārtību un piemērojams vienīgi pie sprieduma izpildīšanas (36/777; XIII, 57).

1231—1234 Givilpr. lik. II d. — Tiesāšanas kartība vispārējās tiesu īestaaes.

1231. Atskaitijumi parādu un piedziņu segšanai nav iz-darami:

1) no pensijām, kas piešķirtas pamatojoties uz likumu par cietušo karavīru un viņu ģimenes locekļu pensijām (a);

l^1) no parādnieka bērnu un pārdzīvojušā laulātā pensijām, ciktāl likums par pensijām tās aizsargā (b);

2) no pabalstiem, kas parādniekam piešķirti vecāku, sievas vai bērnu apbedīšanai, vai izpostijuma gadijumos no ugunsgrēka, plūdiem vai citas kādas nelaimes, kā arī no pabalstiem, kurus darbiniekam izsniedz viņa paša vai viņa ģimenes locekļu slimības ārstēšanai, un

3) no sumām, kas atvēlētas kā braucamā nauda dienesta darīšanās (c).

(a) 1864. g. 41477, 1087. p.; 1924. g. 27, 4. p. — (b) 1939. g. 79, II,

1231. p. V. pk., — (c) 1864. g. 41477, 1087. p.; 1882. g. 1203.

1232. atcelts (1939. g. 79, IV).

X. Blakus procesi un stridi, kas ce|as vēršot piedziņu uz kustamu

mantu.

1233. Tiesu izpildītājam nav tiesības apturēt apķīlāšanu uz parādnieka vai trešo personu iebildumiem, ka manta, kas atrodas parādnieka valdijumā, nepieder viņam, ja vien netiek iemaksāta visa piedzenamā suma vai ja piedzinējs neizteic piekrišanu apturēt apķīlāšanu. 1864. g. 41477, 1091. p.

Nav domājams, ka likumdevējs, runājot 1233. pantā par valdijumu, būtu gribējis uzlikt tiesu izpild'ītājam pienākumu katrā atsevišķā gadijumā izšķirt citkārt visus sarežģītos jautājumus par juridisko valdijumu, bet gan jāpieņem, ka šis pants runā tikai par faktisko valdijumu (TP 30/940 b; 133).

1234. Personai, kas atzīst, ka viņai pieder kāda tiesība uz aprakstito mantu vai tās daļu, pienākas, lai novērstu mantas pārdošanu izsolē vai jau ieņemtās naudas izsniegšanu, celt prasību tiesā pēc apķīlāšanas vietas. Šajā prasībā jāaicina parādnieks un piedzinējs. Turp., 1092. p.

1 Intervencijas prasībais mērķis ir tikai novērst izsoli vai ieņemtās naudas sumas izdošanu kreditoriem; ja tomēr trešā persona šadu prasību nav cēlusi, tad ar to viņai nebūt nav ņemta tiesība ceit vispārējā noilguma termiņā prasību par pārdotās mantas vērtību (32/1759; VII, 49).

2 Šis pants attiecas uz visiem gadijumiiem, kad kāda persona grib pierādīt savu tiesību uz aprakstītu mantu. Šis pants mantu publisko par-došanu un ieņemtās naudas izsniegšanu piemin tikai, lai ar šiem momentiem

novilktu robežu starp vispārējo un speciālo piekritibu tajā ziņā, ka pēc apķīlajuma prasība ceļama pec specia'las piekriti bas, kamēr manta nav pārdotā resp. nauda nav izsniegta, bet pēc tam tikai pēc vispārējās pie-kritības. Pickritības jautājuma vienalga, vai apķīlātā manta, uz kuru pierādāmās tiesības, atrodas trešās personas vai parādnieka valdījumā; abos gadījumos prasība ceļama pēc 1234. pantā norādītā foruma (TP 25/b; 496).

Tiesība celt pret parādnieku un piedzinēju 1234. p. paredzēto intervencijas prasību, pieder ne tikai aprakstītās mantas īpašniekam, bet arī katrai personai, kurai pieder kada lietiska tiesība uz aprakstīto mantu, kā tas izriet ari no 1234. p. satura, ta tad arī rokas ķīlas turētājam (CKD kops. ЗЙ/28; XIII, 102).

l'as apstāklis vien, ka pārdevējam bijusi tiesība celt intervencijas prasību uz rezervētās īpašuma tiesības pamata, neatņem pircējam, kura vaī-dijuma pirkuma objekts atrodas, tiesību un nemaz neatsvabina viņu no pienākumā taisni savu interešu un tiesību aizsargāšanai celt sūdzību par tiesu izpildītājā rīcību, un ar to aizsargāt arī viņam no pārdevēja uzticēto objektu; ja arī pārdevējs paturējis sev īpašuma tiesību, tad viņš varēja kura katra laikā pozitivi vai klusu ciešot no savas rezervētās īpašuma tiesības arī atsacīties un necelt intervencijas prasību; pircējam turpretim nav ne mazākas tiesības pret pārdevēju celt kaut kādas pretenzijas uz tā pamata, it ka pardevejs nepareizi atteicies no savas rezervētās īpašuma tiesības. Noslēgtais pirkuma līgums pie aprādītiem apstākļiem pa'liek pilnīgā speķa. Pat arī pircējs būtu varējis intervencijas prasību celt, jo CPL 1234. p._piešķir trešai personai šādu prasību kaut kādas (lietiskas) tiesības aizsargašanai. Ka pircējam pieder taisni lietiskas tiesības uz pirktām lietām jau no to nodošanas dienas viņam valdi.iumā un lietošanā, nevar būt nekādas šaubas taisni saskaņā ar īpašuma rezervacijas līguma būtību, kas pārdevējam piešķir vienīgi īpašuma tiesību, tomēr nododot pircējam lietiskas valdīšanas un lietošanas tiesības (31/45; VIII, 119).

Par piedzinēju šā panta nozīmē atzīstams tas valsts resors, kura labā nodokli iekasē, bet ne tas resors, kas faktiski izpilda piedziņu (attiecībā uz ceļa fonda nodokli — Satiksmes ministrija), saskaņā ar nodokļu lik., 1938. g. izd., 475. un 476. p. (35/1303; XII, 48).

Sūdzētājs, kas pretendē uz īpašuma tiesībām uz aprakstīto mantu, var aprobežoties ar vienkāršu sūdzību par tiesu izpildītāja rīcību vienīgi tajā gadījuma,_ kad manta atrodas viņa paša personīgā, faktiskā valdījumā. Visos pārējos gadijumos, kad manta atrodas vai nu parādnieka, vai kādas oi-tas personas faktiska valdījumā, pretendentam^1 jāceļ prasība pēc 1234-. р.; pie tam nav svarīgi, vai šī „cita“ persona mantu tur savā, vai sūdzētāja vārdā (34/268; XI, 229). Sk. arī 22/227 (II, 155), 26/623 (III, 108).

Ja dzīvoklis skaitas uz īrnieka vārdu, tad tiesu izpildītājam ir pamats pieņemt, ka dzīvokļa iekārtā atrodas īrnieka faktiskā valdījumā, un viņš tadeļ var šo iekārtu aprakstīt par īrnieka parādiem; pārbaudīt dokumentus nav tiesu izpildītāja pienākums. Strīds par īpašuma tiesībām uz aprakstītām mantām' šādā gadijumā izšķirams intervencijas prasības ceļā, bet ne ar blakus sūd'Zību par tiesu izpildītāja rīcību (33/800; IX, 59'1).

Ar to, ka prasītājs nav pārsūdzējis tiesu izpildītāja rīcību, viņš nav zaudējis tiesību uz intervencijas prasības celšanu, kura pielaižama arī tad, ja prasītajam bijusi tiesība pārsūdzēt tiesu izpildītāja rīcību (34/740; XI, 637).

9 Intervencijas prasību nevar atraidīt aiz ta iemesla, ka manta pēc prasības celšanas pārdotā izsolē (35/529; XI, 531).

10 Intervencijas prasība pielaižama arī tad, ja manta aprakstīta prasības nodrošināšanai (35/815; XI, 603).

U 1234. p. intervencijas prasībai neparedz zināmu, noteikti formulētu

petitumu un sevišķi neprasa, lai intervenients lūgumam par viņa mantas atsvabināšanu no apķīlājurna un pārdošanas pievienotu arī vindikacijas prasību (38/264; XIV, 314).

12 Intervencijas prasība ceļama pēc apķīlāšanas vietas. Tā tad forum aresti sakrīt ar aprakstītas kustamas mantas atrašanās vietu. No prasītāja izvēles atkarājas celt intervencijas prasību pret vienu no vairākiem piedzinējiem vai pret visiem piedzinējiem. Pie tam prasītājam jārēķinas ar to, ka viņa prasība izšķirama tikai attiecībā uz to atbildētāju-piedzinēju, pret kuru tiešām prasība celta, un ka spriedums nav saistošs tiem piedzinējiem, kuri nav (lēmuši dalību lietā (35/1438; XII, 188).

13 Ja prasība, kas attiecas uz kustamu mantu, celta, neievērojot 1234. panta noteikumu par forum rei sitae, tiesa tomēr nevar ex officio ierosināt piekritības jautājumu. 675. p. 2. punkts gan uzliek tiesai pienākumu, neatkarīgi no prāvnieku celtiem norādījumiem, nepieņemt lietu savā caurlūkošanā, ja prasība celta, neievērojot forum rei sitae, bet tikai tajā ga-dijuma, ja prasība attiecas uz nekustamu mantu (TP 24/587 a; 540).

Sk. arī 36. un 46. tezi zem 6. p., 7. tezi zem 20. p., 9. tēzi^1 zem 36. p., 2. tezi zem 335. p.. 4. tezi zem 570. p., 1. tezi zem 724. p., tezi zem 996. p. un 2. tezi zem 1639. p.

1235. Prasības celšana aptur strīdamās kustamās mantas pārdošanu izsolē tikai tajā gadijumā, kad tiesa, kurā prasība par to celta, apķīlā to pamatojoties uz noteikumiem par prasību nodrošināšanu.’ 1864. g. 41477, 1093. p.

Ja intervenients prasību zaudējis, resp. ja tā atkritusi, tad paši par sevi atkrituši arī visi līdzekli, kas procesuālā ziņā izlietoti prasītāja tiesību apsargāšanai kā prasības pieteikšanas sekas, piem., nodrošinājumā veids prasībai, kurā taisīts spriedums, ar ko prasība nav tikusi apmierināta. Ja piedzinējs iesniedz tiesas spriedumu vai lēmumu par intervencijas prasības atkrišanu, tiesu izpildītājam nav iemesla neturpināt piedziņu, ja tikai spriedums vai lēmums stājies likumīgā spēkā (31/501; VIII, 121).

Piektā apakšnodaļa.

Piedziņas vēršana uz nekustamiem īpašumiem.

1236. Aprakstot, novērtējot un pārdodot nekustamus īpašumus jāievēro 1126., 1139.—1145., 1151,—1155., 1175., 1180.—1185.,

1192., 1194., 1196. un 1214. panta noteikumi, pie kam hipotekāriem kreditoriem piešķirtas tās tiesības, kuras, pēc 1142., 1143.,

1145., 1183. panta un 1301. panta 3. punkta, bauda piedzinējs un parādnieks, bet pēc 1175. un 1196. panta— visi kreditori, kas vērsuši piedziņu uz mantu.

v mm. — iiusas spneaumu īzpuaisana.

Sevišķie noteikumi, kas attiecas īpaši uz nekustamiem īpašumiem, atrodas sekojošos pantos. 1804. g. 41477, 1094. р.; 1913. g. 94, l,

!2.ib I23H

1, 1845. р.; 1930. g. 100, III, 1094. р.; 1931. g. 137, II, 6.: 1933. g. 182,

А, II.

I. Vispārīgi noteikumi.

1237. Kad prasītājs vērš piedziņu uz nekustamu īpašumu, tad pavēstē parādniekam jānorāda, ka ja parāds nebūs samaksāts viena mēneša laikā no pavēstes nodošanas dienas, tad sāks aprakstīt un pārdot viņa nekustamo īpašumu, kas atzīmēts pavēstē. I804. g. 41477, 1095. р.; 1930. g. 100, III, 1095. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 52, II).

1237. p. īstais pamats un mērķis ir dot pārdodamās nekustamās mantas 1 īpašniekam iespēju 1 mēneša laikā samaksāt to parādu, kura apmierināšanai piedziņa tiek vērsta uz šo mantu. Tāpēc principā katram mantas īpašniekam, neatkarīgi no piedziņas juridiskā pamata, līdzībā mērā tiesība izlietot 1237. p. viņam ka tadam piešķirto privilēģiju (36/831; XIII, 166).

Līdz ar izpildu pavēstes izsniegšanu parādniekam vienā piedziņas lietā 2 bija iestājies viņa pienākums sekot tiesu izpildītāja izpildu darbībai (32/1907;

VIII, 122) un katru tiesu Izpildītāja pielaisto nepareizību pārsūdzēt noteiktā kārtībā. Ja jau bija iestājies parādnieka pienākums sekot piedziņas darbībai, kaut arī tikai vienā piedziņas lietā, tad viņa pienākums arī bija laikā iesniegt sūdzību par nepareizībām, kas pielaistas, noliekot viņa īpašumu pārdošanā izsolē uz cita kreditora piedziņas pamata (37/1073; XIV, 95, 96).

Pienākums sekot izpildu lietas gaitai negulstas uz trešo personu, kas 3 par piedziņu atbild ne personīgi, bet tikai lietiski. Šādai trešai personai 1074. p. paredzētā pavēste nav jāizsniedz, bet viņai gan ir tiesība sagaidīt, ka tiktu izpildīts 1237. p. noteikums (36/831; XIII, 168).

Izsoles dienu var nolikt, bet jau nolikto izsoli noturēt ne tikai uz pirmā 4 piedzinēja pieprasijumu, bet arī uz katra jauna kreditora pieprasijumu, neatkarīgi no tam, kad īsti šis pēdējais jaunais kreditors pievienojies pirmām un vai pirmais kreditors atsacijies no piedziņas vai ne. Nav nekāda juridiska pamata, pēc tam, kad izpildu pavēste parādniekam vienreiz jau izsniegta un izsoles termiņš jau nolikts, nolikt šai izsolei jaunu sevišķu termiņu tādēļ, ka pirmais piedzinējs atsacijies no savas piedziņas vai apturējis to, bet pārējie pastāv uz izsoli. Arī tas apstāklis, ka izpildu raksts pagaidām izsnieg-ts atpakaļ pašam piedzinējam^1, vēl nedod pamata piedziņas apturēšanai (36/30; XII, 349).

1238. Neatkarīgi no piedziņas vēršanas uz parādnieka nekustamo īpašumu, prasītājam ir tiesība lūgt, lai viņam par labu taisīto galīgo spriedumu ieraksta zemesgrāmatā (Civillik. 1937. g. izd. 1307. p.) 1889. g. 6188, nol. I, A, 109. р.; 1933. g. 182, А, III.; 1937. g. 202, II.

Saskaņā ar 1238. р., prasītājam resp. piedzinējam, neatkarīgi no pie- 1 dziņas vēršanas uz parādnieka nekustamo mantu, ir tiesība lugt, lai viņam par labu taisīto galīgo spriedumu ieraksta zemes grāmatās, pie kam Iikum-

došanas motīvos pie šā panta noteikti uzsvērts, ka piedziņas vēršana uz: parādnieka nekustamo mantu nevar but par šķērsli hipotēkas ierakstīšanai zemes grāmatās (37/427; XIII, 562).

2 Tiesai, no kuras atkarājas izdot izpildu rakstu sprieduma izpildīšanai, jāizdod prasītājam arī sevišķs izpildu raksts tiesu hipotēkas ievešanai zemes grāmatās uz parādnieka imobiii. Pielaist sevišķa izpildu raksta izsniegšanu taisni tikai tiesu hipotēkas ievešanai, nozīmē vienīgi iztulkot 1055. p. paplašināti un analoģijas veidā piemērot to arī gadījumā, kad izpildu rakstu iesniedz zemes gramatu nodaļai, tiesu hipotēkas nostiprināšanai zemes grāmatās uz parādnieka imobiii (CKD kops. 37/36; XIV 29).

3 Uz dokumenta piespiedu izpildīšanas kārtībā taisītais piespiedu uzraksts, kamēr nav notecējis 239. p. paredzētais laiks, nevar noderēt par pamatu hipotēkas apstiprināšanai prasītājam uz atbildētāja imobilu (25/194;.

II. 161).

4 CL 1373. pantam nemaz nav tādas nozīmes, ka hipotēka uz tiesas sprieduma pamata būtu apstiprinama tikai pašā rezolūcijā ar noteiktu gala ciparu aprādītā sumā un ka hipotēka par piespriesto uztura prasību butu apstiprinama tikai attiecībā uz jau nokavētām alimentacijas kvotām; 1373. p. nemaz neizslēdz, ka hipotēku par piespriesto uztura prasību varētu apstiprināt visumā vienā noteikta sumā, kura aptvertu uztura saistību ka tadu: šī noteiktā, paušalā uztura suma noteicama pēc CPL 377. p. 5. pk. analoģijas (27/473; IV, 20).

1239. Ja parādnieks, notekot divām nedēļām no izpildu pavēstes saņemšanas laika, nesamaksā piedzenamo parādu, tad tiesu izpildītājs nosūta ziņojumus par piedziņas vēršanu uz nekustamo ipašumu visiem kreditoriem, kuru prasijumi nodrošināti ar šo īpašumu un kuru dzives vieta zinama, tāpat ari visiem līdzīpašniekiem, pēc viņu dzīves vietas, bet ja tāda nav tiesu izpildītājam zinama, tad pēc nekustamā īpašuma atrašanās vietas. 1889. g. 6188, nol. I, A, 112. p.; 1930. g. 100, III, 1849. p.; 1931. g. 137, III; 1933. g. 182, A, II.

Ja kreditors savu dzīves vietu paziņojis tiesu izpildītājam, kuram viņš. iesniedzis lūgumu par piedziņas vēršami uz nekustamo īpašumu, tad viņam jāsaņem ziņojums par cita kreditora piedziņas vēršanu uz to pašu īpašumu, ja arī šis kreditors piedziņu būtu vērsis caur citas apgabaltiesas tiesu izpildītāju. Šā noteikuma neizpildīšanas gadijumā pirmais kreditors var prasīt izsoles atzīšanu par spēkā neesošu (32/1572; IX, 184).

1240. Iepriekšējā (1239.) pantā minētos ziņojumos jāatzīmē:

1) uz kādu nekustamu īpašumu un uz kā prasijumu piedziņa vēršama;

2) cik liela ir piedzenamā parāda suma un vai parāds nodrošināts ar hipotēku uz pārdodamo nekustamo īpašumu;

3) piedzinēja un tā tiesu izpildītāja dzīves vieta, kurš izdara piedziņu, un

4) kad beidzas 1237. pantā noteiktais termiņš. 1889. g. 6188, nol. I, A, 113. р.; 1931. g. 137, III.

1241. Pēc ziņojuma (1239. p.) saņemšanas katram kreditoram un līdzīpašniekam jāziņo par savas dzīves vietas maiņu. Sā noteikuma neievērošanas gadijumā visi viņiem sūtamie papīri un pavēstes atstājami pie piedziņas lietas. 1937. g. 202, I, 1241. p.

1242. Reizē ar pavēstes piesūtīšanu parādniekam par piedziņas vēršanu uz nekustamo īpašumu, tiesu izpildītājs ziņo par to attiecīgai zemesgrāmatu nodaļai atzīmes ierakstīšanai par to zemesgrāmatā. Šās atzīmes sekas norādītas Civillikuma (1937. g. izd.) Ш77. panta pirmā daļā, 1081. un 1305. pantā un zemesgrāmatu likumā (Lik. kr. 1937. g. 218). 1889. g. 6188, nol. I, A, 110. р.; 1931. g. 137, III; 1937. g. 202, II.

1243. Zemesgrāmatu nodaļa, saņēmusi tiesu izpildītāja ziņojumu (1242. р.), nekavējoties piegādā viņam norakstu no zemesgrāmatas nodalijuma par nekustamo īpašumu, uz kuru vērsta piedziņa. I889. g. 6188, nol. I, A, 111. р.; 1931. g. 137, 111; 1937. g. 218, pār. not. 1. p.

1244. No izpildu pavēstes saņemšanas laika parādniekam ar personiskas un mantiskas atbildības piedraudējumu pēc likuma aizliegts;

1) atsavināt šo nekustamo īpašumu, un

2) cirst tajā mežu, izņemot saimniecības uzturēšanai vajadzīgo daudzumu, un vispār atsavināt vai izpostīt tādus priekšmetus, kas pēc likuma uzskatami par nekustamā īpašuma piederumu. 1864. g. 41477, 1097. р.; 1931. g. 137, IV.

1245. Uz nekustamu īpašumu attiecošos līgumu spēks, kurus parādnieks noslēdzis, iekam zemesgrāmatā ierakstīta atzīme par piedziņas vēršanu uz šo īpašumu (Г242. р.), noteicams kā attiecībā uz pusēm, kas piedalijušās šajos līgumos, tā ari attiecībā uz nekustamā īpašuma pircēju izsolē, pēc Civillikuma П937. g. izd.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 115. р.; 1931. g. 137, III; 1937. g. 202, II.

1245. p. minētie līgumi paliek spēkā attiecībā uz pašiem kontrahentiem; neiespēja tos izpildīt vienīgi dod tai pusei, kas cietusi zaudējumus, tiesību uz zaudējumu atlīdzību. Turpretim līgumi nesaista trešās personas, tā

tad arī ne ieguvēju izsolē. Vienīgais izņēmums ir zemes gramata jerakstītč līgumi, kas saista trešās personas, ja vien šie līgumi neskar agrak ierakstītas tiesības. (Gasmans un Nolkens I, 99. ipp.).

1246. Uz nekustamu īpašumu attiecīgiem līgumiem, kurus atbildētājs noslēdzis pēc tam, kad zemesgrāmatā ierakstīta atzīme par piedziņas vēršanu uz šo īpašumu (1242. р.), nav nekāda spēka attiecībā uz piedzinēju un nekustamā īpašuma pircēju izsolē (Civil-lik. 1937. g. izd. 1077. un 1078. р.). 1889. g. 6188, nol. I, Л, 116. р.;

1931. g. 137, III; 1937. g. 202. I!.

1 1246. p. minētie līgumi uzskatami par spēkā neesošiem, neatkarīgi no

tam, vai tie ierakstīti zemes grāmatā vai nē, jo ar C-L 1077. p. aizliegtiem atsavinājumiem visi lietu — tiesiski nodibinājumi, bet zemesgrāmatās neierakstīti līgumi vispār, trešām personām nav spēkā (Gasmans un Nolkens I, 99. Ipp.).

1246. p. neaizskar līguma spēku attiecībā starp imobila īpašnieku (parādnieku) un viņa trešo kontrahentu. Par imobilu noslēgtais priekšlīguins būtu atzīstams par pilnīgi saistošu abiem kontrahentiem un būtu vai nu tieši izpildāms — pēc šķēršļa novēršanas, vai vismaz uzliktu pārdevējam atlīdzības pienākumus, ja izpildīšana — aiz šķēršļa nenovēršanas — nebūtu iespējama (24/414; I, 117).

II. Nekustama īpašuma aprakstīšana.

1247. Pēc 1237. pantā noteiktā termiņa notecējuma tiesu izpildītājs stājas pie nekustamā īpašuma aprakstīšanas tikai uz piedzinēja, parādnieka vai kāda hipotekārā kreditora prasijumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 117. р.; 1931. g. 137, III; 1937. g. 202, II.

1248. Par dienu, kad stāsies pie aprakstīšanas, parādniekam jāpaziņo ar pavēsti. 1864. g. 41477, 1102. p.

1249. Aprakstijumā jānorāda:

1) izpildu raksts, uz kura pamata piedziņu izdara;

2) vieta, kur nekustamais īpašums atrodas, t. i. kādā apriņķi un pagastā, vai kādā pilsētā un ielā un kāds tam numurs;

3) no kādām daļām tas sastāv, atzīmējot kā visa nekustamā īpašuma, tā arī tā atsevišķo daļu nosaukumu (a);

4) aprakstamā nekustamā īpašuma likumīgais novērtējums atsavināšanas nodevas aprēķināšanai (b), un

5) uz zemesgrāmatas pamata, — kam pieder aprakstamais nekustamais ipašums, vai tas neatrodas kopīpašumā ar kādu citu

personu un uz kādām tiesībām, vai tas nav apgrūtināts ar parādiem un par kādu sumu, kā arī — kādi aprobežojumi un apgrūtinājumi uzlikti nekustamam īpašumam (c).

(a) 1864. g. 41477, 1103. p. 1.—3. pk.; 1933. g. 182, A, II. — (b) 1893. g. 9613, 111, 1103. p.6. pk. — (c) 1889. g. 6188, nol. I, A, 118. p.; 1931. g. 137, III; IV.

Sk. tezes zem 1288. p.

1250. Aprakstijumā vēl jānorāda:

1) atcelts (1933. g. 182, A, II);

2) pie nekustamā īpašuma piederīgo zemju, mežu un ūdeņu platība;

3) kādas nekustamā ipašumā ir saimnieciskas iestādes, fabrikas vai citas iestādes un kādā stāvoklī tās atrodas, kā arī pie tām piederīgas ēkas, un

4) pārējās ziņas, kas noskaidro nekustamā īpašuma stāvokli un sastāvu, kā: attiecībā uz nekustamo īpašumu noslēgtie līgumi, un kustamā manta, kura pēc likuma ir nekustamā īpašuma pie-derums. 1864. g. 41477, 1104. p. 2un3. pk.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 119. p.; 1931. g. 137, III; IV; 1933. g. 182, A, II.

Ja kāda kustamā manta nav uzņemta aprakstīto piederumu skaitā (1250. p. 4. pk.), tad tā nav atzīstama par pārdotu izsolē kopā ar nekustamo īpašumu (32/8106; IX, 185).

1251. atcelts (1933. g. 182, A, IV).

1252. Aprakstot namu jānorāda:

1) vai tas mūra vai koka, un ar ko tas jumts;

2) atcelts (1933. g. 182, A, IV);

3) stāvu un dzīvojamo istabu skaits. 1864. g. 41477, 1107. p. 1. un 3. pk.

1253. No nama atsevišķi stāvošas, bet pie tā piederīgas ēkas aprakstamas katra par sevi, norādot:

1) stāvu skaitu;

2) materiālu, no kāda tās taisītas, t. i. vai tās mūra vai koka, un ar ko jumtas, un

3) kādam nolūkam tās paredzētas. Turp., 1108. p.; 1933. g. 182, A, II.

1254. Aprakstot fabrikas jānorāda:

l) kādās ēkās tās atrodas, t. i. mūra vai koka ēkās, un ar ko tās jumtas;

2) ēku lielums, stāvu, kā ari dzīvojamo un darba istabu skaits;

3) dambju, darba galdu un citu darbā lietojamo mašīnu skaits;

4) atcelts (1933. g. 182, A, IV). 1864. g. 41477, 1109. p. l.—3. pk.

Fabrika ir mantas kopiba un tādēļ jāprezumē, ka visas mantas, kas atrodas fabrikā, atzīstamas par tās sastāvdaļām. Tiesu izpildītājam, aprakstot parādnieka fabriku, nav jaņeni vera viņa iebildumi, ka dažas fab rikas mašinas pieder citai personai (TP 35/796 b; 300).

1255. Aprakstijumā uzņemama visa kustamā manta, kuru no aprakstamā nekustamā īpašuma nevar atdalīt vai nu pēc tās uzdevuma vai uz Civillikuma (1937. g. izd.) pamata. Turp., 1110. p.

1256. Izdarot aprakstīšanu, parādniekam jāiesniedz dokumenti, plāni un vispār visi akti, ar kuriem noteikta aprakstamā nekustamā īpašuma platība un vina tiesība uz šo īpašumu. Turp., nu. p.

1257. Parādniekam, kas neiesniedz līdz aprakstīšanas beigām iepriekšējā (1256.) pantā minētos dokumentus un aktus, nav tiesības sūdzēties par aprakstijuma nepareizību, kas no tam būtu cēlusies. Turp., 1112. p.

1258. Norakstus no aprakstamā nekustamā īpašuma dokumentiem, kas glabājas zemesgrāmatu nodaļā, tiesu izpildītājs var uz ieinteresēto personu lūgumu un uz viņu rēķinu pieprasīt no šās nodaļas. 1889. g. 6188, nol. I, A, 120. p.; 1931. g. 137, III.

1259. Ziņas par valsts un pašvaldību nodokļu parādiem, kā ari par likumīgo novērtējumu, tiesu izpildītājs pieprasa no attiecīgām valsts un pašvaldības iestādēm pēc piederības. Šo ziņu nepiesūtīšana neaptur aprakstīšanu. 1931. g. 137, i, 1113. p.

Ne visi nodokļu prasījumi bauda priekšrocību, bet tikai tie, kas minēti 1358. p. 2. un 3. pkt. Lai varētu izrēķināt, cik liels nodokļu parads pienākas par 1358. pantā minēto laiku, jāzimcik nodokļu pienākas par katru atsevišķu gadu. Sīs ziņas tiesu^1 izpildītajam japieprasa pirms izsoles, jo citādi nav iespējams precizi apreķinat 1293. panta minēto surnu, no kuras sākas izsrf'e (A. Lācgalvis, TMV 36/4, 858. Ipp.).

1260. Nekustamais īpašums aprakstams pārdošanai izsolē tajā sastāvā, kādā tas ierakstīts zemesgrāmatā. 1889. g. 6188, nol. i, A, 121. p.; 1931. g. 137, 111.

Saskaņā ar hipotēkas nedalamibas principu nekustamu īpašumu pārdošanai nevar sadalīt atsevišķās daļās, nepiekrītot visiem hipotekāriem kreditoriem. Tāda vienošanās piespiedu pardošanas gadijuma nav iespējama, kādēļ nevar būt runa par zemesgabala parcelēšanu (Gasmans un Nolkens I, 102. lpp.).

1261. Piedzinējam vai parādniekam, kas nav ieradies pie aprakstīšanas vai ir parakstījis aprakstijurnu bez jebkādām piezīmēm, nav tiesības vēlāk iesniegt sūdzību par aprakstijuma nepareizību.

1930. g. 100, II, 1116'. p.

III. Nekustama īpašuma novērtēšana.

1262. Izsniedzis 1237. pantā paredzēto pavēsti, tiesu izpildītājs nekavējoties ievāc ziņas par parādnieka nekustamā īpašuma novērtējumu nodokļa ņemšanai valstij un vietējām pašvaldībām par labu, līdz ar zinām, kad novērtējums izdarīts. 1933. g. 182, A, I, 1262. p.

Kred'itora-piedzinēja novērtējumam^1 (cenai) pēc tagad spēkā esošiem CP noteikumiem vairs nav nozīmes un kreditoram^piedzinējam ir vienīgi tiesība piedalīties, kompetentai iestādei 1264.—1271. p. paredzēto novērtējumu izdarot, un pārsūdzēt novērtējumu (1267., 1268. p.) (37/331; XIII, 640).

1263. ja pec pēdējās kārtējās novērtēšanas parādnieka nekustamā īpašumā notikušas ievērojamas pārgrozības, kurām ir nozīme novērtējuma ziņā, un īpašums nav pārvērtēts, tad parādniekam divu nedēļu laikā no pavēstes izsniegšanas (1237. p.) jāziņo par to tiesu izpildītājam, norādot visas pārgrozības, pie kam uzdoto ziņu pareizība jāapliecina pagasta vai pilsētas valdei. Turp., 1263. p.

Saskaņā ar šā panta noteikumiem parādniekam jāiesniedz nevis dati 1 par jaunu novērtējumu, bet gan pierādījumi par faktiski notikušām pārgrozītām nekustamā mantā (36/218; XII, 408).

Pēc šajā pantā minētā termina iesniegtais parādnieka ziņojums jāat- 2 stāj bez ievērības (36/218; XII, 408).

Šajā pantā paredzētais divu nedēļu termiņš, kā tīri procesuāls, 3 ir atzīstams par preklusivu termiņu. Lai parādnieka ziņojumu varētu ņemt vērā, tam jabūt ne tikai iesniegtam šajā prektusivā termiņā, bet arī parādnieka uzdoto ziņu pareizībai jabut jau tās iesniedzot apliecinātai no pagasta vai pilsētas valdes (TP 35/243 b: 529).

1264. Uz iepriekšējā (1263.) pantā paredzētā ziņojuma pamata tiesu izpildītājs uzdod attiecīgai pilsētas vai pagasta valdei, pēc īpašuma atrašanās vietas, izdarīt nekustamā īpašuma pārvērtēšanu un par to paziņo parādniekam, nekustamā īpašuma līdzīpašniekiem, ja tas atrodas kopīpašumā, piedzinējiem un hipotekāriem kreditoriem, ciktāl šo personu dzīves vieta tiesu izpildītājam zinama. 1933. g. 182, A, I, 1264. p.

1265. Pārvērtēšanu pagasta vai pilsētas valde uzdod lietpratēju komisijai, lietpratējus izraugot nepāra skaitā no Nodokļu likumu (1938. g. izd.) 110. resp. 155. pantā minētām personām, izņemot nodokļu inspektoru. 1933. g. 182, A, 1, 1265. p.

1266. Iepriekšējā (1265.) pantā minētā komisija pārvērtējumu izdara, piemērojoties Nodokļu likumu (1938. g. izd.) 88. līdz 95. resp. 140.—144. panta noteikumiem, ar tādu aprēķinu, lai pilsētas valde pārvērtējuma aktu varētu iesniegt tiesu izpildītā jam divu nedēļu, bet pagasta valde triju nedēļu laikā, skaitot no uzdevuma (1264. p.) saņemšanas dienas. Pārvērtēšanas izdevumus sedz attiecīgā pašvaldība. Turp., 1266. p.

1267- Pilsētas vai pagasta valde par laiku, kad komisija nolikusi pārvērtēšanu (1266. p.), paziņo parādniekam, nekustamā īpašuma līdzīpašniekiem, piedzinējiem un hipotekāriem kreditoriem, ja šīs personas laikā pieteikušas valdei savu dzīves vietu. Ja šīs personas, saņēmušas paziņojumu, neierodas vai ieradušās bez iebildumiem paraksta pārvērtējuma aktu, viņām nav tiesības celt ierunas pret pārvērtējumu. Pārvērtējuma akts uzrādāms pret parakstu klātesošām ieinteresētām personām. Turp., 1267. p.

Šajā pantā minēto personu uzskaitījums, kurām tiesība prasīt izsolē pārdodamā nekustamā īpašuma pārvērtējumu, ir izsmeļošs un 1268. p. no-rādijums uz šo pantu nav 'iztulkojams pl'ašāk, kādēļ kreditors, kura tiesībām nepiemīt hipotekārā prasījuma, bet gan tikai apgrūtinājuma raksturs, neietilpst 1267. pantā minēto personu kategorijā (TP 34/1242b; 221).

1268. Ja divu nedēļu laikā, skaitot 110 pārvērtēšanas dienas, kāda no ieinteresētām personām (1267. p.) ceļ motivētus iebildumus pret 1265.—1267. panta kārtībā izdarīto pārvērtējumu un līdz ar iebildumiem iesniedz tiesu izpildītājam kvīti par to, ka iemaksāti simts lati tiesas depozitā, tad pārvērtējumu pārbauda 1269.—1271. panta kārtībā. Turp., 1268. p.

Par ieinteresētam personām šā panta nozīmē atzīstamas taisni tikai 126S. p. minētās personas, jo atsauce uz 1267. pantu 1268. panta tekstā ir nepārprotams, autentisks tulkojums (TP 34/1242 ; 592).

1269. Ja pārvērtējams lauku nekustams īpašums, tad tiesu izpildītājs pārvērtējuma aktu līdz ar iebildumiem nosūta triju dienu laikā no iebildumu saņemšanas apriņķa nodokļu inspektoram, kurš pārbauda pārvērtējumu, pieaicinot divas no Nodokļu likumu (1938. g. izd.) 108. pantā minētām personām un aicinot iebildumu cēlējus. Turp., 1269. p.

1270. Ja pārvērtējams nekustams īpašums pilsētā vai ciemā, tiesu izpildītājs pārvērtējuma aktu līdz ar iebildumiem nosūta triju dienu laikā no iebildumu saņemšanas nodokļu inspektoram pēc īpašuma atrašanās vietas, kurš pārbauda pārvērtējumu, pieaicinot divas no Nodokļu likumu (1938. g. izd.) 155. pantā minētām personām, kas nav pārvērtēšanā (1265. p.) piedalījušās, un aicinot iebildumu cēlējus. 1933. g. 182, А, l, 1270. p.;1936. g. 181, 2. p.

1271. Pārvērtējuma pārbaudi izdara divu nedēļu laikā no tiesu izpildītāja iesnieguma (1269., 1270. p.) saņemšanas, un pēc tam akts nekavējoties nosūtams tiesu izpildītājam. Šī pārbaude ir galīga un nav pārsūdzama. Pārbaudi izdara uz iebildumu cēlēja rēķinu un izdevumus sedz no iebildumu cēlēja iemaksātās <1268. p.j sumas. 1933. g. 182, А, I, 1271. p.

1272. un 1273. atcelti (1933. g. 182, А, IV).

IV. Aprakstītā nekustamā īpašuma pārvaldīšanas kārtība.

1274. Aprakstītais nekustamais īpašums līdz pārdošanai izsolē paliek agrākā valdītāja valdijumā, kurš to pārvalda, ievērodams 1244. panta noteikumus. 1864. g. 41477, 1128. p.

Piezīme. Šā (1274.), 1278. un 1279. panta noteikumi

jāievēro ari tajos gadijumos, kad īpašuma aprakstīšana nav

notikusi. 1889. g. 6188,110i. 1, A, 125. р.; 1931. g. 137, 111; IV.

1275. Neatkarīgi ne piedzinēja tiesibas izvēlēties sprieduma izpildīšanas veidus (1065., 1066. р.), tiesa, pēc 1237. pantā norādītā termiņa notecējuma, var uz piedzinēju vai hipotekāro kreditoru lūgumu apķīlāt maksājumus, kas pienākas parādniekam saskaņā ar pastāvošiem līgumiem attiecībā uz nekustamo īpašumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 124. р.; 1931. g. 137, III.

Nav noteikumu par to, cik lielu ma'ksājumu dalu var apķīlāt, tā kā iespējams apķīlāt visus maksajunuis. ciktāl tie nepārsniedz piedzenamo sutnu (A. Lāčgalvis, TMV 36/4, 859. lpp.).

1276. un 1277. atcelti (1937. g. 202, IV).

1278. īpašuma pārvaldītājam (1274. p.) jāsaņem nekustamais īpašums pēc aprakstijuma, ja tāds sastādīts, iin katrā gadijumā jānodod tas tādā pašā stāvoklī un ar to pašu kustamo mantu, kāto saņēmis (sk. 1274. p. piez.). 1864. g. 41477, ИЗО. р.; 1889. g. 6188, 110i. I, A, 125. р.; 1937. g. 202, I, 1278. p.

1279. Ja īpašumu- pārvalda parādnieks, tad viņam jādod norēķins par aprakstītā īpašuma pārvaldīšanas laiku. Viņa saņemtie ienākumi no nekustamā īpašuma pievienojami tai sumai, kas ieņemta šo īpašumu pārdodot (sk. 1274. p. piez.). 1864. g. 41477, 1131. p.; 1889. g. 6188, nol. 1, A, 125. p.; 1937. g. 202, 1, 1279. p.

* Šajā pantā paredzētā gadijumā nav nozīmes, vai ienākumi saņemti

caur pašu paradnieku, vai ari piedzīti spaidu kartība (34/123; X, 396).

2 No norēķināšanās pienākuma secināms, ka parādniekam ir tiesība

no ienākumiem segt nekustamā īpašuma tekošos izdevumus (A. Lāčgalvis, TMV 36/4, 859. lpp.).

V. Nekustama īpašuma pārdošana.

1280. Nobeidzot aprakstīšanu un novērtēšanu, parādnieks un piedzinējs var norādīt tiesu izpildītājam vietu, laiku un kārtību pārdošanai izsolē. Akts, kurā tāds norādijums izteikts, atstājams divu nedēļu laikā pie tiesu izpildītāja, lai tajā varētu ieskatīties hipotekārie kreditori. Bet ja šajā ziņā starp parādnieku, piedzinēju un hipotekāriem kreditoriem vienošanās nav notikusi, tad pārdošana izdarama 1281.—1326. pantā norādītā kārtībā. 1933. g. 182, A, I, 1280. p.

Sk. 2. tezi zem 1175. p.

1. Vieta nekustamā īpašuma pārdošanai izsolē un personas, kas

to izdara.

1281. Nekustamu īpašumu pārdod pie attiecīgās apgabaltiesas. 1864. g. 41477, 1133. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.

1282. Ilgtermiņa kredītiestādēs ieķīlāts nekustams īpašums, ja par to pienākošies maksājumi nokavēti vai uz to vērsta piedziņa, pārdodams saskaņā ar šo kreditiestāžu statūtu noteikumiem, piemērojot tos šajā likumā norādītai vispārējai pārdošanas kārtībai izsolē. 1931. g. 137, 1, 1867. p.; III.

1 Ilgtermiņa kreditiestādē ieķīlātas nekustamas mantas pārdošanas gadijumā izsolē vispirms jārīkojas pēc kredītiestādes statūtiem un tikai tur, kur statūti neparedz attiecīgus noteikumus, jāpiemēro vispārējie CPL noteikumi. Tāpēc 1247.—1291. p. nav piemērojami uz Latvijas hipotēku bankas pieprasījumu noliktai izsolei. Pārdošanas kārtība gan norit pēc vispārējiem CPL noteikumiem, bet noteikumus par nenotikušas un spēkā neesošas izsoles sekām paredz statutu 20. p. (35/1493; XII, 321).

2 Latvijas hipotēku bankas statutu 19. p. nedod pamata parāda augļus aprēķināt nevis uz izsoles, bet uz tiesas adjudikacijas lēmuma dienu (TP 33/1658 b; 152).

Latvijas hipotēku bankas statūtu 20. p. nav pietnerojams gadījuma, 3 kad nosolītājs nav iemaksājis laikā pirkuma sumu (1321. p.) (35/949; XII, 79).

Ja starp piedziņām, kas vērstas uz nekustamu īpašumu, ir arī Lat- 4 vijas hipotēku bankas prasība, t:id, neatkarīgi no tam, ka piedziņā piedalas arī neprivilefceti kreditori, piemērojami minētas bankas statūtu noteikumi par izsoles termiņiem. Hipotēku bankas statutu 20. p. paredzētais 14 dienu termiņš otrai izsolei piemērojams tikai tad, ja pirmā izsolē nav sasolīta statutu 19. pantā paredzētā suma. Citos gadījumos, kad izsole atzīta par nenotikušu, piemērojami visparejie CPL noteikumi par izsolu termiņiem (TP 37/145 b; 435).

Jautājumā par to, par kādu laiku bīitu iāaprēķina procenti, kas bau- 5 dītu kapitalain līdzīgu priekšrocību, tajā gadījumā, ja Latvijas hipotēku banka pēc otrās nenotikušās izsoles patur sev izsolē nepārdotu imobili, bankas statūtos norādijumu nav. Tāpēc šajā jautājumā jāpiemēro vispārējo likumu noteikumi (35/1571; XII, 383).

Uz Valsts zemes bankas statutu 43. p. pamata, tiesu izpildītājam ziņo- 8 tais nekustamas mantas novērtējums ņemams vērā tikai tajos gadijumos, kad piedziņu izdara uz Valsts zemes bankas pieprasījumu, liet citos gadijumos jāņem vērā vispārējā kārtībā noteiktais novērtējums (TP 34/b; 202).

Sk. arī 3. tezi zem 1074. p.

Vispārējo kārtību var piemērot tikai tad, kad statūtos nav noteikta 7 kāda īpaša kārtība. Piem. Rīgas hipotēku biedrības statutu 87. § 2. d.,

89. §, 90. § 2. d. (A. Lācgalvis, TMV 36/4, 850. lpp.).

1283. Tiesu izpildītājs, kura iecirknī atrodas pārdodamais nekustamais īpašums, noteic izsoles dienu un dod rīkojumu izsludināt par pārdošanu izsolē. 1864. g. 41477, ll41.p.; 1930. g. 100, III, 1141. p.

2. Termiņi nekustamu īpašumu pārdošanai izsolē.

1284. Nekustamu īpašumu pārdošana izsolē notiek visu cauru gadu, izņemot svinamās dienas. 1889. g. 6188, nol. I, A,

131. p.; 1931. g. 137, III.

1285. Nekustama īpašuma izsoles dienu nevar nolikt:

1) agrāk par vienu mēnesi, ja tas novērtēts ne augstāk par pieci simti latiem;

2) agrāk par diviem mēnešiem, ja tas novērtēts pāri par pieci simti, bet ne augstāk par desmit tūkstoši latiem, un

3) agrāk par trim mēnešiem, ja tas novērtēts augstāk par desmit tūkstoši latiem. 1864. g. 41477, 1143. p.; 1922. g. 253, I. p. Piezīme. Kad piedziņu vērš uz nekustamu īpašumu, kuram lauksaimniecisks raksturs, tad izsole nav noturama laikā no 1. aprija lidz 30. septembrim. 1937. g. 202,

I, 1285. p. piez.

• 1285. p. paredzētie termiņi apreķinami pec 942. panta (33/2586;

X, 184).

2 Par pilsētas nekustama īpašuma lauksaimniecisko raksturu nevar runāt tad, ja galvenā un izšķirošā dala ir ēka (34/2697; XI, 533).

3 Laiks no 1. aprila līdz 30. septembrim ir vienkāršs pārtraukums piedziņas gaita, pec kura notecējuma ta turpinās (TMV 38/1 pielik. C, 9, g.).

Sk. arī 1. tezi zem 1175. un 17. tezi zem 1324. p.

1286. Iepriekšējā (1285.) pantā norādītos termiņus skaita no tās dienas, kad par nārdošanu izsolē izsludināts Valdības Vēstnesī. 1939. g. 79, l. 1286. p.

3. Paziņojumi par nekustamu īpašumu pārdošanu izsolē.

1287. Paziņojumus par nekustamu īpašumu pārdošanu sastāda tiesu izpildītājs, kura iecirknī atrodas pārdodamais nekustamais īpašums. 1864. g. 41477, 1146. p.; 1930. g. 100, III, 1146. p.

Likums neparedz nekādu sludinājuma izlabojumu, bet pielaistās kļūdas gadijumā var būt runa tikai par jauna paziņojuma izsludināšanu, ievērojot pie tam 1285. p. paredzēto termiņu (34/1893; X, 510).

1288. Paziņojumos par nekustamu īpašumu pārdošanu jāatzīmē:

1) nekustamā īpašuma valdītāja un piedzinēja vārds un uzvārds;

2) tiesu izpildītāja iecirknis un kancelejas atrašanās vieta;

3) pārdodamā īpašuma īss apzīmējums un atrašanās vieta;

4) vai nekustamais īpašums pārdodams pilnā sastāvā vai zināmās domājamās daļās;

5) nekustamā īpašuma novērtējums pilnā sastāvā;

6) ziņas par hipotekāriem parādiem, kuri guļ uz nekustamo īpašumu;

7) kādā zemesgrāmatu nodaļā ved zemesgrāmatu par nekustamo īpašumu;

8) ka visām personām, kurām uz pārdodamo nekustamo īpašumu ir tādas tiesības, kas novērš tā pārdošanu izsolē, jāpieteic savas tiesības līdz izsoles dienai;

9) aizrādijums, ka solītājam jāuzrāda tieslietu ministra atļauja pārdodamā nekustamā īpašuma iegūšanai tajos gadijumos, kad tāda pēc likuma ir vajadzīga (Lik. kr. 1934. g. 8i);

10) kāda pēc kārtas ir izsole;

11) pārdošanas vieta un laiks;

12) nodrošinājuma suma, kāda vajadziga, lai varētu piedalīties izsolē. 1933. g. 182, A, l, 1288. p.

Piezīme. Kuģa pārdošanas paziņojumos, bez šajā

(1288.) pantā, izņemot 7. un 9. punktu, minētām ziņām, vēl

jānorāda kuģa nosaukums un osta, pie kuras tas pierakstīts.

1932. g. 128, 82. p.

Nekustama īpašuma atrašanās vieta sludinājumā jāatzīmē saskaņā ar 1249. p. 2. pkta noteikumiem (34/189-3; X. 509).

Ja Tieslietu ministrija kādai personai izdevusi atļauju ar atzīmi, ka tā derīga zināmā laikā, tad šis termiņš noteikts, lai šī persona atļauju iesniegtu minētā laikā attiecīgā tiesu iestādē. Jautājums, kad tiesa taisīs adjudikacijas lēmumu, šajā sakara ir irrelevants (36/1657; XIII, 315).

1289. Paziņojumi par kuģa pārdošanu izsolē izliekami Jūrniecības departamentā, Latvijas ostu valdēs, biržā un uz pārdodamā kuģa vismaz trīs nedēļas pirms izsoles dienas un iespiežami Valdības Vēstnesi. Turp., 83., 84. p.; 1939. g. 79, IV.

1289^1. Par izsoles laiku tiesu izpildītājs ar pavēsti paziņo parādniekam un viņa līdzīpašniekiem pēc viņu dzīves vietas, bet ja tāda tiesu izpildītājam nav zinama, tad pēc nekustama īpašuma atrašanās vietas; tādu paziņojumu tiesu izpildītājs piesūta arī Diedzinējam un kreditoriem, kuru dzīves vietas viņam zināmās. 1937. g. 202, III, 1289'. p.

Pēc 1289'. p. izpratnes tiesu izpildītājam nav pienākums raudzīties, vai no viņam iesniegtiem piedziņas lietas dokumentiem nevar netieši nākt pie slēdziena par kreditora varbūtējo dzīves vietu resp. tāda kreditora dzīves vietu, kura tiesu izpildītājam iesniegtos rakstos vai dokumentos tieši nav uzrādīta (39/225; XV, 205).

Pats parādnieks noteikti skaitas par Ieģitimētu personu paziņojuma saņemšanai, kamēr nav pierādīts, ka šī leģitimācijā pārgājusi uz kādu viņa pārstāvi vai aizgādni. Ieceltam aizgadnim pašam jariīpejas par to, lai aicinājumi tiktu piesūtīti viņam (TP 3&'336b; GfiO).

1290. Rez tam šie paziņojumi iespiežami Valdības Vēstnesī, izliekami pie ieejas tajā apgabaltiesā, pie kuras pārdošana izdarama, un piesūtami izlikšanai redzamā vietā tās pilsētas policijas pārvaldei, kur atrodas nekustamais īpašums, vai vietējai apriņķa policijas pārvaldei un vietējai pagasta valdei, ja nekustamais īpašums atrodas uz laukiem.

Maksa par paziņojuma iespiešanu Valdības Vēstnesī aprēķinama pēc patiesiem izdevumiem. Ieinteresētām personām ir atļauts

iespiest uz savu rēķinu, bez tiesības uz izdevumu atlīdzināšanu no parādnieka puses, norakstu no paziņojuma par nekustama īpašuma pārdošanu arī citos laikrakstos. 1933. g. 182, А, l, 1290.p. 1939.g.79, III,

1290. p.

1291. Nekustamā īpašuma aprakstijums un novērtējums, tiesu iestāžu priekšraksti un vispār visi papīri, kuri attiecas uz pārdošanu izsolē, pieejami visiem, kas to vēlas, pa visu laiku, no paziņojuma iespiešanas līdz izsoles sākumam. Divas nedēļas pirms izsoles dienas tiesu izpildītājs iesūta savu piedziņas lietu apgabaltiesai, pie kuras izdarama pārdošana. 1933. g. 182, А, i, 1291. p.

1 Katram, kas vēlas nopirkt nekustamu īpašumu, iepriekš noteikti jāinformējas par visiem sīkumiem attiecībā uz īpašuma faktisko un juridisko stāvokli un šajā nolūkā jāieskatas attiecīgās aktīs un grāmatās. Neizpildot to, pircējs rīkojas ārkārtīgi nolaidīgi un viņam pašam tad arī jānes savas nolaidības sekas (34/934: X, 39-8).

2 Sis pants nenosaka, ka piedziņas lietai būtu jābūt apgabaltiesā divas nedēļas pirms izsoles dienas, bet nosaka tikai kā jārīkojas tiesu izpildītājam ar piedziņas lietu. Sankcija šā panta neizpildīšanas gadijumā nav paredzēta. Tiesu izpildītāja nepareiza rīcība, neievērojot 1291. p. noteikto

2 nedēļu laiku, nevar novest pie visas izsoles atzīšanas par spēkā neesošu (36/445; XII, 605).

4. Izsoles kārtība.

1292. Izsoles noturēšanai sastādama katram nekustamam īpašumam izsoles lapa, kurā jāieraksta: nekustamā īpašuma nosaukums, cena, no kuras izsolei jāsākas, uz īpašumu gulošie nodokļu parādi un izdevumi, kādi cēlušies noliekot īpašumu uz pārdošanu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 133. р.; 1931. g. 137, III.

Piezīme. Pārdodot reģistrētu jūras kuģi, izsoles lapā jāatzimē: kuģa nosaukums, cena, no kuras jāsākas solīšanai, ostas nodokļi un nodevas, kas pienākas no kuģa, kā arī izdevumi, kādi cēlušies noliekot kuģi uz pārdošanu. Ziņas par ostas nodokļiem un nodevām tiesu izpildītājs pieprasa no attiecīgas muitnīcas un ostas kapteiņa. 1932. g. 128, 85. р.; 1938. g. 7i, 12. p.

Ja divas mājas ievestas zemes grāmatās kā atsevišķas hipotekārās vienības un katrai mājai ir savi hipotekāri kreditori, tad katra māja noliekama atsevišķā izsolē, kaut arī, saskaņā ar ierakstu zemes grāmatās, uz abu māju zemes atrodas fabrika (35/1997; XI, 640).

Sk. arī 10. tezi zem 498. p.

1293. Izsole sākas no novērtējuma sumas vai no to pra-sijumu (izdevumu, nodokļu parādu un citu parādu) sumas, kuri

apmierinājuma kārtā bauda priekšrocību vai prioritāti pret visām uz nekustamo īpašumu vērstām piedziņām, raugoties pēc tam, kura no šīm sumām lielāka. 1889. g. f>i88, noi. i, A, 134. p.; 1931. g.

137, III.

Noteicot sumu, ar kuru jāiesākas izsolei, gadījumā, ja uz irnobilu vēr- 1 suši savu piedzinumu tajā pašā laikā: a) viens no hipotekāriem un b) ari kādi chirografiskie kreditori, — jaņem vera tikai tie prasijumi, kuriem ir priekšroka par minētam hipotekārām piederošo hipotekāro prasijumu (27/577; IV, 119).

Izsoles sākuma sunrn līdzinās 1358. p. uzskaitīto priekšrocību bau- 2 došo prasijumu kopsumai tikai tad, ja piedziņu uz nekustamo īpašumu vērš kads chirografiskais kreditors. Līdz ko tam pievienojas kāds no privileģētiem kreditoriem, tad visu jaunāko kreditoru prasijumi atkrīt, un izsoles sākuma sumā ieskaita tikai tos prasījumus, kas ir vecāki vai bauda priekšrocību pret pievienojušos kreditoru. Tā kā jauni piedziņas pieteikumi var ienākt līdz izsoles dienai, tad priekšrocību baudošo prasijumu sumas aprēķināšana tiesu izpildītājam jāizdara tieši pirms izsoles (P. Efferts, TMV 37/1,

155. lpp.).

Novērtējuma suma ir tā, par kādu imobiis novērtēts nodokļu ņem- 3 šanai (1262. p.). — Priekšrocību baudošas prasības, ņemot verā, ka tas var pieteikt līdz izsoles dienai, pirms tam apmēra ziņā nemaz nav nosakaritas. Ja tiesu izpildītājs, precīzi nenosakot šīs sumas apmērus, nav pārāk jūtami atkāpies no vēlāk konstatētās pareizas sumas, un ja nav skārtas materialās tiesības, tad pēc tiesu prakses izsoli tādēļ vien neatcel (P. Efferts, TMV 37/1, 154/155. lpp.).

Kad vairākas hipotēkas ingrosētas vienā un tajā pašā dienā un ap- 4 mierināšanas ziņā bauda līdzīgu priekšrocību (zemes grām. lik. 74. p.), tad nespēlē lomu tas apstāklis, pēc kādas īsti hipotēkas (obligācijās) piedzīšana būtu tikusi vērsta uz pārdodamu imobilu (31/1082; VIII, 122).

Hipotēku kopsumai nav jāpieskaita ar atzīmēm nodrošinātās sumas 5 (34/1493; XI, 2o).

No šā panta viedokļa nav svarīgi, vai chirografiskie kreditori vērsuši 6 piedziņu uz nekustamu īpašumu pirms vecāka hipotekārā kreditora (35/242;

XI, 533).

Sk. tezi zem 1259. p.. 1®. un 22. tezi zem 1324. p. un 4. tezi zem 1358. p.

1294. Ja bez zemesgrāmatā agrāk ierakstītā ķīlas ņēmēja piekrišanas šajā grāmatā ierakstīts tāds nekustamā īpašuma apgrūtinājums, kas, pārdodot īpašumu uz šā ķīlas ņēmēja vai pret viņu prioritāti baudoša kreditora piedziņu, var ietekmēt minētā ķīlas ņēmēja apmierinājuma apmēru, tad uz ķīlas ņēmēja pirms izsoles dienas izteiktu lūgumu nekustamais īpašums nāk pārdošanā ar nosacijumu, ka minētais apgrūtinājums vai nu atstājams, vai dzēšams. Ja neviens nevēlas iegūt nekustamo īpašumu ar atstāto apgrūtinājumu, tad tas paliek nosolītājam ar nosacijumu dzēst šo apgrūtinājumu. Bet ja izrādās, ka ir tādi, kas vēlas pirkt nekustamo īpašumu kā apgrūtinājumu atstājot, tā arī to dzēšot, tad šis

īpašums paliek nosolītajam ar nosacijumu dzēst apgrūtinājumu tikai tad, kad šī cena pārsniedz nevien augstāko cenu, kāda solīta ar nosacijumu atstāt apgrūtinājumu, bet arī to prasijumu sumu, kuri bauda priekšrocību vai prioritāti pret tā ķīlas ņēmēja prasi-jumiem, kurš lūdzis izdarīt tādu divkāršu izsoli. 1889. g. 0188, noi.

I, A, 135. p.; 1931. g. 137, III.

1 Agrākās hipotēkas kreditoram nedrīkst kaitēt ar vēlākiem tiesību ierakstiem zemes grāmatā citu personu labā. Vēlāki hipotēku ieraksti nekrīt svarā, jo katra hipotēka dabū apmierinājumu pēc savas prioritātes, un visas viņas līdz ar nekustama īpašuma pārdošanu tiek dzēstas (Civillik.

1380., 2088. p.). Bet servituti, realnastas, izpirkuma tiesības, uomias tiesības un taml. nedzēš un to ieraksti jumi zemes grāmatā bez agrāko hipotekāro kreditoru piekrišanas, var kaitēt šiem' kreditoriem izsolē, samazinot mantas vērtību. Tādēļ ievests divkāršās izsoles institūts. Divkāršo izsoli var pieprasīt tikai hipotekārs kreditors, ja izsole notiek tieši viņa vai par viņu vecāka kreditora prasijuma piedziņai un ja apgrūtinājuma ieraksts nav vecāks par viņa hipotēkas ierakstu (Gasmans un Nolkens I, 110—112. Ipp.).

2 Ja neviens nevēlas iegūt nekustamo īpašumus atstājot apgrūtinājumu, tad ir skaidri, ka apgrūtinājumus mazina kreditora tiesības. Bet ja ir pircēji, kas vēla9 pirkt nekustamo īpašumu, gan apgrūtinājumu atstājot, gan to dzēšot, tad abiem solot vienādai augstāko cenu, apgrūtinājums acimredzot kreditora tiesības neskar un nekustamais īpašums piešķirams tam pi'rcē-cam, kas vēlas atstāt apgrūtinājumu. Ja turpretim par imobili solītā cena apgrūtinājumu dzēšot ir augstāka, tad jāsecirta. ka apgrūtinājums tiešām skar kreditora intereses (Gasmans un Nolkens I, 111. Ipp.).

3 Ja nekustams īpašums pārdots saskaņā ar 1294. p. ar apgrūtinājuma dzēšanu, tad dzēšana notiek absolūti, t. i. apgrūtinājums uz pircēju nepāriet, un šī dzēšana nav nostādīta atkarībā no apgrūtinājuma aktiva subjekta atlīdzinājuma. Tomēr sadalot naudu, kura ieņemta no īpašuma pārdošanas, personai, kurai par labu zemes grāmatas ievests apgrūtinājums, ir priekšrocība, ja viņa konkurē ar hipotekāru, kura hipotēka ievesta pēc apgrūtinājuma ievešanas (34/700; XI, 137).

4 Ar 1316. un 1320. pantu hipotekāriem piešķirtā tiesība paturēt sev nekustamo īpašumu pēc savām sekām pilnīgi identiska ar imobila efektivo pārdošanu un iegūšanu izsolē. Tādēļ tam, kas imobilu iegūst to paturot, jārespektē imobila apgrūtināiuins, ia vien to nepārdod izsolē 1294. p. kārtībā (28/594; V, 134).

5 Izsoles noturēšana saskaņā ar 1294. pantā paredzēto noteikumu, kad tāda pēc likuma nebija pielaižama, var novest tikai pie izsoles atcelšanas visā visumā; nepareiza divkāršas izsoles nolikšana katrā ziņā var iespaidot izsoles rezultātus, jo pircēji, zinādami, ka notiks arī izsole bez apgrūtinājumā paturēšanas, var atturēties no piedalīšanās izsolē ar apgrūtinājuma spēkā atstāšanu; tiesu izpildītāja pielaistā nepareizība atzīstama par svarīgu, kadel izsole atceļama, lai gan šīs atcelšanas iemesls 1324. p. tieši nav paredzēts (31/135; VII, 121).

6 Ja tiesu izpildītājs izsoles lapā ierakstījis nosolītāja pieteikumu par īpašuma iegūšanu bez apgrūtinājuma, tad īpašums laists pārdošanā un nosolīts taisni bez apgrūtinājuma. Ja tiesai izpildītājs šajā zrņā būtu pielaidis kādas nepareizības, tad šis apstāklis varētu būt par pamatu sūdzības

iesniegšanai 1342. p. paredzētā kārtībā un termiņā, bet tas nevar būt par iemeslu itnobila apstiprināšanai uz ieguvēja vārdu bez apgrūtinājuma dzēšanas, ja viņš pielaists izsolē ar pieteikumu, ka iegūs īpašumu bez apgrūtinājuma, un īpašumu nosolijis bez apgrūtinājuma (37/232; XIII, 638).

Pēc 1294. p. paturētā nekustama īpašuma apgrūtinājuma vērtība nav 7 ieskaitaina piedāvātā cenā. Jautājums par to, kam īpašums izsolē paliek, izšķirams tikai atkarībā no piedāvātās cenas un nevis atkarībā no apgrūtinājuma vērtības, kurai pašai par sevi šajā jautājumā nav nozīmes (39/488).

„Var ietekmēt“ ir varbūtība, kādēļ šim^1 apstāklim pierādījums nav 8 prasams, bet gan pārējiem: a) par hipotēku, un b) par vēlākiem citiem (ne ķīlu) apgrūtinājumiem (K. Vītols, TMV 39/2, 429. lpp.).

„Rez piekrišanas“ nozīmē negativu apstākli, kas nav pierādams; 9 pretējai pusei jāpierāda pretējs apstāklis (K. Vītols TMV, 39/2, 430. lpp.).

Ja apgrūtinājums agrāk ierakstīts un ķīla vēlāk, bet persona, kuras 10 labā ierakstīts apgrūtinājums, dod vēlākam hipotekārām kreditoram tiesību uz divkāršo izsoli, tad tas nozīmē prioritātes atdošanu (K. Vītols, TMV 39/2, 430. lpp.).

Alimentu apgrūtinājumu, kā realnastu, izsoles gadijumā dzēst vispār 11 nevar, izņemot g'adijumu, kad izsoli var noturēt 1294. p. kārtībā, kas savkārt iespējams tikai tādā gadijumā, kad apgrūtinājums bija ievests nelikumīgi, un proti, bez agrākā hipotekārā kreditora piekrišanas, kas savkārt ir iespējams tikai tādos gadījumos, kad apgrūtinājumu ieved imobila īpašnieks ar kontrahentu brīvprātīgi (TP 34/636 b; 1'88).

Ja ienācis lūgums noturēt otro izsoli 1294. p. kārtībā, šāda kārtība 12 ipso lege jāievēro trešā izsolē (TP 37/762 b; 470 a).

Sk. 2. tezi zem 1307. un 4. tezi zem 1324. p.

1295. Ja pārdodami vairāki parādnieka nekustami īpašumi, tad viņam ir tiesība norādīt, kurš nekustamais īpašums jāpārdod papriekš. 1864. g. 41477, 1152. p.

1296. Ja pārdodot vienu vai vairākus no reizē pārdošanai noliktiem nekustamiem īpašumiem, ar kuriem nodrošināti vieni un tie paši hipotekārie parādi, būtu segti nodokļu parādi, izdevumi, piedziņas un minētie hipotekārie parādi, tad pārējie nekustamie īpašumi atsvabinami no pārdošanas. 1889. g. 6188, noi.

1, A, 136. p.; 1931. g. 137, III.

1297. Aprēķinu par izdevumiem, kādi cēlušies noliekot nekustamo īpašumu uz pārdošanu, sastāda tiesu izpildītājs un apstiprina, to iepriekš lūkojis cauri, apgabaltiesas priekšsēdētājs.

1912. g. 1003, B, I, 1154. p.; 1913. g. 1194," Iik. XV, B, 1. p.; 1918. g.

10, 5. p.

1298. Katrs, kas vēlas pirkt nekustamo īpašumu, var piedalīties izsolē pats vai caur pilnvarnieku, kam dota uz to pilnvara. Valsts un pašvaldības iestāžu, kā arī Latvijas bankas, Valsts zemes bankas un Latvijas hipotēku bankas pārstāvji var piedalīties izsolē, uzrādot pilnvaru vai priekšrakstu. 1933. g. 182. a, i, 1298. p.; 1939. g. 79, III, 1293. p.

1 īpaša pilnvara nav vajadzīga katram īpašumam. Tādiem aprobežojumiem nav attaisnojuma; tas īpaši apgrūtina kredītiestādes, kas izsolēs sūta savus pilnvarniekus. Tada tulkojuma nepareizība atzīta (Sen. 36/451). (TMV 39/4. pielik. 23. Ipp.).

2 Likums neprasa uzrādīt tiesu izpildītājam tos pilnvarojuma pamatā esošos dokumentus (pilnas sapulces un valdes lēmumus), kuri iesniegti no-taram un no viņa pārbaudīti, atzīmējot par to uz pilnvaras (32/18'17;

IX. 269).

3 Pietiek ar vienkāršu tiesas pilnvaru, ja tajā paredzēta tiesība piedalīties izsolēs (sal. A. Lācgalvis, TMV 36/4, 862. Ipp.).

4 No agrar. ref. lik. 111 d. 49. p. 3. piezīmes (L'kr. 23/162) neizriet, ka obligācijās turētājs varētu piedalīties izsolē tikai tad, ja viņš būtu iesniedzis obligāciju tiesu izpildītājam (32/1817; IX, 269). Sal. Lauks. nolik. 126. p. 2. piez.

5 Nodokļu parādam ir publiski-tiesiska daba, un to valsts vai pašvaldība saņemtu arī nepiedaloties izsolē itkā nolūkā garantēt sev apmierinājumu no izsolē ienākušās sumas; tā tad tās izsolē jau itkā uz nodokļu prasijuma pamata vien vēl nepiedaias (30/2044; VII, 122).

1299. Katram, kas vēlas piedalīties izsolē, jāiesniedz attiecīgās tiesas depozitā vai tiesu izpildītājam, kas izsoli notur, nodrošinājums nekustamā īpašuma novērtējuma desmitās daļas apmērā, kā arī vajadzības gadijumā jāuzrāda 1288. panta 9. punktā minētā atļauja. 1913. g. 94, 1, 3, 1156>. p.; 1931. g. 137, 11, 7.

Šā panta noteikumu par nodrošinājuma apmēru negroza arī tas, ka pec 1326. p. otra izsole pardošana var notikt ari zem novērtēmma sumas (TP 29/600 b; 29).

1300. Kā nodrošinājumu pieņem;

1) skaidru naudu (a);

l^1) krājaizdevu sabiedrību krājgrāmatiņas *in noguldijumu zīmes (b);

2) valsts vērtspapīrus un valsts garantētas obligācijās, un

3) tādus no pārējiem vērtspapīriem, kurus pēc Finansu ministrijas norādijuma var pieņemt kā nodrošinājumu izsolēs, ligumos un darījumos ar valsts iestādēm (c).

2. un 3. punktā nerādītie vērtspapīri pieņemami pēc finansu ministra noteicama novērtējuma nodevu ņemšanai r.o mantas, kura pāriet uz citām personām bez atlīdzības, bet ja vērtspapīru cenu atzīmē Rīgas birža, tad tie pieņemami pēc kursa, kāds tiem bijis Rīgas biržā pēc pēdējām pirms izsoles dienas Valdības Vēstnesī izsludinātām biržas ziņām. Vērtspapīri nodrošinājumam pieņemami tikai pēc kapitalsumas, nepieskaitot pieaugušos procentus (d).

(a) 1931. g. 137, I, 11562. p. — (b) 1937. g. 202, III, 1300. p. 1*. pk. —

(c) 1931. g. 137, I, 11562. p. — (d) 1937. g. 202, I, 1300. p.

1301. No nodrošinājuma iesniegšanas ir atsvabināti:

1) valsts un pašvaldības iestādes;

2) pārdodamā nekustamā īpašuma līdzīpašnieki, uz kuru daļām nav vērsta piedziņa, un

3) piedzinēji un ķīlas ņēmēji, ja viņu prasijumi pārsniedz nodrošinājuma apmēru un ja pie tam citi, attiecībā uz šiem prasi-jumiem prioritāti baudošie parādi ir zemāki nekā nekustamā īpašuma novērtējums par sumu, kas nav mazāka par prasamo nodrošinājumu. 1913. g. 94, I, 3, 1156^3. p.; 1931. g. 137, I, 11563. p. 1. pk.

Tiesu izpildītājam jārēķinājas tikai ar zemes grāmatās ierakstītiem 1 kopīpašniekiem, un proti, tikai tie jāpielaiž izsolē bez drošības naudas (TP 37/665 b; 481).

Šā panta 3. pk. piemērošanai ir nepieciešams jau pirms izsoles precizi 2 konstatēt priekšrocību! baudošu prasījumu kopsumu (1358. p.) (A. Lacgalvis, TMV 36/4, 862. lpp.).

1302. Izsoli notur tiesu izpildītājs, klātesot apgabaltiesas priekšsēdētāja izraudzītam šās tiesas loceklim, un viņa iesākas ar to, ka nolasa izsoles lapu un jautā, vai kāds nevēlas pārsolīt izsoles lapā atzīmēto cenu. 1912. g. 1003, B, 1, 1157. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, I. p.; 1918. g. 10, 5. p.

Tiesu izpildītājam apgabaltiesas locekļa uzraudzībā jānoskaidro, vai kreditora darba algas prasijums bauda priekšrocību visumā vai pa daļai, saskaņā ar 1358. p. (35/1926; XI, 535).

1303. Katrs pārsolijums atzīmējams izsoles lapā pret solītāja uzvārdu, pasludinams izsolē klātesošiem un ierakstams izsoles lapā vai nu pašiem solītājiem, vai arī, uz viņu vēlēšanos, tiesu izpildītājam. 1864. g. 41477, 1158. p.

Izsoles lapas zuduma dēl līdz ar apgabaltiesas akti, ieguvēja lūgums par maju apstiprināšanu nav atraidams. Izsoles lapā ierakstamie dati gan nepieciešami, lai tiesa varētu pārbaudīt izsoles pareizoizdarīšanu. Bet pie šo datu pārbaudīšanas tiesai jastajas tikai tad, ja minētie dati nebutu redzami no citiem lietā esošiem dokumentāriem datiem un ja par izsoles kartību būtu tikuši celti strīdi (24/452; I, 113).

1304. Izsoles lapu paraksta:

1) nosolītājs;

2) piedzinējs un parādnieks, ja viņi pie izsoles bijuši klāt,

3) tiesu izpilditājs, kas izdarijis pārdošanu, un

4) persona, kas uzraudzijusi pārdošanu (1302. p.). 1864. g. 41477, 1159. p.

1305. Nekustamais īpašums paliek tam, kas soliiis augstāku cenu nekā citi. Turp., 1160. p.

Ar lielākās sumas piedāvāšanu nosolītājs iegūst tiesību saņemt izsolē pārdoto mantu īpašumā un šo viņa tiesību kāds cits izsoles dalībnieks nevar anulēt, paaugstinot jau pēc izsoles savu izsolē piedāvāto sumu (39/468).

1306. Nodrošinājums, ko iesniegusi persona, kurai palicis nekustamais īpašums, glabājams līdz tam laikam, kamēr nav iemaksātas visas no viņas pienākošās sumas (1307. p.), bet pārējiem izsoles dalībniekiem tas atdodams atpakaļ tūliņ pēc izsoles beigām.

19I3. g. 94, I, 3, 1160'. p.; 1931. g. 137, I, 1874. p; IV.

5. Izsoles sekas.

1307. Ja viena mēneša laikā no izsoles dienas iemaksāta suma, par kādu īpašums iegūts, ieskaitot tajā skaidrā naudā iesniegto nodrošinājumu (1299. р., 1300. р. 1. pk.), kā arī atsavināšanas nodeva, tad apgabaltiesa taisa lēmumu par pārdotā nekustamā īpašuma nostiprināšanu pircējam un par to, ka jādzēš:

1) visas zemesgrāmatā uz šo īpašumu ievestās parādu saistības, par kurām pircējs nav īpaši paziņojis, ka uzņemas tās uz sevi (Civil-lik. 1937. g. izd. 1380. p. 2. d. un 2088. р.), un

2) tie apgrūtinājumi, kuru dzēšana pieņemta kā nosacijums īpašumu iegūstot (1294. р.). 1931. g. 137, I, 1874. р.; III; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Pārdodot reģistrētu jūras kuģi, šā (1307.) panta ievadteikumā minētais termiņš ir divas nedēļas, bet atsavināšanas nodeva nav maksājama. 1932. g. 128, 86. p.

1 Attiecībās starp pārdevēju un nosolītāju, kā arī attiecībās starp

pārdevēju un paturētāju neaprobežotas īpašuma tiesības no izsoles dienas parādniekam vairs nepieder, bet pret trešām personām nosolītājs un paturētājs pilnīgas īpašuma tiesības iegūst tikai ar koroboraci.iu (Apv. Sap. 37/14; XIII, 411).

Adjudikacijas lēmuma nozīme ir tā. lai nosolītā nekustamā manta 2 tiktu nostiprināta uz ieguvēja vārdu tikai ar tiem apgrūtinājumiem un aizliegumiem, kurus ieguvējs pats uzņēmies labprātīgi, vai kuri viņam saistoši uz likuma pamata. Tamdēļ arī tiesai taja pašā izsoles lietā uz ieinteresētās personas lūguma ir jāizšķir jautajumi par to, ciktāl katra atzīme vai pants ir saistoši jaunam ieguvējam. Ja arī 1307. p. un 1294. p. neko nerrrin par dažu reģistra folijas 2. daļas 2. slejā ierakstīto atzīmju dzēšanu, tad no ta vēl neizriet, ka šādas atzīmes tiesa nevarētu dzēst bl'akus procesa kārtībā. Nepareizs ir uzskats, ka tiesai šadas atzīmes būtu jādzeš ex officlo, jo tiesa savu pienākumu ir izpildijusi, ja viņa ievērojusi 1307. un 1294. i>. noteikumus. Tomēr no tā vēl neizriet, ka tiesai uz sevišķu lūgumu taja pašā izsoles lietā nebūtu jāizšķir jautājums par tādu atzīmju likteni, kuras ir zaudējušas savu nozīmi priekš jauna ieguvēja. Šādos gadijumos pēc analoģijas ir piemērojams 716. p., kad arī tiesa, uz ieinteresētas personas lūguma, ar sevišķu' blakus lēmumu dzēš atzīmi par prasības nodrošināšanu (CKI) kops. 37/22; XIII, 643, 644).

Publiskās izsolēs pircējam pirkuma sumu var izmaksāt arī tieši tām 3 personām, kurām šīs sumas pēc tiesas atzinuma ir izmaksājamas (TP 30/255 b; 13).

Likums neparedz fiskalu sankciju, it kā soda uzlikšanas ziņā, ja atsa- 4 vināšanas nodeva nav iemaksāta mēneša laikā no izsoles dienas (35/1641;

XII, 113).

Pastāvot 1864. g. CL 3968. pantam (1864. g. red.), nosolītājam bija tie- 5 sība novērst nekustama īpašuma pirkuma sumas nokavējuma sekas līdz jaunai izsolei (28/1427; VI, 119, u. c.). Saskaņā ar CL 2089. p. saturu, viņam šāda tiesība pieder tikai līdz tiesas lēmuma taisīšanai par izsoles atzīšanu par nenotikušu (35/2072; XI, 475).

Hipotēka ir dzēšama arī tad, ja tā radīta ar nolūku nodrošināt ne- 6 kustamo īpašumu apgrūtinošo alimentu prasijumu (32/2640; IX, 650).

Tikai pēc tam, kad -tiesa taisijusi savu 1307. p. paredzēto lēmumu par 7 pārdotās nekustamas mantas nostiprināšanu pircējam, tas iegūst tiesību šo mantu pārvaldīt un stāties attiecībā uz to mantiskās attiecībās. Tas pats attiecas uz kreditoru, kas pieteicis vēlēšanos nekustamu mantu paturēt sev. Līdz minētam lēmumam paturētājs nestājas agrākā īpašnieka vietā (TP 34/786 a; 241).

Hipotekārām piešķirtās imobila pārvaldīšanas tiesības paliek spēkā, 8 kamēr ir spēka pati ķīlu tiesība, kādēļ pirms adjudikacijas lēmuma taisīšanas imobilu nevar izņemt no hipotekārā rīcības (33/2220; IX, 634).

Izsoles apstiprināšanas kārtībā tiesai jārīkojas vienīgi saskaņā ar tiem 9 datiem, kas redzami no zemes grāmatām un dokumentiem, ar kuriem hipotekārie kreditori pamato savus prasijumus, kas apmierinami no izsolē ienākušās sumas (35/1632; XII, 86).

Šajā pantā paredzētais mēneSa termiņš pirkuma cenas un atsavinā- 10 šanas nodevas nomaksai nav prekltisivs (TP 34/814 b; 200).

Lai gan 1307. pantā paredzētais termiņš nav preklusivs, tomēr pircējam >1 nauda par izsolē iegūto mantu katrā ziņā jāiemaksā tiesā resp. jāiesniedz pierādijumi par izdarīto samaksu vēlākais līdz tiesas lēmumam par izsoles sekām (TP 36/985 b; 383).

Likums neparedz, ka apgabaltiesai, taisot adjudikacijas lēmumu, būtu 12 uz sedi jaizsauc parādnieks (36/337; XII, 540). Sk. arī 36/534 (XIII, 59).

13 Senāts savos 35/27 (XI, 376) un 36/337 (XII, 540) spriedumos attiecībā uz parādnieku jau paskaidrojis, ka paziņojums par sēdi, kurā tiesa taisa adjudikacijas lēmumu, nemaz nav jāsūta, bet gan pašam' parādniekam jāinformējas par lietas gaitu. Šī teze attiecinama arī uz nosolītāju. 1936 g. spr. Nr. 534 (XIII, 59), uz kuru sūdzētājā atsaucas, Senāts tāpat atzinis, ka parādniekam jāseko lietas gaitai, kas norit procesa paredzētos termiņos, un ja Senāts šajā spriedumā arī paskaidrojis, ka parādnieks adjudikacijas lēmumu var pārsūdzēt a die s-cientia, tad tas atticcinams tikai uz izņēmuma gadijumiem (kad parādnieks, aiz no viņa neatkarīgiem apstākļiem, nav varējis sekot lietas gaitai) (38/493; XIV, 393).

14 Adjudikacijas lēmums, ja tas ne no viena nav pārsūdzēts, stājas likumīga spēkā un šādam lēmumam attiecība uz iegūtām tiesībām ir tiesas sprieduma spēks un nozīme (36/934; XII, 348).

15 Parādnieks nevar patstāvīgi pārsūdzēt otrās instances tiesas lēmumu, ar kuru noraidīts nosolītaja lugums pagarināt 1307. p. paredzēto termiņu, ja pats nosolītājs kasacijas sūdzību nav iesniedzis. Parādnieks varētu tikai pievienoties nosolītāja sūdzībai, ja tā būtu iesniegta (35/705; XI, 373).

16 1342. pantā paredzētās sūdzības iesniegšana neaptur pircēja pienākumu 1307. pantā paredzētā laikā un kārtībā iemaksāt pirkuma sumu un atsavināšanas nodevu (TP 37/107b; 426).

Sk. arī 3.—5. tezi zem 896. p., 1. un 10 tezi zem 1294. p. uti 6. tezi zem 1316. p.

1308. atcelts (1933. g. 182, A, IV).

1309. Lēmumu par nekustamā īpašuma nostiprināšanu uz pircēja vārdu izdod viņam norakstā īpašuma ierakstīšanai uz viņa vārdu zemesgrāmatā. 1889. g. 6188, noi. I, A, 138. p.; 1931. g. 137, III.

Sk. 1. tezi zem V pielik. 85. p.

1309^1. Saskaņā ar 1307. pantā minēto lēmumu tiesa nodod pircējam kuģa reģistrācijās certifikatu ar uzrakstu par kuģa īpašuma tiesības pāreju uz pircēju. Šis certifikats, kopā ar tiesas lēmuma norakstu, kuģa flagas patentu un mēru grāmatu, pircējam jāiesniedz Jūrniecības departamenta kuģniecības nodaļai kuģa reģistrēšanai uz pircēja vārdu. 1932. g. 128, 87. p. Piezīme. Vēršot piedziņu uz 703. panta piezīmē minētiem kuģiem, šajā (1309i.) pantā norādītais uzraksts taisams uz kuģa pirkuma dokumenta un pagaidu flagas patenta, kuri kopā ar pārējiem kuģa dokumentiem nododami pircējam.

1932. g. 128, 99. p. 1. pk.; 100. p.

1309^2. Ja kuģis izsolē pārdots ārzemniekam, tad saskaņā ar 1307. pantā minēto lēmumu tiesa izsniedz pircējam sevišķu

apliecību, bet kuģa dokumentus, izņemot kuģa mēru grāmatu, nosūta līdz ar tiesas lēmuma norakstu Jūrniecības departamenta kuģniecības nodaļai kuģa izslēgšanai no kuģu reģistra. Uz kuģa mēru grāmatas tiesa taisa atzīmi par kuģa pārdošanu un to izsniedz pircējam. 1932. g. 128, 88. p.

Piezīme. Ja ārzemju jūras tirdzniecības kuģi, kas lielāks par 20 bruto reģistra tonnām tilpības, izsolē pārdod ārzemniekam, tad uz flagas patenta un kuģa reģistrācijās certifikata taisama atzīme par kuģa pārdošanu, pēc kam tie nosūtami Ārlietu ministrijai nosūtīšanai pārdotā ārzemes kuģa reģistrācijas iestādei. Turp., 99. p. 3.p!<.

1310. Nekustamā īpašuma pircējs skaidras naudas vietā var iesniegt uz pirkuma sumas rēķinu tās piedziņas, kas bijušas vērstas uz pārdoto nekustamo īpašumu. 1864. g. 41477, 1166. p.

1311. Pircējam atļauts ieskaitīt hipotekāros parādu pirkuma sumā tikai tajā gadijumā, ja kreditori ir ar mieru atstāt tos uz nekustamo īpašumu, pārvedot tos uz pircēju. 1889. g. 6188, nol. I, A, 139. p.; 1931. g. 137, III.

1312. Ja ar pārdošanā ieņemto sumu nepietiktu visu piedziņu un "hipotekāro parādu apmierināšanai, tad nekustamā īpašuma vai kuģa pircējs var ieskaitīt pirkuma cenā savus prasijumus, kas bauda priekšrocību, tikai tās sumas apmērā, kāda viņam pēc aprēķina pienākas pēc tam, kad segti tie prasijumi, kas bauda pret vina prasijumiem priekšrocību un prioritāti. 1889. g. 6188, nol. I, A, 140. p.; 1931. g. 137, III; 1932. g. 128, 89. p.; 1933. g. 182, A, I, 1312. p.

Šis pants neaprobežo pircēja tiesību, ieskaitīt pirkuma cenā savus prasijumus, ar hipotekāriem prasijumiem vien, jo pants runā par pircēja pretenzijām vispār. Pie tam nav nozīmes, vai šie prasijumi piespriesti pašam pircējam par labu, jeb vai tie viņam cedēti no cita kreditora. Ievērojamas ir tikai tās piedziņas, kas vērstas uz nekustamo_ īpašumu pirms izsoles, bet nevis arī tās, kuras kreditori 1366. p. paredzetā termina vērsuši uz izsolē ieņemto sumu (35/204; XI, 374).

1312^1. Bez 1312. pantā norādītām sumām, pirkuma maksā par izsolē pārdotu kuģi vēl ieskaitams, tādā apmērā, kādu var segt ar šo maksu, agrākā kuģa īpašnieka hipotekārais parāds, tiklab ar termiņa nokavējumu, kā bez nokavējuma, ja par to starp pircēju un kuģa hipotēkas turētāju notiek vienošanās, kas apliecināta notāru likuma (Lik. kr. 1937. g. 203) 99.—101. pantā paredzētā kārtībā. Šis noteikums nav piemērojams gadijumā, kad kuģi iegūst ārzemnieks. 1932. g. 128, 91. p.

Piezīme. Pārdodot izsolē ārzemju jūras tirdzniecības

kuģi, kas lielāks par 20 bruto reģistra tonnām tilpības, šajā

(1312i.) pantā norādītā hipotekāro parādu pārvešana uz

pircēju nav pielaižama. Turp., 99. p. 4. pk.

1312^2. Izsolē pārdotais kuģis pāriet uz pircēju brīvs no visiem uz to bijušiem parādu prasijumiem, izņemot iepriekšējā (1312i.) pantā norādītos. Turp., 92. p.

1313. un 1314. atcelti (1937. g. 202, IV).

6. N cnotikušas un sptkā neesošas izsoles.

1315. Izsole uzskatama par nenotikušu:

1) ja nav ieradies neviens, kas vēlas solīt;

2) ja neviens 110 tiem, kas ieradušies, nepārsola sumu, 110 kuras izsolei jāsākas;

3) ja pēc izsoles beigām pircējs nesamaksā laikā 1307. pantā norādītās sumas.

Ja pulksten desmitos neierodas neviens, kas vēlētos solīt, vai arī ierodas tikai viens, tad tiesu izpildītājam, kas izdara pārdošanu, jānogaida pircēju ierašanās līdz pulksten divpadsmitiem dienā, pēc kam izsoli notur, ja ieradies kaut ari tikai viens solītājs (a).

Ja izsolē neviens nav ieradies, kas vēlas solīt, vai neviens 110 tiem, kas ieradušies, nepārsola sumu, 110 kuras izsolei jāsākas, tad tiesu izpildītājs paziņo šā panta piektā daļā minētām personām, ka izsole nav notikusi. Personām, kas savu dzīves vietu nav uzde-pušas, paziņojums uzskatams par izdarītu izsoles dienā. Ziņas var paziņojuma izsniegšanu piesūtamas tieši apgabaltiesai.

Ne vēlāk kā desmit dienas pēc izsoles tiesu izpildītājs iesniedz piedziņas lietu apgabaltiesai.

Ja viena mēneša laikā no izsoles dienas pircējs nesamaksā 1307. pantā norādītās sumas, tad apgabaltiesa divu nedēļu laikā taisa lēmumu par izsoles sekām un tā norakstu piesūta parādniekam, viņa līdzīpašniekiem, ja īpašums atrodas kopīpašumā, kreditoriem un personām, kas izsolē piedalijušās, ja vien visas šīs personas laikā uzdevušas savu dzīves vietu tiesu izpildītājam vai apgabal-

tiesai. Personām, kas savu dzīves vietu nav uzdevušas, lēmums uzskatams par paziņotu lēmuma taisīšanas dienā (b).

(a) 1933. g. 182, A, I, 1315. p. — (b) 1937. g. 202, I, 1315. p.

Nav pielaižams, ka kreditoram būtu tiesība pārsūdzēt tiesas lēmumu, 1 ar kuru atcelta notikuša nekustamā īpašuma pārdošana izsolē, ja pats nekustam;! īpašuma pircējs šo lēmumu nav pārsūdzējis (3-1/1162; VIII, 123).

Lēmumā par izsoles sekām, t. i. ka izsole nav notikusi, nav jāaizrāda 2 uz 13H>. panta minētām sekām (35/1667; XI, 603).

Izsole uzskatama par nenotikušu nevis automatiski (ar CPL 1307. p. 3 paredzētā termiņa notecējumu), bet gan tikai ar tiesas lēmumu par izsoles sekām, kuru tiesa paziņo izsoles dalībniekiem (1315. p.) paturēšanas tiesību izlietošanai (35/2072; XI, 475).

Šis pants nemaz neprasa, lai tiesu izpildītājs dežūrētu pašās izsoles 4 telpas no pīkst. 10 līdz pīkst. 12 un ka viņam nebūtu tiesība pagaidām atstāt telpas līdz pīkst. 12. Tiesu izpildītājs tikai tad pielaistu dienesta pienākumu pārkāpumu, ja viņš nemaz neatgrieztos vai atgrieztos tik vēlu, ka pēc konkretiem apstākļiem nevarētu sagaidīt, ka solītāji vēl paliktu zālē, nogaidīdami izsoles atjaunošanu (36/445; XII, 607).

Šajā pantā minētām personām nav sevišķi iā'paziņo par tiesas sēdi, 5 kura nolikta jautāiumā par izsoles atzīšanu par nenotikušu (CKD kops. 36/42; XIII, 249).

Lēmuma pārsūdzības termiņš šajā pantā minētām personām, kas savu *> dzīves vietu tajā pilsētā, kur atrodas tiesa, nav uzdevušas, skaitams no lēmuma taisīšanas dienas. Minētās personas nevar aizbildināties ar lēmuma nezināšanu (416. p.) (TP 37/745b; 437).

Sk. 1. tezi zem 1340. un 1. tezi zem 1342. p.

1316. Ja izsole nenotiek, tad katram kreditoram vai izsolē pārsolītam pircējam vai parādnieka līdzīpašniekam ir tiesība divu nedēļu laikā no paziņojuma par to, ka izsole nav notikusi, paziņot tiesai par nekustamā īpašuma paturēšanu sev, uzdodot sumu, par kādu vēlas to paturēt. Šī suma nedrīkst būt zemaka par to sumu, no kuras sākusies izsole, vai par to stirnu, kuru izsolē piedāvājusi persona, kas vēlas īpašumu paturēt.

Ja vairākas personas izsaka vēlēšanos paturēt nekustamo īpašumu sev, priekšroka ir tai, kura piedāvā lielāko sumu.

Ja kāds vē'as paaugstināt reiz piedāvāto sumu, tad uz viņa lūgumu, kas iesniedzams septiņu dienu laikā, skaitot no šā panta pirmā daļā minētā termiņa notecējuma, tiesnesis-referents uzaicina visas personas, kuras laikā izteikušas vēlēšanos paturēt nekustamo īpašumu, un pielaiž dalībniekus mutiskā sacensībā galīgi noskaidrot, kāds ir augstākais piedāvājums. Pēc šās sēdes tālāki piedāvājumi nav pieņemami.

Ja šā panta pirmā daļā noteiktā laikā neviens nepieteicas nekustamo īpašumu paturēt sev, vai ja tas, kas paturējis nekustamo īpašumu sev, tiesas noliktā termiņā nesamaksā tās sumas, kas viņam jāmaksā uz 1307., 1311. un 1312. panta pamata, tad uz katra kreditora vai arī parādnieka lūgumu noliek otru izsoli. 1933. g. 182, A, I, 1316. p.; 1937. g. 202, II.

1 Divu nedēļu termiņš prekluzivs, tāpat arī septiņu dienu termiņš piedāvātās sumas paaugstināšanai. Naudas samaksas terminu nosaka tiesa. Ja tiesas noliktā termiņā naudu nesamaksa, tad tiesa uz katra kreditora vai uz parādnieka lūgumu nolemj sarīkot otru izsoli (P. Efferts, TMV 37/1, 158. lpp).

2 Civillikums (2073.—2090. p.) izsoli pēc tās sekām pielīdzina pirkuma līgumam, kas nozīmē, ka pēc izsoles atzīšanas par nenotikušu nekustamais īpašums skaitas atkal parādnieka mantā, un parādnieks var katrā laikā, apmierinot kreditorus, izbeigt paturēšanas proceduru (sal. Sen. 34/1881;

XI, 138 un CKD kops. 35/9; XII, 114), ja ti'kai nav vēl taisīts adjudikacijas lēmums. Minētie Senata spriedumi gan attiecas uz laiku pirms 1933. g., kad paturēšanas tiesības piederēja vienīgi kreditoriem, bet nevis arī solītājiem vispār un līdzīpašniekiem, kuru tiesības neizriet no paradu prasījumiem. Tamdēļ pēcizsoles procedūra (rakstiskā un mutiskā sacensība) vairs nav tikai līdzeklis pretensiju apmierināšanai (kādu līdzīpašniekam un solītājiem nav), bet gan tā pielīdzināmā izsolei ar visam tas konsekvencem: pēc notikušās sacensības nekustamais īpašums neskaitās parādnieka manta, un viņš nevar izjaukt paturēšanas proceduru. Sakarā ar to grozās pēdējā, tiesas nosakamā termiņa būtība: naudu var iemaksāt līdz tiesas lēmumam par jaunas izsoles noturēšanu (P. Efferts, TMV 37/1, 158. lpp.).

3 Likums neprasa parādnieka aicināšanu uz sēdi, kurā tiesa lemj nekustamo īpašumu apstiprināt kreditoram, kas izteicis vēlēšanos to paturēt (35/27; XI, 377).

4 Paturēšanas tiesības pieder arī kreditora cesionaram (36/934; XII, 347).

5 Ar to, ka kred'itors-piedzinējs paziņo tiesai par vēlēšanos paturēt nekustamo īpašumu sev, resp. ar tic-sas lēmumu atzīt viņam paturēšanas tiesības, viņš nekustamo īpašumu līdz ar to saistītām tiesībām uz mantu, prasijumiem un citiem piederumiem vai augļiem neiegūst, bet tādas tiesības var uz viņu pāriet, un proti, tikai ex nunc (bet nevis ex tunc, kā tas notiktu, ja nekustamo mantu pārdotu izsolē) vienīgi ar adjudikacijas lēmumu (36/693; XIII, 60).

6 Ja, kā Senāts atzinis (Apv. sap. 38/3), izsolē iegūtās tiesības var kā tādas nodot tālāk ar cesiju, tad tas pats sakams arī par nekustamas mantas paturēšanas tiesībām, un proti, pilnīgi neatkarīgi no tam, vai cedentarn tajā brīdī, kad apgabaltiesa viņam atzinusi paturēšanas tiesības, bijusi vai nav bijusi tieslietu ministra atļauja, jo cedCt var arī suspensivi nosacītus prasījumus. Cesionara pienākums būtu iegādāties no sevis attiecīgu atļauju sev pašam (36/810; XIII, 316).

7 Risks un ar nekustamu īpašumu saistītie pienākumi un tiesības uz paturētāju pāriet ar adjudikacijas lēmumu (Apv. sap. 37/14; XIII, 412).

8 Senata (36/1055; XIII, 24®) sprieduma izteiktais uzskats, ka 1317. pantā prekluzivs termiņš nav noteikts, nebūt nav attiecinams uz^ 1316. p. 1. dala minēto termiņu, kas, pretēji kasacijas sūdzības iesniedzējas domam, at-

zīstams par prekluzivu. 1316. p. 4. d., ka ari 1320. p. — pretēji 1317. p., kurā nekāda sankcija nav noteikta — paredz tur norādīto sankciju, kuru nevar paralizēt ar novēlotu lūguma iesniegšanu. Šinī gadījumā tādēļ terminam ir prekluzivs raksturs (CKD keps. 38/36; XV, 38).

Ja 1316. p. 3. d. kārtībā konstatētais augstākais piedāvājums atkrīt, tad priekšroka piekrīt nākošam piedāvājumam u. t. t. Nav noliekama arī 1316. p. 4. d. paredzētā jauna izsole. Tada būtu jānotur, ja nebūtu neviena paturētāja, kas laikā savas tiesības pieteicis (TP 35/463b; 305).

9

10 11

Paturēšanas tiesību neparedz tādam nekustama īpašuma nosolītājam, kas nav izpildījis 1307. p. noteikumus (TP 38/926b; 710).

Ja piedzinējs piedalījies izsolē, viuš var mantu paturēt tikai par soli to S'umu (prof. Bukovska CP māc. grām. 618. Ipp.).

Sk. arī 6. tezi zem 896. p., 4. tezi zem 1294. p. un 1. un 7. tezi zem 1307. p. ,il !»!!••

1317. Reizē ar paziņojumu par nekustamā īpašuma paturēšanu, jāiesniedz, ar 1301. pantā norādītiem izņēmumiem, attiecīgais nodrošinājums (1299., 1300. p.). 1913. g. 94, I, 3, 1171'. p.; 1933. g. 182, A, II.

Šajā pantā minētam terminam nav prekluzivs raksturs (36/1055;

XIII, 247).

Sk. 8. tezi zem 1316. p.

1318. Jaunu izsoli, uz kreditoru vēlēšanos, var noturēt pie Rīgas apgabaltiesas. 1931. g. 137, I, 1172. p.

1319. atcelts (1933. g. 182, A, IV).

1320. Ja arī otrā izsole nenotiek, tad attiecīgos gadijumos iestājas 1316. panta pirmā, otrā vai trešā daļā norādītās sekas. Ja 1316. panta pirmā daļā noteiktā laikā neviens nepieteicas nekustamo īpašumu paturēt sev, vai ja tas, kas paturējis nekustamo īpašumu sev, tiesas noliktā termiņā nesamaksā tās sumas, kas viņam jāmaksā uz 1307., 1311. un 1312. panta pamata, tad piedzīšana no nekustamā īpašuma izbeidzama, dzēšot atzīmi par piedziņas vēršanu uz šo īpašumu; piedzīšanas izdevumi šādā gadijumā jāsamaksā piedzinējiem samērīgi ar viņu prasijumu sunīti.

Bet ja kāds kreditors pirms tiesas lēmuma par piedziņas izbeigšanu lūdz tiesu izdarīt vēlreizēju izsoli, tad nekustamais īpašums noliekams trešā izsolē; ja šī izsole nenotiek, iestājas šā panta pirmā daļā paredzētās sekas. 1933. g. 182, A, i, 1320. p.

1

Parādniekam nav piešķirta tiesība lūgt trešās izsoles noturēšanu. Kreditoru lūgumam paredzētais termiņš ir prekluzivs (M. Krons, TMV 34/1, 12. Ipp.).

Uzskats, ka izsole vienam kreditoram var būt pirmā, bet otram — •otrā, nav pareizs (34/2369; X, 554).

Sk. tezes zem 1316. p. 1111 4. un 12. tezi zem 1294. p.

1321. Ja nosolitājs vai tas, kas paturējis nekustamo īpašumu sev, noliktā termiņā nesamaksā tās sumas, kas viņam jāmaksā uz 1307., 1311. un 1312. panta pamata, tad viņa iemaksātais vai no viņa piedzītais (1322. p.) nodrošinājums pievienojams pie kopējās par īpašumu ieņemtās sumas un sadalams tādā pašā kārtībā kā šī pēdējā suma. 1933. g. 182, A, i, 1321. p.

1 Uz drošības naudu nevar vērst piedziņu personas, kas izpildu rakstus iesniegušas pēc tam, kad kreditori un piedzinēji savas piedziņas bija atsaukuši un piedziņas atzīme jau bija dzēsta, sakarā ar ko otrā izsole nebija notikusi (37/1279; XIV, 96).

2 Nekustamas mantas publiskā izsolē 1299. un 1322. p. kārtībā ieturētā drošības nauda 1321. p. paredzētā gadi jumā sadalama starp kreditoriem pēc imobila pārdošanas, bet nekādā ziņā pirms tās (TP 36/583b; 370).

3 Nekustamas mantas publiskā izsolē 1299. p. kārtībā iemaksātā drošības nauda, pēc nenotikušas izsoles, izmaksājama nekustamas mantas īpašniekam resp. parādniekam, ja visas kreditoru piedziņas izbeigtas (TP 36/737b; 372).

1322. Persona, kas nav iesniegusi nodrošinājumu (1301. p.

2., 3. pk.) un nav iemaksājusi 1307. pantā norādītās sumas, kā arī atsavināšanas nodevu, nav pielaižama vēlāk solīt cenu par to pašu nekustamo īpašumu, iepriekšēji neiesniedzot nodrošinājumu: bet šās personas neiesniegtais nodrošinājums piedzenams no viņas nekavējoties caur policiju. 1913. g. 94, I, 1, U76. p.; 1931. g. 137, III;

1933. g. 182, A, II.

1323. atcelts (1933. g. 182, A, IV).

1324. Izsole uzskatama par spēkā neesošu:

1) kad kāds nepareizi noraidīts no izsoles vai kad nepareizi būtu atraidīts kāds pārsolijums (a);

l')kad notikusi noruna atturēt kādu no sacensības (b);

2) kad nekustamo īpašumu pirkusi tāda persona, kurai nav bijis tiesības piedalīties izsolē;

3) kad nekustamais īpašums pārdots pirms termiņa, kāds nolikts paziņojumos par pārdošanu (c), un

4) pirmā izsolē arī vēl tad, kad nekustamais īpašums pārdots zem to prasijumu sumas, kas bauda apmierinājuma kārtībā priekšrocību vai prioritāti pret visām uz nekustamo īpašumu vērstām piedziņām (d).

(a) 1864. g. 41477, 1180. p. 2. pk.; 1931. g. 137, IV. — (b) 1937. g. 202,

III, 1324. p. P. pk. — (c) 1864. g. 41477, 1180. p. 3. un 4. pk - (d) 1932. g. 128, 90. p.; 1933. g. 182, A, I, 1324. p. 4. pk.

Ārpus 1324. pantā paredzētiem gadi jumiem izsoles atcelšana pielaižama tikai tad, ja ir konstatējami tādi likuma pārkāpumi, kuri atzīstami par svarīgiem konkrētā lieta. Par tiesu izpildītājā pielaistas nepareizības svarīgumu nevar būt runas, ja izrādītos, ka sūdzētājs, neskatoties uz nepilnīgi sastādītu sludinājumu, tomēr ir zinājis par nekustama īpašuma nolikšanu izsolē (28/671; V, 128).

1324. ]). uzskaitītie gadijumi uzskatami par izsmeļošiem tikai tajā nozīmē, ka izsole nav atceļama šajos gadijumos, ja vien tā notikusi ļikumā paredzētā kiirtībā. Tāpēc izsole nav uzturama spēkā, kad pirms tās nav izdarīts attiecīgs sludinājums, sevišķi, kad sludinājums izdarīts jau pec parādnieka nāves, kad nav ne tiesa apstiprinātu mantinieku, ne mantojuma aizgādņa (28/673; V, 127).

Kad tiesu izpildītājs izsoli atcēlis, lai gan visi kreditori par to nebija vienojušies — kas pēc 1175'. un 1236. p. ir izsoles atcelšanas priekšnoteikums — un tomēr tajā pašā dienā, t. i. pēc izsoles atcelšanas — izsoli noturējis un imobilu pārdevis, lai gan pēc 1236. un 1184. p. jauna izsole butu varējusi notikt tikai sludinot par to no jauna, — šāda tiesu izpildītāja rīcība neapšaubami satur svarīgus likuma pārkāpumus, jo tā notikusi pretēji atklātas izsoles noturēšanas pamatnoteikumiem (31/665; VII, 116).

Ja tiesu izpildītājs par to, ka notiks divkārša izsole (1294. p.), nav minējis izsoles žurnālā, bet tomēr izsoles sakumā pasludinājis, ka imobils tikšot pārdots papriekš ar apgrūtinājumu, tad ar to trešo personu intereses pietiekošā mērā aizsargātas un tiesu izpildītāja rīcība nav uzskatama par tādu, kas varētu attaisnot izsoles atcelšanu (32/1323; VIII, 124).

1324. p. nav piemērojams gadijumiem, kad lieta grozās vienīgi ap imo-bila pārdošanas izsludināšanas nepareizībām, bet ne ap pašas izsoles noturēšanas nepareizībām. Šis pants tadeļ nav piemērojams, ja sūdzība iziet vienīgi uz to nelabvēlīgo seku apsvēršanu, kuras izriet no nepareizas izsludināšanas un kuras sūdzētājs varēja novērst ar 1340. pantā paredzēto sūdzību (33/2448; X, 185).

Par izsoles atcelšanas iemeslu nav atzīstams tas apstāklis, ka tiesu izpildītājs otrās izsoles vietā noturējis pirmo izsoli (36/2219; XIII, 317).

1324. p. izsoles atcelšanas iemesli nav uzskaitīti izsmeļoši, bet gan par izsoles atcelšanas iemesliem var būt arī citi svarīgi likuma pārkāpumi (Sen. 28/671, 31/665, 32/1323). Par tādu svarīgu likuma pārkāpumu atzīstama nekustama īpašuma publiskas izsoles noturēšana bez tā, ka parādnieks būtu pie iepriekšējas piedziņas procedūras un pie pašas izsoles attiecīgi reprezentēts (ja, piem., pārdod tadas gara vājas personas mantu, kurai nav likumīga pārstāvja), izņemot likumā tieši norādītos gadijumus. Tā kā ar izsoles nepareizu noturēšanu var tikt skārtas arī kreditora intereses, jo ar to tiek novilcināta visa piedzīšanas procedūra, tad principā pilnīgi iespējams, ka arī kreditors ceļ iebildumus pret izsoles nepareizu noturēšanu (TP 38/351b; 636).

Ja Tiesu palata atceļ apgabaltiesas taisīto adjudikacijas lēmumu aiz tā iemesla, ka izsole bija iāaptur parādnieka nāves dēļ, tad izsole jāatzīst par spēkā neesošu^1 svarīgu procesa pārkāpumu dcļ (sal. Sen. 35/10) un tādos apstākļos apgabaltiesai nav vairs jātaisa kāds lēmums par izsoli un tās sekām, bet viņai vienkārši jāvirza lieta, turpinot piedziņu no tā posma, kurā tā bija apstājusies pēc izsoles atcelšanas, vai arī no jauna jānoliek cita izsole (TP 38/91 lb; 713).

9 Ja sūdzētājs likumīgā termiņā nav pārsūdzējis tiesu izpildītāja darbību, sakarā ar nekustama īpašuma nolikšanu izsolē un paziņojumu izsludināšanu par pārdošanu, tad viņš nevar prasīt izsoles atzīšanu par spēkā neesošu tiesu izpildītāja nepareizas darbības dēl (34/1012; XI, 307).

10 Izsoli var atzīt par spēkā neesošu ārpus šajā pantā tieši minētiem gadījumiem: a) ja ieguvējs pie izsoles rīkojies ļaunprātīgi vai noziedzīgi; b) ja izsolē pārdots imobilis. kas uz sevišķa likuma pamata vispār nevarēja tikt pārdots izsolē; c) ja izsole notikusi tādos apstākļos, ka to nevar atzīt par publisku izsoli (31/665; VII, 116, 32/1573); <0 ja iesniegta sūdzība par darbību, kura notikusi pirms izsoles (CPL 1339, 1340), bet tiesa to izskata un atzīst par pamatotu pēc jau notikušas izsoles; šinīs gadijumos izsole atzīstama par neesošu, ja ir konstatēti svarīgi likuma pārkāpumi (28/671; V, 128, 132 u. c.). (CKD kops. 35/10; XII, 292).

11 Visu piedzinēju neminēšana sludinājumā nav uzskatama par iemeslu izsoles atzīšanai par neesošu (34/2085; X, 452).

12 Izsole uzskatama par spēkā neesošu arī tad, kad pārdošana notikusi cita vieta, nekā bijis paredzēts sludinājuma, vai arī, kad vispār nav bijis sludināts par izsoli (prof. Bukovska CP māc. grāni^1. 642. lpp.).

13 Imobila policijas numura kļūdaina uzrādīšana sludinājumā nevar būt par iemeslu izsoles atzīšanai par spēkā neesošu (37/406; XIII, 563).

14 Nav konstatējami Rīgas hipotēku biedrības statutu svarīgi pārkāpumi, ja: a) iinobils pārdots dažas stundas pirms biedrības statutu 87. § paredzētā divu mēnešu termiņa, b) sludinājums vietējā laikrakstā iespiests

3 dienas pēc tāda paša sludinājuma „Valdības Vēstnesī“, un c) sludinājumā nav ievietotas statutu 88. § minētās ziņas (3312366; IX, 592).

15 „Noruna“ pieskaitama procesualtiesiska rakstura normu pārkāpumiem, kādēļ tā pārbaudama ari uz vienkāršas (blakus) sūdzības pamata no tās tiesas, kurai piekrīt izsoles apstiprināšana, un nav prasama ne griešanās pie krimināltiesās, ne īpašas prasības celšana civiltiesā (TP 34/616b; 190).

16 Jābūt attiecīgai norunai (1*. pk.). Vai pēc tam attiecīgā persona solīšana piedalas vai ne, tam ir tikai sekundārā nozīme. Praksē gan par no-runu_ varēs dabūt zināt tikai tad, kad tā tiešām izpildīta. Civilprocess šeit iet talak par Sodu likuma 367. pantu, pēc kura sodāms tas, kas piedabūjis citu personu nepiedalīties publiskā izsolē, izjaukt šādu izsoli u. t. t. Sakarā ar to krimināllietai nav prejudicialas nozīmes: Sodu likums P'rasa norunas izpildījumu, bet mēģinājumu nesoda, turpretim civilprocesuālās sekas (izsoles atzīšana par neesošu) iestājas jau tad, kad konstatēts norunas fakts, neatkarīgi no tālākām sekām (H. Blaese, RZ 1938/3; XI, 6).

17 Izsoles noturēšana pirms 1265'. p. paredzētā termiņa ir, saskaņā ar 1324. p. 3. pkta izpratni, iemesls atzīt izsoli par spēkā neesošu (33/2586;

X, 184).

18 Izsole nav atceļama aiz tā iemesla, kad tā iesākta no augstākās sumas nekā to prasa 1293. p. (35/1972; XII, 49).

19 Ja nekustams īpašums pārdots par sumu, kura augstāka par priekšrocību baudošo prasijumu kopsumu, tad nav nozīmes, ka tiesu izpildītājs to sumu, no kuras jāsākas izsolei, noteicis tādā apmērā, kas šo sumu nesasniedz (34/2262; X, 511).

20 Tiesa nevar uzraudzības kārtībā izsoli atzīt par spēkā neesošu aiz ta iemesla, ka nekustama īpašuma juridiskais stāvoklis nav atļāvis to pārdot (36/8; XII. 493).

Tiesai no sevis (ex officio) tiesu izpildītāja rīcība japarbauda vienīgi 21 tiktāl, cik tā skar publiskās vai vispārējās tiesības un intereses (36/916;

XII, 605).

Par 1288. un 1293. p. pārkāpumiem sūdzība jāiesniedz 1324. pantā pa- 22 redzētā prekluzivā termiņa (30/2638; IX, 268).

Sk. a:rī tezi zem 1239. p., 5. tēzi zem 1294. p. un 2. tezi zem 1342^1. p.

1325. Kad vēlāk tiesas ceļā konstatēts, ka pārdotais nekustamais īpašums nav piederējis parādniekam, tad attiecībā uz to personu, kurai tiesa atzītu īpašuma tiesības uz pārdoto nekustamo īpašumu, pārdošanā ieņemtā suma atvieto pašu nekustamo īpašumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 147. p.; 1931. g. 137, III.

Zemes grāmatās uz parādnieka vārdu ierakstīta nekustama īpašuma izsoles anulēšana izdarama vienīgi tad, kad pircējs bijis ļaunā ticībā, t. i. kad viņš zinājis, ka pārdodamais nekustamais īpašums paradniekam nepieder (Gasmans un Nolkens I, 120. Ipp.).

Sk. 2. tezi zem 1336. p.

1326. Otrā izsole bez otrreizēja novērtējuma noliekama ne agrāk kā 1285. pantā norādītā termiņā un noturama pēc tiem pašiem noteikumiem, kādi pastāv pirmai izsolei, tikai ar to starpību, ka šī izsole sākama no sumas, kas līdzinās 75% no novērtējuma.

1320. panta otrā daļā paredzētā trešā izsole bez jauna novērtējuma noliekama pēc viena mēneša no sludinājuma dienas un noturama pēc tiem pašiem noteikumiem, kādi pastāv pirmai izsolei, tikai ar to starpību, ka šī izsole sākama no sumas, kas līdzinās 50% no novērtējuma. 1933. g. 182, A, i, 1326. p.

No tā vien, ka juridiskas personas, kā piedzinējas, statūtos nav sevišķi paredzēts, ka viņa varētu otrā izsolē viņai ieķīlāto imobilu iegūt arī par viņas prasijuma apmēru nesasniegušu sumu, neizriet, ka viņai tadas tiesības nebūtu (34/2064; X, 281).

VI.

1327—1331. atcelti (1933. g. 182, A, IV).

VII. Kopīpašumā esoša nekustama īpašuma un kuģa pārdošana.

1332. Izdarot piedziņu no viena vai vairākiem nedalīta nekustama īpašuma īpašniekiem, šis īpašums aprakstams visā sastāvā, bet izsolē pārdodama tikai parādnieka tiesība uz viņa daļu, to iepriekš neatdalot. Šis noteikums piemērojams arī pārdodot nedalamus īpašumus, kas pieder vairākām personām. 1864. g. 41477, 1188. p.

Piezīme atcelta (1933. g. 182, A, IV).

1332. pants attiecas vienīgi uz nekustamu mantu, un tāpēc nav attiecināms uz kustamu mantu (29/380; V, 128).

1333. Nekustamus īpašumus, par kuriem minēts iepriekšējā (1332.) pantā, var pārdot arī visā sastāvā, ja to vēlas visi kopīpašnieki un ja kreditori, kuriem par tādu vēlēšanos jāpaziņo, neceļ pret to iebildumus. Pārdošanā ieņemtā nauda izdalama starp nekustamā īpašuma īpašniekiem, pie kam parādniekam pienākošās suma izlietojama kreditoru apmierināšanai. 1864. g. 41477 1189. p 1937. g. 202, II.

1334. Strīds starp izsolē pārdotā nekustamā īpašuma kopīpašniekiem par parādniekam pienākošās daļas lielumu aptur tās sumas izsniegšanu kreditoriem, par kuru strīds notiek, līd? kamēr šo strīdu izšķir tiesa. 1864. g. 41477, 1190. p.

1335. Kreditori savu interešu aizsargāšanai var ņemt dalību iesāktā strīdā. Turp., 1191. p.

13351. Apliecinājumam par īpašuma tiesību iegūšanu uz kuģa domājamo daļu tiesa taisa uzrakstu uz kuģa reģistrācijās certifikata, kā arī uz kuģa reģistrācijās daļas eertifikata, ja tāds bijis izdots; pretējā gadijumā pircējam tiesa izdod sevišķu apliecību par izsoles apstiprināšanu. 1932. g. 128, 94. p.

1335^2. Piedalīties izsolē uz reģistrēta jūras kuģa domājamo daļu ārzemnieki pielaižami tikai tad, ja pret to neceļ iebildumus neviens no kuģa līdzīpašniekiem. Iebildumus nevar celt pārdodamās daļas īpašnieks. Turp., 95. p.

VIII. Blakus procesi un strīdi.

1336. Personai, kas atzīst, ka parādnieka valdijumā esošais un aprakstītais nekustamais īpašums vai tā daļa pieder nevis parādniekam, bet viņai, jāceļ attiecīgā tiesā prasība, lai novērstu nekustamā īpašuma pārdošanu izsolē. 1864. g. 41477, H97. p.

Piezīme. Ja ir aprakstīts reģistrēts jūras kuģis, tad šajā (1336.) pantā norādītā prasība jāceļ apgabaltiesā, kuras pārzinās robežās kuģis apķīlāts. 1932. g. 128, 96. p.

1 1336. p. (sk. ari 1702. p.) noteikti šķiro: 1) blakus procesus un 2) strī

du celšanu, pie kairi strīdu celšana notiek taisni ceļot prasību (CKD kops. 36/51; XIII, 361).

Ja atbildētājam ar tiesas spriedumu ir atzītas īpašuma tiesības uz 2 izsolē pārdoto nekustamo īpašumu un sakarā ar to jāatzīst, ka konkrētā gadījumā ir pārdots nekustams īpašums, kas pa daļai piederējis atbildētājam, "tad no tā nebūt neizriet, ka atbildētājam būtu tiesība nerēķināties ar apgabaltiesas adjudikacījas lēmumu, ar kuru viss objekts atzīts par nosolītajā īpašumu. Atbildētajam savlaicīgi bija jacel 1336. pantā paredzētā prasība, bet tā kā viņš to nav darijis, tad konkrētā gadījumā atbildētājs būtu varējis izlietot vienīgi 1325. pantā aprādīto tiesību. Lietot prasītājam piederoša nekustamā īpašuma dalu viņam, turpretim, nav likumīga pamata (37/1294; XIV, 9«),

Likums tieši neparedz termiņu šinī pantā paredzētās prasības celšanai, 3 bet tā ceļama gan tikai līdz tiesas lēmumam, ar kuru apstiprināta izsole un pārdotā nekustamā manta nostiprināta pircējam (TP 3fi/614a, 386).

1337. Uz trešās personas prasību aicinami tiklab aprakstītā nekustamā īpašuma valdītājs, kā arī piedzinējs. Par celto prasību jāzino tai tiesai, pie kuras notiek pārdošana. 1864. g. 41477, 1198. p.

1338. Prasības celšana par nekustama īpašuma piederību trešai personai aptur nekustamā īpašuma vai tā strīdamās daļas pārdošanu izsolē tikai tajā gadijumā, kad tiesa, kurā par to celta prasība, lūkojusi cauri prasītāja pierādījumus, nolemj ierakstīt atzīmi šā nekustamā īpašuma zemesgrāmatā, pamatojoties uz noteikumiem par prasību nodrošināšanu. Turp., 1199. p.; 1928. g. I34, i, 4. p.

Piezīme. Piemērojot šo (1338.) pantu par pārdošanas apturēšanu vai par aprakstītā nekustamā īpašuma daļas pārdošanu, jāievēro Civillikuma (1937. g. izd.) noteikumi, kas attiecas uz nekustamā īpašuma atbildību visā sastāvā par hipotekāriem parādiem. 1889. g. 6188, nol. I, A, 150. p.; I93i. g. 137, III.; IV.

Zemes grām. lik. 96. p. 2. d., runājot par īpašuma tiesību prasību, nedomā vis tikai rei vindicatio, bet tā piemērošanai pilnīgi pietiek, ja nodrošinātā prasība vērsta uz imobila pāriešanu prasītāja īpašumā^ piem., par dāvināšanas līguma atcelšanu, kuras mērķis taisni ir panākt māju atpakal-pāreju dāvinātājam, nostiprinot mājas atkal uz viļja vārdu. Uz 1338. panta pamata dāvinātājam tiesība prasīt, lai mājas netiktu noliktas atklātā izsole. Imobila izsoli vispār nedrīkst pieprasīt personīgs kreditors, ja uz to pašu imobilu jau agrāk tika ievesta atzīme, kuras vienīgais nolūks ir un var būt taisni tikai nodrošināt imobila apstiprināšanu prasītaja īpašumā (30/96; VIĻ 152).

1339. Sūdzības par to, ka mantu aprakstot un novērtējot, kā arī darbībā pirms aprakstijuma un novērtējuma sastādīšanas tiesu izpildītājs nav ievērojis likuma noteikumus, jāiesniedz

septiņu dienu laikā no tās dienas, kad pārsūdzamā darbība notikusi. 1804. g. 41477, 1202. p.; 1933. g. 182, A, II; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Par tādas reģistrēta jūras kuģa aprak-stes nepareizību, kas sastādīta ne kuģa īpašniekam, ne kapteinim klāt neesot, katrs no viņiem var iesniegt sūdzību uz vispārēja pamata. 1932. g. 128, 77. p.

1 Tiesu izpildītāja pielaista nepareizība, izvedot 1339. pantā aprādīto darbību, var novest pie izsoļes atcelšanas tikai tad', ja šī nepareizība ietekmējusi lietas materialo stāvokli (35/962; XI, 638).

2 Pie šajā pairtā norādītās darbības pieder arī izpildu pavēstes izsniegšana no tiesu izpildītāja paradniekam (1237. p.), jo šī darbība notiek pirms mantas aprakstījuma un novērtējuma. Ja izpildu pavēste parādniekam' no tiesu izpildītāja nav izsniegta, bet pēc tam viņš saņēmis tiesu izpildītāja paziņojumu par mantas nolikšanai pārdošanā un nav pārsūdzējis šo tiesu izpildītāja darbību, paziņojuma saņēmējs līdz ar to akceptē tiesu izpildītāja iepriekšējo darbību (TP 38i/406b; S28).

3 Tiesu izpildītājam par to, ka viņš stājas pie zināmās darbības, nav jāpaziņo (A. Lācgalvis, TMV 36/4, 86®. lpp.).

4 Ja viena no panta piezīmē minētām personām' (kapteinis vai kuģa īpašnieks) ir bijusi klāt un nav protestējusi, tad otrai nav tiesības celt sūdzību, jo kuģa kapteinis uzskatams par kuģa īpašnieka likumisko atvie-totāju. (Motivi, Saeimas Jur. kom. 1. 32. g. 513, Prot. № 48, pie 77. p.; sal. arī Lik. kr. 1939. g. 64, 11. p.).

Sk. arī 2. un 3. tēzi zem 1237. p. un 9. tezi zem 1324. p.

1340. Sūdzības par to, ka, izsludinot paziņojumus par nekustamā īpašuma pārdošanu izsolē, nav ievēroti likuma noteikumi, iesniedzamas ne vēlāk kā septiņas dienas no izsoles izsludināšanas Valdības Vēstnesī. 1933. g. 182, A, i, I340. p.; 1939.g. 79, ni, 1340 p.

1 1340. p. piemērojams arī gadijumā, jā pirmā izsole atzīta par nenotikušu (34/13; X, 251).

Sūdzētājs, kas nav iesniedzis sūdzību par izsoles nepareizu izsludi-

2 nāšanu, zaudējis tiesību jautājumu par nepareizu izsludināšanu pacelt sūdzība par pašas izsoles izdarīšanas kārtību (34/2264; X, 250).

Sk. arī 5., 9. un 10. tezi zem 1324. p.

1341. Iepriekšējos (I339. un 1340.) pantos paredzēto sūdzību iesniegšana neaptur tiesu izpildītāja darbību, ja vien tiesa nav nolēmusi to apturēt līdz sūdzības izlemšanai apgabaltiesā.

Šajās sūdzībās taisītie lēmumi, kas pārsūdzēto darbību atzist par pareizu, pārsūdzami Tiesu palatai tikai kopā ar sūdzību par

1307. pantā paredzēto lēmumu. Ja izlemjot sūdzību apgabaltiesa atzīst tiesu izpildītāja rīcību par nepareizu, viņa aptur tā tālāko darbību līdz sūdzības izlemšanai Tiesu palatā.

Tiesu palatas lēmumi kasacijas kārtībā pārsūdzami divu nedēļu iaikā. 1937. g. 202, I, 1341. p.

Ja apgabaltiesa pārsūdzēto darbību atcel, tiesu izpildītājs to nevar turpināt, jo tā atzīta par nepareizu (TMV 38/61. piolik. C, 9, j. Sal. 856. p. un Bukovska CP māc. grām. 521. Ipp.).

1342. Sūdzība par izsoles nepareizu noturēšanu iesniedzama septiņu dienu laikā. Kamēr tiesa nav izšķīrusi iesniegtās sūdzības, viņa nevar taisīt 1307. pantā paredzēto lēmumu. Turp., 1342. p.

Izšķirot šajā^1 pantā paredzēto sūdzību par izsoles nepareizu noturē- 1 sanu, tiesa var reizē iar to taisīt arī 1307. pantā paredzēto lēmumu par pārdotās nekustamās mantas nostiprināšanu pircējam. Tāpat tiesai nav aizliegts reizē ar 1307. pantā paredzēto lēmumu izlemt uz pircēja lūgumu jautājumu par viņa ievešanu nekustamās mantas valdijuma pec tam, kad taisīts 1307. pantā paredzētais lēmums, un nav vajadzīgs, lai lēmums par ievešanu valdījumā katrā ziņā būtu taisīts citā kādā sēdē, pēc zinama laika notecējuma no 1307. pantā paredzētā lēmuma (TP 39/91b; 709).

Tiesai no sevis jāpārbauda tiesu izpildītāja rīcība tikai gadijumos, 2 kur aizkustinātas publiskas vai vispārējas tiesības un intereses (35/1633;

XI, 605). Sal. 34/105; X, 398. un 21. tezi zem 1324. p.

Pārsūdzības kārtībā pēc tiesu prakses piemērojami 895.—905. pJ Sū- 3 dzība par apgabaltiesas lēmumu, ar kuru atstāta bez ievērības sūdzība par izsoles nepareizu noturēšanu, iesniedzama 808. p. norādītā termiņa (34/2627; X 512).

Sk. 6. tezi zem 1294. p. un 16. tezi zem 1307. p.

1342'. Iepriekšējos (1339. — 1342.) pantos paredzētās sūdzības visās instancēs noliekamas izlemšanai ārpus tekošo lietu kārtības. 871. un 902. pantā paredzētie termiņi paskaidrojuma iesniegšanai šajās lietās samazinami uz pusi. Turp., m, 1342'. p. 1342^. Pēc tam, kad taisīts 1307. pantā paredzētais lēmums, tiesa uz pircēja lūgumu var taisīt lēmumu ievest pircēju nosolītā nekustamā īpašuma valdijumā. Turp., 13422. p.

Ievešana va'ldijumā nepieciešama ieguvēja interešu aizsardzībai, lai tas, samaksājis par objektu un nesdams visu risku (Civillik. 2086. p.), varētu mantu pasargat no agraka īpašnieka rīcības sekām (TMV 38/1 pielik.

C, 9, k).

1343. Tiesu izpildītājs, kas vainīgs nepareizā pārdošanā, zaudē par pārdošanu noteikto atlīdzību. 1864. g. 41477, 1206. p.

1344. Neatkarīgi no tam, nepareizā pārdošanā vainīgiem var uzlikt disciplinārsodu, un no viņiem piedzenami zaudējumi, kādi cēlušies privātpersonām, ja tās to prasa. Turp., 1207. p.

1345. Piedziņas vēršana uz ienākumiem no nekustama īpašuma, kas pieder parādniekam uz īpašuma tiesības pamata, var notikt ne citādi, kā uz kreditora un parādnieka savstarpēju vienošanos, pie kam jānoteic tiklab kartība, kādā uzzināmi no nekustamā īpašuma dabūjamie ienākumi, kā arī šā īpašuma pagaidu pārvaldīšanas nosacijumi. 1864. g. 41477, 1208. p.

1 Ar šajā pantā paredzēto piedziņas vēršanu uz ienākumiem jāsaprot piedzinēja lūgums piešķirt viņam tiesību saņemt parādnieka nekustamā īpašuma ienākumus, vai nu personīgi šo īpašumu ekspluatējot-iz-mantojot, vai arī to darot caur šim nolūkam nodibinātu administrāciju. Šis pants neattiecas uz gadijumu, kad^1 piedziņu vērš uz visa nama vai atsevišķa dzīvokļa nomu, jo tādam gadījumam piemērojami 724.—733. p. (TP 36/760b; 302).

2 Piedziņas vēršana uz parādnieka nekustama īpašuma ienākumiem piespiedu kārtā nav iespējama, pat tad nē, kad nekustamais īpašums atrodas parādnieka pagaidu lietojumā (Gasmans un Nolkens I, 122. lpp., sastādītāju piez.).

Sestā apakšnodaļa.

Tiesas piespriestas mantas piespiedu nodošana.

1346. Prasītājs, kam tiesa piespriedusi nekustamo īpašumu, pēc izpildu raksta uzrādīšanas ievedams, ja viņš to ieskata par vajadzīgu, šā īpašuma valdijumā, noteiktā kārtībā, pie kam par nekustamo īpašumu, ja prasītājs to prasa, jāsastāda aprakstijuins. 1864. g. 41477, 1209. p. — Sal. 1912. g. 1003, B, I, 1424. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.

1 Ar nosolītāja ievešanu nekustama īpašuma valdijumā notiek tiesas lēmuma izpildīšana par lietas piespriešanu. Šāda ievešana valdijumā iespējama arī pirms nosolītāja tiesību ierakstīšanas zemes grāmatās. Ar ievešanu valdijumā uz tiesas lēmuma pamata notiek imobila nodošana nosolītajam, pārtraucot tanī pašā laikā agrākā īpašnieka valdijumu, kurš no šī laika vairs nevar realizēt attiecībā uz imobilu kaut kādas tiesības, lai gan tās ierakstītas zemes grāmatās. Tādēļ arī no šā laika par izīrētāju vairs nevar uzstāties agrākais īpašnieks, bet tikai nosolītājs, kam ir tiesību uz īres naudas maksājumiem no īrniekiem (34/7Ž0; X, 486).

2 Ar ievešanu imobila valdijumā nosolītājs klust par izīrētāju lik. par telpu īri nozīmē, kādēļ viņam arī ir tiesība paaugstināt īri šā likuma robežās (34/721; XI, 217).

3 Ar nekustama īpašuma pārdošanu publiskā izsolē agrākais īpašnieks zaudē tiesību uz dzīvokli pārdotā namā, jo viņam nav īres attiecības ar jauno īpašnieku (TP 30/730b; 127).

4 Šī kārtība piemērojama arī izpildot spriedumu par valdijuma atjaunošanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 659. lpp.).

5 Nosolītājs, kas ievests izsolē nosolītā nekustama īpašuma valdijumā uz tiesas lēmuma pamata, ir atzīstams par labticīgu valdītāju (37/422;

XIII, 564).

Ievešanai valdījumā piemīt piespiedu izpildīšanas raksturs, kālab to <> nevar piemērot mantojuma dalīšanas lietās, kur tiesas lēmumi neparedz tiesības vienai pusei vien (TP 261; 516).

1347. Pa lietas vešanas laiku apķilāto kustamo mantu glabātājs izdod pēc tam, kad viņam uzrādīts izpildu raksts, tiesu izpildītājam, kas to arī nodod prasītājam. 1864. g. 41477, 12(0. p.

1348. Tiesas piespriestā kustamā manta, kas nav bijusi apķīlāta un nav atdota tās valdītājam spriedumā noteiktā termiņā, vai’ nav izdota tiesu izpildītājam uz viņa pirmo pieprasijumu, atņemama, ievērojot 1126. panta noteikumu. Turp., 1211. p.

1349. Atņemot piespriesto kustamo mantu, tiesu izpildītājam ir tiesība izdarīt parādnieka personas kratīšanu. 1920. g. 206, 2.

1350. Ja piespriestā kustamā manta pie parādnieka nav atrodama, tad uz piedzinēja pieprasijumu no parādnieka ņemams paraksts par to, ka viņam šās mantas nav, viņš nevienam to nav nodevis tālāk un nezina, kur tā atrodas.

Par nepatiesa paraksta došanu vainīgam draud Sodu likuma (1936. g. izd.) 563. pantā paredzētais sods. 1930. g. 100, 11,12112. p.

1351. 1348. pantā norādītos gadijumos tiesu izpildītāja žurnālu paraksta vietējās policijas ierēdnis, kas bijis klāt mantu atņemot. 1864. g. 41477, 1212. p.

1352. Ja tiesas piespriestā manta vai tās daļa nav atrodama, tad tās vērtība, uz tiesas lēmumu, piedzenama no atbildētāja pārējās mantas. Turp., 1213. p.

Gadijumā, ja atbildētājs spriedumu labprātīgi līdz pavēstē noteiktam 1 terminam nav izpildījis, prasītājs iegūst tiesību prasīt atlīdzību par sprieduma neizpildīšanu jau ar to momentu, kad notecejis termiņš, kura atbildētājam bija saskaņā ar saņemto pavēsti jāizpilda spriedums (25/56; II, 156).

1352. p. runā vispār par gadijumu, kad piespriestā manta nav tikusi 2 nodota dabā, pie kam nedz šis 1352. p., nedz 6. apakšnodaļas (1346.—1352. p.) virsraksts: „piespriestas mantas piespiedu nodošana“, neizšķir atvietojamu un neatvietojamu (individuālu) mantu (25/56; II, 156).

Vērtība nosakama pēc mantas cenas, sprieduma izpildīšanas laikā* 3 vai tajā laikā, kad celta prasība par vērtības atlīdzināšanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 660. Ipp.).

Septītā apakšnodaļa.

Piedzītās sumas sadalīšana starp vairākiem kreditoriem.

1353. Ja ar piedzīto sumu nepietiek visu piedziņai pieteikto pretenziju apmierināšanai pilnā apmērā, tad tiesa (1354. lidz 1356. p.) sadala to starp kreditoriem. Šai tiesai tiesu izpildītājs iesniedz sumas, kas viņam ienākušas spriedumu izpildot. 1912. g. 1003, В, I, 1214. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. p.

'liesas lēmumiem, kas taisīti 1353.—1366. p. paredzētā kārtībā, ir blakus lēmumu nozīme, bet tie -neatņem ieinteresētām personām tiesību celt strīdu prasības kārtībā, un. neapturot naudas sadalīšanas lietas gaitu, atprasīt to, kas viņām nepareizi atņemts pēc naudas sadalīšanas (39/167; XV, 206).

Sk. 1. tezi zem 1366. p.

1354. Sumas sadalīšanu, kuru tiesu izpildītājs vai viņa atvietotāja dienestpersona (222. p.) piedzinuši no kustamas mantas, izdara miertiesnesis vai apgabaltiesa, kuru iecirknī vai apgabalā spriedumu izpilda, 1912. g. 1003, в, II, 12141. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. р.; 1918. g. 10, 5. р.; 1939. g. 79, III.

1355. Sumas sadalīšanu, kura piedzīta pārdodot nekustamu īpašumu, izdara apgabaltiesa, pie kuras šis īpašums pārdots.

1912. g. 1003, В, II, 12142. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. р.; 1918. g.

10, 5. p.

1356. Pārējo sumu sadalīšanu, kuras ienākušas spriedumu izpildot, izdara tā tiesa, kurā viņas ienākušas. 1912. g. юоз, в,

11, 12143. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

1357. No ienākušās sumas (1353. p.) par pārdoto kustamo mantu uz apgabaltiesas vai miertiesneša lēmumu vispirms sedzami piedzīšanas izdevumi un pēc tam pārējie prasijumi apmierināmi šādā kārtībā:

1) prasijumi, kuri bauda ķīlu tiesību uz pārdoto kustamo mantu uz liguma pamata, kā arī uz tirdzniecisku parašu pamata (kā piemēram, ekspeditoru un pārvadātāju prasijumi — attiecībā uz viņiem uzticētām precēm, un to personu prasijumi, kuras piepalīdzējušas glābt kuģi vai kravu, vai apsargāt citu personu glābto mantu, — attiecībā uz viņu glābto vai apsargāto mantu), un Tirdzniecības nolikuma (pēc 1912. g. turp.) 544 pantā paredzētie komisionāru prasijumi;

2) prasijumi, kuru nodrošināšanai kreditors izlietojis likumiskas aizturējuma tiesības:

a) prasijumi par nepieciešamo un derīgo izdevumu atlīdzību, kurus lietas aizturētājs taisijis lietai; šo priekšrocību nebauda uz Civillikuma (1937. g. izd.) 1965., 1967. un 2330. panta pamatotie prasījumi,

b) prasijumi par mantas izgatavošanu vai izlabošanu uz uzņēmuma līguma pamata (Civillik. 2212. un turpm. p.) (a),

c) Civillikuma 1735. un 1736. pantā paredzētie prasijumi par nokavēto nomas vai īres maksu, bet citi no īres, nomas vai graudniecības (Civillik. 2202. p.) līguma izrietošie prasijumi, ciktāl tie nepārsniedz pieci simti latus (b);

3) prasijumi par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.) par pēdējo gadu līdz prasības celšanai, ciktāl tie nepārsniedz pieci simti latus;

4) nokavētie maksājumi par vienu gadu, kuri izdarami pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61) un uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114);

5) Latvijas bankas prasijumi (Kreditlik. 1938. g. izd. 60. p.);

6) parādnieka aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu, kā ari viņa nepilngadīgo bērnu prasijumi un, tajos gadijumos, kad nepastāv laulāto mantas kopība, parādnieka sievas prasijumi, ja tie izriet no tam, ka minēto personu mantu pārvalda parādnieks; šajā punktā minētos prasijumus, ja ar ieņemto sumu nepietiek, apmierina pēc to samērības, un

7) citi prasijumi, kuriem likums piešķir priekšrocīga apmierinājuma tiesību.

Pēc tam atlikums izlietojams pārējo prasijumu nodrošināšanai vai apmierināšanai pēc to samērības (c).

(a) 1931. g. 137, 1. 1215.a p.; 1937. g. 202, II. — (b) 1937. g. 202, I, 1357. p. 2.pk.c.—(c) 1931. g. 137, I, 1215.a p.; 1935. g. 87, III.

Piezīme. Apmierinot šajā pantā paredzētos prasijumus, tiem pieskaitainī piespriestie tiesu un lietas vešanas izdevumi un procenti samērīgi izmaksājamai sumai. 1931. g. 137, l,

1215.a p. piez.

1357., 1357*. un 1358. p. noteikums par piedzīšanas izdevumu nekavē- 1 iošo segšanu attiecinams arī uz gadijumu, kad parādnieks noliktās izsoles novēršanai iemaksā tiesu izpildītājam piedzinējam pienākošos sumu, no kuras tiesu izpildītājs var segt minētos izdevumus, jo šī suma it ka atvieto izsolē ieņemto sumu. Ja pārpalikusi suma nav pietiekoša piedzinēja pra-sijuma segšanai, izsole nav atceļama (39/267).

CPL neatzīst kreditora tiesības prasīt, lai tiesa viņam pēc atsevišķiem 2 prasijtima dokumentiem piespriestās un pieteiktās prasijumu stirnas 1357. p. kārtībā sadalītu nevis pēc prasijumu samērības, bet gan paša kreditora — noteiktās proporcijās (36/1139; XIII, 251).

Izsole ienākušo sumu sadala attiecīgā tiesa arī tad, ja piedalas ķīlu ņēmējs kā kreditors - piedzinējs, kas laikā pieteicis savas ķīlu tiesības (1. pk.). (34/1154; XI, 23).

Rokas ķīla un aizturēšanas tiesība ir divas tiesības, kas var pastāvēt kumulativi, neizslēdzot viena otru. Aizturētājs bez izpildu raksta nevar vērst piedziņu uz aizturēto mantu, bet ja viņš savu piedziņu izved uz izpildu raksta pamata, tad savkārt rokas ķīlas turētājam ir priekšrocība naudas sadalīšana saskaņā^1 ar 1357. p. ievadu un 1. punktu (TP 35/593a, 522).

1357. p. (1. pk.) attiecinams uz gadijumu, kad vai nu pats ķīlas ņēmējs vai ar viņa piekrišanu kads cits kreditors panācis rokas ķīlas pārdošanu (Sa!. 28/230; V, 18). (34/109; X, 426).

1357. p. 2. punktā paredzētai priekšrocībai nepietiek ar to, ka izīrētājs vienkārši pieteic savu īres naudas prasijumu tiesu izpildītājam, bet gan izīrētājam noteikti jāizlieto savas aizturēšanas tiesības, t. i. pieteicot un paturot sev tās tajā momentā, kad tiesu izpildītājs pārņem īrnieka mantas savā rīcībā, vai nu aizvedot tās ārā no nama, vai pārdodot tās izsolē. Aizrādot savā iesniegumā tiesu izpildītājam, ka savas īres prasijuma nodrošināšanai viņš paturot sev visas izīrētājam piederošās priekšrocības un tiesības, izīrētājs savas aizsturešanas tiesības ir izlietojis (35/970;

XII, 116).

Ja izīrētājs laikā nav pieteicis savas aizturējuma tiesības, tad jautājums par to, vai viņš pirms parādnieka mantas pārdošanas būtu vērsis uz to piedziņu, nespēlē lomu (29/378; V, 17).

Ar viena gada laiku šā panta 4. punktā un 1358. p. 5. punktā jāsaprot pēdējais gads pirms izsoles, kas izriet arī salīdzinot šos pantus ar 1396. p. pielikuma 3. p. 5. punktu, kur minēts, ka līdzīgā gadījumā ārpus konkursa apmiierinami nokavētie maksajumi par vienu gadu pirms konkursa atklāšanas (TP 35/314b; 425).

Cesionars, iegūstot Latvijas bankas prasījumus, līdz ar to neiegūst Latvijas batikas piederošas priekšrocības no parādnieka piedzītās naudas sadalīšana (1357. p. 5. pk., 1358. p. 7. pk.), jo Latvijas bankas statutu 10. pantā paredzētas tiesības ir ar šīs bankas personību saistīta privilēģija (TP 37/168b; 423).

Ja uztura naudas prasība nodrošināta ar atbildētāja naudas sumu apķī'lājumu, tad tadam nod rosina jumam ir tās sekas, ka prasītājam piešķirta faktiska drošība, saņemot spriedumu, vērst U'z apķīlāto mantu spriedumā pielaisto piedziņu, bet tikai piedziņas brīdī pienācīgās sumas apmērā un vairāku kreditoru prasību konkurences gadījumā pretendēt uz apķīlātām surnām samērīgi ar to prasības sumu, kādā spriedums dalīšanas brīdī ir izpildāms. Nākošie terminu maksājumi nav ņemami vērā tādēļ, ka tiem nav vēl iestājies termiņš (TP 39/116b; 715).

Nodokļu lik. (1938. g. izd.) I pielikums nepiešķir priekšrocību naudas sadalijumā tām sumām, kuras ņem par nodokļu un citu maksājumu piedzīšanu. Minētais pielikums (5. p.) vienīgi nosaka, ka piedzīšanas izdevumi uzliekami piedzenamo sumu maksātājam (29/245; V, 129).

Sk. arī 1. un 8. tēzi zem 896. p.

1357* .No naudas, kas ienākusi par pārdoto kuģi, ar apgabaltiesas lēmumu nekavējoties sedzami piedzīšanas izdevumi. Pārējie prasijumi apmierinami 1357^2. panta kārtībā, pie kam gadi-jumos, kad ar ienākošo naudu pilnā apmērā sedzas 1357^2. panta

1. un 2. punktā norādītie prasijumi, pārdotā kuģa personālām pienākošās algas un citi likumīgie atlīdzinājumi (13572. p. 2. pk.) izmaksājami" tūliņ pēc tam, kad stājies spēkā lēmums par izsoles apstiprināšanu. Sūdzības par atsevišķu jūrnieku prasijumu aiMnieri-nāšanu neaptur 13572. panta 2. punktā paredzēto sumu izmaksu pārējiem jūrniekiem; ar tiesas lēmumu piespriestās sumas izmaksu jūrniekiem neaptur arī sūdzība, kas celta par šo lēmumu pārējās daļās. 1932. g. 128, 86. p.

13572. Apakšā minētās jūras prasības un kuģu hipotēkas attiecībā uz kuģi un vedummaksu, kā arī to piederumiem bauda priekštiesibu sekošā kārtībā:

1) valstij pienākošies tiesas izdevumi un visi uz kuģi gulošie valsts un pašvaldības nodokļi un nodevas; izdevumi par kuģa apsardzību un uzturēšanu, skaitot no kuģa ienākšanas beidzamā ostā; izdevumi, kuri izdarīti kreditoru vispārējās interesēs kuģa uzturēšanai vai nolūkā panākt kuģa pārdošanu un tā vērtības sadalīšanu;

2) kuģa personālā algas un citi kuģa dienestā stāvošām personām likumīgi pienācīgie atlīdzinājumi: ja dienesta līgums slēgts uz laiku, tad par pēdējiem trim mēnešiem, ja uz braucienu, tad par pēdējo izpildīto braucienu;

3) atlīdzība par kuģa glābšanu un palīdzības sniegšanu tam, kā arī kuģa parāds lielās avarijas gadijumā;

4) zaudējumi, kurus pienākas atlīdzināt:

a) kuģa īpašnieka vai kuģa dienestā atrodošos personu nolaidības dēļ;

b) par kuģa sadursmi;

c) par pasažieru un kuģa personālā ievainojumiem;

d) par kravas zudumiem vai bojājumiem;

e) par zaudējumiem, kas nodarīti ostas ierīcēm, būvēm, dokiem vai kuģojamiem ceļiem;

5) kuģu hipotēkas;

6) parādi, kas cēlušies no līguma, kuru noslēdzis kapteinis uz savu likumīgu tiesību pamata ārpus kuģa piederības ostas, vai no operācijām, kuras viņš ārpus kuģa piederības ostas izdariiis

kuģa uzturēšanai vai brauciena turpināšanai, neskatoties uz to, vai kapteinis tajā pašā laikā ir arī kuģa īpašnieks vai nav un vai parādu būtu ietaisījis viņš vai arī piegādātājs, fraktētājs vai cits līgumslēdzējs;

7) parādi, kuri ceļas no konosamenta. 1928.g. I26,55.p.;i939.g. 111.

1 Ar kuģa īpašnieku (4. pk. a) domāts kuģa īpašnieks, izpildot redera funkcijas, bet nevis t. s. „klusais“ īpašnieks. Tāpat 4. pk. a burts attiecināms uz amatieri, sevišķi uz tādu, kas kuģi ieguvis ar pactum reservati dominii (H. Sainson, RZ 37/38/4, 263. Ipp.).

2 Kad zaxidējumi nodarīti tīši. tad tas kuģa īpašnieka lietisko atbildību negroza (H. Samson, RZ 37/38/4).

3 Kuģa māklera atlīdzības prasījums nav jūras prasība (38/993; XIV,. 555).

4 Slimo kases prasījumi nebauda šinī pantā paredzēto priekšrocību (35/412; XI, 332).

5 Šajā pantā izsmeļoši uzskaitītas tās prasības, kuras likums kvalificē kā jūras prasības (39/357).

6 Šā panta 6. pk., pārtulkojot Briseles 1926. g. 10. aprila konvencijas tekstu, to sagrozījis, runājot par „parādiem“, kur franču teksts runā par prasījumiem. īstenībā 6. pk. domā izteikt, ka 6. vietā apmierinami prasi-jumi, 1) kas izcēlušies no darījumiem' vai operācijām, ko kapteinis (tā tad nevis ari korespondentreders), arī tāds, kam pieder kuģis, ārpus kuģa piederības ostas noslēdzis kuģa interesēs ar piegādātāju, fraktētāiiem (kravas nodevušām personām) un citiem kontrahentiem, un 2) prasījumi, kas izcēlušies personīgi kapteinim par labu pret kuģa saimnieku — rederu (39/357).

7 Šā panta 2. pk. neattiecas uz bezdarba atlīdzību sakarā ar kuģa bojā iešanu (36/255; XII, 706).

13573. Pastāvot vairākām viena un tā paša kuģa ķīlu prasībām, tās apmierinamas to nostiprināšanas laika kārtībā, bet ja tās nostiprinātas vienā un tajā pašā dienā, tad nostiprināšanas ierakstu kārtībā. Procenti no aizdevuma par beidzamiem trim gadiem bauda kuģa obligacijai līdzīgas tiesības. Procenti par agrāko laiku apmierinami pirms personīgām prasībām, bet tie seko pēc visu citu jūras prasību apmierināšanas uz šo pašu kuģi. 1928. g. 126, 54. p.

13574. !357^2 panta 6. un 7. punktā minētās jūras prasības ieņem vietu pirms kuģu hipotēkām, ja šīs prasības izcēlušās ne agrāk kā trīs mēnešus pirms hipotēku nostiprināšanas un pieteiktas Jūrniecības departamenta kuģniecības nodaļai nostiprināšanai pirms hipotēku nostiprināšanas. Turp., 56. p.

13575. Pie 13572. pantā minētiem kuģa piederumiem un ve-dummaksas pieder:

1) nesaņemta zaudējumu atlīdzība, kura pienākas kuģa īpašniekam par kuģim nodarītiem bojājumiem un par zaudēto vedum-maksu;

2) nesaņemta zaudējumu atlīdzība, kura pienākas kuģa īpašniekam lielās avarijas gadijumā, ciktāl šī atlīdzība sastādas no kuģim nodarītiem un vēl neatlīdzinātiem bojājumiem vai par zaudēto vedumtnaksu;

3) atlīdzība, kura pienākas kuģa īpašniekam par brauciena laikā citam kuģim sniegto palīdzību vai glābšanu, bet atskaitot no tās atlīdzības atlīdzību kuģa personālām. 1928. g. 120,57. p.; 1939. g. 111.

1357s. Uz vienu braucienu attiecošās jūras prasības apmierināmās 13572. pantā paredzētā kārtībā. Katrā atsevišķā punktā uzrādītās jūras prasības līdzekļu trūkuma gadijumā apmierināmas proporcionāli prasību sumām.

13572. panta 3. un 6. punktā uzrādītās jūras prasības apmierināmās tādā kārtībā, ka vēlāk cēlušās jūras prasības apmierinamas pirms tām jūras prasībām, kuras cēlušās agrāk.

Prasības, kuras attiecas uz vienu un to pašu gadijumu, uzskatamas par tādām, kas cēlušās vienā laikā. Turp., 61. p.

13577. Beidzamā braucienā cēlušās jūras prasības apmierinamas pirms tām jūras prasībām, kuras cēlušās iepriekšējā braucienā. Jūras prasības, kas cēlušās no viena līguma, kurš attiecas uz vairākiem braucieniem, visas ierindojamas vienkopus ar prasībām no beidzamā brauciena. Turp., 62. p.

1357«. Apmierinot 1357^2. pantā paredzētos prasijumus, tiem pieskaitami piespriestie tiesu un lietas vešanas izdevumi.

1357^2. panta 1.—4., 6. un 7. punktā paredzētās jūras prasības bauda tur minēto priekšrocīgo apmierinājuma tiesību tikai tad, ja tās pieteiktas pirms izsoles dienas.

Tādu pašu priekšrocību, kā kuģu hipotēka, bauda arī tās procenti par trim pēdējiem gadiem līdz izsoles dienai. Ja par procentiem nav pieteikts līdz izsoles dienai, tad, sadalot ieņemto sumu, tie ņemami vērā tikai par laiku no tās dienas, kad kuģu reģistrā ievesta atzīme par piedziņas vēršanu uz kuģi. 1932. g. 128, 97. p.

1358. No ienākušās naudas par pārdoto nekustamo īpašumu ar apgabaltiesas lēmumu nekavējoties sedzami piedzīšanas izdevumi. Pārējie prasijumi apmierinami šādā kārtībā:

1) to algotu darbinieku prasijumi, kuri darbojušies pārdotā nekustamā īpašumā, par neizmaksātu darba algu (36. p. 2. piez.) ne vairāk kā par pēdējo gadu līdz prasības celšanai, pie kam attiecīgas sumas viņiem izmaksājamas tūliņ pēc tam, kad stājies spēkā lēmums par izsoles apstiprināšanu; sūdzības par atsevišķu darbinieku prasijumu apmierināšanu neaptur šajā punktā paredzēto sumu izmaksu pārējiem darbiniekiem; ar tiesas lēmumu piespriestās sumas izmaksu darbiniekiem neaptur ari sūdzība, kas celta par šo lēmumu pārējās daļās;

2) valstij un pāšvaldibām par labu noteiktie pārdotā nekustamā īpašuma nodokļi un klaušas un meliorācijas sabiedrību prasijumi, kā arī realnastas privātpersonām par labu, ja no tā laika, kad zemesgrāmatā ierakstīta atzīme par piedziņas vēršanu uz nekustamo īpašumu (1242. p.), lidz izsoles dienai pienācis samaksas termiņš;

3) 2. punktā minēto nodokļu un klaušu, kā arī realnastu parādi par pēdējiem trim gadiem pirms 1242. pantā norādītās atzīmes ierakstīšanas;

4) administrativo pārvalžu izdevumi attiecībā uz izsolē pārdoto nekustamo īpašumu tautas veselības vai sabiedriskās drošības apsardzībai (Būvniec. nolik. 1900. g. izd. 209.—211. p.);

5) nokavētie maksājumi par vienu gadu, kuri izdarami pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61) un uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114), ciktāl darbinieks darbojies pārdotā nekustamā īpašumā;

6) prasijumi, kas dibināti uz hipotēkām, pēc prioritātes, kāda katram no tiem pieder uz likuma pamata, vai kas nodrošināti ar pārdotā nekustamā īpašuma ieķīlājumi: — pēc ķīlu tiesību prioritātes;

7) Latvijas bankas prasijumi (Kreditlik. 1938. g. izd. 69. p.);

8) parādnieka aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu, kā ari viņa nepilngadīgo bērnu prasijumi un, tajos gadijumos, kad nepastāv laulāto mantas kopība, parādnieka sievas prasijumi, ja tie izriet no tam, ka minēto personu mantu pārvalda parādnieks; šajā punktā minētos prasijumus, ja ar ieņemto sumu nepietiek, apmierina pēc to samēribas. un

9) citi prasijumi, kuriem likums piešķir priekšrocīga apmierinājuma tiesību.

Pēc tam atlikums izlietojams pārējo prasijumu nodrošināšanai vai apmierināšanai pēc to samēribas. 1931. g. 137, i, 1890. p.;

III.; 1934. g. 228; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

1. piezīme. Attiecībā uz parādiem, kas ierakstīti zemesgrāmatā, līdzīgi kapitalam apmierinami arī ar to saistītie blakus prasijumi (Civillik. 1937. g. izd. 1290. p.), ja šie prasijumi pieteikti, iesniedzot pierādijumus, pirms izsoles dienas. No šiem prasi-jumiem bauda kapitalam līdzīgu prioritāti procenti, kas pienākas tikai par pēdējiem trim gadiem līdz izsoles dienai. Ja par procentiem nav pieteikts pirms izsoles dienas, tad tie, sadalot ieņemto sumu, ar kapitalam līdzīgu prioritāti ņemami vērā tikai par laiku no tās dienas, kad zemesgrāmatā ieiakstīta atzīme par piedziņas vēršanu uz nekustamo īpašumu, lidz izsoles dienai. 1931. g. 137, I, 1890. p. 1. piez.; III; 1937. g.

202, II.

2. piezīme. Apmierinot šajā pantā paredzētos prasījumus, tiem pieskaitami piespriestie tiesu un lietas vešanas izdevumi un procenti samērīgi izmaksājamai sumai. 1931. g.

137, I, 1890. p. 2. piez.; III.

3. piezīme. Šajā pantā paredzēto priekšrociga apmierinājuma tiesību bauda prasijumi, izņemot hipotekāros, kas pieteikti pirms izsoles dienas. i93i.g. 137, i, 1890. p. 3. piez.; m.

Nav likuma, pēc kura strīds par to, kam, naudu sadalot kreditoru 1 starpā, pienakas zitiaina naudas suma, kura iemaksāta tiesas depozitā, būtu izšķirams tikai prasības kārtībā, bet nevis tļjā pašā nekustama īpašuma pārdošanas lietā, kurā notiek arī naudas sadalīšana (35/421; XI, 608).

Starp darbinieku (1. pk.) prasījumiem un nekustamu īpašumu jābūt sa- 2 karam; darbam jābūt bijušam vērstam uz nekustamā īpašuma uzturēšanu. Tamdēļ 1- pk. nav attiecināms uz mājskolotāja prasījumu par stundu pasniegšanu pārdotā namā, bet gan uz dārznieka u. c. strādnieku prasījumiem, kas strādājuši pat ārpus nekustamā īpašuma, bet kuru darbi veicinājuši tā uzturēšanu (prof. Bukovska CP tnac. gram. 655., 656. lpp.).

1358. p. 1. punkts attiecas ne tikai uz darbiniekiem, kas tīri teritoriāli 3 stāvēja sakarā ar nekustamu īpašumu kā savu darba vietu, bet arī uz darbiniekiem, kuri strādājuši priekš īpašuma. Šis likums tad attiecinams arī uz sabiedrības likvidācijas komisijas locekļiem (35/1333; XI, 606).

Priekšrocību bauda tādi algoti darbinieki, kas darbojušies pārdotā 4 nekustamā īpašumā nevis teritoriāli — bez tieša sakara ar šo īpašumu, bet taisni kauzali — sakarā ar šo īpašumu (TP 33/9651); 165).

Algas prasijums, kas pirms izsoles dienas nebija pieteikts, nebauda 5 priešrocīga apmierinājuma tiesību (35/2198; XII, 189).

Piedzinējam jau vēršot piedziņu uz nekustamo mantu, vai vismaz 3 pirms publiskās izsoles jāaizrāda un arī jāiesniedz pierādījumi par to, ka viņa pretenzija ir darba alga, kas bauda prioritāti pēc 1358. p. 1. pkta. Šāda kārtība ir nepieciešama tāpēc, lai būtu iespējams noteikt, no kādas slimas jāsāk izsole (1293. p.). (37/117; XIII, 413).

Nevar prasīt no tiesu izpildītāja, lai viņš dotu kādus termiņus papildu 7 pierādījumu iesniegšanai, piemēram, par to, kad, kur un par kadu laiku

ir izpelnīta piespriestā darba alga. Tadel kreditoriem savas pretenzijas ir jāpieteic, iesniedzot likumā prasamos pierādījumus par prioritāti vēl pirms izsoles (TP 36/314b; 358).

8 Sadalīšanas procesā nav caurskatami strīdi par to, ciktāl hipotēka resp. tās vietā atskaitītā nauda faktiski atbild par kaut kādiem eventuāli iau iekrājušamies (alimentu) parādiem, un kādā mērā attiecīgā (alimentu) prasība ir jau likvida; šādi jautājumi noskaidrojami prasibas kārtībā (32/2640; IX, 651).

9 Tiesa, izspriežot 1358. p. un turpm. pantu kārtībā jautājumu par to, kada apmēra apmierinama katra atsevišķa hipotēka, ir saistīta ar ierakstiem zemes grāmatās. Kamēr ieraksta pareizība nav atspēkota prasības ce|ā ar tiesas spriedumu, ieraksts zemes grāmatās, ievērojot šo grāmatu publicitates principu, ir saistošs tiesai, kā arī visām trešārn personām. Blakus sūdzības kārtībā šis jautājums nav izšķirams (36/1047; XIII, 169).

10 Sūdzētājam nav tiesības naudas sadalīšanas kartībā apstrīdēt un atspēkot ierakstu pareizību zemes grāmatās, ar kuriem divi konkurējošo hipotekāru hipotēkas ievestas ar vienu datumu un tāpēc bauda līdzīgo prioritāti, līdz kamēr ieraksti nav atzīti par nepareiziem ar tiesas spriedumu prasības ceļā (CKD Kops. 36/51; XIII, 361).

11 Hipotēku apmierināšanas kārtību nosaka 1358. p. 6: punkts, pēc kura šie prasijumi apmierinami pēc prioritātes, kāda katram no tiem pieder uz likuma pamata, pie kam likums neizšķir starp hipotēkām, kuras nostiprinātas pirms pirmās izsoles un hipotēkām, kuras ingrosētas starplaikā starp pirmo un otro izsoli (33/1939; X, 64).

12 Ja izsole atzīta par nenotikušu, bet kreditora nodrošinājuma atzīme pārvērsta pantā līdz imobila piespriešanai 1316. panta kārtībā un naudas sadalīšanas aprēķina sastādīšanas laikā jau figurēja kā tiesas hipotēka ar prioritātes tiesībām pēc atzīmes ievešanas laika, tad tiesai nav iemesla ša hipotēku ignorēt (34/706; XI, 70).

13 Ja līdz imobila pārdošanai izsolē atzīme nav atvietota ar attiecīgo hipotēku, prasijums, kas iepriekš nodrošināts ar atzīmi, nebauda 1358. p.

6. pk. paredzeto priekšrocību (34/1493; XI, 20).

14 Hipotēka, kas par tādu pārvērsta tikai pēc izsoles, kas no tiesas apstiprināta, nav apmierinama pēc tās prioritātes, kādu hipotēkai piešķīra ag-rak ierakstīta atzīme. Jauna ieguvēja (nosolītāja) kreditoru un parādnieka savstarpīgie pienākumi un tiesības nosakami uz pareizi noturētās un tiesas apstiprinātās izsoles dienu (36/1309; XII, 116).

15 Ja hipotekārs paziņojis tiesai, ka viņam pēc obligācijās pienākas zināmā sutna, bet pēc tam izrādās, ka viņa pretenzija iir lielāka, tad viņam par to jāpaziņo pirms naudas sadalīšanas (37/75; XIII, 415).

16 Pieprasītie 6% līdz tiesas hipotēkas nostiprināšanas dienai, kā arī V4°/o atlīdzība no parāda sumas un protesta un tiesāšanas izdevumi atzīstami par hipotekāru parādu, kas nodrošināts ar mobilu un apmierinams saskaņā ar 6. punktu (TP 37/103b; 434).

17 Kamēr nav pierādīts pretējais, procenti par laiku no piedziņas atzīmes ievešanas zemes grāmatā līdz izsoles dienai uzskatami par nesamaksātiem, arī tad, kad kreditors par tiem nav sniedzis sevišķus pierādijumus (Gas-rnans un Nolkens, I, 127. Ipp.).

Piemaksa Latvijas tirdzniecības un rūpniecības kamerai (Lik. kr. 18 1935. g. 217, 55. p.) nebauda prioritāti pret hipotekāru kreditoru prasijumiem (37/802; XIII, 726).

Sēklas fonda parādam nav šinī pantā paredzētā priekšrocība apmieri- 19 nājuma ziņā (34/871; XI, 230).

Aizgādņa atlīdzības prasījums pēc 1358. p. noteikumiem nav apmie- 20 rinams priekšrocības kārtībā no ienākušās naudas par pārdotu nekustamu mantu (TP 35/50»b; 531).

Sadalot naudu par izsolē pārdotu nekustamu īpašumu, šā panta no- 21 teikumi sēklas parādiem nav piemērojam^1!, jo tie nebauda priekšrocību (TP 35/314b; 425).

Pie 2. pk. sal. Lauksaimn. nolik. 373. p. 22

Sk. arī tezi zem 1259., 3. tezi zem 1294., tezi zem 1302., 1., 4., 8. un 9. tezi zem 1357., 1. tezi zem V pielrk. 85. un tezi zem V p'ielik. 97. p.

1359. Ja divu nedēļu laikā no tās dienas, kad piedzītā suma nodota tiesai, starp parādnieku un kreditoriem nenotiek labprātīga vienošanās par viņu apmierināšanai ienākušās sumas sadalīšanu, tad sastādīt aprēķinu par šādu sadalīšanu uzdod kādam no apgabaltiesas locekļiem, pēc priekšsēdētāja izraudzijuma, vai arī to sastāda miertiesnesis, pēc piederības. 1912. g. 1003, B, 1,

1216. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

1360. Pēc sadalīšanas aprēķina sastādīšanas apgabaltiesa vai miertiesnesis nosūta attiecīgu izrakstu visiem lietas dalībniekiem, kuru adreses lietā uzdotas, piemērojot 87., 413., 415. un 416. pantu un noliekot iebildumu celšanai pret to septiņu dienu laiku, skaitot no izraksta saņemšanas dienas (a).

Lietas dalībniekam, kas šajā pantā norādītā t .rmiņā nav cēlis iebildumu pret sadalīšanas aprēķinu, nav tiesības pārsūdzēt tiesas lēmumu, ar kuru aprēķins negrozītā veidā apstiprināts (1362. p.) (b).

(a) 1931. g. 137, I, 1217.a p. — (b) 1933. g. 182, A, II.

Aprēķina pareizību var pārbaudīt, ierodoties tiesas kanclejā un caur- 1 lūkojot visu aprēķinu (proi. Bukovska CP māc. grām. 637. lpp.).

Piedzītās naudas sumas sadalīšanas aprēķina izrakstu nosūtīšanai 2 piemērojama tā pati kārtība kā pavēstu un papīru nosūtīšanai, t. i. 87.,

413., 415. un 416. p. noteikumi (TP 36/515b; 364).

Sk. arī 2. tezi zem 1362. p.

1361. Kreditoru strīdus pret aprēķinu pieņem apgabaltiesas loceklis vai miertiesnesis un izšķir apgabaltiesa vai miertiesnesis, pēc piederības. 1912. g. 1003, B, 1, 1218. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B,

1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

1362. Apgabaltiesas locekļa sastādītais aprēķins ceļams priekšā apgabaltiesas apstiprināšanai, kaut ari neviens nebūtu pieteicis strīdu pret šo aprēķinu. Sūdzības par miertiesneša sastādīta aprēķinu iesniedzamas apgabaltiesai. 1912. g. 1003, B, i, 1219. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

1 Tiesas lēmumus naudas sadalīšanas lietā taisa blakus kārtībā un tie atzīstami par blakus lemumiem. Tie tomēr neatņem ieinteresētai personai (apietam kreditoram) iespēju zināmos apstākļos to pašu strīdu ierosināt arī prasības kārtībā, t. i. prasot to, ko viņi nepareizi nav saņēmuši (36/1214; XIII, 61).

2 Izšķirošais lietā ir nevis aprēķina sastādīšanas moments, bet gan tiesas lēmums par aprēķina apstiprinašanu. Ja līdz tam^1 laikam, ievērojot 1360. p. noteikumus, pienācīgi prezenteti dokumenti, tad apgabaltiesai tie jāņem vērā (TP 38/4031); 626).

3 Miertiesnesis aprēķinu neapstiprina (prof. Bukovska CP māc. grārn. 65& Ipp.).

Sk. arī 1. un 8. tezi zem 896. p.

1363. Uz kreditoru vai parādnieka lūgumu var savienot vairākas dažādās tiesās iesāktas sadalīšanas lietas. Šajā gadijuinā sadalīšanu izdara tā apgabaltiesa vai tas miertiesnesis, kuru kompetencei parādnieks pakļauts pēc savas dzives vietas, ja kreditori un parādnieks nav vienojušies par to, ka sadalīšana izdarania citā tiesu iestādē. 1912. g. 1003, B, I, 1220. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1918. g. 10, 5. p.

1364. Augšā norādīto sadalīšanas kārtību tiesa ievēro ar tajā gadijumā, kad piedzinēju apmierināšanai tiktu iesniegti parādnieka ienākumi vai atskaitijumi no viņa algas un pensijām, vai kad parādnieka nekustamam īpašumam, kas izsolē nav pārdots, pēc novērtējuma jāpāriet uz vienu no kreditoriem. 1864. g. 41477, 1221. p.

1365. atcelts (1937. g. 202, IV).

1366. Ņemt dalību pie sadalīšanas nav pielaižami kreditori, kas iesnieguši piedzīšanai savus izpildu rakstus vai aktus, kuri atzīti par izpildāmiem piespiedu kārtā pēc tam, kad notecējušas divas nedēļas no tās dienas, kad piedzītā suma nodota tiesu iestādei. Bet tiklab šie kreditori, kā arī visi tie, kas apmierināti pēc prasību samērības, patur tiesību prasīt papildu apmierinājumu no parādnieka pārējās mantas vai lūgt, lai viņu atzītu par maksātnespējīgu. Ja tiesu iestādē, kas izdara sadalīšanu, ienāk ziņojums

par parādnieka maksātnespēju, jāievēro V pielikuma 6. panta noteikumi. 1912. g. 1003, B, I, 1222. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B,

1. р.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Šajā (1366.) pantā norādītais divu nedēļu pieteikšanas termiņš nav piemērojams kuģa hipotēku kreditoriem.

1932. g. 128, 98. p.

1366. p. paredzētais 2 nedēļu laiks pārējo kreditoru pretenziju pie- 1 teikšanai, sakas ar to dienu, kad tiesa var stāties pie piedzītas naudas sadalīšanas starp vairākiem, savas pretenzijas pieteikušiem kreditoriem, t. i. nevis no tās dienas, kad nauda iemaksāta Latvijas bankā tiesas depozitā, bet gan no tās dienas, kad tiesu izpildītājs, kas naudu piedzinis un iemaksājis, par iemaksāto naudu un pieteiktām pretenzijām ziņo attiecīgai tiesai:

jo 110 Latvijas bankas ziņojuma vien par tiesas depozita iemaksato sumu tiesa nevar smelt visas tās ziņas un datus, kuri nepieciešami sadalīšanas lietas uzsākšanai. — Tikai ar otra pieteicēja pievienošanos pirmām, savu prasību pieteikušam kreditoram vispār varētu iestāties tie procesuālie priekšnoteikumi, kuri nodibina speciālā konkursa (t. i. naudas sadalīšanas kārtības) uzsākšanu, pie kam nav no svara, vai pirmām kreditoram pievienojas viens pats (t. s. otrs) pieteicējs, vai vairāki; par kādu priekšrocību šajā ziņā nevar runāt. Piedzītās naudas sadalīšanas kārtībai nav piemērojami 936. p. noteikumi (29/232; VI, 115).

Šajā pantā minētie kreditori nepatur priekšroclga apmierinājuma tie- 2 slbu, ja viņi savus prasijumus pirms izsoles nav pieteikuši (35/2198; XII, 189).

Prasītājs, lūdzot izpildu rakstu pievienot nekustama īpašuma izsoles 3 lietai, izsaka vēlēšanos piedalīties izsolē ienākušās naudas sadalīšanā, kādā nolūkā viņam jāpanāk izpildu pavēstes izsniegšana parādniekam^ Tamdēļ tiesu izpildītājs nevar minēto lūgumu virzīt tālāk 1237. p. kārtībā.bet tam vienīgi jāizsniedz parādniekam izpildu pavēste un izpildu raksts jāiesniedz tieši apgabaltiesai, kura naudu sadala starp kreditoriem. Tiesu izpildītājs atbild par šo darbu neizdarīšanu vai novēlošanu, ja prasītajam vairs nav iespējams naudu sadalīšana piedalīties (31/883; VIII, 126).

Kreditoram, kas laikā vērsis piedziņu uz parādnieka mantu vai uz 4 naudas sumu, kura ienākusi no šīs mantas pārdošanas, vai ari laikā nodrošinājis savu prasību ar šīs mantas resp. naudas sumas apķīlāšanu, nav pienākums rūpēties no savas puses, lai viņa izpildu raksts tiktu pievienots lietai par naudas sadalīšanu starp kreditoriem (34/747; X, 399).

Sk. tezi zem 1Э12. p. un 2. tezi zem 1362. p.

Astotā apakšnodaļa.

Aizliegums parādniekam atstāt dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu un līdzekļu uzmeklēšana piedziņas apmierināšanai.

I. Aizliegums parādniekam atstāt dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu.

1367. Kad piedzinējs nenorāda sprieduma izpildīšanas veidus,, kā arī kad aprakstītā vai novērtētā manta vai par to pārdošanā ieņemtā suma nav pietiekoša piedziņas apmierināšanai vai nodrošināšanai pilnā apmērā, tad tiesa, uz piedzinēja lūgumu,

taisa lēmumu ņemt no parādnieka parakstu par dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas neatstāšanu, ja tāds paraksts nav ņemts uz 746. panta pamata. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. 11, A, 2. p.

Piezīme. Paraksts par dzīves vietas neatstāšanu nav ņemams no kapteiņa un kuģa kalpotājiem no kuģa, kas gatavs doties braucienā. 1932. g. 128, 74. p. piez.

Parādnieka atteikšanai dot parakstu nav nozīmes; tiesu izpildītāja paziņojumam par tiesas aizliegumu atstāt dzīves vietu ir tāds pats spēks, kā parakstam (prof. Bukovska CP māc. grām. 661. lpp.).

1368. Uz lūgumu ņemt parakstu par dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas neatstāšanu, ja tas iesniegts tādā laikā, kad nav tiesas sēdes, tās priekšsēdētājs, ievērojot 698. un 701. panta noteikumus, dod lūdzējam ar savu parakstu pavēli uz tiesu izpildītāja vārdu šās darbības izdarīšanai. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, A, 2. p.

1369. Paraksts, kas ņemts 1367. pantā norādītos gadiiumos, dodams parādniekam atpakaļ pēc tam:

1) kad notecējuši divi mēneši no tās dienas, kad tas ņemts, ja piedzinējs pa šo laiku nav lūdzis tiesu aicināt parādnieku, lai tas ziņotu par līdzekļiem piedziņas apmierināšanai (1370. p.);

2) kad sastādīts 1371. pantā minētais protokols, un

3) kad piedziņa pilnīgi apmierināta. Turp.

II. Līdzekļu uzmeklēšana piedziņas apmierināšanai.

1370. Tajos gadijumos, kuros, uz 1367. panta pamata, var ņemt parakstu, ka parādnieks neatstās dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu, piedzinējs var, arī neizlietojot šo līdzekli, lūgt tiesu, kuras apgabalā parādniekam ir dzīves vai pagaidu uzturēšanās vieta, lai viņu aicina uz tiesas sēdi paziņot, vai viņam ir līdzekļi piedziņas apmierināšanai un iekš kam īsti tie pastāv. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, A, 3. p.

Piezīme. Kapteinis un kuģa kalpotāji no kuģa, kas gatavs doties braucienā, nav aicinami tiesā uzrādīt līdzekļus piedziņas apmierināšanai. 1932. g. 128, 74. p. piez.

1 No 1370. un turpmākiem pantiem neizriet, ka parādnieka faktisku maksātnespēju varētu konstatēt tikai šajos likuma pantos norādītā kārtībā (35/1618; XII, 351).

2 Ja pret juridisku personu nevar piemērot 1367. p. noteikumu par paraksta ņemšanu (ka neatstas dzīves vietu), tad tas vel nenozīmē, ka nevarētu piemērot pret šādu personu 1370. p. noteikumu (aicināt maksāšanas līdzekļu uzrādīšanai). (TP 35/488b; 231).

Kaut gan 1370. p. runā par tiesu, neminot par miertiesnešiem, tomēr 3 tas un turpm. panti attiecinami uz miertiesnešiem, ja piedzina pēc savas sumas piekrīt miertiesnesim (CPL 223. p. 1. piez.) (27/714; IV, 114).

1371. Parādnieka paskaidrojumus, kā arī par viņa liegšanos dot paskaidrojumus, ieraksta protokolā. I879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, A, 3. p.

1372. Kad parādnieks savā paziņojumā paskaidro, ka viņam nav nekādu līdzekļu piedzenamās sumas samaksai, vai kad parādnieka norādīta manta izrādās par nepietiekošu šim nolūkam, lūgumu par parādnieka aicināšanu piedzinējs var atjaunot līdz sava prasījuma apmierināšanai pilnā apmērā. Turp.

1373. Parādniekam ir tiesība, nenogaidot, kamēr viņu uz piedzinēja lūgumu aicina, ierasties pie tiesas, kuras apgabalā viņam ir dzīves vai pagaidu uzturēšanās vieta, un lūgt, lai sastāda protokolu, ierakstot tajā viņa ziņojumu, ka viņam ir līdzekļi izdaramās piedziņas apmierināšanai, vai ka viņam tādu līdzekļu nav. Turp.

1374. Ar pavēsti (381.—396. p.) aicinātam parādniekam, kas uzturas tajā pilsētā, kur atrodas viņu aicinājušā apgabaltiesa, jāierodas personīgi tiesas priekšsēdētāja noliktā termiņā; priekšsēdētājs noliek šajā gadijumā visīsāko termiņu un var aicināt parādnieku pat uz pirmo darbdienu pēc aicinājuma pavēstes nodošanas viņam. Parādniekam, kas dzīvo ārpus tās vietas, kur atrodas viņu aicinājušā tiesa, jāierodas personīgi vai nu šajā tiesā, nenokavējot 402. pantā norādīto termiņu, vai arī pie miertiesneša, kura iecirknī viņš uzturas, ar to aprēķinu, lai apgabaltiesa pirms noliktā ierašanās termiņa notecējuma varētu ņemt vērā parādnieka atsauksmi par līdzekļiem piedziņas apmierināšanai. Miertiesneša sastādītam protokolam ir tāds pats spēks un tādas pašas sekas kā protokolam, kas sastādīts apgabaltiesas sēdē, un šis protokols parādniekam jāiesniedz tai tiesai, kas viņu aicinājusi, priekš personīgas ierašanās noteiktā termiņā. Turp. — Sal. 1891. g. 7778, II.

1375. Ja parādnieks neierodas pie tiesas vai neiesniedz miertiesneša sastādīto protokolu (1374. p.) bez ievērojamiem iemesliem, tad tiesas priekšsēdētājs dod rīkojumu atvest parādnieku pie tiesas Kriminālprocesā likumu (1939. g. izd.) 435.—437., 439. un 441. pantā norādītā kārtībā. Parādnieks, kas uzturas ārpus tās pilsētas, kur atrodas viņu aicinājušā tiesa, atvedams pie tā miertiesneša, kura iecirknī viņš uzturas. 1879. g. 59374, Valsts pad. atz. II, A, 5. p.

1376. Ja izpildot rīkojumu par atvešanu (1375. p.) izrādās, ka parādnieks slepeni atstājis savu dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu, tad tiesa dod rīkojumu uzmeklēt parādnieku ar policijas palīdzību. Bet kad policijas darbība būtu pilnīgi nesekmiga parādnieka uzturēšanās vietas atrašanai, tad tiesa, piemērojoties Kriminālprocesā likumu (1939. g. izd.) 841.—843. pantam, var dot rīkojumu uzmeklēt parādnieku ar sludinājumu, ja atzīst to par derīgu meklējamās personas uzturēšanās vietas atrašanai. Sajā sludinājumā jāatzīmē spriedums, kuru izpildot piedziņu izdara. Parādnieku, kas uziets tajā pilsētā, kur atrodas apgabaltiesa, kas devusi rīkojumus par viņa uzmeklēšanu ar policijas palīdzību un ar sludinājumu, policija atved protokola sastādīšanai pie šās tiesas, bet ārpus minētās pilsētas uzieto parādnieku — pie miertiesneša, kura iecirknī viņš atrasts. 1912. g. 534, vi, 1222'«. p.

III. Valsts parādnieku mantas uzmeklēšana.

1377. Uzmeklējot valsts parādnieku mantu, jāievēro 5367.—1.376. panta noteikumi ar 1378.—1386. pantā norādītiem izņēmumiem. 1897. g. 14835, II, 1222“. p.

1377. un turpm. p. neattiecas uz nodokļiem, nodevām, un vispār pie-dzinumiem, attiecībā uz kuru izvešanu noteikta sevišķa likumā noteikti paredzēta kārtība (Nodokļu lik. I pielik) (29/332; VI, 115).

1378. Paiādnieka paraksts par dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas neatstāšanu (1367. p.) ņemams tikai attiecībā uz piedziņām, kas pārsniedz trīssimti latus, saskaņā ar fiskalas vai administratīvas pārvaldes prasijumu, ja tā, pēc lietas apstākļiem, atzīst, ka tāda paraksta ņemšana piedziņas sekmīgai apmierināšanai ir nepieciešama. 1897. g. 14S35, ii, I222'2. P.; 1922. g. 253, i. p.

1379. Iekam notecējuši divi mēneši no paraksta ņemšanas dienas, bet ia paraksts nav ņemts, tad pēc ziņu saņemšanas par to, ka parādniekam nav mantas, ar kuru pietiktu piedziņas segšanai, fiskalai vai administrativai pārvaldei jāgriežas pie attiecīgās tiesas, lai aicina parādnieku ziņot par līdzekļiem piedziņas apmierināšanai (1370. P-). 1897. g. 14835, II, 122213. p.

1380. Ja piedziņas uzliktas administrativā kārtībā, tad 1378. un 1379. pantā norādītos prasijumus, neatkarīgi no piedziņas stirnas, fiskalā vai administrativā pārvalde iesniedz attiecīgam miertiesnesim, raugoties pēc parādnieka dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas. 1897. g. 14835, II, 122214. p.

Piezīme. Piespiedu līdzekļi parādu samaksai nav piemērojami attiecībā uz valsts parādniekiem, ik kuriem piedziņas

nepārsniedz trīs simti latus. 1912. g. 1003, B, 11, 1222*4. p. Piez.;

1931. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 253, 1. p.

1381. Iepriekšējā (1380.) pantā minētos prasijumus fiskalā vai administrativā pārvalde izteic paziņojumos uz miertiesneša vārdu. Šajos paziņojumos jāuzdod ziņas par to, kādās daļās piedziņa palikusi nesegta. 1897. g. 14835, n, 1222'*. p.

1382. Fiskalās vai administratīvās pārvaldes paziņojumam (1381. p.) pieliekams noraksts no lēmuma, ar kuru noteikts izdarīt administrativā kārtībā uzlikto piedziņu (1380. p.). Šajā lēmumā jjinorāda: 1) piedziņas apmērs un veids, un 2) likumi, uz kuru pamata tā uzlikta. Miertiesnesis, pārliecinājies, ka lēmums par piedziņu nāk no attiecīgas fiskalas vai administratīvas pārvaldes., nolem j apmierināt viņas prasijumu (1378., 1379. p.). Turp., 1222'<\ p.

1383. Attiecībā uz piedziņām, kas norādītas 1380. pantā, apgabaltiesai un tās priekšsēdētājam pēc 1367.—1376. panta noteikumiem uzliktos pienākumus izpilda attiecīgie miertiesneši. Turp., I222'7. p.

1384. Uz 1371. panta pamata sastādīta protokola noraksts piesūtams attiecīgai fiskalai vai administrativai pārvaldei. Turp., 1222'8. p.

1385. Kā administrativā kārtībā uzlikto, tā arī tiesas piespriesto piedziņu lietās izpildīt lēmumu vai rīkojumu par paraksta ņemšanu, ka parādnieks neatstās dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietu (1367., 1368. p.), un tāpat ari piegādāt parādniekam aicinājuma pavēsti zinošanai par līdzekļiem (1374. p.), uzlikts policijai. Turp., 12221». p.

1386. Tiesas piespriesto piedziņu lietās policijas dienest-personas par iepriekšējā (l385) pantā norādītās darbības izpildīšanu dabū atlīdzību pēc pastāvošām tiesu izpildītāju atlīdzības taksēm par šo darbību, izņemot braucamās naudas. Turp., 122220. p.; 1939. g. 79, III.

Devītā apakšnodaļa.

Ārvalstu tiesu iestāžu spriedumu izpildīšana.

1387. Ārvalstu tiesu iestāžu spriedumi izpildāmi, pamatojoties uz noteikumiem, kas šajā ziņā pieņemti ar savstarpējām konvencijām un līgumiem. Tajos gadijumos, kad viņos nav paredzēti paši izpildīšanas noteikumi, jāievēro sekojošos pantos norādītā kārtība. 1864. g. 41477, 1273. p.

Piezīme. Šajā (1387.) pantā paredzēta konvencija ir noslēgta starp Igauniju, Latviju un Lietavu (sk. Lik. kr. 1935. g. 190).

1 Svešas valsts tiesu spriedumi nav atzīstami un nav izpildāmi Latvijā, ja par to nav notikušas attiecīgas starptautiskas konvencijas, pie kam pat šajā pedejā gadijuma tiesu spriedumi izpildāmi tikai tad, ja tie nerurni pretim Latvijas sabiedriskai iekartai un Latvijas likumiem (21/188; I, 114).

2 Trūkstot konvencijai par ārzemju tiesu spriedumu izpildīšanu, ārzemju tiesas spriedumam nepiemīt neapgāžama nozīme. Ja prasītājs grib sasniegt prasības piespriešanu, viņam jacel prasība vispārējā kārtībā, kurā prāvnieku juridiskas attiecības apspriežamas no Latvijas tiesām pēc būtības, pie kam ar ārzemju tiesas_ spriedumu Latvijas tiesas var rēķināties kā ar vienu no rakstiskiem pieradijumiem. Exceptio rei judicatae attiecībā uz ārzemju tiesas spriedumu, ja trūkst attiecīgās konvencijas, nav pielaižama (34/974; XI, 140).

3 Latvijā ipso jure ir izpildāmi tikai tādi spriedumi, kurus taisījušas Latvijas tiesu iestādes; visi parejie uzskatami par ārvalstu tiesu iestāžu spriedumiem un izpildāmi Latvijā tikai 1387. p. kārtībā. No šā viedokļa atzīstams par ārvalsts tiesas spriedumu katrs krievu tiesas spriedums, pilnīgi neatkarīgi no tam, vai tas taisīts laikā, kad Latvija vēl bija Krievijas valsts sastāvdaļa, vai arī tad, kad Latvija no Krievijas jau bija atdalījusies. Krievu tiesu spriedumi atzīti un izpildīti Latvijā uz sevišķa likuma pamata (Lik. kr. 1918. g. 10) un tikai šā likuma robežas (CKD kops. 38/l'2; XIV, 395).

4 Tikai prasībās, kas vērstas uz juridisku attiecību radīšanu, grozīšanu vai izbeigšanu (Rechtsgestaltungs-, Bewirlcungsklagen, правопреобразовательные иски) jr iespējama — zināmās robežās — ārzemju tiesas spriedumu „atzīšana“ (bet ne izpildīšana), arī trūkstot konvencijai (34/565;

X. 269) (CKD kops. 38/12; XIV, 395).

5 1387. un turpm. p. paredz tikai ārvalstu spriedumu piespiedu izpildīšanu Latvijā, bet neattiecas uz spriedumiem vai lēmumiem, kas publiskās interesēs uzskatami par saistošiem arī trešām personām, piem., laulības •lietās. Valdība paturējusi sev tiesību katrā atsevišķā gadijuinā atzīt ārvalstu tiesu piekritību. Ievērojamā šāda kārtība: uz prasītāja pieprasījumu

Tieslietu ministrija viņam' dod apliecību par to, „ka.....ijas tiesu iestāžu

spriedums Latvijas pilsoņa NN laulības šķiršanas lietā tiek atzīts, ja šķiršanas iemesls tiek atzīts par tādu arī Latvijas likumos, un ja atbildētāja pastāvīga dzīves vieta ir . . . .ijā“ (sal. TM raksts 3. V, 1932. g. N. J. 16.806). Caurlūkojot ārvalstu šķiršanas spriedumu, jāpiemēro nevis 1387. un turpm. р., bet gan 812. p. Laulības šķiršanas spriedumus neizpilda CPL paredzētās formās uz uzveikušās puses ierosinājumu, bet vienkārši

paziņojot dzimtsarakstu nodaļai sprieduma norakstu, neatkarīgi no pusu lūguma. Tas attiecas tikai uz tiesu iestādēm tādas valstis, kuras atzīst Latvijai līdzīgu tiesu iekārtu un procesu (B. Berents, TMV 32/11/12, 320. Ipp.).

Ārvalstu tiesu spriedumiem laulības šķiršanas lietās — principā — 6 piešķirams spēks arī Latvijā, ja tikai tie nerunā pretim 1393. pantā minētiem noteikumiem. Šāds uzskats attaisnojams ar to, ka prasība par laulības šķiršanu pieder pie prasībām, kas vērstas uz juridisku attiecību radīšanu, grozīšanu vai izbeigšanu, un ka šādās prasībās taisītie spriedumi vispār nav padoti vienam no likumā paredzētiem izpildīšanas veidiem (1060. p.), kādi iespējami tikai izpildīšanas prasībās. īstenība attiecība uz ārzemju tiesu spriedumiem jārunā nevis par to izpildīšanu, bet gan par to atzīšanu <34/565; X. 271). Sk. CL 12. p.

Nevar būt runa par tāda ārvalsts sprieduma atzīšanu, ar kuru prasība 7 par laulības šķiršanu atraidīta (B. Berent, Lettl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 103. Ipp.).

1387.—1395. p. nav piemērojami Padomju Krievijas laulības šķiršanas 8 lietām, ja tās nav izšķirtas ar tiesas spriedumu, bet gan ar administratīvas iestādes lēmumu (R. Freimanis, TMV 25/11/12, 927. Ipp.).

Lūgumi par ārzemju tiesu^1 spriedumu izpildīšanu neattiecas uz strīdus 9 procesu un tādēļ par tādiem lūgumiem tiesai nodeva nav maksājama (TP 31/187b; 57).

1388. Ārvalstu tiesu iestāžu spriedumi izpildāmi Latvijā tikai tad, kad tas atļauts ar Latvijas tiesu lēmumiem. i864. g. 41477, 1274. p.

1389. Lūgumi par ārvalstu tiesu iestāžu spriedumu izpildīšanu Latvijā jāiesniedz tai apgabaltiesai, kuras pārzinās robežās spriedums izpildāms. Turp., 1275. p.

1390. Lūgumam jāpieliek;

1) sprieduma noraksts, tās tiesas apliecināts, kura to taisijusi, ar šās tiesas izpildu uzrakstu vai apliecinājumu, ka spriedums jāizpilda; tiesas apliecinājumam jābūt apstiprinātam Latvijas sūtniecībā vai konsulātā, un sūtniecības vai konsulātā parakstam jābūt apliecinātam Ārlietu ministrijā;

2) sprieduma tulkojums latviešu valodā, un

3) šo dokumentu noraksti. Turp., 1276. p.

1391. Atbildētāju aicina pie tiesas uz vispārēja pamata.

Turp., 1277. p.

1392. Lūgumi par ārvalstu tiesu iestāžu spriedumu izpildīšanu noliekami caurlūkošanai, nepieprasot 417.—422. pantā norādīto rakstisko paskaidrojumu, un izšķirami uz vispārēja pamata.

1914. g. 1448, I, 1, 1278. p.

1393. Lūkojot cauri šīs lietas, tiesu iestādes neapspriež strīda būtību, ko izšķīrušas ārvalstu tiesas, bet tikai noskaidro, vai caurlūkojamā spriedumā neatrodas tādi rīkojumi, kas runā pret'm Latvijas sabiedriskai iekārtai vai labiem tikumiem, vai Latvijas likuma pavēlošām vai aizliedzošām normām. 1864. g. 41477, 1279. p.; 1937. g. 202, II.

Šis pants, ciktāl tas runā par Latvijas likuma pavēlošām vai aizliedzošam normām, iztulkojams restriktivi (B. Bereut, Lettl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 83. Ipp.).

1394‘ Uz augšā norādītiem pamatiem taisītie spriedumi izpildāmi pēc vispārējiem noteikumiem par tiesu iestāžu spriedumu izpildīšanu Latvijā. 1864. g. 41477, 1280. p.

1395. Ārvalstu tiesu iestāžu spriedumi nav izpildāmi un tiem nav nekāda spēka Latvijā, ja tie izšķir prasības par īpašuma tiesībām uz nekustamiem īpašumiem, kas atrodas Latvijā. Turp., 1281. p.

Trešā dala.

/

Izņēmumi no civilprocesa vispārējās kārtības.

1396. No civilprocesa vispārējās kārtibas noteikti šādi izņēmumi:

1) valsts pārvalžu lietas;

2) lietas par zaudējumu atlīdzību no tiesnešiem, prokuroriem un citiem tiesu resora darbiniekiem;

3) laulības lietas un lietas par dzimšanu laulībā, un

4) samierināšanās kārtiba.

Bez šajā pantā norādītiem izņēmumiem no civilprocesa vispārējās kārtības, izdoti V pielikumā ievietotie noteikumi par tiesāšanas kārtību maksātnespējas lietās.

Piezīme. Noteikumi par to darijumu apstrīdēšanu, kurus parādnieks noslēdzis kreditoriem par ļaunu, noteikti VI pielikumā.

Pirmā nodaļa.

Valsts pārvalžu lietas.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi.

1397. Par valsts pārvalžu lietām uzskatamas lietas, kas saistītas ar fiska interesēm. 1931. g. 137, 1, 1282. p.

Piezīme. Pašvaldibas iestādes un autonomie valsts uzņēmumi var celt prasības un atbildēt uz tām, piemērojot valsts pārvalžu lietām paredzētos noteikumus. Turp., 1282. p. piez.

Fisks ir vienāds subjekts un_ vienāda juridiska persona visā valstī, kaut gan vioa darbība izteicas dažados valsts resoros, kuriem savkārt nav patstāvīga subjekta, t. i. nav juridiskas personas rakstura (sk. 1410. p., Sen. apv. sap. 25/19, 23/56), tādēļ pat ja zinama manta, piem. imobils, apstiprināts uz kādas ministrijas vārdu, tad tomēr materialā nozīmē šis imobils līdz ar to ieiet pašas valsts mantība (25/495; IF, 157).

Sk. tezi zem 1002. p.

1398 .Valsts pārvalžu lietas iztiesājamas pēc vispārējiem civilprocesa noteikumiem, ar sekojošos pantos norādītiem izņēmumiem. 1864. g. 41477, 1283. p.

1399. Fiska vārdā prasības ceļ un uz tām atbild attiecīgas centrālās iestādes vai ari vietējās iestādes, ja tās ir patstāvīgas saimnieciskas vienības un ja strīda objekts atrodas viņu valdijumā vai lietojumā, vai ja tās patstāvīgi noslēgušas strīda līgumu. 1931. g. 137, I, 1284. p.

1 Prasība nav jācel pret fisku kā tādu bet pret attiecīgo valsts iestādi viuai uzticēto fiska mantisko tiesību aploka robežās (prof. Bukovska CP mac. gram. 547. Ipp.).

2 Jautājumam, vai valsti reprezentējoša iestāde ir patstāvīga saimnieciska vienība un vai strīdus līgums noslēgts ar iestādi, ir nozīme vienīgi gadijuma, ja prasība pret valsti celta kādas vietējās iestādes personā (33/6; IX, 540).

3 Princips, ka pulks kā vietējā kara iestāde reprezentē kara centrālo resoru saimnieciskā ziņā — piemērojams nevien saistībām, kas ceļas no līgumiem, bet arī saistībām, kas ceļas no neatļautiem darbiem un vispār prasījumiem^1, kuriem ir mantiski-tiesisks raksturs (24/119; I, 114).

4 PrasībaL kura vērsta uz atlīdzību par prasītāja mantai ar lokomoti-ves dzirkstelēm un dūmiem nodarītiem zaudējumiem, nav kopēja ar dzelzceļu likumu un ta apspriežama pēc CL. Prasība, kura neizriet no dzelzceļa pārvadājuma līguma un nav izcēlusies sakarā ar pārvadāšanai nodotās mantas bojašanu, nav attiecinama uz Dzelzceļu virsvaldes komerciāliem vai techniskiem uzdevumiem (Lik. kr. 1921. g. 225) un nav vēršama vienīgi pret Dzelzceļu virsvaldi, bet gan pret Satiksmes ministriju (25/402; II, 158).

5 Prasība, kura vērsta uz zaudējumu atlīdzību par dzelzscela sabrauktu zirgu un pajūgu, ceļama pret Satiksmes ministriju, bet ne pret Dzelzscelu virsvaldi (.34/339; XI, 27).

6 Prasība ceļama pret Satiksmes ministriju, bet nevis pret ministrijas Šoseju un zemes ceļu departamentu, ja ari tas patstāvīgi būtu slēdzis strīdamo līgumu (35/402; XI, 379).

7 Rīgas telefona_ kantoris nav patstāvīga saimnieciska iestāde, kurai būtu tieslba fiska vārdā celt prasību vai atbildēt uz tām (34/1066; X, 513).

8 Nodokļu departamentam ir procesuālā (partu) spēja; tam ir tieslba un pienākums uzstāties kā valsts pārstāvis fiska lietās kā centrāls fiska orgāns (27/714; IV, 115).

1400. Valsts pārvaldes prasa un atbild pie tiesas ne citādi kā caur sevišķiem pilnvarniekiem, kas ieceļami no attiecīgā resora dianestpersonu vidus, vai arī izrauganii no to personu vidus, kurām pēc likuma ir tiesība būt par pilnvarniekiem, pēc labprātīgas vienošanās ar tām. 1864. g. 41477, 1285. р.; 1939. g. 79, III.

Šis pants neaizliedz valsts iestādēm savā pilnā sastāvā parakstīt tiesā 1 iesniedzamos lūgumus. Pietiek, ja lūgumu paraksta resora priekšnieks (24/403; I, 115).

Saskaņā ar valsts civildienesta likumu (1938. g. izd.) 111. pantu, katram 2 valsts darbiniekam var uzlikt pagaidam arī tādus uzdevumus, kuri neietilpst viņa kārtējos pienākumos, kamdēļ, piem., Nodokļu departamenta direktors var uzdot arī bez speciālās pilnvaras departamenta revidentam parakstīt viua vietā blakus sūdzību tiesai (34/1571; XI, 141).

Sk. arī 2. tezi zem 352. p.

Pagasta valde kompetenta izdot pilnvaru pagasta pašvaldības civil- 3 lietas vešanai tiesā (Lik. кг. 1934. g. 203). (38/60; XIV, 414).

1401. Ceļot prasību vai dodot atbildi uz to, valsts pārvalžu pilnvarniekiem jāiesniedz tiesai rakstiska pilnvara vai priekšraksts lietas vešanai, ja vini pieder pie attiecīgā resora dienestpersonām. 1864. g. 41477, 1286. р.; 1939. g. 79, III.

„Priekšrakstiem“ nekādas formas neprasa, tos var dot arī „pilnvaras“ 1 formā. Tomēr priekšraksts tiek izdots attiecīgas iestādes ierēdnim^1 kā tādām, uz ko jāaizrāda pašā priekšrakstā (23/33^1; I, 115).

1401. р., uzskatot priekšraksta uzrādītāju par valsts iestādes pilnvar- 2 nieku, atzīst priekšraksta pilnvaras raksturu un saturu (23/33; I, 115). 1401. p. neatņem priekšrakstam nozīmi un spēku tamdēļ, ka to rakstot lietots vārds pilnvara. Pietiek, ja priekšraksts rakstīts uz iestādes blankas, bez notariala apliecinājuma (23/250; I, 115).

Ja arī Latvijas hipotēku bankas padomes un valdes locekli būtu, var- 3 būt, uzskatami kā „valsts ierēdņi“ 1401. p. nozīmē (sk. L. H. П. statutus, Kreditlik. 230. р.), tad par tādu nav uzskatams Latvijas hipotēku bankas prokūrists kā tāds; viņš nav ierēdnis. Pilnvarojums viņam, t. i. prokūristam, varētu būt tikai pilnvaras veidā; uz pilnvarojuma trūkumiem var aizrādīt, piem., arī parādnieks, ja viņš ieinteresēts, lai izsoli atzītu par nederīgu (31/1067; VII, 115).

1400. un 1401. p. gan runā par prasības lietām to iztiesāšanas stadijā 4 paša tiesā, tomēr nav šaubu, ka tie paši noteikumi attiecinami arī uz noteikumiem par spriedumu izpildīšanu (31/1583; VII, 117).

1402. Visas prasības, kuras ceļ valsts pārvaldes pret privātpersonām, piekrīt tiesu iestāžu pārziņai uz vispārējo piekritības likumu pamata. 1864. g. 41477, 1287. p.

1403. Privātpersonu prasības pret valsts pārvaldēm ceļamas uz vispārēja pamata vai nu pēc tās vietas, kur atrodas stridamā

manta, vai pēc tās, kur privātpersonai nodarīti zaudējumi, vai arī pēc tās vietas, kur atrodas tā iestāde vai dienestpersona, kura pārstāv pie tiesas valsts pārvaldi. 1864.g. 41477, 1288. p.; 1939. g. 79, Ml.

1 1403. p. nepieSķir prasītājam alternativas izvēles tiesības pēc tajā apradītiem piekritības veidiem. Tāpēc zaudējumu atlīdzības prasība jā-cel taisni pēc zaudējumu nodarīšanas vietas (30/1206; VI, 116).

2 Ja privātpersonā cel prasību pret Tautas labklājības ministriju piešķirt pensiju, sakarā ar Liepājā notikušu nelaimes gadijumai, tad prasība kompetē Rīgas apgabaltiesai. Nav piemērojams 1403. p. noteikums par zaudējumiem resp. par prasības sub.iektivo p'iekritību, jo šis pants tieši paredz, ka prasība ceļama pret valsts pārvaldi pēc zaudējumu nodarīšanas vietas tad, kad zaudējumu izdarijusi pati valsts pārvalde (T. P. 38/740b; 668).

1404. Iztiesājot valsts pārvalžu lietas miertiesu iestādēs, pēdējām jāpiesūta attiecīgām valsts pārvaldēm, uz vispārēja pamata, noraksti no lūgumiem, atsauksmēm un sūdzībām, kas iesniegti mutiski un ierakstīti protokolā, un tāpat pretējās puses iesniegtie noraksti no lūgumiem, atsauksmēm un blakus sūdzībām, kā art noraksti no tiem pieliktiem dokumentiem. 1912. g. 1003, B, 11, 1289'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Apgabaltiesai (kā miertiesu iestādei) nav jāpiesūta valsts pārvaldes iestādei noraksts no atbildētāja iesniegtā rakstiskā paskaidrojuma uz valsts parvaldes iestādes apelacijas sūdzību (35/1352; XII, 189).

1405. Aicinot valsts pārvaldes pie miertiesu iestādēm ar pavēsti, ierašanās termiņš noliekams uz divām nedēļām. 1912. g. 1003, B, II, 12892. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1935. g. 87, III.

1406. Prasībās pret valsts pārvaldi nav pielaižama nedz prasību nodrošināšana, nedz sprieduma iepriekšēja izpildīšana; bet prasībās par īpašuma tiesībām tiesa var, ja prasītājs to prasa, aizliegt līdz lietas galīgai izšķiršanai strīdīgu mantu atsavināšanu. Tādos gadijumos attiecīgi uz mežiem piemērojami 710. panta noteikumi. 1921. g. 258, 1.

Piezīme. Lietās par atlīdzību, kas pienākas saskaņā ar likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās, pielaižama uz prāvnieka lūgumu tiesas sprieduma iepriekšēja izpildīšana, pie kam no tiesas atkarājas pielaist to vai nu pieprasot vai nepieprasot nodrošinājumu no puses, kura lūdz tādu izpildīšanu. 1912. g. 1301, lik. VII, 1291. p. piez.; 1921. g. 258, 2-1939. g. 61.

1407. Tiesas spriedums pasludinams abām pusēm uz vispārēja pamata; bet, neatkarīgi no tam, tiesa nosūta sprieduma norakstu 1399. pantā minētai valsts pārvaldei. 1864. g. 41477,1292. p.

Šis pants attiecas vienīgi uz spriedumiem, bet nevis uz lēmumiem, 1 kuri uzskatami par pasludinātiem arī valsts iestādēm uz vispārēja pamata (33/4; IX, 348).

Ja apgabaltiesas lēmums noticis nevis kādā blakus jautājumā, bet gan 2 pēc strīdus būtības par notaram uzlikto zīmogsodu, tad no šāda lēmuma noraksts apgabaltiesai bija jāpiesūta Nodokļu departamentam ex officio saskaņā ar rīk. par zīmognod. 100. p. 3. teik. uz CPL 1407. p. pamata.

Spr. 26/330 (III, 91, 112) attiecas uz blakus lēmumiem, kas taisīti prasības lietās procesa laikā, ar kuriem izšķirts kāds blakus jautajums (37/1480; XIV, 31).

Spriedums jāsūta galīgā veidā, jo 1407. un 1406. pantos ir runa nevis 3 par rezolūcijas, bet gan sprieduma norakstiem (T. P. 32/182b; 69).

Lēmumu noraksti, piem., par prasības nodrošināšanu, nav obligatoriski 4 jānosūta valsts iestādēm, jo 1407. p. attiecas vienīgi uz spriedumiem (26/330;

III, 112).

1408. Termiņš apelacijas un kasacijas sūdzību iesniegšanai no valsts pārvaldes puses skaitams no tās dienas, kad viņa, uz iepriekšējā (1407.) panta pamata, saņēmusi sprieduma norakstu. 18Ū4. g. 41477, 1293. p.

1408. pants piemērojams zināmos gadijumos arī pie blakus sūdzību 1 iesniegšanas termiņu aprēķināšanas, un proti tad, ja blakus sūdzība_ tiek iesniegta par tādu tiesas lēmumu, ar kuru lieta pabeigta galīgi, jo šādam lēmumam ir tāda pati nozīme, kā tiesas spriedumam, kadel šada lēmuma noraksts arī nosūtams valsts pārvaldei uz 1407. p. pamata. Saskaņa ar šo principu lietās par naudas sadalīšanu starp parādnieka kreditoriem valsts pārvaldes iestādei nosūtams tiesas lēmuma noraksts, ar kuru tiek apstiprināts naudas sadalīšanas projekts (291367; V, 130).

Sūtijums skaitas par saņemtu attiecīgā valsts iestādē tajā_ dienā, kad 2 tas nodots valsts iestādē, pilnīgi neatkarīgi no tā laika, kad sutijums tiek attaisīts vai ievests ienākušo sūtijumu grāmatas. Valsts iestādei, kura su-tijuma saņemšanu uztic savam kurjeram, līdz ar to arī jānes visas sekas, kuras var rasties sakarā ar kurjera saņemto sūtijumu novēloto talāknodo-šanu reģistrācijai (28/335; V, 130).

Sk. 4. tezi zem 253. p.

1409. Sprieduma izpildīšanai pret valsts pārvaldi piedzinējs iesniedz izpildu rakstu tieši tam resoram, kuram uz sprieduma pamata tas jāizpilda. Turp., 1296. p.

Piezīme. Ja pašvaldība vai autonoms valsts uzņēmums neizpilda tiesas spriedumu sešu mēnešu laikā no izpildu raksta saņemšanas, tad piedzinējam ir tiesība prasīt sprieduma izpildīšanu vispārējā kārtībā, pie kam attiecībā uz pašvaldību ņemami vērā 1060. panta piezīmes un 1065. panta 2. piezīmes noteikumi. 1934. g. 70, 1409. p. piez.

1410. Stridi par valsts mantu, kuri ceļas starp centrālām valsts iestādēm, izšķirami pēc šo iestāžu galveno priekšnieku savstarpējas vienošanās; bet ja vienošanās nenotiek, tad tie nododami Senata administratīvam departamentam izšķiršanai. 1931. g. 137, i, 1297. p.

Šis pants nav piemērojams pašvaldības iestādēm (29/1313; VI, 77).

Sk. arī 5. tezi zem 749. p.

Otrā apakšnodaļa.

Tiesāšanas kārtība lietās, kas cēlušās sakarā ar līgumiem par darbiem un piegādēm valsts vajadzībām un valsts mantas vai tiesību nomas līgumiem.

1411. Lietas starp valsts iestādem un privātām personām kas cēlušās sakarā ar liguiniem par valsts darbiem un piegādēm, kā arī valsts mantas vai tiesību nomas līgumiem, iztiesā valsts pārvalžu lietām paredzētā kārtībā, ar sekojošos pantos minētiem zņēmumiem. 1931. g. 137, i, 1300. p.

No 1411. p. satura izriet, ka visas tajā minētās lietas iztiesājamas prasības kartība, jo taisni prasības kartībā iztiesājamas valsts pārvalžu lietas (1397.—1409. p.). Tādēļ arī nomas nauda, kas valstij pienākas par valsts ezera iznomašanu, piedzenama prasības kārtībā pēc vispārējiem CPL noteikumiem ar likumu īpaši valsts pārvalžu lietām noteiktiem izņēmumiem (1398'. p.). Tikai 1420. p. paredzētā gadijumā pārmaksātās sumas piedzenamas neapstrīdamu prasijumu kārtībā (36/453; XIV, 397).

1412. Sūdzības par valsts iestādes vai dienestpersonas rīkojumiem, vilcināšanos vai dienesta pienākumu neizpildīšanu darbu un piegādes līguma pildīšanas laikā, iesniedzamas pakļautības kārtībā, bet par resora vadītāja rīkojumiem, vilcināšanos vai bezdarbību Senata administratīvam departamentam. Sūdzības par rīkojumiem iesniedzamas pakļautības kārtībā sešu mēnešu, bet Senatam viena mēneša laikā, skaitot no rīkojuma paziņošanas vai iesniegtās sūdzības noraidīšanas dienas. Turp., 1301. p.; l939.g. 79,III.

1413. Par izsniegtā galīgā norēķina nepareizu sastādīšanu vai arī par norēķina vai galīgā norēķina neizsniegšanu uzņēmējam

1414. panta 1. un 2. punktā norādītā laikā, pretlīdzējain ir tiesība iesniegt sūdzību pakļautības kārtībā, vai arī celt prasību tiesas ceļā, kā par dokumentu un visu viņam pienākošos naudas sumu izsniegšanu, tā ari par zaudējumu atlīdzību., kuri cēlušies ar valsts iestādes vai dienestpersonas nepareizu rīcību, vilcināšanos vai bezdarbību. 1931. g. 137, I, 1302. p.; 1939. g. 79, III.

1414. Sūdzības vai prasības (1413. p.) pret valsti attiecīgas iestādes personā pretlīdzējam jāiesniedz viena gada laikā. Šis termiņš skaitams:

1) ja norēķins nemaz nebūtu izsniegts uzņēmējam vai piegādātājam — no tās dienas, kurā izbeidzas norēķina paziņošanai noteiktais termiņš (Nolik. par valsts darb. un piegād. 1936. g. izd. 95. un 99. p.);

2) ja pēc uzņēmēja vai piegādātāja iesniegtiem iebildumiem par norēķinu nebūtu izsniegts galīgais norēķins — no tā laika, kad izbeidzas galīgā norēķina izsniegšanas termiņš (Nolik. par valsts darb. un piegād. 98. un 99. p.), un

3) ja uzņēmējs vai piegādātājs nav apmierināts ar izsniegto galīgo norēķinu — no galīgā norēķina paziņošanas dienas (Nolik. par valsts darb. un piegād. 99. p.). 1931. g. 137, l, 1303. p.

Viena gada noilgums attiecas arī uz prasijumiem par drošības naudas izsniegšanu atpakaļ (27/354; IV, 69).

Sk. tezi zem 1419. p.

1415. Ja pretlīdzējs ir iesniedzis sūdzību pakļautības kārtībā, tad viņš nevar celt prasību tiesā, bet ja viņš 1414. pantā minētā gada laikā atsauc pakļautības kārtībā iesniegto sūdzību pirms tās izspriešanas, tad var celt prasību tiesas ceļā līdz minētā gada notecējumam. Turp., 1304. p.

Lai piemērotu šo pantu, tiesai jākonstatē, ka prasītājs iesniedzis sūdzību tai valsts iestādei resp. amatpersonai, kurai ir padota iestāde resp. amatpersona, kura valsts vārdā slēgusi līgumu ar prasītāju un kura arī kārtojusi ar viuu no līguma izrietošās attiecības (34/357; XI, 141).

1416. Iesniedzot tiesā prasību pret valsti, līguma pretlīdzējs var apstrīdēt kā pašu norēķinu, tā arī visas nepareizības vai nelikumības, kas būtu pielaistas sakarā ar līguma pildīšanu un norēķināšanos.

Ja pretlīdzējs uz viņam izsniegto norēķinu ir iesniedzis pakļautības kārtībā savus iebildumus, tad, griežoties pēc tam ar prasību tiesā, pretlīdzējs nevar celt tādus prasijumus, kas nebūtu minēti viņa iesniegtos iebildumos. Turp., 1304'. p.

1417. Prasība iesniedzama tajā tiesā, kuras piekritībai pakļauta attiecīgā valsts iestāde (1399. p.), ja līgumā nav paredzēta cita tiesa. Turp., 1305. p.

1418. Prasības iesniegšana neaptur valsts iestādes rīcību, iekam nav taisīts tiesas spriedums. Turp., 1306. p.

1419. Sūdzības vai prasības strīda jautājumos starp valsts iestādi un privātām personām, kas cēlušās sakarā ar valsts mantas vai tiesību nomas līgumiem, iesniedzamas vai nu pakļautības kārtībā vai tiesas ceļā: ja strīds cēlies līguma pildīšanas laikā — sešu mēnešu laikā no strīda izcelšanās, bet ja tas cēlies līgumam izbeidzoties vai to laužot — sešu mēnešu laikā no šās izbeigšanās vai laušanas. I931. g. 137, I, 1307. p.

Iztulkojot šo pantu sakarā ar pārējiem tās pašas nodaļas pantiem, it sevišķi ar 1414. p„ jānāk pie slēdziena, ka 1419. p. paredzētais sešu mēnešu termiņš attiecinams tikai uz valsts tiešiem kontrahentiem (37/495; XIII, 566).

1420. Ja uzņēmējam vai nomniekam izsniegtā norēķinā atrasta vēlāk kāda kļūda vai nepareizība, tad attiecīgā iestāde, kura izsniegusi norēķinu, izsniedz uzņēmējam vai nomniekam jaunu izlabotu norēķinu ar priekšlikumu, nekavējoties atmaksāt pārmaksāto sumu. ja uzņēmējs vai nomnieks atzīst šo izlaboto norēķinu par nepareizu, viņam ir tiesība celt attiecīgu prasību civiltiesā sešu mēnešu laikā, skaitot no atmaksas pieprasīšanas dienas. Prasības iesniegšana neaptur pieprasītās sumas piedzīšanu neapstrīdamu prasijumu kārtībā, ja tiesa to neaptur. Turp., 1309. p.

1 Šis pants piemērojams nevien gadījumos, kad kļūda pielaista pirmā norēķinā, bet arī tad, ja ta pielaista galīga norēķinā (35/489; XI, 309). Sal. 35/435; XI. 536.

2 ■ Šis pants neattiecas uz gadījumu, kad valsts iestāde tikai paziņo uzņēmējam Valsts kontroles revizijas atzinumu, pat neaizrādot, vai viņa šim atzinumam piekrīt (35/742; XI, 686).

Trešā apakšnodaļa.

Tiesāšanas kārtība lietās par mantas vardabīgu atņemšanu vai valdījuma traucēšanu.

1421. Gada laiks prasību celšanai par traucētā vai zaudētā valdījuma atjaunošanu attiecībā uz valsts nekustamu īpašumu, kas atrodas privātpersonu faktiskā valdijumā, aprēķinams nevis no vardarbīgās atņemšanas laika, bet no tās dienas, kad valsts pieņēmusi šo īpašumu, ja vien līdz tam valsts pārvaldē nav ienācis rakstisks ziņojums vai sūdzība par vardarbīgu atnemšanu. 1912. g. 1003, B, I, 1311. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Šā (1421.), 1423. un 1424. panta noteikumi attiecas arī uz prasībām par nekustamu īpašumu servitutu lietošanas traucēšanu. 1889. g. 6188, noi. 1, A, 156. p.; 1912. g. 1003, B, I, 1311. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1921. g. 258,2.; 1937. g. 202, II.

Miertiesnesis nepārbauda servituta t'iesibu, bet vienīgi tā lietošanas faktu. Nekustama īpašuma valdījuma atjaunošana ir identiska ar servitutu lietošanas atjaunošanu (Gasmans un Nolkens I, 129. Ipp.).

1422. Lietas starp privātpersonām un valsts pārvaldēm par nekustama īpašuma vardarbīgu atņemšanu vai valdijuma traucēšanu var ierosināt pie miertiesnešiem tiklab valsts pārvalžu pilnvarnieki, kā arī tās iestādes un personas, kuru tiešā pārziņā manta atrodas. 1864. g. 41477, 1313. p.

1423. Privātpersonās un biedrības, kas valda valsts pārvalžu mantas uz lietojuma tiesības pamata, var gadijumā, kad kāds traucē viņu valdijutnu, arī tieši no sevis celt prasības par traucētā valdijuma atjaunošanu. Viņu prasības lūguma noraksts piesūtams atbildētājam un valsts pārvaldei; turpmākā lietas gaitā jāievēro noteikumi par valsts pārvalžu lietām (sk. 1421. p. piez.). 18(54. g. 41477, 1314. р.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 156. р.; 1912. g. 1003, В, I, 1311. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. p.

1424. Privātpersonu pret valsts pārvaldēm celtās prasībās par vardarbīgu atņemšanu, pavēstes par šo pārvalžu aicināšanu pie tiesas miertiesneši nosūta 1399. pantā norādītām iestādēm (sk. 1421. p. piez.). 1864. g. 41477, 1315. р.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 156. р.; 1912. g. 1003, В, 1, 1311. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, В, 1. р.; 1931. g. 137, I, 1284. p.

Otrā nodaļa.

Lietas par zaudējumu atlīdzību no tiesnešiem, prokuroriem un citiem tiesu resora darbiniekiem.

1425. Prasības par zaudējumu atlīdzību, kuri cēlušies ar senatoru, Senata virsprokuraturas dienestpersonu, Senata virs-sekretaru, Tiesu palatas priekšsēdētāja, palatas departamentu priekšsēdētāju, locekļu un prokuratūras dienestpersonu, apgabaltiesu priekšsēdētāju, vicepriekšsēdētāju, locekļu un prokuratūras dienestpersonu, izmeklēšanas tiesnešu, miertiesnešu un zemesgrāmatu nodaļu priekšnieku un viņu palīgu nepareizu rīcību, pakļautas vispārējai kārtībai, ievērojot sekojošos (1426.—1430.) pantos norādītos izņēmumus. 1922. g. 209, 11, 1., 2., 7. р.; 1924.g. 37, 2., 4. р.; 1928. g. 134, I, 1. р.; 206; 1938. g. 88, I; 1939 g. 79, III.

Piezīme. Prasības par zaudējumu atlīdzību, kuri cēlušies ar civilresoru vai pašvaldības iestāžu darbinieku nepareizu ricību, nolaidību vai noziedzīgu darbību, izņemot šajā (1425.) pantā minētos tiesu resora darbiniekus, pakļautas vispārējai kārtībai. 1922. g. 209, 11, I. p.

1 Tiesnesis atbild nevien par tīšu nelikumīgu rīcību, bet arī par rupju neuzmanību un acīmredzamu paviršību (p'rof. Bukovska CP māc. grām. 544. Ipp.).

2 Privātpersonu lūgumi celt prasību pret tiesnesi par zaudējumiem, kas radušies ar viņa nepareizu rīcību, ievērojami gadijumos, kad tiesnesis pielaidis tadu novirzīšanos no viņa dienesta darbības, kas norāda, ka tiesnesis rīkojies pretēji viņam ar likumu piešķirtām tiesībām' un uzliktiem pienākumiem un ka viņš pielaidis ar likumu sodāmu dienesta darbību (Apv. sap. 37/22; XIII, 494).

3 Zaudējumu prasību jievar celt tajā gadi.iumā, ja cietušam ar procesuāliem līdzekļiem, pārsūdzot tiesneša nepareizo rīcību, būtu iespējams novērst tos cēloņus, kas izsaukuši zaudējumus (Apv. sap. 39/3; XV, 40).

4 1425. p. izsmeļoši uzskaita darbiniekus, pret kuriem zaudējumu atlīdzības prasību var celt tikai pec Senata Apvienotās sapulces (1426. p.) atļaujas saņemšanas. Pagasttiesas locekļi 1425. pantā nav minēti un tas tādēļ uz viņiem nav attiecinams (36/666; XII, 608).

5 Tiesneši, kā arī zemes grāmatu nodalu priekšnieki par rīk. par zī-mognodevu pārkāpumiem atbild tikai 1425. p. norādītā kārtībā un Nodokļu departaments attiecība uz viņiem nevar taisīt rīk. par zīmognodevu 105. p. norādīto lēmumu par zīmogsoda uzlikšanu (Apv. sap. 36/1; XII, 696).

1426. Lūgumi atļaut celt prasību par zaudējumiem, kuri cēlušies ar iepriekšējā (1425.) pantā minēto dienestpersonu nepareizu rīcību, iesniedzami Senata apvienotai sapulcei. 1922. g. 209, 1., 2. р.; 1939. g. 79, III.

1427. Pilnvarniekam, kas iesniedz lūgumu, lai atļauj celt prasību par zaudējumiem uz iepriekšējā (1426.) panta pamata, vajadzīga tam nolūkam speciālā pilnvara. 1922. g. 209, 11, 3. p.

1428. Senāts, pēc lūguma caurskatīšanas, nosūta tā norakstu apsūdzamam, pieprasot paskaidrojumu iesniegšanu noteiktā laikā. Turp., 4. p.

1429. Pēc rakstisko paskaidrojumu saņemšanas vai pēc to iesniegšanas termiņa notecējuma, lūgums izšķirams Senata apvienotās sapulces slēgtā sēdē pēc virsprokurora atzinuma noklausīšanās. Turp., 5. p.

1430. Atzīstot lūgumu par dibinātu, Senāts noteic apgabaltiesu vai miertiesnesi, pēc piederības, pie kā lūdzējs var griezties ar prasību par zaudējumu atlīdzību. Turp., 6. p.

Trešā nodaļa.

Laulības lietas un lietas par dzimšanu laulībā.

Pirmā apakšnodaļa.

Tiesāšanas kārtība laulības lietās.

I. Tiesāšanas kārtība lietās par tiesībām, kas saistītas ar likumīgas

laulības pastāvēšanu.

1431. Lietas par tiesībām, kas saistītas ar laulību, uzsākamas tajā apgabaltiesā, kuras apgabalā atbildētājam ir dzīves vieta, bet ja lietā atbildētāja nav, tad — pēc prasītāja dzīves vietas. 1864. g. 41477, 1339. p.

1432. Pēc divu gadu notecējuma no tās dienas, kad miris viens no laulātiem, izbeidzas tiesība celt strīdu kā par palikušā laulātā, tā arī no šās laulības dzimušo bērnu personiskām, ar laulību saistītām civiltiesībām. Turp., 1340. p.

Šajā pantā minēto 2 gadu laikā noilgst arī no laulības izrietošās mantiskās prasības (prof. Bukovska CP māc. grām. 561. Ipp.).

Sk. tezes zem 1473. p.

1433. Attiecībā uz lietai pievienojamiem dzimtsarakstu nodaļu reģistru vai baznīcas grāmatu ierakstu norakstiem un izrakstiem jāievēro 540. un 541. panta noteikumi. Turp., 1341. p.; 1921. g. 47; 1928. g. 51, II.

1434. Prāvnieku iesniegto dokumentu salīdzināšanu un pārbaudīšanu ar dzimtsarakstu nodaļu reģistru vai baznīcas grāmatu ierakstiem izdara prāvnieku klātbūtnē tajās vietās, kur šie reģistri vai grāmatas glabājas, tiesas loceklis vai iecirkņa miertiesnesis, saskaņā ar 588.—590. panta noteikumiem. I896. g. 13576, i, 1342.p.; II; 1921. g. 47; 1928. g. 51, II.

1435. Lietās, kurās nav atbildētāja, prokuroram jāsavāc attiecīgie pierādijumi prasītāja nepareizo prasijumu atspēkošanai.

1911. g. 35154, I, 1, 1343. p.

1436. Iepriekšējā (1435.) pantā norādītās lietās spriedumu taisa ne citādi kā pēc prokurora atzinuma noklausīšanās. Turp., 1344. p.

1437. 1435. pantā norādītās lietās prokuroram ir tiesība iesniegt sūdzības par tiesas spriedumiem, ievērojot vispārēios noteikumus par sūdzību iesniegšanu no privātpersonu puses par tiesas spriedumiem. Turp., 1345. p.

II. Tiesāšanas kārtība lietās par laulības neesamību vai šķiršanu.

1438. Lietas par laulības neesamību vai šķiršanu (izņemot 1453. pantā minētās) iztiesā apgabaltiesa prasibu kārtībā pēc vispārējiem noteikumiem, ar sekojošiem izņēmumiem. 1921. g. 39, 63. p. — Sal. 1937. g. 163, 2. p.

Sk. 6. tezi zem 782. p., 27. tezi zem 1019. p. un 12. un 13. tezi zem 1021. p.

1439. Ja atbildētāja dzīves vieta nav zinama vai atrodas ārzemēs, no 316. panta noteikuma, attiecībā uz lietu piekritību par ārzemēs noslēgtu laulību šķiršanu un tādu laulību atzišanu par neesošām, pielaižams izņēmums, saskaņā ar kuru prasītājs var prasību celt pēc savas dzīves vietas. 1921. g. 88.

1440. Laulību lietās pilnvarniekam vajadzīga sevišķa pilnvara attiecīgas lietas vešanai.

Nepilngadīgie laulātie savās laulības lietās var patstāvīgi prasīt un atbildēt tiesā, kā arī uzdot savas lietas vešanu pilnvarniekam. 1921. g. 39, 65., 66. p.; 1937. g. 202, IV.

Spriežot pēc 1440. p. atrašanās vietas likuma sistēmā, šā panta pirmās daļas vārdi „attiecīgas lietas vešanai“ saprotami vienīgi kā dažādo laulības lietu šķirojums (1431., 1438. p.), bet ne kā konkrētu laulības šķiršanas procesu šķirojums pēc laulības šķiršanas iemesliem resp. pēc prasības pamatiem (38/430; XIV, 315).

1441. Ar prasību, atzīt laulību par neesošu vai to šķirt, var savienot tikai prasijutnus piešķirt prasītājam bērnus vai tiesību uz uzvārdu.

Uzstādīt dažādus citus prasijumus, sevišķi par uzturu, ne pamatprasībā, ne pretprasībā nav atļauts. 1921.g.39,67. p.; 1937.g. 202, 11.

1442. Līdz sprieduma taisīšanai pirmā instancē prasītājam ir tiesība pārgrozīt savas prasības pamatu, atsaucoties uz citiem iemesliem laulības atzīšanai par neesošu vai šķiršanai. 1921. g. 39, 68. p.; 1937. g. 202, II.

»

1443. Ja abi laulātie tiesas sēde personīgi izteic vēlēšanos laulību šķiit, tiesa lietu izšķir tajā pašā sēdē, pie kam pirms sprieduma taisīšanas laulātie uzaicinami samierināties. 1921. g.

39, 69. p.

1444. Uz viena aulātā lūgumu tiesa ar lēmumu var atļaut laulātiem atšķirtu dzīvi pa prāvas laiku un noteikt, pie kura laulātā pa šo laiku jāpaliek bērniem. Turp., 70. p.

1445. Lietās par laulības neesamību tiesa var prasīt no prāvniekiem pierādijumus par apstākļiem, kurus prāvnieki neapstrīd, kā arī pati no sevis iekustināt jautājumu par noilgumu.

Šajās lietās prāvnieka atzīšanos atstāj brīvai tiesas novērtēšanai. 1921. g. 39, 71. p.

1446. Laulību strīdu lietās laulības šķiršana izlīguma veidā nav pielaižama. Turp., 73. p.

1447. Prasību par laulības neesamības atzīšanu uz Civillikuma (1937. g. izd.) 60.—64. panta pamata ceļ prokurors vai trešās personas pret abiem laulātiem kopā. Turp., 74. p.; 1937. g. 202, II.

1448. Ja prokurors patstāvīgi ved prāvu un to zaudē, tiesas un prāvas vešanas izdevumi uzliekami valstij; pretējā gadijumā šie izdevumi uzliekami prāvu zaudējušai pusei valstij par labu. 1921. g. 39, 75. p.

1449. Ja laulība atzita par neesošu vai šķirta, tad tiesas spriedumā jānorāda, pie kura no vecākiem paliek nepilngadīgie bērni.

Šis noteikums attiecas arī uz 1453. pantā paredzētām lietām.

Ja laulība šķirta viena vai abu laulāto vainas dēļ, tad tas jānorāda Spriedumā.’ Turp., 76. p.; 1937. g. 202, II.

Tiesai skaidri jāapspriež vainas jautājums pašā sprieduma rezolūcijā 1 vai vismaz sprieduma motivos (22/270; I, 81).

Pietiek, ja tiesa, šķirot laulību, sprieduma motivos skaidri apspriež 2 vainas jautājumu (39/72). Sal. 22/270; I, 81.

CL 77. pantā paredzētā trīs gadus nepārtraukti ilgstošā laulāto šķirtā 3 dzīve ir laulības šķiršanas iemesls pats par sevi, neatkarīgi no viena vai otra laulātā vainas, un ja tiesa atrod, ka laulība šķirama tikai uz minētā 77. panta pamata, tad viņai nav tiosības iekustināt jautājumu par vainu (25/57; II, 107).

Likums nekur nenosaka, ka tiesai jau pašā spriedumā par laulības 1 šķiršanu katrā_ ziņā „visā visumā“ būtu jānoteic bērna liktenis līdz viņa pilngadībai; tāpat kā uztura lietās spriedums ir grozāms atkarībā no partu vēlākiem katrreizējiem materialiem apstak|iem, arī spriedumiem par šķirto vecāku bērna likteni ir spēks tikai „rebus sic stantibus“ un tādēļ tiesai ir pilnīgs pamats bērna likteni nosacīt pagaidām tikai līdz zināmām vecumam, atstājot jautājumu par vēlāku laiku atklātu. Tas revidējams saskaņā ar CL 200. p. (25/282; II, 108).

Tiesai ex officio jāizšķir jautājums par to, pie kura no vecākiem pa- 5 liek nepilngadīgie bērni, neatkarīgi no partu aizrādijuma (36/161; XII, 668).

Pastāvot līdzīgiem apstākļiem gādības ziņā par bērnu kā tēva tā mā- 6 (es puse, tiesai jāņem vēra, ka mazam bērnam dabīgāki būt mātes gādībā (35/1749; XII, 180).

1450. Lietās, kurās atbildētāja dzīves vieta nav zinama, spriedumi izsludināmi Valdības Vēstnesi.

Termiņi atsauksmes, apelacijas un kasacijas sūdzības iesniegšanai skaitami no izsludināšanas dienas. 1921. g. 39, 77. p.

1451. Likumīgā spēkā stājies spriedums, ar kuru lauliba atzīta par neesošu vai šķirtu, ir spēkā arī attiecībā uz trešām personām, kuras prāvā nav piedalijušās. Turp., 78. p.

1452. Tiesu palatas spriedumi, ja zaudējušā puse nav atteikusies no tiesības tos pārsūdzēt (1018. p. 4. pk.), nav izpildāmi līdz kasacijas sūdzības termiņa notecējumam, bet ja tāda iesniegta — līdz izšķiršanai. 1935. g. 87, I, 1452. p.

Šā panta noteikumi neskar sprieduma likumīgo spēku, bet tikai tā izpildīšanu (CKD kops. 36/29; XII. 603).

Sk. 1. tezi zem 661. p., 2. tezi zem 1018. p. un 6. tezi zem 1387. p.

1452i. 861. pantā norādītās sūdzības un 908. pantā norādītie lūgumi pielaižami tikai jautājumā par vainu, bērniem vai tiesību uz uzvārdu. 1939. g. 79, 11, 1452'. p.

Dzīve prasa ierobežot sprieduma atcelšanu aiz jaunatklātiem apstākļiem (851. un 908. p.). Pēc sprieduma, ar kuru laulība atzīta par neesošu vai šķirtu, agrākie laulātie dibina jaunas ģimenes, no jauna dodoties laulībā. Ja 11u pēc gadiem vēl var g-rozīt spriedumu un panākt, ka agrāko laulību atzīst par formāli pastāvošu, tad rodas dažādā ziņā neciešams stāvoklis. Tas laulātais, kurš, paļaudamies uz tiesas spriedumu, devies jaunā laulībā, nu izrādās par bigāmijās piekopēju, pie kam grūtības rada jautājums, kā šo stāvokli likvidēt. Jauno laulību nāktos atzīt par neesošu, liekot gluži nepelnīti ciest visai jaunajai ģimenei; pie tam pirmās laulības kopdzīvi ar formālo restaurēšanu faktiski tomēr nespēj atjaunot, tā kā upurējot otras ģimenes labklājību, gluži neko neiegūst. Tādēļ liegts laulības šķiršanas jautājumu par jaunu cilāt, ierobežojot procesa atjaunošanu ar jautājumiem tikai par vainu, bērniem vai tiesību uz uzvārdu (T. M. V. 39/4. pielik. 24. Ipp.).

1453. Lietas, kurās laulības šķiršana pamatojas uz laulāto savstarpējo vienošanos, skata cauri apgabaltiesa uz abu laulāto lūgumu pēc viena vai otra dzīves vietas. Pēc diviem mēnešiem, skaitot no lūguma saņemšanas dienas, tiesa aicina dalībniekus uz sēdi, uzliekot viņiem par pienākumu ierasties personīgi.

lekam tiesa taisa lēmumu par laulības šķiršanu, viņa uzaicina laulātos samierināties. Ja kāda no pusēm neierodas tiesas sēdē aiz dibinātiem iemesliem, lietas caurlūkošana atliekama; ja neierašanās iemesli nav dibināti, lieta izbeidzama. 1921. g. 39, 80. p.

1454. PrasiDas suina laulības lietās, neizņemot iepriekšējā (1453.) pantā paredzētos gadījumus, noteikta uz viens tūkstots pieci simti latiem. 192l.g. 39,81. p.; 1924. g. 52, I; 1935. g. 87, III.

Citās nenovērtējamās prasībās tiesa nosaka vērtību parasti uz Ls 1200,— (T. M. pask. T. M. V. 35/2. II, c).

III. Tiesāšanas kārtība lietās par likumisku uzturu, kā arī lietās par dažām vecāku savstarpējām tiesībām un pienākumiem attiecībā uz bērniem.

1455. Iztiesājot lietas par likumisku uzturu, kā ari lietas par vecāku tiesību satikties ar bērniem, kas atrodas pie otra vecāka, Civillikuma (1937. g. izd.) 182. pantā paredzētā gadijumā, miertiesneši rīkojas pēc šā likuma vispārējiem noteikumiem, ievērojot

1433., 1434. un 1457.—1465. panta noteikumus. 1935. g. 87,1, 1455. p.; 1937. g. 202. II.

Visās lietās par likumiskiem alimentiem, tā tad arī ārlaulības bērna alimentu lietās, ir piemērojami 1456.—1465. p. noteikumi (36/449; XII, 534).

Sk. arī 16. un 17. tezi zem 3., 3. tezi zem 36., 13.-—17., 20. un 22. tezi zem 377., 2. un 6. tezi zem 436., 19. tezi zem^1 816., 19.—23^1. tezi zem 1019. un 14. un 15. tezi zem 1021. p.

1456. atcelts (1937. g. 202, IV).

1457. Kad atbildētāja dzives vieta nav zinarna, prasības par 1455. pantā norādītām lietām var celt pēc prasītāja ieskata, vai nu pēc prasītāja dzīves vietas, vai pēc viņam zināmās atbildētāja pēdējās dzīves vietas, vai pēc atbildētāja nekustama īpašuma atrašanās vietas. 1914. g. 902, v, 3, 13453. p.

1458. Nepilngadīgie, kas sasnieguši 16 gadu vecumu, kā ari personas, kas atrodas aizgādnībā izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ, var 1455. pantā norādītās lietās paši prasīt un atbildēt tiesā vai arī paši izraudzīt sev pilnvarnieku, bet ja prāvnieks atrodas aizgādnībā gara slimības dēl, viņu pārstāv aizgādnis. 1937. g. 202, I, 1458.p.

1459. Tiesības piešķiršana pilnvarniekam vest 1455. pantā norādītās lietas noteikti jāizsaka pilnvarā, apzīmējot pašu lietas priekšmetu. 1935. g. 87, I., 1459. p.; 1937. g. 202, IV.

1459. p., ievērojot viņa vispārējo formulējumu („lietas vešana“,_ bet nevis „prasības iesniegšana“), attiecas tiklab uz prasītāja, kā uz atbildētaja advokatu (27/44«; IV, 115). Sk. arī 36/1033 (XII, 494).

2 Šķirtas sievas alimentu prasība pret šķirto vīru atzīstama par tādu

prasību, kas izriet no laulības attiecībām. Tādā lietā pilnvarniekam ir vajadzīga 1459. p. paredzēta pilnvara. Tāda pilnvara pilnvarniekam ir vajadzīga pat arī tad, ja lieta jau izspriesta pec būtības un spriedums stājies likumīgā spēkā un izlemjams vienīgi jautājums par prasības nodrošinājuma veida grozīšanu, jo arī tada darbība ir „lietas vešana“. (C.K.D. kops. 36/21; XII. 670).

1460. Prasības suma lietās par likumisku uzturu noteicama prasijuma gada likmes apmērā, bet ja prasijums aptver arī laiku pirms prasības, tad gada likmei pieskaitama suma, kuru prasa par notecējušo laiku līdz prasības celšanas dienai. 1935. g. 87, i,

1460. р.; 1937. g. 202, II.

1 1460. p. apstiprina vispārēju principu, ka alimentu prasība neaprobežojas tikai tagadnē un nākotnē vien (22/244; II, 160).

2 Šis pants, kā izņēmuma noteikums, ir iztulkojams šaurā nozīmē un visa nodalijuma (kurā ievietots 1460. p.) saturs norāda, ka 1460. p. attiecas uz tām alimentacijām, kas izriet no fcimenes, bet nevis no mantošanas tiesību noteikumiem (35/1587; XII, 329).

1461. atcelts (1935. g. 87, IV).

1462. Lai noskaidrotu lietas apstākļus, miertiesnesis, neatkarīgi no pusu sniegtiem pierādījumiem, var pēc sava ieskata nolemt nopratināt prāvnieku radniekus un kaimiņus, kā arī citas personas, kas var sniegt lietā nepieciešamās ziņas. 1935.g.87,1, 1462. р.; 1939. g. 79, IV.

1463. Prasībās par vecāku savstarpējo tiesību un pienākumu noteikšanu attiecībā uz bērniem, tiesa, līdz lietas izšķiršanai pēc būtības, var uz prāvnieka lūgumu nolemt, pie kura no vecākiem atstājami bērni pa lietas iztiesāšanas laiku.

Par tiesas lēmumiem pielaižamas blakus sūdzības atsevišķi no apelacijas. 1929. g. 115, I345^9. p.

1464. Lietās par likumisku uzturu, kā ari par vecāku savstarpējām tiesībām un pienākumiem attiecībā uz bērniem, pielaižama sprieduma iepriekšēja izpildīšana. Turp., 1345^10. р.; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

Šajā pantā paredzētās prasībās miertiesnesim sprieduma iepriekšēja izpildīšana jāpiel'aiž. Vārds „pielaižama“ tulkojams kā „jāpielaiž“. 1465. p. piemērojams retos gadījumos, piem., ja nav pietiekoši stingru un pārliecinošu pierādijumu paternitātes jautājumā. Lai gan 1464. p. trūkst vārdu „uz prāvnieku luguinu“ (sal. 188. un 846. р.), tad tomēr tiesai nav jārīkojas ex officio. jo tas runātu pretim prāvnieku pašnoteikšanās principam (J. Grīslis. Т. М. V. Э8/4. 1079. Īp.).

1465. Iepriekšējā (1464.) pantā norādītos gadijutnos no tiesas atkarājas pielaist sprieduma iepriekšēju izpildīšanu, nepieprasot vai pieprasot nodrošinājumu no tās puses, kura lūdz izpildīšanu. 1914. g. 902, V, 3, 1345". p.

Sk. tezi zem 1464. p.

Otrā apakšnodaja.

Tiesāšanas kārtība lietās par dzimšanu laulībā.

1466. Lietas par dzimšanu laulībā iztiesājamas uz vispārēja pamata, ar 1435.—1437. pantā un šajā nodaļā paredzētiem izņēmumiem. 1911. g. 35154, 1, 1, 1346. p.

1467. Tiesība pierādīt dzimšanu laulībā neizbeidzas ne ar kādu noilgumu. 1864. g. 41477, 1347. p.

Tomēr mantiskās prasības, kas pamatojas uz personas atzīšanu par 1 dzimušu laulībā, padotas vispārējam noilgumam (prof. Bukovska CP mac. grām. 564. Ipp.).

Tiesība pierādīt dzimšanu ārlaulībā izbeidzas ar vispārējo 10 gadu 2 noilgumu (S. Mende, RZ 32/3/4; — 256. Ipp.).

1468. Apstrīdēt bērna dzimšanu laulībā, ja tas dzimis pastāvot likumīgai laulībai, ir tiesība tikai bērna mātes vīram.

1937. g. 202, I, 1468. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, 1, 1468. p.).

1468. p. runā vienīgi par bērniem, kas dzimuši no vīra sievas - laulātas 1 draudzenes. Strīdu, ka bērns dzimis ne no īstā tēva likumīgas sievas un nepareizi ierakstīts kā dzimis likumīgā laulībā no attiecīgiem laulātiem draugiem, var celt kā prasības, tā iebilduma ceļā (CKD kops. 36/26;

XIII, 254).

1468. un turpm. panti attiecinami tikai uz gadījumiem, kad strīds ir 2 par bērna tēvu, bet nevis par viņa mati. Šis pēdējais strīds ir izšķirams vispārējā kārtībā un to var celt katra persona, kurai ir interese šāda strīda izšķiršanā (37/234; XIII, 567).

Izteiciens „pastāvot likumīgai laulībai“ iztulkojams faktiskas laulības 3 kopdzīves nozīmē resp. tādas laulības nozīmē, kad laulātie nedzīvo acīmredzot šķirti, un nevis vienkārši laulības pastāvēšanas (esamības) burtiskā nozīmē (CKD kops. 36/26; XIII, 253).

1468. p. tiesību apstrīdēt bērna dzimšanu laulībā piešķir bērna mātes 4 vīram, nosakot šās tiesības realizēšanai īpašas prasības celšanu. Ieruna alimentu prāvā neizšķir jautājumu par bērna dzimšanu no ārlaulības sakariem, kāds jautājums izšķirams īpašā prasībā (CKD kops. 38/13;

XIV, 355).

5 Prombūtne esoša teva aizgādnis nevar celt prasību atzīt metrikā par laulība dzimušu ierakstītā bērna atzīšanu par ārlaulības bērnu (T.P. 34/618a; 171).

6 Bērna mātes vīra prombūtnes laikā vai gadījumā, kad tam trūkst rīcības spēju, viņa aizgādnim nav tiesības celt prasību par bērna dzimšanu ārlaulība. Pats bērns ne personīgi, ne caur savu māti vai aizbildni nevar nekādu prasību celt, kura varētu aizskart prezumciju par viņa dzimšanu laulībā, pat tad nē, ja no materialā viedokļa prasības celšana liktos izdevīga (S. Mende, RZ 37/36/4 — 25®. lpp.).

7 Prasība, kuru cel bērns savas mātes personā un kura, kaut tajā jautājums grozās ap uzturu, iziet uz bērna atzīšanu par ārlaulībā dzimušu, no paša bērna vispār nav iespējama (32/1596; VIII, 9). Sal. H. Blaese, Lettl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 235. lpp.

8 Sen. spr. 32/1596 (VIII, 9) apskatītā prasība aizskar publisko kārtību, kura tiesai jāaizsargā ex officio (35/1145; XII, 7).

9 Pēc tiesu prakses prasība ceļama pret māti un bērnu kopā (citādi prof. Bukovskīs, Civilproc. māc. grām. 566. lpp.). Šī prasība ir prasība par juridiskas attiecības atzīšanu, kamdēļ nevar būt runa par „solidāru“ piespriešanu un par prasības vērtību (S. Mende, RZ 37/38/4; 256. un 257. lpp.).

10 Bērna mātes vīram jāpierāda, ka bērns nav ieņemts no viņa. Tas panākams, pierādot t. s. alibi ieņemšanas laikā vai faktisko neiespēju, ka bērns vispār varēja celties no prezumtiva tēva (piem., ar asinsanalizes palīdzību). (S. Mende, RZ 37/38/4, 259. lpp. Sal. arī H. Blaese Lettlands Zivilgesetzbuch ir Einzeldarstellungen I, 234. lpp.).

11 Prasības piespriešanas sekas ir attiecīgas atzīmes ievešana dzimtsaraksta reģistrā par bērna dzimšanu ārlaulībā, svītrojot ailē „tēvs“ ierakstītās ziņas. Prasītājam' ir tiesība prasīt, lai viņu atsvabina no pienākumā dot uzturu savas sievas arlaulības bērnam (S. Mende, RZ 37/38/4, 260. lpp.).

12 Likums neparedz iespēju celt prasību, kad bērns jau miris. (H. Blaese, Lettl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 235. lpp.).

Sk. arī 2. tezi zem 570. p.

1469. (1937. g. 202, IV).

1470. Lietu par bērna dzimšanu ārlaulībā, pastāvot likumīgai laulībai, var uzsākt gada laikā no bērna dzimšanas, ja dzimšanas laikā vīrs atradies valsts robežās, un divu gadu laikā, ja viņš atradies ārzemēs. 1864. g. 41477, 1350. p.

1471. Iepriekšējā (1470.) pantā minētais laiks lietas uzsākšanai skaitams no tās dienas, kad vīrs dabūjis zināt par bērna dzimšanu, kuru viņš atzīst par ārlaulības bērnu, tikai tajā gadi-jumā, ja viņa sieva atradusi līdzekli apslēpt no viņa bērna dzimšanu, vai ja vina bērna dzimšanas laikā dzīvojusi atšķirti no vīra. 1914. g. 902, V, I, 1351. p.

Sieva var pieradīt, ka vīrs, neraugoties uz_atšķirtu dzīvi, tomēr zinājis par bērna dzimšanu (prof. Bukovska CP mac. grām. 566. lpp.).

Ja laulātie dzīvo kopā, pieņemams, ka vīram nevarēja palikt nezināms bērna piedzimšanas fakts. Tamdēļ 1 gada laiks prasības celšanai skaitams uo bērna piedzimšanas dienas (S. Mende, RZ 37/38/4, 255. lpp.).

1472. Pēc vīra nāves viņa likumiskie mantinieki var turpināt viņa uzsākto lietu par dzimšanu ārlaulibā. 1914. g. 902, v, l, 1352. p.

Ja sieva un bērns ir vienīgie mantinieki, tiesība celt prasību par bērna dzimšanu ārlaulībā izbeidzas un nepāriet uz šiem mantiniekiem (S. Mende, RZ 37/38/4 — 254. lpp.).

1473. Ja vīrs miris, iekam notecējis viņam ar 1470. un

1471. pantu paredzētais termiņš strīda celšanai pret bērna dzimšanu laulībā, kuru viņš atzinis par ārlaulibas bērnu, un nav paziņojis pirms savas nāves, ka atzīst bērnu par dzimušu laulībā, vai ja vīrs miris pirms bērna dzimšanas, tad prasību par viņa dzimšanu ārlaulībā var celt vīra likumiskie mantinieki triju mēnešu laikā no vīra nāves dienas vai no bērna dzimšanas dienas, ja bērns dzimis pēc vira nāves. Ja bērna dzimšana palikusi mantiniekam nezināmā līdz augstāk noteiktā triju mēnešu termiņa sākumam, tad mantinieks var celt prasību par dzimšanu ārlaulībā līdz triju mēnešu notecējumam no tās dienas, kurā viņš dabūjis zināt par bērna dzimšanu, bet tikai tajā gadijumā, kad bērns dzimis mātei dzīvojot atšķirti no vīra vai pēc vīra nāves, kura notikusi pēc viņa kopdzīves izbeigšanās ar bērna māti. Turp., 1353. p.

Trīs mēnešu termiņa sākums skaitas no tiesas lēmuma spēkā nākšanas dienas, ar kuru bezvēsts promesošais izsludināts par mirušu (36/79; XII, 476).

Trīs mēnešu termiņa tecējums neapstājas mantinieku nepilngadības dēl (prof. Bukovska CP māc. grām. 566. lpp.).

Šajā pantā minētie termiņi ir prekluzivi (prof. Loebers, TMV. 24/1 — 44. lpp.).

1474. Par pierādijumu, ka bērns ir dzimis laulībā, atzīstami izraksti no dzimtsarakstu nodaļu reģistriem vai baznīcas grāmatu ierakstu noraksti. 1931. g. 137, I, 1354. p.

Baznīcas grāmatu dzimušo un kristīto sarakstam par laiku, kad tiesība reģistrēt dzimušos bija tikai dzimtssarakstu nodaļai (Lik. kr. 21. g. 47, 1. p.), nav pierādijuma nozīme (34/70; X, 455).

1475. Iepriekšējā (1474.) pantā minētie dokumenti uzskatami par pietiekošiem tikai tad, kad neviens to pareizību neap-

strīd; pretējā gadījumā tie salīdzinami ar dzimtsarakstu nodaļu reģistru vai baznīcas grāmatu ierakstiem saskaņā ar 1434. pantu. 1931. g. 137, 1, 1355. p.

1476. Kad nav iespējams dabūt 1474. pantā minētos dokumentus tādēļ, ka nav dzimtsarakstu reģistru vai baznīcas grāmatu, vai kad tajos norādītie apstākļi ir apšaubami, par pierādījumu, ka bērns ir dzimis laulībā, tiesa, pēc sava ieskata, var pieņemt arī citus dokumentus un liecinieku izsacījumus. Turp., 1356. p.

Ceturtā nodaļa.

Samierināšanās kārtība.

Pirmā apakšnodaļa.

Izlīgumi.

1477. Paziņot tiesai par vēlēšanos nobeigt starp prāvniekiem iztiesājamo lietu ar samierināšanos un noslēgt izlīgumu — pielaižams jebkurā lietas stāvoklī. 1864. g. 41477, 1357. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Kad iesniegts izlīguma lūgums, tad lietas caurskatīšana izbeidzama, bez pus,u tālākas iztaujāšanas (prof. Bukovska CP māc. grām. 581. lpp.).

2 Paziņojuma iesniegšana tiesai par to, ka parti vēlas izbeigt lietu miera ceļā un mierlīguma slēgšana atļauta arī tad, kad lieta atrodas Senata Civilā kasacijas departamentā. Atstājot kasacijas sūdzību bez caurskatīšanas starp partiem notikuša miera līguma dēl, prasītājas iemaksātā drošības nauda izsniedzama viņai atpakaļ (26/437: III, 113).

3 Ja testaments atzīts par nederīgu ar tiesas spriedumu, bet pēc tam prāvnieki ir vienojušies sadalīt mantojumu likumiskās mantošanas ceļā vai citādi nokārtot mantojumu, un sakarā ar to atbildētājs atsauc par tiesas spriedumu iesniegto apelacijas sūdzību, tad šādu vienošanos nevar atzīt par procesa kārtībā noslēgtu izlīgumu, bet gan tikai par ārpus tiesas notikušu privātu izlīgumu. Šis izlīgums tadēl arī nav apstrīdams tās formas trūkuma dēl, kas paredzēta CPL kārtība noslēgtiem izlīgumiem, vai arī uz tā pamata, ka tam nebūtu spēka ka noslēgtam par tiesai nodotu lietu (33/64; X, 156).

4 Tiesa nevar apstiprināt prāvnieku izlīgumu, kas novestu pie procesuāli nepielaižamām sekām (35/995; XII, 610).

1478. Prasību lietas, kas dibinātas uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās var izbeigt ar izlīgumu ne citādi, kā uz tiesas 91. un 273. pantā paredzētā kārtībā priekšā liktiem pamatiem, bet prasību lietas par ārlaulības bērna

apgādāšanu ne citādi, kā ar bāriņtiesas piekrišanu (Civillik. 1937. g. izd. 157. p.). 1912. g. 1301, lik. VII, 1357>.p.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 61.

1479. Kad lietā piedalas ne divas vien personas, bet vairāki prāvnieki, tad katram no viņiem, jebkurā lietas stāvoklī, ir tiesība izlīgt ar savu pretinieku vai pretiniekiem, pat atsevišķi no visām citām personām, kas lietā piedalas. 1864. g. 41477, 1358. p.

1480. Izlīgumi noslēdzami:

1) ar aktu, kas apliecinams pie notara vai miertiesneša, un

2) iesniedzot izlīguma lūgumu vai sastādot izlīguma protokolu.

Turp., 1359. p.

1480., 1481., 1483. un 1485. p. paredzētā kārtība attiecas tikai uz lietas 1 procesuālo izbeigšanu (34/444; X, 225).

Izlīguma lūgums apliekams ar vienkāršu zīmogu odevu pēc rlk. par 2 zīmognod. 1. p. 1. pk. un 16. p. 1. pk., bet izlīguma akts (1480. p. 1. pk.) ar proporcionālu zīmognodevu pēc rīk. par zīmognod. 39. p. 1. pk. (34/392;

XI, 160).

2. punktā minētais lūgums nav kvalificējams kā izlīgums; izlīgums ir 3 patstāvīgs civiltiesisks akts, bet „miera Iugumis“ iesniedzams tiesai, lai pārvestu lietu, kura līdz tam iztiesāta strīdus kārtībā, miera kārtībā. Šāds lūgums apliekams ar zīmognodevu uz rīk. par zīmognodevu 16. p. 1. pk. pamata, bet nevis uz 39. p. 1. pk. pamata (G. Rubinšteins, TMV. 32/6 —

191. lpp.).

Saskaņā ar rīkojuma par zīmognodevu 39. p. 1. punktu akti un do- 4 kumelīti par miera izlīgumiem apmaksājami ar l°/o proporcionālo zīmognodevu, neatkarīgi no tam, vai šie līgumi slēgti pie notara vai tiesā. Ja tādēļ ni'iera līgums ierakstīts tiesas protokolā, tad lūdzējam izsniegtais protokola noraksts apmaksajams ar proporcionālo zīmognodevu, pie kam par tās piedzīšanu jārūpējas tiesai (T. P. 39/335; 751).

1481. Izlīguma lūgumi iesniedzami ar prāvnieku parakstu tai tiesai, kurā lietu iztiesā. Turp., 1360. p.

1482. Izlīguma lūgumam, kas sūtams tiesas iestādei pa pastu vai iesniedzams uz pilnvaras pamata, jābūt iepriekš apliecinātam pie notara vai miertiesneša; ja šis nosacijum« nav ievērots, lūgums atstājams bez ievērības. Turp., 136i. p.

Konstatējot, ka partu lūgums par lietas izbeigšanu uz miera līguma pamata ienācis tiesā, neievērojot 1482. un 1483. p. noteikumus, ka tas arī tiesā no pašiem partiem nav uzturēts, tiesa var lūgumu atstāt bez ievērības un neielaisties miera līguma pakta konstatēšanā (32/483; VIII, 126).

1483. Izlīguma lūgumu pastiprināšanai (1481. p.) izlīdzēji, iekam lietu ieskata par izšķirtu, nopratināmi, lai pārliecinātos, vai viņi labprātīgi vienojušies uz izlīgumu, un lai apstiprinātu izlīguma lūgumā apzīmētos nosacījumus. Ja prāvnieki dzīvo ārpus tās pilsētas, kurā atrodas apgabaltiesa, nopratināšanu var uzdot vietējam iecirkņa miertiesnesim, ievērojot 588.—590. panta noteikumus. 1931. g. 137, I, 1362.a p.

Miera izlīguma patiesīgums tiesai jāpārbauda ex officio (37/1343;

XIV. 171).

1484. Pie izlīguma var stāties arī tiesas sēdē, pie kam puses var lūgt, lai viņas samierina aiz slēgtām durvīm. 1864. g. 41477, 1363. p.

1485. Par tiesas sēdē notikušu izlīgumu sastādams protokols, kas, pēc nolasīšanas strīdā bijušām pusēm, jāparaksta viņām un tiesas locekļiem, un pēc tam tas pielīdzināms tiesas spriedumam, kas stājies likumīgā spēkā un nav pārsūdzams. Turp., 1364. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1486. Prāvnieku piekāpšanās vienojoties uz samierinājumu viņiem nav saistoša, ja samierināšanās aiz kautkāda iemesla nav notikusi. Turp., 1365. p.

1487. Ar izlīgumu izbeigta lieta uzskatama par nobeigtu uz visiem laikiem, un ne paši izlīgušie prāvnieki, ne arī viņu mantinieki nevar šo lietu atjaunot. Turp., I366. p.; 1937. g. 202, n.

Uz izlīguma pamata neizdod izpildu rakstu, bet kreditoram ir tiesība prasīt izlīguma pildīšanu, ceļot jaunu sūdzību (prof. Bukovska CP māc. grām. 582. lpp.).

Otrā apakšnodaļa.

Šķīrējtiesa.

1488. Visas personas, kurām ir tiesība brīvi rīkoties ar mantu, var nodot starp viņām izcēlušos strīdus izšķirt vienam vai vairākiem starpniekiem, kas izraugāmi nepāra skaitā, pēc pusu savstarpējas vienošanās. i864. g. 41477, 1367. p.

Piezīme. Par šķīrējtiesnešiem var būt arī tiesu resora

darbinieki. 1931. g. 137, 1, 1367. p. piez.

1 Šķīrējtiesneši par savu pilnvarojumu ļaunprātīgu izlietošanu atbild, ne

ka amatpersonas, bet vispārējā kriminaltiesāšanas kārtībā (prof. Bukovska CP māc. grām. 569. lpp.).

Ja parti nav vienojušies par strīda izšķiršanu, bet gan tikai par jautājuma izšķiršanu par īpašuma tiesībām uz nekustamu īpašumu un šķīrējtiesas formu izlietojuši vienīgi savu tiesību apliecinašanai, bet ne tiesību aizstāvēšanai, tad tas uzskatams par to likumu apiešanu, kuri nosaka kartību, kādā apliecinami akti par tiesībām uz nekustamu īpašumu. Šādā ga-dijumā lūgums par šķīrējtiesas lēmuma apstiprināšanu atstajams bez ievērības, jo šķīrējtiesa, protams, nevar kalpot partu nelikumīgu noļuku izvešanai (31/722; VII, 118).

Arbitrāžās uzdevums ir noskaidrot vienīgi jautājumus par apmēru vai preču kvalitati u. t. t., bet nevis izšķirt strīdu pēc būtības, pie kam tiesai ir tiesība arbitratoru — kā ekspertu — slēdzienu parbaudlt un novērtēt pec sava iesfata. Arbitrāžās klauzula tādēļ neatņem partiem iespeju tieši griezties pie tiesas (33/15; IX, 594).

Arbitrāžās klauzula nav atkarīga no procesuāliem noteikiimiem par šķīrējtiesām un no arbitražas atzinuma ievērošanas tirgonim nav tiesības izvairīties. Ir liela starpība starp šķīrējtiesas spriedumu, kas izšķir tiesiskus jautājumus, un specialistu-lietpratēju atzinumu (arbitrium boni viri), pie kuriem prāvnieki griežas, lai noskaidrotu zināmus faktiskus jautājumus (sal. Dr. Lēbera. L)as Scliiedsgerichtswesen in Lettland, Internationales Jahrbuch fūr Schiedsgerichts\vesen, 1931. g. III sēj. 27.—29. lpp. un Bu-kovskis, Civilprocesa mācības grām. 579. lpp.). Uz arbitražaslietpratēju domām prāvnieki varētu atsaukties tiesā, pie kam, ņemot vērā līgumā izteikto vienošanos — tādu lietpratēju uzskats par faktiskiem datiem būtu strīda dalībniekiem saistošs (36/1443; XIII, 170).

Kā tiesu prakse, tā ari teorija atzīst, ka ārzemju šķīrējtiesu lēmumi, kas taisīti uz prāvnieku slēgtās arbitražas klāuzulas pamata, atzīstami par prāvniekiem saistošiem lietpratēju slēdzieniem (T. P. 35/25a; 501).

1489. Visus civiltiesu iestādēm piekritīgus stridus var lūkot cauri un izšķirt šķīrējtiesa, izņemot:

1) lietas par personiskām civilstāvokļa tiesībām;

2) lietas, kas saistītas ar mazgadīgo un citu aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu labumu;

3) lietas, kas saistītas ar valsts pārvalžu vai pašvaldības interesēm;

4) lietas, kas kautkādi saistītas ar noziedzīgu nodarījumu, izņemot tās, kuras uz krimināllikumu pamata var izbeigties ar izlīgumu (Kriminalproc. lik. 1939. g. izd. 6. p.); tāpat lietas par tādu kaitējumu vai zaudējumu atlīdzību, kas nodarīti ar noziedzīgu nodarijumu, ja tās uzsākamas civilkārtībā pēc kriininal-iztiesāšanas;

5) lietas par nekustamu īpašumu, kad dalībnieku starpā ir personas, kurām pēc likuma ierobežotas šā īpašuma iegūšanas vai valdijuma un lietojuma tiesības (a), un

6) lietas, kas pamatotas uz likumu par apdrošināšanu negadi-jumos un arodslimībās (b).

(a) 1887. g. 4899, I, 1368. p. 1,—5. pk.; 1889. g. 6188, no!. I, A, 163. p. — (b) 1903. g. 23060, Valsts pad. atz. IX, 1368. p. 6. pk.; 1939. g. 61.

149°. Pusu vienošanās izšķirt savu lietu šķīrējtiesā jāizteic šķīrējtiesas līgumā. 1864. g. 41477, 1369. p.

Līgumā ievestai šķīrējtiesas klauzulai tiesai nav jāpiegriež vērība, ja tā neatbilst 1490. p. paredzētai formai (34/1701; X, 251).

1491. Šķīrējtiesas līgums jāparaksta prāvniekiem tin visiem izraudzītiem starpniekiem, kuriem ar savu parakstu jāizteic piekrišana uzņemties starpniecību. Turp., 1370. p.

1492. Šķīrējtiesas līgumā jāatzīmē:

1) kā prāvnieku, tā arī viņu izraudzīto starpnieku vārdi un uzvārdi, un

2) šķīrējtiesas izšķiršanai nododamā strīda priekšmets.

Bez šiem nepieciešamiem nosacijumiem, šķīrējtiesas līgumā var ievest, uz līgumā piedalošos personu labprātīgu vienošanos, ari citus, kā: par starpnieku sēdes vietu, par darbvedības pārzināšanu un dokumentu glabāšanu, par pusu lietā dodamo paskaidrojumu kārtību, par termiņu, kādā starpniekiem izšķirams viņu strīds, par prasības nodrošinājumu, par līgumsodu attiecībā uz izpildīšanu un, beidzot, visus citus nosacījumus, kas nerunā pretim likumiem. Turp., 1371. p.; 1935. g. 87, III.

1 Šis pants neaizliedz šķīrējtiesai ar abu partu piekrišanu noteikt arī ārpus šķīrējtiesas līguma tiesāšanas kārtību un aicināt darbvedi protokolu vešanai vai padomdevēju juridiskos jautajumos (34/269; XI, 27).

2 Strīda priekšmeta norādīšana šķīrējtiesas līgumā ir šī līguma nepieciešama sastāvdaļa (39/510).

1493. ja termiņš sprieduma taisīšanai līgumā nav noteikts, tad starpniekiem lieta jāizšķir četru mēnešu laikā no līguma apliecināšanas dienas. 1864. g. 41477, 1372. p.

1494. Iekam nav notecējuši termiņi, kas noteikti 1492. un 1493. pantā lietas izšķiršanai, prāvniekiem nav tiesības lūgt, lai to iztiesā tiesu iestādes. Turp., 1373. p.

1495. Šķīrējtiesas līgums, izņemot līgumus tirdzniecības, rūpniecības vai amatniecības strīdus lietās, kurās puses griezušās

pie Tirdzniecības un rūpniecības vai Amatniecības kameras, jāapliecina pie notara vai miertiesneša. Līguma oriģinālu, pēc tā apliecināšanas, izsniedz starpniekiem, bet tā norakstus — pusēm. 1864. g. 41477, 1374. р.; 1039. g. 79, III, 1495. p.

149o. p. atvieglo šķīrējtiesu nodibināšanu tieši Tirdzniecības-rūpniecī-bas un Amatniecības kamerās, neprasot tajos gadijumos, kad puses griezušas šķīrējtiesas jautājumā pie kameras, līgumam notarialu apliecinājumu (TMV, 39/4 pielik. 24. lpp.).

1496. Tādas lietas iztiesāšana tiesu iestādēs, kura pēc līguma nodota šķīrējtiesas izšķiršanai, apturama, tiklīdz uzrādīts šķīrējtiesas līgums, neatkarīgi nolietas stāvokļa; bet tiesas izdarītā darbība prasības nodrošināšanai paliek spēkā līdz lietas izšķiršanai šķīrējtiesā, ja vien līgumā par to nav uzņemts sevišķs nosacijums. 1864. g. 4! 477, 1375. p.

1497. Mainīt starpniekus pirms lietas nobeigšanas pielaižams tikai šādos gadijumos:

1) uz prāvnieku savstarpēju vienošanos, un

2) kad viena no pusēm to prasa uz tā pamata, ka pēc līguma sastādīšanas radusies starpnieka pirmo divu pakāpju svainība ar pretējo pusi vai pēc līguma sastādīšanas starp viņu un lūdzēju ir cēlusies prāva. Turp., 1376. p.

1498. Prasījums mainīt starpnieku uz iepriekšējā (1497.) panta 2. punkta pamata iesniedzams tam miertiesnesim vai tai apgabaltiesai, kā pārziņai piekristu pati lieta pēc prasības sumas. Turp., 1377. p.

1499. Starpniekiem nav jāievēro tiesāšanas formalitātes, bet šajā zinā viņiem jāpieturas pie līdumā uzņemtiem nosacijumiem. Turp , 1378. p.

Ja spriedums ir visu šķīrējtiesnešu vienbalsīgs domu rezultāts, tad nevar būt izšķirošas nozīmes tam apstāklinī, ka tas nav parakstīts tajā pašā dienā un ka vispār galīgais sprieduma valsts valoda izgatavotais teksts nav parakstīts no visiem šķīrējtiesnešiem viena diena. Šķīrējtiesneši nav spiesti ievērot 802., 803., 806., 816. un 1014. p. noteikumus par rezolūcijas formu un rezolūcijas tūlītējo parakstīšanu un izsludināšanu, sprieduma galīgo izstrādāšanu un tā saturu. Nav no svara tā tad arī tas, kādā datumā uzrakstīts spriedums, un kāds datums atzīmēts sprieduma tekstā (27/94; III, 113).

1500. Visus vajadzīgos dokumentus, ziņas un paskaidrojumus prāvnieki nodod viņu izraudzītiem starpniekiem, bez jebkādām sevišķām formalitātēm. Turp., 1379. p.

1501. ja kāds no prāvniekiem vilcinās dokumentu un I ietā vajadzīgo ziņu iesniegšanā, šķīrējtiesa var nolikt viņam termiņu to iesniegšanai. i864~ g. 41477, 1380. p.

1502. Kad termiņu nokavē, kā ari ja kāda no pusēm neierastos tiesā dot paskaidrojumus, šķīrējtiesa var lietu izšķirt bez puses jauniem paskaidrojumiem, uz tiesas rīcībā esošo ziņu un dokumentu pamata. Turp., 1381. p.

1503. 1501. pantā minētais termiņš dokumentu iesniegšanai nedod šķīrējtiesai tiesību attālināt lietas izšķiršanu ilgāk par tam nolūkam noteikto laiku. Turp., 1382. p.

1504. Attiecībā uz uzziņu, norakstu un dokumentu iesniegšanu šķīrējtiesai piemērojami 540.—543. panta noteikumi. Turp., 1383. p.

1505. Liutas iztiesāšana un visa šķīrējtiesas darbība izbeidzama:

1) kad puses savstarpēji vienojas lietu izbeigt;

2) kad nomirst prasītājs vai atbildētājs;

3) ja pa lietas iztiesāšanas laiku tiek atklāts kriminalapstāklis, kurš var ietekmēt šķīrējtiesas caurlūkošanai iesniegtās lietas izšķiršanu, un

4) ja puses neizrauga jaunus starpniekus mirušo vai to vietā, kuri izstājušies aiz 1497. pantā norādītiem iemesliem, vai neļauj lietu izšķirt nepāra skaitā palikušajiem starpniekiem. Turp., 1384. p.

1 1505. p. 2. un 4. punkts runājot par nāvi, attiecinams arī uz gara slimību u. t. t. (27/94; III, 115).

2 Viena tiesneša atsevišķas domas par kriminalaps'tākla atklāšanu nevar būt par iemeslu šķīrējtiesas darbības izbeigšanai (35/850; XI, 607).

1506. Ja starpnieki lietu nenobeidz noliktā termiņā, tad prāvnieki, pēc vienošanās ar viņiem, var nolikt ar papildu līgumu jaunu termiņu sprieduma taisīšanai. Turp., 1385. p.

1507. ja līdz papildu termiņa notecējumam spriedums nav taisīts vai nav notikusi kopīga pusu, kā ari starpnieku vienošanās par jauna termiņa nolikšanu, tad šķīrējtiesa uzskatama par slēgtu un nenotikušu. Turp., 1386. p.

1508. Šķīrējtiesa taisa spriedumu pēc sirdsapziņas. Turp., 1387. p.

1509. Starpnieki šķīrējtiesā taisa spriedumu pēc balsu vairākuma, pēc tam, kad viņi savā starpā iepriekšēji apspriedušies. 1864. g. 41477, 1388. p.

1510. Šķīrējtiesas spriedumā jāatzimē prāvnieku un starpnieku vārdi un uzvārdi, prāvnieku prasijumi un pierādijumi un tie pamati, uz kuriem tiesa lietu izspriedusi. Turp., 1389. p.; 1935. g.

87, III.

Sk. 2. tezi zem 1518. p.

1511.. Šķīrējtiesas spriedumu paraksta visi starpnieki.

1864. g. 41477, 1390. p.

1512. Ja kāds no starpniekiem atteicas parakstities, tad citi par to atzīmē uz paša sprieduma, un šim spriedumam, ja vien to parakstijis starpnieku vairākums, ir tāds pats spēks kā visu starpnieku parakstītam. Turp., 1391. p.

1513. Šķīrējtiesas spriedumu pasludina prāvniekiem, parakstoties viņiem uz paša sprieduma; bet ja viņi nav ieradušies pasludināšanai noliktā laikā, tad tas uzskatams par prāvniekiem pasludinātu sprieduma taisīšanai noliktā laika pēdējā dienā. Turp., 1392. p.

Ne 1513., ne ari 1514. p. taisni neparedz sprieduma izsludināšanas 1 formalitatu (partu parakstu uz paša sprieduma) neievērošanas sekas un sankciju. Likums ari nenosaka, ka spriedums būtu jāizsludina viena laika abiem partiem. Pat sprieduma nesludinašana kādam partam tā intereses nevar skart, jo termiņš lūgumam par sprieduma atzīšanu par neesošu skai-tas tikai no sprieduma izsludināšanas (27/94; III, 114).

Par šķīrējtiesas spriedumu galīgā veidā uzskatams tas spriedums, 2 kuru noklausīties puses aicinātas (35/850; XI, 607).

1514. Apelācijā par šķīrējtiesas spriedumu nav pielaižama. Turp., 1393. p.

1515. Ar sprieduma pasludināšanu šķīrējtiesas darbība uzskatama par nobeigtu, un lieta, līdz ar šķīrējtiesas līgumu un sprieduma oriģinālu, ne vēlāk kā septiņu dienu laikā no sprieduma pasludināšanas nododama, raugoties pēc prasības sumas, vai nu miei tiesnesim vai apgabaltiesai, kuru iecirknī vai apgabalā tā izspriesta. Turp., 1394. p.

Sk. 3. tezi zem 1098. p.

1516. Miertiesnesis vai apgabaltiesa, kam iesniegts šķīrējtiesas spriedums prasības lietā par īpašuma tiesību uz nekustamu īpašumu vai par tā valdiiuma vai lietojuma tiesību, piesūta šā spriedum» norakstu Nodokļu departamentam. 1887. g. 4899 II, 1394'. p.; 1939. g. 79, 111, 151(5. p.

1517. Šķīrējtiesas spriedums tiek izpildīts uz vispārēja pamata. Izpildu rakstu izdod miertiesnesis vai tiesa, kurai iesniegts šķīrējtiesas spriedums. 1864. g. 41477, 1395. p.

1518. Šķīrējtiesas spriedumi, uz prāvnieku sūdzībām, atzīstami par spēkā neesošiem un ir anullējami tikai tajos gadījumos, kad tie taisīti pēc noteiktā termiņa notecējuma, vai pēc līguma, kuru nav parakstijušas visas tā sastādīšanā piedalijušās personas, vai vispār neievērojot līgumā noteiktos nosacijumus. Turp., 1396. p.

1518. p. paredzētie pamati šķīrējtiesas sprieduma kasacijai ir izsmeļoši. No partiem atkarajas šķīrējtiesas līgumā paredzēt visus noteikumus, kuriem viņi piešķir nozīmi izspriežamā lietā. Ja kaut viens no tiem netiktu ievērots, partam ir tiesība prasīt sprieduma kasaciju. Kad spriedumu sastādi jis nevis ieceltais šķīrējtiesnesis, bet kāda cita persona, un šķīrējtiesnesis tikai parakstijis spriedumu, tad būtu pārkāpts 1407. p. un spriedums kasējams (27/94; III, 114).

1510. panta neievērošana nav šķīrējtiesas sprieduma anulēšanas iemesls (35/860; XI, 607).

1519. Šķīrējtiesas spriedumi atzīstami par neesošiem un tiem nav nekāda spēka un ietekmes:

1) attiecībā uz personām, kas nav piedalijušās šķīrējtiesas līguma sastādīšanā;

2) attiecībā uz tādiem priekšmetiem, kas nav bijuši nodoti šķīrējtiesas izšķiršanai uz līguma pamata, un

3) attiecībā uz 1489. pantā norādītām lietām. Turp. 1397. p.

Valsts tiesa ex officio var atzīt šķīrējtiesas spriedumu par spēkā neesošu, ja tā konstatē 1519. p. paredzētos apstākļus (prof. Rukovska CP māc. grām. 576. Ipp.).

Saskaņa ar 1519. p. 2. punktu, šķīrējtiesas lēmums atzīstams par neesošu attiecība uz tiem priekšmetiem, kuri nebija nodoti šķīrējtiesas izlemšanai, saskaņa ar šķīrējtiesas līgumu; tā tad šķīrējtiesas lēmums attiecībā uz pārējiem priekšmetiem, kurus viņa izspriedusi savas kompetences robežās, paliek spēkā (31/1255; VII, 119).

Ja tikai viens no solidāriem parādniekiem piekritis lietas izspriešanai šķīrejtiesa, tad tās spriedums pārējos parādniekus nesaista (prof. Bukovska CP māc. gram. 577. Ipp.).

1520. Lūgumi anullēt šķīrējtiesas spriedumus iesniedzami mēneša laikā no to pasludināšanas dienas. 1864. g. 41477, 1398. p.; 1935. g. 87, III.

1521. Lūgumi anullēt šķīrējtiesas spriedumus iesniedzami tai tiesu iestādei, kurai iesniegts sprieduma oriģināls (a).

Pārsūdzības par miertiesneša vai apgabaltiesas spriedumiem vai lēmumiem šajās lietās rakstamas uz Senata civildepartamenta vārdu un iesniedzamas tiesā, kuras spriedumu vai lēmumu pārsūdz; pārsūdzības pieņemamas un virzāmās pēc noteikumiem, kādi paredzēti kasacijas sūdzībām (b).

(a) 1864. g. 41477, 1399. p. — (b) 1939. g. 79, II, 1521. p.

Kaut gan 1S14. pants nosaka, ka apelacija par šķīrējtiesas spriedumu 1 nav pielaižama, bet pielaižami tikai lūgumi aiz formāliem iemesliem anulēt spriedumus (1518. p.), šīs lietas gāja cauri bez šķīrējtiesas vēl I, II un III tiesas instancēs. Instanču skaits saīsināts par vienu, nosakot par nākošo instanci pēc tiesas, kurai iesniedz sūdzību — Senātu (TMV, 39/4. pielik.

24. lpp.).

Gadijumā, ja tiesai iesniegts 1520. un 1521. p. kārtībā lūgums anulēt 2 šķīrējtiesas spriedumu, tiesas pienākums, ja izceļas strīds, pirmā kārtā ir noskaidrot, vai tād's šķīrējtiesas spriedums, kura anulēšana tiek lūgta, vispārīgi bija noticis. Šo jautājumu tiesa var noskaidrot taisni procesā, kurā Viņa lūko cauri pašu lūgumu par šķīrējtiesas sprieduma anulēšanu (38/964;

XV, 41).

Ceturtā dala.

/

Sevišķa tiesašanas kārtība.

Pirmā nodaļa.

Bērnu leģitimēšana.

1522. Ja ārlaulībā dzimušā bērna leģitimēšanu nevar nokārtot likuma par ārlaulībā dzimušo bērnu leģitimēšanu (Lik. kr. 1924. g. 42) 2. un 3. pantā minētā kārtībā, tad vecāki var griezties pie apgabaltiesas ar lūgumu par bērna leģitimēšanu. 1924. g. 42 4. р.,

1523. Lūgumi leģitimēt ārlaulībā dzimušos bērnus iesniedzami apgabaltiesai pēc bērna vecāku vai bērna dzīves vietas. Iesniegt šos lūgumus caur pilnvarniekiem nav pielaižams. 1891. g. 7525, V, 1400'. p.

Lūgumu var iesniegt kā abi vecāki kopā, tā arī viens no viņiem, bet pēc vecāku nāves bērni vai viņu aizbildņi (Э5/32; XI, 53*7).

1524. Kopā ar lūgumu jāiesniedz tēva un mātes rakstisks paziņojums, ka bērns cēlies no viņiem, un bērna dzimšanas un vecāku laulāšanas apliecības. 1902. g. 21566, xi, 14602. p. — Sai. 1928. g.

51, I, 37. p.

Likums neprasa, lai paziņojums būtu atsevišķi rakstīts, bet pietiek, ja 1 tas ir pieteikts pašā lūgumā par leģitimāciju. Vecākais savu paziņojumu par to, ka bērni cēlušies no viņa, var izteikt arī rakstiska testamenta (Э5/32; XI, 537).

Ja viens no vecākiem miris, lūgumu var iesniegt otrs vai bērnu aiz- 2 bildņi, bet ja bērni sasnieguši pilngadību — viņi paši (prof. Bukovska СГ māc. grām. 678'. Ipp.).

Vecāku paziņojumam nav konstitutiva atzīšanas rakstura (prof. Bu- 3 kovska CP māc. grām. 67®. ipp.).

1525. Tiesa paziņo lūdzējiem to dienu, kad nolikta lietas caurlūkošana, un, pārliecinājusies:

1) ka bērns var būt cēlies no tiem, kas atzīst sevi par viņa vecākiem, un ka tā, kura atzīst sevi par bērna māti, ir tā pati, kura apzīmēta metriskā apliecībā par viņa dzimšanu;

2) ka starp vecākiem pastāv likumīga laulība, un

3) ka nav likumīgu šķēršļu bērna leģitimēšanai,

kā arī noklausijusies viņu mutiskos paskaidrojumus, ja viņi ieradušies sēdē, — taisa lēmumu par bērna leģitimēšanu. 1891. g. 7525, V, 1460^4. р.; 1924. g. 42, 5. р. 1. pk. — Sal. 1928. g. 51, I, 37. p.

Piezīme. Kad leģitimējot pārgrozās leģitimējamā bērna uzvārds, lēmumā jāatzīmē, ar kādu vārdu un uzvārdu leģiti-mējamais bijis ierakstīts dzimtsarakstu nodaļas reģistrā vai baznīcas grāmatā. 1891. g. 7525, V, 146(H.p. piez.; 1921. g. 47; 1931.g. 137, II, 1. р.; 1935. g. 87, III.

1526. atcelts (1935. g. 87, IV).

1527. Lietas dalībnieki var iesniegt sūdzības par apgabaltiesas lēmumiem lēģitimēšanas lietās tādā kārtībā un termiņos, kādi norādīti 897., 898., 900. un 902.—905. pantā. 1891. g. 7525, V, 14606. р.; 1922. g. 211, II.

Blakus personas lēmumu pārsūdzēt nevar; tās ari nevar celt prasību par lefeitimacijas atcelšanu (prof. Bukovska CP mac. gram. 679. lpp.).

1528. Pēc tiesas lēmuma stāšanās likumīgā spēkā, tiesa agrākās dzimšanas apliecības vietā izdod jaunu dzimšanas apliecību pēc tieslietu ministra apstiprināta parauga. 1924. g. 42, 5. p. 2. pk.

Otra nodaļa.1;

Adopcija.

1529. Lūgumi par adopciju un par adopcijas atcelšanu (Civillik. 1937. g. izd. 171. un 172. p.) iesniedzami: pirmais — tai apgabaltiesai, kuras pārziņas robežās ir dzīves vieta adoptējamam, bet pēdējais — tai tiesai, kura adopciju apstiprinājusi. 1889. g. 6188, nol. A, I, 171. p.; 1937. g. 202, II.

Piezīme Ja adoptējamais dzīvo pagasta robežās, tad adopcijas apstiprināšana vai atcelšana (Civillik. 171. un 172. p.) piekrīt pagasttiesai. (Pagasttiesu lik. 1938. g. izd. 107. p.) 1937. g. 202, III, 1529. p. piez.

1530. Kopā ar lūgumu par adopciju jāiesniedz pierādijumi to apstākļu apstiprināšanai, no kuriem pēc likuma (Civillik. 1937. g. izd. 162.—170. p.) atkarājas adopcijas spēks. 1889. g. 6188, nol. I, A, 172. p.; 1937. g. 202, II.

1531. Tiesa paziņo pusēm ar pavēstēm to dienu, kura nolikta lietas caurlūkošanai, un, pārliecinājusies par adopcijas lūguma likumību un pareizību, kā ari noklausijusies lietas dalībnieku mutiskos paskaidrojumus, ja viņi ieradušies uz sēdi, taisa lēmumu par adopcijas apstiprināšanu. Tādā pašā kārtībā izšķirami rtrī lūgumi par adopcijas atcelšanu. 1889. g. 6188, noi. I, A, 173. p.; 1937. g.

202, II.

Adopcijas apstiprināšana var notikt arī pēc adoptētāja nāves, jo li- 1 kums neprasa adopcijas dalībnieku klātbūtni tiesas sede (CPL 1531. p.; Pagastties. lik. 108. p.) (31/1461; VII, 125).

Ierašanās nav obliigatoriska; tāpēc adoptētāja nāve pēc lūguma iesnieg- 2 šanas nav par šķērsli adopcijai (prof. Bukovska CP māc. grām. 68'1. lpp.).

Adopciju atcelt var tikai abām pusēm dzīvām esot (prof. Bukovska CP 3 māc. grām. 682. lpp.).

1532. Sūdzības par apgabaltiesas lēmumiem šajās lietās iesniedzamas ievērojot 896.—905. pantā norādīto kārtību un termiņus. 1889. g. 6188, nol. I, A, 175. p.

Sk. 18. tezi zem 3. p. un 10. tezi zem 896. p.

1532*. Ja tāda persona, kuras tiesības aizskar adopcija, ieskata, ka tā izdarīta neievērojot likuma noteikumus, viņa var celt savus iebildumus adopcijas lietā, ievērojot 896.—905. pantā norādīto kārtību un termiņus, vai uzsākt strīdu vispārējā prasības kārtībā, bet ne vēlāk kā pēc viena gada, skaitot no tā laika, kad par adopciju dabūjusi zināt. 1937. g. 202, m, 1532'. p.

Trešā nodaļa.

Personu atzīšana par garā slimām un aizgādnības iecelšana par viņām.

1533. Lūgumi atzīt personu par nespējīgu pārvaldīt savu mantu un rīkoties ar to gara slimības dēļ (Civillik. 1937. g. izd. 358. un 359. p.), iesniedzami apgabaltiesai, pēc šās personas dzīves vietas. Tai pašai tiesai iesniedzami ari prokuratūras dienestpersonu priekšlikumi Šajās lietās. 1889. g. 6188, nol. I, A, 176. p.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III.

Gara spēju pārbaude apsardzības kārtībā domāta īpaši tiem gadiju-miem, kad vajadzīga aizgādnības nodibināšana, ar ko nav liegts pārbaudīt gara spējas prasības lietu izspriežot (34/1116; XI, 203).

Sk. 6. tezi zem 763. p.

1534. Lūgumā vai prokurora priekšlikumā, atzīt kādu personu par nespējīgu rīkoties ar savu mantu (1533. p.), jānorāda uz šās personas darbību, kurā parādas viņas prāta sajukums, iesniedzot apstiprinošus pierādijumus par to un pieliekot ārsta apliecību. 1889. g. 6188, nol. I, A, 177. p.

1535. Noklausijusies slēgtā tiesas sēdē referātu un, vajadzības gadijumā, pārbaudijusi pierādijumus, vai izdarijusi izmeklēšanu caur kādu no saviem locekļiem, saskaņā ar 1552. pantu, tiesa, ja atzīst lūgumā vai priekšlikumā (1534. p.) norādītos pamatus par ievērojamiem, taisa lēmumu pārbaudīt tiesas sēdē caur ārstu to personu, par kuru lieta ierosināta. Nosakot pārbaudīšanu caur ārstu, tiesa līdz ar to var nolemt, ka jāieceļ pagaidu aizgādnība slimnieka mantu pārvaldīšanai un gādībai par viņu pašu, par ko paziņo attiecīgai aizbildnības iestādei izpildīšanai. Turp., 178. p.; 1937. g. 202, II.

1535. p. paredzētie tiesas lēmumi nav pārsūdzami kasacijas kārtībā (24/506; I, 119).

1536. Pārbaudīšanai noliktā termiņā, uz tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, aicinama vai atvedama pie tiesas pārbaudamā persona. 1889. g. 6188, nol. I, A, 179. p.

1537. Pārbaudīšana izdarama slēgtā tiesas sēdē, klātesot prokuroram un lietpratējiem-ārstiem, uz kuriem norādīts Kriminālprocesā likuma (1939. g. izd.) 393. pantā. Uz pusu lūgumu un pēc tiesas ieskata var pieaicināt ari citus ārstus-specialistus. Pie pārbaudīšanas var būt klāt privātpersonā, kura lietu ierosinājusi, un pārbaudamā pilnvarnieks. Turp., 180. p.

1538. Ja pārbaudamo personu viņas slimības rakstura dēļ nevaK atvest pie tiesas, tad pārbaudīšana izdarama viņas atrašanās vietā,'pie kam, ja slimnieks neuzturas apgabaltiesas atrašanās vietā, pārbaudīšanai norīko kādu no tiesas locekļiem. Pie pārbaudīšanas katrājzinā jābūt klāt prokuratūras dienestpersonai. Turp., 181. p.; 1939. g. 79, III.

1539. Par visu pārbaudīšanas gaitu sastādams protokols ar visu klātbijušo parakstiem. Pārbaudīšanā klātbijušie ārsti dod savu atzinumu rakstiski, kādam nolūkam tiesa viņiem var nolikt noteiktu termiņu. 18S9. g. 6188, nol. l, A, 182. p.

1540. ja tiesa atzīst par vajadzīgu nodot pārbaudamo iepriekšējai ārstu uzraudzībai, tad viņa nosaka šās uzraudzības ilgumu un dod šajā ziņā attiecīgos rīkojumus, pie kam slimnieku, ja viņa uzraudzīšana mājās izrādītos par neiespējamu vai apgrūtinošu, var ievietot slimnīcā. 1889. g. 6188, nol. i, A, I83. p.

1541. Turpmākā lietas gaitā jāievēro šā likuma vispārējie noteikumi. Turp., 184. p.

1542. Lietas par personu atzīšanu par garā slimām izspriežamas pēc prokurora atzinuma noklausīšanās. Turp., 185. p.

1543. Slimnieka interešu aizstāvēšanai pie tiesas tās priekšsēdētājs var iecelt kādu no zvērinātiem advokatiem, kuri pie tiesas pastāv, ja pārbaudamais pats nav izraudzījis vai nevar izraudzīt sev pilnvarnieku. Turp., 186. p.

1544. Tiesas lēmums atzīt kādu personu par garā slimu nekavējoties paziņojams attiecīgai aizbildnības iestādei aizgādņa iecelšanai par slimnieku un viņa mantu (Civillik. 1937. g izd. 360. p.). Turp., 187. p.; 1937. g. 202, II.

1545. Lietvedības izdevumi sedzami no pārbaudamā mantas, ja privātpersonu lūgums vai prokurora priekšlikums ievēroti; pretējā gadijumā visi izdevumi ņemami uz valsts rēķinu. Bet ja tiesa atzīst, ka privātpersonā lietu ierosinājusi ļaunprātīgi, tad izdevumi uzliekami šai personai. 1889. g. 6I88. nol. i. A. 188. p.

1546. Par apgabaltiesas un Tiesu palatas lēmumiem var iesniegt blakus un kasacijas sūdzības tiklab pats pārbaudamais vai viņa pilnvarnieks, kā arī persona, kas ierosinājusi lietu par pārbaudīšanu, un tāpat arī prokurors. Turp., 189. p.

1546. p. noteikums neattiecas uz tiem lēmumiem, kuri paredzēti 1535. pantā (23/16; II, 162).

1547. Šajā nodaļā (1533.—1547L p.) noteiktā kārtība jāievēro arī atceļot garā slimam iecelto aizgādnību viņa izveseļošanās dēļ. Turp., 190. p.

Pēc aizgādnības nodibināšanas garā slimais nav rīcības spējīgs ari gaišos starpbrīžos (V. Lūkins, Rīcības spēja un notara pienākumi to pārbaudot; TMV. 38/3 — 691. lpp.).

1547'. Tiesas lēmums atzīt kādu par garā slimu vai atzīt garā slimo par izveseļojušos nekavējoties piesūtams attiecīgai zemesgrāmatu nodaļai atzīmes ierakstīšanai zemesgrāmatā vai tādas atzīmes dzēšanai un izsludināms Valdības Vēstnesī; sludinājuma izdevumi sedzami 1545. pantā norādītā kārtā. 1937. g. 202, III, 1547'. p.

Ceturtā nodaļa.

Aizgādnības nodibināšana personas izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ.

1548. Nodibināt aizgādnību personas izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ (Civillik. 1937. g. izd. 365. un turpm. p.) piekrīt tai apgabaltiesai, kuras apgabalā šai personai ir dzīves vieta. 1937. g. 202, I, 1548. p.

1549. Privātpersonās lūgumā vai prokurora priekšlikumā jānorāda Civillikuma 1937. g. izd. 365. pantā paredzētie apstākļi, kas pierāda aizgādnības vajadzību. Šīs personas var lūgt tūlītēju nodrošinājumu pret mantas izputināšanu, norādot pašu nodrošinājuma veidu; šie lūgumi pakļauti 681. un turpmāko pantu noteikumiem. Turp., 1549. p.

1550. Lūguma vai priekšlikuma (1549. p.) un to pielikumu noraksti piesūtami personai, par kuru ierosināts nodibināt aizgādnību, nosakot viņai laiku paskaidrojuma iesniegšanai. Turp., 1550. p.

1551. Šādu lietu tālākā gaitā piemērojami šā likuma vispārējie noteikumi. 1914. g. 1448, 1, 1, 1931. p.

1552. Ja tiesa atzīst to par vajadzīgu, viņa caur kādu no saviem locekļiem vai caur vietējo iecirkņa miertiesnesi, ievērojot 588.—594. panta noteikumus, var izdarīt izmeklēšanu par tās personas dzīves veidu, par kuru ierosināts nodibināt aizgādnību.

1937. g. 202, I, 1552. p.

1553. Par tiesas lēmumiem šādās lietās pielaižamas blakus un kasacijas sūdzības. 1889. g. Giss, noi. 1, A, 19/. p.

1554. Tiesas lēmums nodibināt aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ nekavējoties paziņojams attiecīgai bāriņtiesai aizgādņa iecelšanai. Tāpat paziņojams bāriņtiesai lēmums, ar kuru aizgādnību atceļ (1555. un turpm. p.). 1937. g. 202, 1,1554. p.

1555. Lūgt tiesu, lai aizgādnību atceļ (Civillik. 1937. g. izd. 369. p.), var tiklab aizgādnis, kā arī pati aizgādnībā esošā persona. Turp., 1555. p.

1556. Noraksts no lūguma par aizgādnības atcelšanu (1555.p.) piesūtams personai, uz kuras lūgumu taisīts lēmums par aizgādnības iecelšanu, bet šās personas prombūtnes vai viņas dzīves vietas nezināšanas gadijumā — prokuroram. 1889. g. 6188, nol. I, A, 200. p.

1557. Lūgumiem par aizgādnības atcelšanu jāpiemēro 1549. un 1551.—1554. panta noteikumi. Turp., 201. p.; 1922. g. 211, l, 1933. p.

1558. Tiesu izdevumi lietā sedzami no tās personas mantas, par kuru nodibināta aizgādnība. Ja tiesa lūgumu nodibināt aizgādnību ieskata par neievērojamu, tad izdevumi sedzami no lietu ierosinājušās privātpersonās mantas, bet kad lieta uzsākta uz prokurora priekšlikumu, tad tie ņemami uz valsts rēķinu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 202. p.; 1937. g. 202, 11.

1558^1. Tiesas lēmums nodibināt aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ vai atcelt nodibināto aizgādnību nekavējoties piesūtams attiecīgai zemesgrāmatu nodaļai atzīmes ierakstīšanai zemesgrāmatā vai tādas atzīmes dzēšanai un izsludināms Valdības Vēstnesī; sludinājuma izdevumi sedzami 1558. pantā norādītā kārtā. 1937. g. 202, III, 1558'. p.

Pieklā nodaļa.

Aizgādnība par promesošā un nozudušā mantu.

Pirmā apakšnodaļa.

Aizgādnības nodibināšana par promesošā mantu.

1559. Lietas par promesošā mantas aizgādnību tajos gadījumos, kad šo aizgādnību nodibina tiesa (Civillik. 1937. g. izd. 371. p.), piekrīt tās apgabaltiesas pārziņai, kuras apgabalā promesošam bijusi dzīvesvieta. 1889. g. 6188, nol. 1 :A,203. p.; 1937. g. 202, II.

Likums_(CPL 1559.—1564. p. un CL 370.—375. р.), jautājumā par prombūtnes aizgādnības nodibināšanu, nemaz nešķiro prombūtni no bezvēsts prombūtnes; tāpēc, lai nodibinātu prombūtnes aizgādnību, pietiek, ja tiesa konstatē attiecīgas personas prombūtni, kaut arī viņas dzīves vieta būtu zinama (29/198; VI, 127).

Promesošā mantas aizgādnība ir ārkārtīgs tiesību aizstāvēšanas līdzeklis gadījumiem, kur nepastāv speciāli noteikumi (kā mantojuma masas aizsardzība), un ja pastāv, piemēram, aizgādnība mantojuma masai, tad nav jānodibina vēl īpaša aizgādnība prombūtnē esošam mantiniekam (Т. P. 29/1088 b; 113).

1560. Lūgt nodibināt aizgādnību var tiklab privātpersonās, kas ieinteresētas promesošā mantas apsargāšanā vai viņa tiesību aizstāvēšanā, kā arī prokuratūras dienestpersonas. 1889. g. 6188, nol. I, Л, 204. р.; 1939. g. 79, III.

1561. Apgabaltiesa, pārliecinājusies, ka ir iestājušies Civillikuma (1937. g. izd.) 371. pantā norādītie apstākļi, taisa lēmumu nodibināt aizgādnību par promesošā mantu un paziņo par to attiecīgai aizbildnības iestādei izpildīšanai. 1889. g. 6188, nol. i. A, 205. р.; 1937. g. 202, II.

Ja biedrība vispār nepastāv, tad arī nevar nodibināt par viņu aizgādnību, itkā par promesošu, jo aizgādnība paredz juridisku eksistenci (24/32; I, 14).

Sk. arī tezi zem 1565. p.

1562. Šā lēmuma (1561. p.) noraksts piesūtams promesošam, ja viņa uzturēšanās vieta zinama; pretējā gadijumā šis lēmums izsludināms Valdības Vēstnesī. 1889. g. 6188, nol. i, A, 207. р.; 1937. g. 202, II.

1563. Kad iestājušies Civillikuma (1937. g. izd.) 375. pantā norādītie nosacijumi, aizgādnība izbeidzama uz tās tiesas lēmumu, kura aizgādnību nodibinājusi. 1889. g. 6188,nol. i, A, 208. р.; 1937. g. 202, II.

Aizgādnības izbeigšanai nav vajadzīgs tiesas lēmums, jo saskaņā ar CL 375. p. aizgādnība šajā pantā noradītos apstaklos izbeidzas uz likuma pamata un CPL 1563. pantā paredzētam- lēmumam ir tikai formālās dabas nozīme (Т. P. 38/110 a; 656).

1564. Par tiesas lēmumu pielaižamas blakus sūdzības uz vispārēja pamata. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 209. p.

Promesošā mantības aizgādnis ir formāli vēl pietiekoši le&itimēts pārsūdzēt apgabaltiesas lēmumu par aizgādnības atcelšanu (28/297; V, 134).

Otrā apakšnodaļa.

Nozudušā atzīšana par mirušu.

1565. Civillikuma (1937. g. izd.) 377. un 378. pantā norādītos gadijumos ieinteresētās personas, bet kad šādu personu nav — aizgādnis par nozudušā mantu un prokuratūras dienestpersonas, var lūgt apgabaltiesu (1559. p.) atzīt nozudušo par mirušu. 1889. g. 0188, nol. 1, A, 210. р.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III.

Kamēr nav taisīts attiecīgais tiesas lēmums, kurā tā atzinusi, ka juridiskā persona izbeigusi savu eksistenci, miertiesnesim nav tiesības spert solus šādas juridiskas personas mantas apsargāšanai un nodibināt aizgādnību par to. Šāda lēmuma taisīšana nepiekrīt miertiesnesim (24/367; II, 152).

Sk. arī tezi zem 1561. p.

1566. Privātpersonu lūgumā vai prokurora priekšlikumā jānorāda, uzdodot pierādijumus, nozudušā vecums, kad viņš atstājis dzīves vietu un kad dabūtas par viņu pēdējās ziņas. Bez tam kopā ar lūgumrakstu jāiesniedz nauda izsludināšanai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 211. р.; 1937. g. 202, II.

15G6. p. neprasa, lai apgabaltiesa katrā gadijumā pārbaudītu šajā pantā minēto datu pareizību, ja tie neizsauc šaubas (34/467; XI, 2®).

1567. ja apgabaltiesa, skatijusi cauri iesniegtos pierādijumus un izdarijusi, ja vajadzīgs, pienācīgo izmeklēšanu (l 552. р.), atzīst Civillikuma (1937. g. izd.) 377. un 378. pantā norādītos pieņēmumus par nozudušā nāvi par pietiekoši apstiprinātiem, tad viņa taisa lēmumu izdarīt, pēc vispārējiem uzaicinājuma kārtības noteikumiem, sludinājumu par nozudušo. 1889. g. 6188, nol. I, A, 212. р.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III, 1567. p.

Ja bezvēsts promesošā nāve noteikti pierādīta, tad saskaņā ar likuma par civilstāvokļa aktu reģistrāciju 41^1. un 41^2. pantu (Li'k. kr. 1931. g. 16) var prasīt miršanas reģistrāciju šo pantu kārtībā, bet nav vairs pamata izdarīt 1567. pantā paredzēto publikāciju. Tāds pamats rastos tikai, ja atļauju reģistrēt miršanu minētā likuma 59^1. pantā paredzeto šķēršļu dē| nevarētu izdot (Т. P. 35/993 b; 323).

1568. Minētais sludinājums (1567. p.) nozudušam uzliek par pienākumu ierasties pie tiesas vai dot par sevi tiesai drošas ziņas gada laikā, norādot, ka pretējā gadijumā draud 1569. pantā minētās sekas. Ar to pašu sludinājumu uzaicinamas visas nepiedalīgās personas, kurām ir drošas ziņas par nozudušā uzturēšanās vietu vai nāvi, piesūtīt šīs ziņas tiesai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 213. р.; 1937. g. 202, II.

1569. Ja sludinājuma termiņam notekot nav dabūtas drošas ziņas par to, ka nozudušais ir dzīvs, tad tiesa taisa lēmumu atzīt nozudušo par mirušu. 1889. g. 6188, i, a, 214. р.; 1937. g. 202,11.

1570. Tiesas lēmumi, atzīt kādu personu par mirušu, izsludināmi noteiktā kārtībā Valdības Vēstnesī. 1912. g. 534, vi, 1953. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.; 1937. g. 202, II.

1571. Par tiesas lēmumu, atzīt nozudušos par mirušiem, pielaižamas blakus sūdzības uz vispārēja pamata. 1889. g. 6188,

nol. I, A, 217. p.; 1937. g. 202, II.

1572. Pārsūdzības termiņam notekot, tiesas lēmumu, atzīt nozudušo par mirušu, var atcelt saskaņā ar Civillikuma (1937. g. izd.) 380. un 381. pantu, uz sevišķas prasības pamata, kura ceļama pēc vispārējiem piekritības noteikumiem i889. g. 6188, nol. i, A 218. p.; 1937. g. 202, II.

1 Ja kāda persona atzīta par mirušu, nenosakot viņas nāves dienu, tad CL 379. pantā minēto prezumcijn var apstrīdēt un apgāzt tikai prasības ceļā (38/701; XIV. 589).

2 Ja tiesa noraidijusi lūgumu atzīt nozudušo par mirušu aiz tā iemesla, ka par viņu ir saņemtas ziņas, un ja šis lēmums nav atcelts instanču vai prasības kārtībā, tad tiesa pirms CL 377. p. paredzētā termiņa notecējuma nevar taisīt jaunu lēmumu apsardzības kārtībā, atzīstot nozudušo par mirušu pirms minētā termiņa (CKD kops. 39/25).

1572'. Ar aizgādnības nodibināšanu par promesošā vai nozudušā mantu vai tādas aizgādnības atcelšanu saistītie izdevumi sedzami 1558. pantā norādītā kārtā. 1937. g. 202,111, 1572'. p.

Sestā nodaļa.

Pēdējās gribas rīkojumu nolasīšana un stāšanās likumīgā spēkā.

1573. Personai vai iestādei, pie kuras atrodas kāds pēdējās gribas rīkojuma akts, tas, pēc testatora nāves vai atzīšanas par mirušu, nekavējoties jāiesniedz tiesai. Skatoties pēc atstātās mantas šķiras un vērtības, akts jāiesniedz apgabaltiesai vai miertiesnesim, kuru pārzinās robežās testatoram bijusi pēdējā dzīves vieta. Kad nav iespējams noteikt atstātās mantas šķiru un vērtību, akts iesniedzams apgabaltiesai.

Savstarpējs testaments iesniedzams tiesai, tiklīdz nomirst kāds no testatoriem. 1937. g. 202, i, 1573. p.

Piezīme. Noteikumi par mantojuma lietu piespiedu

kārtošanu ievietoti VII pielikumā (pie 1636. p. piez.).

Turp., 1573. p. piez.

Testamenta iesniegšanas, nolasīšanas un pasludinašanas proceduras 1 ievērošana ir nepieciešama, lai šis rīkojums iegīitu likumīgu spēku (34/370;

XI, 142).

Sankcijas par testamenta vēlāku iesniegšanu nav (prof. Bukovska CP 2 māc. grām. 708. lm).

Testamenta grozījumi un papildinājumi ir publicējami 1573.. 1575., 3 1577. un 1710. p. paredzētā kārtībā (38/680; XIV, 554).

Tiesa ex otficio tikai attaisa un nolasa rakstisku testamentu. Attiecībā 4 uz mutisku testamentu lietas ierosināšana notiek uz ieinteresēto personu lūguma pamata (Tatarin. 42. §).

1574. atcelts (1937. g. 202, IV).

1575. Tiklīdz pēdējās gribas rīkojuma akts iesniegts, tiesas priekšsēdētājai vai miertiesnesis, nenogaidot par to lūgumu, nosaka dienu pēdējās gribas rīkojuma akta attaisīšanai, par ko izliekams sludinājums tiesas pieņemamā istabā un pie tiesas durvīm un izsludināms Valdības Vēstnesī. 1889. g. 6188, nol. I, A, 221. p.; 1923. g.

97, I, A, 3.; 1937. g. 202, II.

1576. Steidzamos gadijumos, kad zināmu apstākļu deļ izrādās par vajadzīgu nolasīt pēdējās gribas rīkojuma aktu nekavējoties, tiesas priekšsēdētājs vai miertiesnesis uz jebkura mantinieka lūgumu, neizdarot sludinājumu, noliek pēdējās gribas rīkojuma akta attaisīšanai un nolasīšanai visīsāko termiņu, rēķinoties tomēr ar to, lai sasniedzamiem mantiniekiem būtu iespējams ierasties. 1889. g. 0188, nol. I, A, 222. p.; 1937. g. 202, II.

Steidzamība var. piem.. būt, lai uzzinātu mantojuma atstājēja rīkojumu par viņa apbedīšanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 703. Ipp.).

1577. Noliktā dienā (1575., 1576. p.) tiesas priekšsēdētājs vai miertiesnesis atklātā sēdē attaisa pēdējās gribas rīkojuma aktu un uzrāda to atnākušiem lieciniekiem viņu parakstu īstuma apliecināšanai, pēc kam viss pēdējās gribas rīkojuma akts nolasams, ja kāds to prasa. 1889. g. 6188, nol. I, A, 223. p.; 1937. g. 202, II.

Nozudušā testamenta noraksta nolasīšana pilnīgi pielīdzināma orifti- 1 nalu testamenta nolasīšanai, pie kam lūdzējam tikai jāp'ierāda, ka oriģināls patiesi bijis un, ja noraksts nav oficiāli apliecināts, kāds bijis oriģinālā saturs (37/627: XIII. 673).

Liecinieki, uz interesentu lūgumu, nopratmami tikai formalitatu ap- 2 stiprināšanai (Tatarin, 43. §).

1577^1. Ja ir vairāki pēdējās gribas rīkojuma akti, tad tie visi jāattaisa un jānolasa. Arī tādi rīkojuma akti jāattaisa, par

kuriem apgalvo, ka tie nelikumīgi vai viltoti. Aktu nolasot ņemams vērā Civillikuma (1937. g. izd.) 785. pants. 1937. g. 202 lll

15771. p.

15 7 7^2. ja pēdējās gribas rīkojums ir vairākos vienāda satura oriģinaleksernplaros, tad nolasams tikai viens no tiem. Noraksta nolasīšana nav pielīdzināmā oriģināla nolasīšanai, izņemot gadijumu, kad oriģināls ir nozudis vai kad nav iespējams to drīzumā iesniegt; tādā gadi jumā ieinteresētām personām tomēr jāpierāda, ka pēdējās gribas rīkojuma akts tiešām pastāv, un, ja noraksts nav pienācīgi apliecināts, jāpierāda arī tā saturs. Turp.„

15772. p.

Par testamenta satura pierādījumu šinī pantā paredzētā gadijuniā var uzskatīt tikai dokumentus (piem., oficiālu aktu, kas šo saturu apstiprina, vai testatora vēstuli, kura noraksts minēts), vai arī to liecinieku izsa-cijumus, kuri norakstā minēti kā testamenta liecinieki (Tatarin, 43. §).

1578. Par visu pēdējās gribas rīkojuma akta attaisīšanas un nolasīšanas gaitu sastādams protokols, kurā nevien jāieraksta pilnīgi novēlējuma akts. bet arī jāatzīmē:

1) vai zīmogi bijuši veseli;

2) kuri no lieciniekiem bijuši sēdē klāt un kādus paskaidrojumus viņi devuši;

3) vai bijuši iebildumi pret pēdējās gribas rīkojuma akta īstumu vai likumīgo spēku, un

4) vai novēlējuma aktā nav kādas sevišķības, kā: pārlabojumi, izkasijumi, izsvītrojumi u. t. 1. 1889. g. 6188, noi. i, A, 224. p.; 1937. g. 202, n.

1579. Ja testators savu pēdējo gribu izteicis mutiski (Civil-lik. 1937. g. izd. 460. un 461. p.), tad attiecīgā tiesa (1573. p.), uz ieinteresēto personu lūgumu, aicina lieciniekus, kas bijuši klāt testa-toram izteicot savu gribu, un nopratina viņus tiesas sēdē par testatora vārdu, uzvārdu un vecumu, par mutiskā pēdējās gribas rīkojuma akta saturu, kā arī par tā sastādīšanas vietu un laiku un par citiem apstākļiem, kuriem bijis sakars ar pēdējās gribas rīkojuma akta sastādīšanu un kuri var ietekmēt tā likumīgo spēku. 1889. g. 6188, nol. I, A, 225. p.; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

1580. Liecinieki (1579. p.) nopratinami tos iepriekš nozvērinot (Civillik. 1937. g. izd. 614. p. 2. d.) pēc šā likuma vispārējiem noteikumiem, pie kam 479. un 488. pantā norādītās tiesības bauda visas tās personas, kas pretendē uz mantojumu. 1889. g. 6188, no!. I, a, 226. p.; 1937. g. 202 , II.

1581. Liecinieku izsacijumi (1579., 1580. p.) ierakstami protokolā, kas nolasams, ja kāds to prasa, tiesas sēdē rakstiskiem pēdējās gribas rīkojuma aktiem noteiktā kārtībā. 1889. g. 6188, noi.

I, A, 227. p.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III, 1581. p.

Ja liecinieku liecības nesaskan galvenās testamenta sastāvdaļās, tad tiesa var noraidīt mutiskā testamenta pasludināšanu (prof. Bukovska CP māc. grām. 707. lpp.).

1582. Kad nolasīti pēdējās gribas rīkojuma akti, kuros ir novēlējums vispārderīgiem un labdarīgiem mērķiem (Civillik. 1937. g. izd. 494. p.), tiesa nosūta izrakstus no šiem aktiem prokuroram, paziņošanai attiecīgiem resoriem, kopā ar ziņām par testamenta izpildītāju vai to personu vārdu un dzīves vietu, kuras iesniegušas aktu nolasīšanai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 228. p.; 1937. g. 202, II.

1583. Tiesa, uz ieinteresēto personu lūgumu vai pēc pašas atzinuma, izsludina 1710. pantā paredzēto uzaicinājumu. 1937. g.

202, I, 1583. p.

Tiesa pati neierosina jautājumu par testamenta nesaskaņu ar likumu, 1 atstājot tā apstrīdēšanu ieinteresētām personām (prof. Bukovska CP mac. grām. 705. Ipp.).

Lūgums par lietas (testamenta pasludināšanas par spēkā nākušu) iz- 2 beigšanu nav identificējams ar jautājumu par mantinieka tiesībām atteikties no mantojuma. Ar lietas izbeigšanu nemaz netiek izšķirts jautājums, vai mantiniekam ir tiesība atteikties no mantojuma un vai mantinieks tiek atsvabināts no atbildības par mantojuma atstājēja parādiem. No tā apstākļa, ka ir iesniegts lūgums par testamenta pasludināšanu par spēkā nākušu, neizriet, ka pasludināšanai būtu jānotiek arī tad, ja šis lūgums būtu atsaukts. Jo 1583. p. tieši nosaka, ka pasludinašana izdarama tikai uz ieinteresēto personu lūgumu; tā tad tiesai šajā ziņā nekāda iniciative nav jāizrāda un bez ieinteresēto lūguma viņa 1983. p. aprādīto lēmumu taisit nevar (36/966; XIII, 171).

Sk. ari 7. un 8. tezi zem 1636. p.

1584. Tiesa taisa lēmumu par to, ka pēdējās gribas rīkojums stājies likumīgā spēkā:

1) ja uzaicinājums (1583. p.) nav izsludināts — pēc viena gada no rīkojuma akta nolasīšanas dienas, ja šajā laikā pret rīkojumu nav pieteikts strīds; minēto laiku tiesa var saīsināt, ja lietā iesniegta Pagasttiesu likuma (1938. g. izd.) 110 pantā paredzētā apliecība un visi likumiskie mantinieki atteikušies no strīda;

2) ja uzaicinājums izsludināts — pēc uzaicinājumā noteiktā termiņa notecējuma, ja šajā laikā pret rīkojumu nav pieteikts strīds, vai ja pieteiktais strīds ir noraidīts.

Strīda pieteikšanas gadijumā lietā jārlkojas pēc 1698. panta noteikumiem. 1937. g. 202, 1, 1584. p.

1 Tiesas lēmumu, ar kuru mantojuma līgums atzīts par tādu, kas stājies spēkā, nevar apstrīdēt blakus sūdzības kārtībā persona, kura šajā lietā nav piedalījusies. Tikai iesniedzot prasību, viņai būtu iespējams panākt minētā lēmuma izpildīšanas apturēšanu un līdz ar to lietas izbeigšanu apsardzības kārtībā. Vispār apsardzības lietās nav pielaižama intervencija (30/104) ar blakus sūdzību un tā nevar atvietot prasības celšanu strīda pieteikšanas ziņā (33/124; IX, 462).

2 Tikai prasības celšana ir atzīstama par šķērsli testamenta apstiprināšanai apsardzības kārtībā (T. P. 32/976 b; 81).

3 Kamēr testaments likumā paredzētā kārtībā nav atzīts par spēkā stājušos, tam nav leģitimācijas spēka attiecībā uz trešām personām. Ar tādu a>ktu maivtinieks nevar sevi Iemitiniet, ceļot mantojuma prasību (T. P. 35/ 930 a; 270).

4 Likumīgā spēkā stājušos testamenta iz-tulkošana izdarama nevis apsardzības, bet 'gan prasības kārtībā (T. P. 36/826 b; 367).

5 Likums nepazīst testamenta apstiprināšanu atzīšanas prasības ceļā. Tomēr testamenta mantinieks, kas nevar ierosināt mantojuma lietu bez-strīdus kartībā (ja, piem., likumiskie mantinieki jau apstiprināti), vai kura lūgums par testamentu apstiprināšanu šajā kārtībā noraidīts, var likumā paredzētā termiņā celt mantojuma prasību (Tatarin, 46. §).

6 Neskatoties uz celtiem iebildumiem, tiesa var atzīt pēdējas gribas rīkojumu par likumīgā spēkā stājušos, ja šie iebildumi, pēc tiesas ieskata, paši sevi atspēko, ka arī tad, ja tos atspēko lietā esošais materials (Tatarin, 46. §).

7 Formālas dabas iebildumus pret testamentu izšķir apsardzības kārtībā, bet būtiskas dabas strīdus ceļams prasības kārtībā, un tāda prasība vienmēr piekrīt apgabaltiesai, kaut arī testamenta publicēšana piekrīt miertiesnesim (J. Drande, Mantojumu lietu kārtošana, 35. Ipp.).

Sk. arī 1. tezi zem 1099. p.

1585. Pēdējās gribas rikojuma aktu oriģināli, pēc to stāšanās likumigā ?pēkā, izsniedzami cauraukloti un ar tiesas zīmogu, ar pienācīgiem uzrakstiem, ka pēdējās gribas rīkojuma akts ir nolasīts un stājies likumīgā spēkā, mantiniekiem vai testamenta izpildītājiem, ja testators nav devis citādu rīkojumu. Šos aktus izsniedz ne agrāk, kā pēc tam, kad iemaksātas visas valstij pienākošās nodevas, vai kad to samaksa noteiktā kārtībā nodrošināta. I889. g. 6I8S, nol. I, A, 231. p.; 1937. g. 202, II.

• Līdz spēkā stāšanās momentam testamentus var apstrīdēt nevien ma-

terialā ziņā, bet arī ārējo trūkumu (dzēsumu, labojumu u. t. t.) dēl (Gas-inans un Nolkens I, 163. Ipp.).

2 Kam jāizdod apstiprinātais testaments, nosaka tiesa, ņemot vērā man

tinieku intereses. Ja pēdējās sakrīt, tad no vairākiem mantiniekiem testamentu var izdot tam, kas to iesniedzis. Atsevišķā gadijumā tiesa arī uz viena mantinieka lūguma pamata, bez pārējo mantinieku piekrišanas, var nosūtīt zemes grāmatu nodaļai testamentu kopā ar attiecīgu lūgumu iegūstamo tiesību nostiprināšanai (T. P. 35/270 b; 308').

1586. Iekam pēdējās gribas rīkojuma akts nav stājies likumīgā spēkā, tas jāglabā tiesā visu ieinteresēto personu ieskatīšanai, miertiesneša vai apgabaltiesas locekļa uzraudzībā un atbildībā. Mantiniekiem, uz viņu lūgumu, var izsniegt norakstus no šā pēdējās gribas rīkojuma akta, ar uzrakstu, ka tas ir nolasīts un atbilst visām noteiktām formalitātēm (sal. Civillik. 1937. g. izd. 638. p.), bet nav vēl stājies likumīgā spēkā. 1889. g. 6188, nol. i, A, 232. p.; 1937. g.

202, II.

Testamenta noraksti mantiniekiem var būt nepieciešami, lai panāktu ievešanu valdijumā (Gasmans un No'lkens I, 163. lpp.).

1587. Par tiesas rīkojumiem un lēmumiem pēdējās gribas rīkojumu lietās pielaižamas blakus sūdzības ar izņēmumiem, kas noteikti attiecībā uz tādu lēmumu pārsūdzēšanu, kuri taisīti uzaicinājuma kārtībā (1701., 1702. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 233. p.; 1937. g. 202, II.

Septītā nodaļa.

Mantojuma apsardzība.

1588. Civillikuma (1937. g. izd.) 657.—659. pantā norādītos gadijumos par mantojamās mantas apsardzību gādā tas miertiesnesis, kura iecirknī mantojamā manta atrodas. Pie šā miertiesneša var griezties ar attiecīgu lūgumu arī privātpersonās. 1889. g. 6188, nol. I, A, 234. p.; 1937. g. 202, II.

1. piezīme. Tādas kustamas mantas apsargāšanā, kas piederējusi aktivā kara dienestā mirušām personām, kuras mirušas tādā vietā, kas atrodas vienīgi kara priekšniecības pārziņā, jāievēro sevišķi noteikumi. 1937. g. 202, III, 1588. p. 1. piez.

2. piezīme. Pagasta robežās atrodošos mantojumu steidzamos gadijumos apsargā pagasttiesa, nenogaidot miertiesneša uzdevumu. Tāpat pilsētas bāriņtiesa steidzamos gadijumos apsargā mantojumu nenogaidot miertiesneša uzdevumu. Civil likuma (1937. g. izd.) 659. pantā minētos gadijumos ieceltam mantojuma aizgādnim pagasttiesa vai pilsētas bāriņtiesa uzdod lūgt attiecīgo tiesu izsludināt par mantojuma atklāšanos. Turp., 2. piez.; 1939. g. 79, III, 1588. p. 2. piez.

Lūgumu apsargāt mantojumu parasti izsauc mantojuma pretendentu * vēlēšanās, no vienas puses, dabūt autoritativu pamatu_ jautājuma izlemšanai par mantojuma pieņemšanu vai par atteikšanos no ta, un, no otras puses, vēlēšanos fiksēt savu atbildību (mantojuma pieņemšanas gadijumā ar inventārā tiesību) saskaņā ar likumīgi noteikto mantojuma sastavu (Ta-tarin, 31. §).

2 Lūgums ir ievērojams, ja tas iziet no personas, kurai ticslba to lūgt.

Likums (CL 65S. p. in fine) par to neatstaj šaubu, vismaz attiecība uz mantiniekiem. I3ez tam katrs mantinieks var izlietot inventārā tiesību, un viņam tādēļ katrā ziņā jābūt iespējami realizēt lūgumu par inventārā sastādīšanu, kā mantojuma apsardzības svarīgu sastāvdaļu: Citādās domās Tatarin s (1. c., 30. §), kas atrod, ka jautājuma izšķiršana katrā atsevišķā gadi jumā atkarājas no tiesas (Th. Zimmermann, Lettl. Zivilgesetzbuch in Rinzeldar-stellungen, I, 361. Ipp.).

1589. Lūgt, lai mirušā atstāto mantu apsargā, var:

1) mantinieki;

2) testamenta izpildītāji vai mantojuma aizgādņi;

3) mirušās dienestpersonas priekšniecība, bet tikai attiecībā uz valsts vai sabiedrisku naudu, lietām vai papīriem, kas palikuši mirušā mantā, un

4) kreditori, attiecībā uz tādām pretenzijām, kas viņiem ar tiesas lēmumu piespriestas vai nodrošinātas; šajā gadijumā apsargājama tikai tā mantojamās mantas daļa, ar kuru pietiek minēto pretenziju segšanai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 235. p.; 1939. g. 79, lll.

1590. Civillikuma (1937. g. izd.) 659. pantā norādītos gadijumos miertiesnesis stājas pie mantojuma apsardzibas arī neatkarīgi no jebkura lūguma (1589. p.) uz to personu paziņojumu, kuras dzīvojušas vienā namā ar mirušo, vai uz viņa kalpotāju un mājnieku paziņojumu, kā aiī uz policijas ziņojumu un prokuratūras dienestpersonu prasijumu, vai arī pēc paša ieskata, ja viņam droši zināms par mantojuma atstājēja nāvi. 1889. g. 6188, nol. I, A, 236. p.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III.

1 Šā panta uzskaitijums nav izsmejošs. Pie pantā minētam personām pieder, piem., arī legatari un kreditori, kuriem nav piespriesti vai nodrošināti prasijumi (Tatarin, 30. §).

2 Var gadīties, ka vi'si mantinieki ir zinām], pilngadīgi un sasniedzami (CL 658. p.), bet viņu starpā ir rīcības nespejīgas personas, kuram nav pārstāvju (659. p. 4. pk.). Šādā gadijumā jāpieņem, ka CL 659. p. ierobežo 658. p., kādēļ tiesai pašai jāgādā par mantojuma apsardzību (Tatarin, 30. §).

1591. Mantojuma apsardzības līdzekļi ir:

1) mantojuma apzīmogošana;

2) tā aprakstīšana un novērtēšana, un

3) tā nodošana glabājumā. 1889. g. 6188, nol. I, A, 237. p.

Pirmā apakšnodaļa.

Mantojuma apzīmogošana.

1592. Mantojumu apzīmogo tikai tajā gadijumā, kad ieinteresētās personas to lūdz, vai kad miertiesnesis, Civillikuma

(1937. g. izd.) 659. pantā norādītos gadijumos, atzīst apzīmogošanu par nepieciešamu, vai kad aiz kautkādiem iemesliem nav iespējams nekavējoties stāties pie aprakstīšanas 1889. g. 6188, noi. i, A, 238. p.; 1937. g. 202, II.

1593. Apzīmogošanu izdara, uz miertiesneša rīkojumu, tiesu izpildītājs, vismaz divu liecinieku klātbūtnē, uzspiežot zīmogu pie lietu glabātuvēm vai pie pašām lietām. 1889. g. 6188, nol. I, A, 239. p.; 1918. g. 10, 5. p.

1594. Pie apzīmogošanas var būt klāt 1589. pantā norādītās personas. 1889. g. 6I88, nol. I, A, 240. p.

Piezīme. Sastādot aprakstijumu par kustamu mantu, kas piederējusi aktivā kara dienestā mirušām personām, gadijumos, kad nav piemērojama 1588. panta 1. piezīme, var būt klāt attiecīgas kara priekšniecības komandēta kara resora dienestpersona, kurai ir tiesība prasīt valsts papīru, dokumentu, naudas un lietu atdalīšanu no aprakstamās mantas sastāva un nodošanu šai dienestpersonai pēc īpaša saraksta. 1937. g. 202, III, 1594. p. piez.; 1939. g. 79, III.

1595. Stājoties pie apzīmogošanas, tiesu izpildītājs ņem no mirušā dzīvokli dzīvojošiem parakstu par to, ka viņi no palikušās mantas neko nav noslēpuši un ka viņiem nav zināms, ka kāda šās mantas daļa būtu noslēpta, paņemta vai aiznesta. Par nepatiesu liecinājumu, šo parakstu dodot, vainīgiem draud Sodu likuma (1936. g. izd.) 563. pantā noteiktais sods, par ko brīdina parakstu ņemot. 1889. g. 6188, nol. I, A, 241. p.

1596. Nav apzīmogojami:

1) priekšmeti, kas nepieciešami ikdienišķā lietošanā mirušā namā vai dzīvoklī palikušām personām, kā arī lauksaimniecībai nepieciešamie rīki, un

2) priekšmeti, kurus pēc to rakstura nevar apzīmogot.

Par visiem neapzīmogotiem priekšmetiem sastādams īss saraksts. Turp., 242. p.

1597. Kad ir ienācis paziņojums, ka starp mantojamām lietām atrodas pēdējās gribas rīkojums, tad tiesu izpildītājam pienākas vispirms uzmeklēt pēdējās gribas rīkojumu. Turp., 243. p.; 1937. g. 202, II.

1598. Pēdējās gribas rīkojumu (1573. p.), kas atrasts izdarot apzīmogošanu, kā arī aizzīmogotos saiņus tiesu izpildītājs, neattaisot tos, nosūta tam miertiesnesim, uz kura rīkojumu izdarīta apzīmogošana, un atzimē žurnālā, kādā stāvoklī tie atrasti 1889. g. 6188, nol. 1, A, 244. p.; 1937. g. 202, II.

1599. Apzīmogojot atrastie procentpapīri, skaidra nauda un vērtslietas tāpat jānodod miertiesnesim, sīki apzīmējot tos tiesu izpildītāja Žlimalā. 1889. g. 6188, nol. I, A, 245. p.

Tiesu izpildītājam nav atļauts atvērt aizzīmogotus saiņus, bet tie nekavējoties jānodod miertiesnesim (Gasmans un Nolkens I, 168. lpp.).

1600. Priekšmeti, uz kuriem pieteiktas pretenzijas no trešo personu puses, ir jāapzīmogo, bet žurnālā atzīmējama pieteiktā pretenzija. Turp., 246. p.

1601. Tiesu izpildītājam, kas izdara apzīmogošanu, jāatzīmē visa sava apzīmogošanas darbība sevišķā žurnālā, kurš sastādams pēc 1083. un 1084. panta noteikumiem. Turp., 247. p.

1602. Lietas dalibnieku rakstiski paziņojumi pieliekami pie žurnāla, atzīmējot par to žurnālā. Turp., 248. p.

1603. Žurnāls par apzīmogošanu jāparaksta visām klāt-bijušām personām. Turp., 249. p.

1604. Kad apzīmogošana nobeigta, žurnālu ar visiem pielikumiem iesniedz tam tiesnesim, uz kura rīkojumu apzīmogošana izdarīta. Turp., 250. p,

Otrā apakšnodaļa.

Zīmogu noņemšana.

1605. Rīkojumu par zīmogu noņemšanu dod vai nu tas miertiesnesis, uz kura rīkojumu zīmogi uzspiesti, vai tā tiesa, kura nolēmusi apstiprināt mantojuma tiesībās vai nodot mantojumu. Ja apzīmogošana notikusi tamdēļ, ka mantinieki nav zināmi, vai viņu prombūtnes dēļ, tad zīmogus var noņemt pēc tam. kad iecelts aizgādnis par mantojumu vai par promesošo mantinieku mantu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 251. p.

1606. Zīmogus noņem tiesu izpildītājs, klātesot ne mazāk kā diviem lieciniekiem. Turp., 252. p.

1607. Zīmogus noņemot ir tiesība būt klāt 1589. pantā norādītām personām, kā ari personām, kas pieteikušas pretenzijas uz apzīmogotiem priekšmetiem. 1889. g. 6188, nol. i, A, 253. p.

1608. Par zīmogu noņemšanai nolikto laiku paziņojams personām, kurām pēc iepriekšējā (1607.) panta ir tiesība būt klāt zīmogus noņemot, ja viņu dzīves vieta zinama, un izliekams sludinājums miertiesneša pieņemamā istabā. Turp., 254. p.

1609. ja zīmogu noņemšana savienota ar aprakstijuma sastādīšanu tad zīmogi noņemami pakāpeniski, samērā ar aprakstijuma sastādīšanu. Turp., 255. p.

1610. Visa ar zīmogu noņemšanu saistītā tiesu izpildītāja darbība atzīmējama sevišķā žurnālā (1601. p.). Žurnālā jāatzīmē, kādā stāvoklī atrasti uzspiestie zimogi. Turp., 256. p.

Trešā apakšnodaļa.

Aprakstijuma sastādīšana un novērtēšana.

1611. Aprakstīšanu un novērtēšanu izdara tiesu izpildītājs uz miertiesneša rīkojumu, liecinieku klātbūtnē, piemērojoties šajā likumā noteiktai aprakstīšanas un novērtēšanas kārtībai un ievērojot 1607. un 1608. panta noteikumus; ja aprakstīšana uzsākta, iepriekš mantu neapzīmogojot, tad jāievēro arī 1595. un 1597.—1600. panta noteikumi. 1889. g. 6188, nol. l, A, 257. p.

Piezīme. Mantojuma aizgādnim, sastādot sarakstu (Ci-villik. 1937. g. izd. 665. p.), jāņem 1595. pantā minētais paraksts; atrastais pēdējās gribas rīkojuma akts, kā arī atrastie vērtspapīri, skaidra nauda un vērtslietas jānodod bāriņtiesai, un sarakstā jāatzīmē priekšmeti, uz kuriem trešās personas pieteikušas pretenzijas.

Aprakstīšanu un novērtēšanu aizgādņi izdara bez īpaša rīkojuma, liecinieku klātbūtnē, piemērojoties šajā likumā noteiktai aprakstīšanas un novērtēšanas kārtībai. 1937. g. 202, III, 1611. p. pie/..

1612. Neatliekamos gadijumos, uz miertiesneša rīkojumu, aprakstīšanu var uzsākt, nenogaidot, kamēr ieinteresētām personām nosūtīts paziņojums par aprakstīšanai nolikto termiņu (1608. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 258. p.

1613. Tiesu izpildītājam par aprakstīšanas darbību jāsastāda žurnāls, bet mantojuma aizgādnim (1611. p. piez.) šāda pienākuma nav. 1937. g. 202, 1, 1613. p.

Ceturtā apakšnodaļa.

Apzīmogotās vai aprakstītās mantas glabāšana.

1614. Apzīmogotā vai aprakstītā manta, ja ir vajadzīgs to apsargāt un ja pie tam likums neprasa aizbildņa vai aizgādņa iecelšanu, nododama glabājumā, piemērojoties 1156.—1167. panta noteikumiem. 1889. g. 6188, noi. i, A, 260. p.

1615. Mantojumā esošās lietas, kas ātri maitājas, nekavējoties pārdodamas, uz miertiesneša rīkojumu, izsolē, šajā likumā noteiktā kārtībā, bet par tām ieņemtā nauda, atskaitot pārdošanas izdevumus, nododama miertiesnesim. Turp., 261. p.

Miertiesnesim iānodod visi glabājamās maivtas ienākumi (prof. Rukov-ska CP māc. grām. 698. lpp.).

Ja izrādītos, ka nav skaidras naudas mantojuma atstājēja apbedīšanai, bet tāda ir kreditiestādēs, tad, lai no tām saņemtu naudu, miertiesnesim ir tiesība izdot izpildu rakstu (J. Drande, Mantojumu lietu kārtošana, 12. lpp.).

1616. Pēdējās gribas rīkojumu, kas atrasts gādājot par mantojuma apsardzību, miertiesnesis, ja viņam pašam nav tiesības to attaisīt un nolasīt (1573. p.), nekavējoties nosūta attiecīgai tiesai (a).

Bāriņtiesa, saņēmusi no mantojuma aizgādņa pēdējās gribas rīkojuma aktu (1611. p. piez.), to nekavējoties nodod pēc piekri-tības (1573. p.) (b).

(a) 1889. g. 6188 nol. I, A, 262. p.; 1937. g. 202, II. — (b) 1937. g. 202, III, 1616. p.

1617. Mantojumā atrastus aizzīmogotus saiņus (1598. p.) miertiesnesis attaisa atklātā sēdē, atzīmējot protokolā, kādā stāvoklī tie atrasti. 1889. g. 6188, nol. I, A, 263. p.

1618. Ja no uzraksta vai cita rakstiska pierādijuma izriet, ka aizzīmogotais sainis pieder trešai personai, tad tiesnesis aicina šo personu uz tam nolūkam nolikto dienu, lai tā būtu klāt saini attaisot. Aicinātās personas neierašanās neaptur attaisīšanu. Turp., 264. p.

1619. Aizzīmogotos saiņos esošie papīri vai citas lietas, kas nepieder pie mantojuma (1618. p.), jānodod pēc piederibas vai jāaizzimogo līdz atdošanai uz pieprasijumu. 1889. g. 6188, nol. i, A, 265. p.

1620. Ja mirušais atradies valsts vai pašvaldības dienestā, un izrādās, ka viņa atstātā mantā ir akti, grāmatas, atslēgas vai citi priekšmeti, kas viņam nodoti kā dienestpersonai, tad miertiesnesis, uz mirušā priekšniecības prasijumu, dod rīkojumu nekavējoties izdot minētos priekšmetus pēc piederības. 1931. g. 137, 1, 2003. p.

1621. Lietas, kuras atprasa trešās personas, viņām var izdot pēc miertiesneša ieskata, ja to piederība šīm personām izrādās neapšaubama un ja pret to atdošanu neviens neceļ strīdu. Pretējā gadijumā piemērojami 1234. un 1235. panta noteikumi. 1889. g. 0188, nol. I, A, 267. p.

Sk. 2. tezi zem 1639. p.

Piektā apakšnodaļa.

Sūdzības un strīdi, kas ceļas mantojumu apsargājot.

1622. Sūdzības par miertiesnešu rīkojumiem attiecībā uz mantojuma apsardzību iesniedzamas apgabaltiesai 262.—264. pantā norādītā kārtībā. 1889. g. 6188, nol. I, A, 268. р.; 1918. g. 10, 5. p.

1623. Termiņš sūdzības iesniegšanai skaitams no tās dienas, kad pārsūdzētā darbība izdarīta, bet ja tā izdarīta sūdzētāja prombūtnē, no tās dienas, kad viņam pasludināts lēmums, par kuru iesniedz Sūdzību. 1889. g. 6188, nol. I, A, 269. р.; 1935. g. 87, 111.

1624. Sūdzības iesniegšana neaptur ne pārsūdzētā lēmuma izpildīšanu, ne tiesneša turpmāko darbību, ja vien apgabaltiesa nav devusi rīkojumu par apturēšanu. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 270. р.; 1918. g. 10, 5. p.

1625. Sūdzības pret tiesu izpildītāju par likuma noteikumu neievērošanu neapzīmogojot mantas, noņemot zīmogus un sastādot aprakstijumu, kā ari strīdi, kas ierosināti sakarā ar mirušā mantas apsardzības darbību, jāceļ pie attiecīga miertiesneša 1339. pantā noteiktā laikā. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 271. p.

Astotā nodaļa.

Aizgādnība par mantojumu.

1626- Lēmumu par aizgādnības nodibināšanu Civillikumā (1937. g. izd.) paredzētos gadijumos taisa tiesa, kura skata cauri mantojuma lietu; gadijumos, kad mantojuma lieta nav ierosināta, aizgādnību nodibina miertiesnesis vai bāriņtiesa, kas izdara mantojuma apsardzību, bet pārējos gadijumos attiecīgā bāriņtiesa. 1939. g. 79, I, 1626. p.

1 Mantojuma aizgādnība, kuru nodibinājusi kompetenta tiesa ar sevišķu lēmumu, atceļama vienīgi uz jauna tiesas lēmuma pamata tajā pašā lieta. Pie šād'iem aizgādnības izbeigšanas pamatiem pieder arī tiesas lēmums par mantojuma pretendentu tiesībām (CL 666. p.), bet ar to pati par sevi aiz-gadnība neizbeidzas, bet izceļas tikai izbeigšanas pamats, un tikai pēc šāda izbeigšanas pamata pārbaudīšanas un apspriešanas tiesa lemj par aizgādnības atcelšanu; pēc nodibinātas prakses tiesa — no formālās puses — taisa lēmumu par mantojuma aizgādnības atcelšanu tikai uz bāriņtiesas apliecības pamata, kuru bāriņtiesa savkārt izsniedz aizgādnim tikai pēc tam. kad tas izpildījis savus GL 663. un 666. p. paredzētos pienākumus. Līdz tam laikam mantojuma aizgādnis skaitas par pietiekoši leģitimētu uzstāties mantojuma masas vārdā, jo aizgādnība vēl turpinājās, lai gan tā iestājas, tā sakot, likvidācijas stadijā. Tādēļ aizgādnim nav tiesības uzsākt jaunas lietas, bet tomēr viņam vēl jā'izpilda visi pienākumi aizgādnības likvidēšanai. nododot mantiniekiem galīgo norēķinu — pašu mantojumu. Taisni tiktāl aizgādnim- pieder arī visas no šādiem viņa pienākumiem izrietošās tiesības, tajā skaitā arī leģitimācijas tiesības, piem., ja izrādītos vajadzība ievērot kādus termiņus tiesā, sevišķi arī tur, kur mantiniekiem kopā nebūtu iespējams tūliņ — piem., pirms norēķina saņemšanas apstākļus nezinot. rīkoties pašiem un ievērot savas intereses (27/853; IV. 30)

2 Jāpieņem, ka bez mantiniekiem arī citas personas var lūgt nodibināt aizgādnību. Sevišķi CL 1712. p. paredzētā gadijumā šādu lūgumu var izteikt arī Iegatari un mantojuma kreditori (Tatarin. 32. §. Sk. arī Th. Zimmer-mann, Lettl. Zivilgesetzbucli in Hitizeldarstellungen, I, 352. Ipp.).

1627. Tiesa, atzinusi pēc lietas apstākļiem par nepieciešamu iecelt mantojumam aizgādnību, paziņo par to attiecīgai aizbildnības iestādei. i889. g. 6I88, nol. I, A, 273.’p.

Devītā nodaļa.

Sludinājums par mantojuma atklāšanos.

1628. Par mantojuma atklāšanos (Civillik. 1937. g. izd.

273., 665., 693. p. 2. d., 709. p.) izsludina, raugoties pēc mantos jamās mantas šķiras un vērtības, miertiesnesis vai apgabaltiesa, kuru pārzinās robežās bijusi mantojuma atstājēja pēdējā dzīves vieta. 1889. g. 6188, nol. I, A, 274. p.; 1937. g. 202, II.

1. piezīme. Ja mantojuma atstājēja atstātās mantas vērtība, pēc esošām ziņām, nepārsniedz simts latus, tad sludinājums par mantojuma atklāšanos izliekams pie miertiesneša kameras durvīm un policijas pārvaldē vai pagasta valdē, raugoties pēc mantojuma atstājēja pēdējās dzīves vietas. 1912. g. 534, VIII, 2011. p. piez.; 1922. g. 253, 1. p.

2. piezīme. Ja mantojuma atstājēja pēdējā dzīves vieta nav bijusi Latvijā, tad izsludināt par mantojuma atklāšanos piekrīt tai tiesai, kuras pārzinās robežās atrodas Latvijā atstātā manta, vai, kad manta Latvijā atrodas vairākās vietās, tai tiesai, kuras pārzinās robežās atrodas vērtīgākā manta. 1937. g. 202, III, 1628. p. 2. piez.

3. piezīme. Pēc šā (1628.) panta un 2. piezīmesnosakama piekritība ari lietām par bezmantinieku mantu. Turp., 3. piez.

Miertiesnesis, izdodot apliecību par vienīgiem mantiniekiem', nevar pa- 1 matoties uz liecinieku liecībām (prof. Bukovska CP māc. grām. 704. Ipp.).

Sludinājumu neizdara, ja vietējais miertiesnesis izdod apliecību par to. 2 ka viņam personīgi zināms, ka mantojuma atstājēja vienīgie un tuvākie mantinieki ir tādas un tādas personas (prof. Bukovska CP māc. grām.

700. Ipp.).

Proklamas uzsākšanai likums prekhizivu termiņu neparedz (Т. P. 3 29/35(> a; 94).

1628. p. 2. piez. minētā piekritība atzīstama par izslēdzošu arī attie- 4 čībā uz kustamu mantu, un tādēļ ārzemēs notikušai apstiprināšanai mantojuma tiesībās attiecībā uz mantu, kas atrodas Latvijā, nav nozīmes (B. Berent, Lettl. Zivilgeselzbuch in Einzeldarstellungen, I, 114. Ipp.).

1629. Par mantojuma atklāšanos izsludina tiesa uz ieinteresēto personu lūgumu vai pēc pašas ieskata (Civillik. 1937. g. izd. 659., 665. p.) šādos gadijumos:

1) kad mantinieki nav zināmi;

2) kad nav droši zināms, ka mantojuma tiesību pieteicēji ir vienīgie un tuvākie mantinieki;

3) kad mantinieki kaut gan zināmi, bet atteicas pieņemt mantojumu vai izteic vēlēšanos to pieņemt ne citādi kā uz inventārā tiesības pamata, un

4) kad mantiniekiem, testamenta izpildītājiem vai mantojuma aizgādnim nav zināmi uz mantojamo mantu gulošie parādi. 1889. g. 6188, nol. I, A, 275. р.; 1937. g. 202, II.

1630. Lūgt, lai izsludina par mantojuma atklāšanos, var: testamenta izpildītājs, mantojuma aizgādnis un vispār visas personas, kas pieteikušas kaut kādas pretenzijas uz mantojumu, kā: mantinieki, legatari, kreditori. Miertiesnesis, gādājot par tāda mantojuma apsardzību, kurš nepiekrīt viņa pārziņai (1628. p.), ziņo vajadzības gadijumā attiecīgai tiesai izsludināšanai. 1889. g. 6188, nol. I, A, 276. p.

1 Mantinieki lūdz izdarīt sludinājumu ar nolūku papildināt mantojuma aktiva rakstisko aprakstijumu ar prasi jumu sarakstu, kas vēršas pret mantojumu, vai arī ar nolūku noskaidrot citus pretendentus, vai ari tos izslēgt. Kreditoru noļuks ir noskaidrot tikumīgos mantiniekus un mantojuma aktīvu (solvenci) (Tatarin, 33. §).

2 Nav izslēgts, ka neskatoties uz tuvākās mantinieku pakāpes pastāvēšanu, uz mantojumu var pretendēt attālākie mantojuma atstājēju radnieki un tadel arī lūgt izdarīt 1€60. p. norādīto sludinājumu, pie kam jautājums par to, uz kādām personām mantojumam jāpāriet, izšķirams tikai atkarībā no uzaicinājuma rezultātiem, t. i. atkarībā no tam, vai bez lūdzēja pieteikušies vēl citi pretendenti uz mantojumu un vai no tiem tiks celts strīds pret lūdzēja mantošanas tiesībām (tikai tāda gadijumā strīds būtu izšķirams prasības kārtībā) (29/599-, V, 136).

3 Miertiesneša ziņojums attiecīgai tiesai ir saistošs (Gasmans un Nolkens, 188. Ipp.; Tatarin, 37. §).

1631. Sludinājumu par mantojuma atklāšanos var savienot ar 1710. pantā minēto uzaicinājumu, un tas pakļauts vispārējiem uzaicinājuma kārtības noteikumiem. Turp., 277. p.; 1937. g. 202, n.

Neskatoties uz vārdu „var“, 1710. pants dod kategorisku pavēli (Kodif. nod. pask. 37/164, 42).

Sk. ari 1. tezi zem 1699. p.

Desmitā nodaļa.

Mantojuma pieņemšana.

1632. Lūgumi pamudināt mantiniekus izteikties, vai viņ? mantojumu vēlas pieņemt vai ne (Civillik. 1937. g. izd. 697. un 698. p.), iesniedzami tai tiesai, kurai piekrīt mantojuma lieta (1628. p.). Tai pašai tiesai iesniedzami lūgumi par mantojuma pieņemšanu uz inventārā tiesībaa- pamata (Civillik. 709. p.), kā ari paziņojumi par atteikšanos no mantojuma (Civillik. 609., 651.,

689., 775—783. p.). 1889. g. 6188 nol. I, A, 278. p.; 1937. g. 202, II.

1633. Lūgumā par mantinieku pamudināšanu izteikt savu gribu attiecībā uz mantojumu (1632. p.) jāatzīmē:

1) kādas īsti personas aicinātas mantot;

2) uz kāda pamata: pēc testamenta, līguma vai likuma, un

3) kādu pretenziju uz mantojumu lūdzējs pieteic. 1889.g.6188, nol. I, A, 279. p.

1634. Uz šo lūgumu tiesa, nepārbaudot lūdzēja pretenzijas (1633. p. 3. pk.) pareizību, aicina viņa norādītos mantiniekus un, noklausijusies, ja viņi ieradušies uz sēdi, viņu mutiskos paskaidrojumus, taisa lēmumu par to, kādā laikā viņiem jāpaziņo, vai viņi vēlas mantojumu pieņemt vai ne (Civillik. 1937. g. izd. 697. un 698. p.). Turp., 280. p.; 1937. g. 202, II.

Sk. 13. tezi zem 896. p.

1635. Kad paziņots par mantojuma pieņemšanu uz inventārā tiesības pamata (1632. p.), tad izgatavojams mantojamo mantu saraksts un aicinami kreditori, ja tas vēl nebūtu izdarīts. 1889. g. 6188, nol. I, A, 281. p.

Apstiprināšana uz inventārā tiesības pamata var notikt tikai tad, ja mantinieks iesniedz likumā noteiktā kārtībā sastādītā aprakstijuma norakstu, resp. pierāda, ka tas sastādīts tiesas noteiktā terminā (Tatarin, 39. §).

Vienpadsmitā nodaļa.

Apstiprināšana mantojuma tiesībās.

1636. Likumiskie mantinieki, kas mantojumu pieņēmuši, ja viņi ieskata par vajadzīgu griezties pie tiesas viņu tiesību noteikšanai’ uz mantojumu, var lūgt, iesniedzot pienācīgos pierādijumus, attiecīgo tiesu iestādi (1628. p.) apstiprināt viņus mantojuma tiesībās. 1889. g. 6188, nol. I, A, 282. p.

Piezīme. Noteikumi par mantojuma lietu piespiedu

kārtošanu ievietoti šās piezīmes (VII) pielikumā. 1937. g.

202, III, 1636. p. piez.

Mantojuma pieņemšanai mantiniekam nav nepieciešami tiesas ceļā apstiprināties par tādu (CPL 1636. p., CL 687. p.), bet pietiek, ka viņš izteic savu gribu pieņemt atklājušos mantojumu, pie kam tādai gribas izteikšanai ir atpakalējs spēks līdz mantojuma atklašanas momentam (23/197: I, 30).

Apstiprināšana mantojuma tiesībās ir vajadzīga: 1) visos gadijumos, kad notikusi mantojuma apsardzība (jo apsargatais mantojums ir izdodams tikai tiesas atzītiem mantiniekiem, CL 666., CPL 1640. p.); 2) gadījumos, kad izdarīts uzaicinājums, 3) kad pie mantojuma pieder nekustams īpašums (lai to zemes grāmatās varētu pārvest uz mantinieku), un 4) kad

mantiniekam ir vajadzība leģitimācijā pret valsts un kreditiestādēm u. t. t. (Th. Zimmermann, Lcttl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 269. 'lpp. un Bukovska CP māc. grām. 710. p.).

3 Lūguma iesniegšana tiesai par apstiprināšanu mantošanas tiesībās uzskatama par mantojuma pieņemšanas pierādījumu (TP 27; 5(M).

4 Prasijums par testamenta atzīšanu par nederīgu ceļams prasības kārtībā un to nevar savienot ar lūgumu par apstiprināšanu mantošanas tiesībās, kas jāiesniedz apsardzības kārtībā (TP 36/982 a; 337).

5 Nav pamata apstiprināt kādu personu mantošanas tiesībās prasības kārtībā, kamēr viņa pati nav mēģinājusi apstiprināties mantošanas tiesībās apsardzības kārtībā. Bez tam, apstiprinot mantošanas tiesībās prasības kārtībā, nav zināms, vai attiecīgā ptrsona tiešam ir vienīgā likumīgā mantojuma atstājēja mantiniece, jeb vai bez viņas ir vēl kādi citi mantinieki (TP 317/1052a; 47G).

6 Lietu piekritlbu noteic atkarībā no visa mantojuma, nevis viena mantinieka daļas, šķiras ain vērtības (prof. Bukovska CP māc. grām. 711. lpp.).

7 Atteikšanās no mantojuma — ja to, saskaņā ar CL, neizdara klusējot — izteicama iesniegtā paziņojumā tai tiesai, kura skata cauri mantojuma lietu (prof. Bukovska CP māc. grām. 723. lpp.).

8 Kamēr tiesa nav taisījusi lēmumu par atteikšanos, kā ari kamēr mantojumu nav pieņēmuši citi mantinieki, paziņojumu par atteikšanos var ņemt atpakaļ (prof. Bukovska CP mac. grām. 724. lpp.).

9 Ja mantojuma atstājējs Latvijā nekad nav dzīvojis, tad no 1636. p. burtiska teksta gan neizriet Latvijas tiesas kompetence noteikt mantinieku tiesības uz mantojumu, tomēr uz vispārējo apsvērumu pamata jāatzīst, ka arī šādā gadījumā tikai forum rei sitae var noteikt mantinieku tiesības uz mantojumu, kas atrodas Latvijā^ ja attiecībā uz tā pārēju mantošanas kārtība japiemero Latvijas formālās vai^ materialās tiesības (Tatarin, 35. §). (Sk. arī J. Drande, Mantojumu lietu kārtošana, 15. lpp.).

Sk. arī 9. tezi zenv 896. p.

1637. ja par mantinieku aicināšanu jau izsludināts, tad apstiprināšana mantojuma tiesībās var notikt tikai pēc tam, kad notecējis sludinājumā noteiktais termiņš. 1889. g. 6188, nol. I, A, 283. p.

1 Izsludināšana nav vajadzīga, ja miertiesnesis izdevis apliecību par to, kas ir tuvākie un vienīgie mantinieki, un ja šie mantinieki visi i'r klāt (prof. Bukovska CP māc. grām. 712. lpp.).

2 Apliecību par vienīgiem likumiskiem mantiniekiem izdod pagasttiesa vai miertiesnesis, ja visiem pagasttiesas locekļiem vai miertiesnesim personīgi (ar pārliecināšanos pēc ģimenes sarakstiem vai liecinieku liecībām vien nepietiek) ir noteikti zināms mantojuma atstājēja ģimenes sastāvs. Apliecība neatsvabina mantiniekus no pienākumā iesniegt tiesai visus dokumentus vai pierādījumus par viņu radniecību ar mantojuma atstājēju. Šādas apliecības nozīme ir tā, ka tiesa apstiprina mantiniekus, neizdarot uzaicinājuma sludinājumu, bet trūkums, ka tiesa netaisa lēmumu par nepieteikto tiesību un prasību dzēšanu (J. Drande, Mantojumu lietu kārtošana, 20. lpp.). Sk. arī 1. tezi zem 1628. p.

Ja jau izdarīts sludinājums mantojumu apsargajot, tad otrreizeja 3 izsludināšana nav vajadzīga (prof. Bukovska CP māc. grāin. 714. lpp.).

1638. Ja starp personām, kas pieteikušas mantojuma tiesības. izceļas strīds par mantojuma tiesību, tad šīs personas var pierādīt savu mantojuma tiesību prasības kārtībā; šādā gadijumā tiesa nosaka laiku prasības celšanai, un, ja noteiktā laikā prasība celta, apsardzības lietu aptur līdz strīda izšķiršanai. 1937. g.

202, I, I638. p.

Par strīdu par mantošanas tiesībām 1638. panta nozīmē atzīstams 1 arī strīds, kas celts pret mutisku testamentu aiz tā iemesla, ka vienai no testamenta lieciniecēm nav bijusi likumīga kvalifikācijā but par testamenta liecinieci, jo pret testamentu celtais strīds neatkarīgi no tam, aiz kādiem iemesliem tas darīts, vienmēr ir strīds par mantošanas tiesībām (37/533; XIII, 569).

Šis pants nav piemērojams, ja sludinājuma laikā pieteiktas jaunas 2 pretenzijas uz mantojumu nenozīmē strīdu par mantojuma tiesību, piem., ja vēlāk pieteikušās personas pierāda, ka viņas atrodas tāda pašā_ vai pat tuvākā radniecības pakāpē ar mantojuma atstājēju. Tiesa pēdējos var apstiprināt par mantiniekiem neskatoties uz l'ictas ierosinātāju protestu, ja viņa tiesisko stāvokli atzīst par neapšaubamu, sevišķi tad. ja viņa atrod, ka daži pretendenti nepareizi tulko likumu. Prasības kārtība ir vajadzīga tikai tad, ja pretendentu dažādais viedoklis izriet no faktiskā materiala nevienādas apgaismošanas un sevišķi tad, ja tikai pierādījumu papildu par-baude var lietu noskaidrot (Tatarin, 39. §).

1639. Apstiprinot mantojuma tiesībās, tiesa noteic, vai lūdzējs ieguvis visu mantojumu kā vienīgais mantinieks, vai tikai, kā līdzmantinieks tā zināmu daju, un kādu īsti. Turp., 1639. p.

Piezīme. Lēmuma vai sprieduma norakstu, ar kuru atzīta mantojuma tiesība, kā arī izpildrakstu ievešanai valdījumā tiesu iestādes izdod ne agrāk kā pēc tam, kad iemaksātas visas valstij pienākošās nodevas vai kad to samaksa noteiktā kārtībā nodrošināta. Turp., 1639. p. piez.

Apstiprinot mantiniekus mantojuma tiesībās, tiesa var rikoties vienīgi I uz likuma pamata, bet nevar ņemt vērā mantinieku starpā nolīgtu vienošanos (22/33; I, 119).

Apstiprinot mantiniekus, tiesa neizšķir jautājumu par kāda priekšmeta 2 piederību pie mantojuma masas un neapstiprina mantiniekus uz noteiktiem priekšmetiem, bet gan izšķir jautājumu, vai mantiniekiem, kas savas tiesības uz mantojumu pieteikuši, vispār tādas ir. Iebildumus pret viņiem piederošas mantas uzņemšanu mantojuma sarakstā mantinieki var celt 1621. p. kārtībā, lūdzot mantu izslēgt no saraksta, vai arī savas tiesības (ja pret šādu lūgumu celts strīds prasības ceļā) aizstāvēt saskaņa ar 1234 un 1235. p. (22/103; II. 163).

Tiesa pati no sevis nepacel jautājumu par noilgumu; tāpēc mantojuma tiesības var apstiprināties ari pēc 10 gadu notecējuma. Tomēr, ja mantojums atrodas jau trešās personas rokā, tad tai ir tiesība pret atprasltāju atsaukties uz 10 gadīgo prasijuma noilgumu (prof. Bukovska CP māc. grām. 717. Ipp.).

1640. Pamatojoties uz lēmumu par apstiprināšanu manto juma tiesībās, mantiniekiem ir tiesība dabūt apsargāto mantu, kā arī prasīt, lai atbilstoši viņu tiesībai ieraksta mantotos nekustamos īpašumus zemesgrāmatās uz viņu vārdu (Civillik. 1937. g. izd. 993. p. 2. d. un 994. p.). 1889. ģ. 6188, nol. I, A, 286. p.; 1937. g. 202, II.

Divpadsmirā nodaļa.

Mantojuma dalīšana.

1641. Lūgumi par mantojuma dalīšanu, ja mantinieku starpā nenotiek vienošanās par to mājas kārtībā, iesniedzami vai nu tai tiesai, kuras pārziņai piekrīt mantojuma lieta (! 628. p.), vai, uz abpusēiu vienošanos, vietējam miertiesnesim. 1931. g. 137, 1, 2024. p.; 111.*

1 Ja visi mantinieki mantojumu pieņēmuši, tad katrs no viņiem var prasīt mantojuma dalīšanu (CL 715 p.), ja arī viņu apstiprināšana mantošanas tiesības tiesas ceļa vel nebfitu notikusi. Mantojuma dalīšana iespējama arī tad, kad dalatnais nekustamais īpašums vēl nav koroborēts uz prāvnieku vārdu, jo koroboracija vispār nav vajadzīga, lai mantojumā ietilpstošais imobils pārietu mantinieku īpašumā (CL 1477. p. 2. d.) (29/489; VI, 23).

2 Pie mantojuma dalīšanas jāņem vērā tas stāvoklis, kas bija mantošanas tiesību iegūšanas momentā, un nav no svara tas apstāklis, ka kāds mantinieks vēlāk ir piepircis no pārējiem viņu domājamās daļas un tās no-koroborejis uz savu vārdu; mantojums ir tas, ko mantinieki mantojuši, bet nevis tas, par ko šis mantojums pārvērties caur dažādām vēlākām transakcijām mantinieku starpā (30/51; VII, 27).

3 Tiesa mantojuma dalīšanas kārtībā nevar ielaisties strīda izspriešanā par dalamā objekta piederību mantu devējam, jo šajā kārtībā tiesa izšķir vienīgi strīdu par dalamā objekta sastāvu un vērtību, kā arī dalīšanas kārtību un veidu, bet nekad ne strīdu pēc būtības par īpašuma tiesībām uz dalamo mantu (32/139 VIII, 126).

Sk. arī 20. tezi zem 3. p. uii 6. tezi zem 1346. p.

1642. Izšķirt strīdu par mantojuma dalīšanu var nodot šķīrējtiesai pēc šā likuma vispārējiem noteikumiem. i889. g. 6188, nol. I, A, 288. p.

1643. atcelts (1937. g. 202, IV).

1644. Kad ienācis lūgums par mantojuma dalīšanu, tiesas priekšsēdētājs dod rīkojumu uzaicināt visus kopmantojuma līdzīpašniekus saskaņā ar 380.—408. panta noteikumiem. i866. g.

43187, 1410. p.

1644'. Zemesgrāmatā pēc tiesas lēmuma var ierakstīt atzīmi par aizliegumu labprātīgi atsavināt vai apgrūtināt ar lietu tiesībām dalamo nekustamo īpašumu vai kādu tā daļu. Izšķirot jautājumu par atzīmes ierakstīšanu vai dzēšanu, jāņem vērā 691.,

692., 696.—698., 700.—702., 710. un 716. panta noteikumi. 1937. g. 202, III, 16441. p.

Atzīme domāta dalīšanas gailas sarežģījumu novēršanai, kas rodas sakarā ar to, ka dalībnieki - kopīpašnieki (ne vienmēr bez ļauna nolūka) nodibina uz savu daļu kādu lietisku tiesību trešāin personām par labu. To viņi var darīt ari pēc tiesas sprieduma, pirms tā nostiprināšanas zemes grāmatā, ar ko dažkārt var paralizēt tiesas sprieduma izpildīšanu (TMV 38/1 pielik. C, 10, d.).

1645. Dalīšanas lieta atrodas Iocekļa-referenta tiešā uzraudzībā. 1866. g. 43187, 1411. p.

1646. Loceklis-referents var uzdot kādam no tiesas apgabalā dzīvojošiem notāriem pārzināt dalīšanas projekta sastādīšanas gaitu. Turp., 1412. p.

1647. un 1648. atcelti (1937. g. 202, IV).

1649. Notaram ir tiesība uzaicināt tiesu izpildītāju, lai tas palīdzētu sastādot aprakstijumu, bet pie novērtēšanas, vajadzības gadiiumā, pieaicināt lietpratējus. 1866. g. 43187, 1415. p.

Sk. arī tezi zem^1 608. p.

1650. Aprakstīšana notiek pēc šā likuma noteikumiem. Aprakstijumā jāatzīmē zināmie parādi, saistības un ieraksti zemesgrāmatā, kas mantojumu apgrūtina. Turp., 1416. p.; 1928. g. 134, I, 4. p.

1651. Personas, kas sastāda dalīšanas projektu, izteic savā atzinumā, kādus pamatus viņas pie tam ņēmušas vērā. 1866. g. 43187, 1417. p.

1652. atcelts (1937. g. 202, IV).

1653. Mantas aprakstijumu, novērtējumu un dališanas projektu notārs iesniedz tiesnesim-referentam, kas mantas dališanas lietas turpmākā gaitā rīkojas saskaņā ar 1031.—1034. pantu.

1937. g. 202, I, 1653. p.

Saskaņā ar 1653. pantu, tiesnesis-referents, kas saņēmis dalīšanas projektu, turpmākā lietas gaitā rīkojas saskaņā ar 1031,—1034. pantiem. Pēc 1034. panta tiesnesim-referentam atļauts sniegt tikai tādus pierādījumus, kas bijuši jau iesniegti vai uz kuriem lietas dalībnieki jau atsaukušies lietas noskaidrošanas laika. resp. gadījumā, kad lieta bijusi nosūtīta notarain dalīšanas projekta sastādīšanai, laikā, kamēr lieta atradās pie notara, un vēl nebija nosūtīta atpakaļ tiesnesim-referentam; lietas dalībniekiem nav tiesības lūgt, lai sēdi atliek jaunu pierādījumu iesniegšanai (37/851; XIII, 646.).

Sk. 2. tezi zem 1034. p.

1654. Blakus un apelacijas sūdzības un lūgumi par spriedumu atcelšanu lietās par mantojuma dalīšanu tiesas ceļā iesniedzami un izspriežami pēc šā likuma noteikumiem. 1866. g. 43187, 1421. p.

1 Apelacijas sūdzības mantojuma resp. kopīpašuma dalīšanas lietās pielaižamas tikai par tādiem tiesas lēmumiem, ar kuriem vai nu dalīšana pēc būtības galīgi realizēta un pabeigta attiecīgā tiesas iestādē, vai ar kuriem galīgi izšķirts un pieņemts kāds likumā paredzētais mantojuma, resp. kopīpašuma. dalīšanas veids (21/55; I, 116).

2 Tiesas lēmums par lietas nodošanu tiesneša-referenta uzraudzībā nav pārsūdzams blakus sūdzības kārtībā atsevišķi no apelacijas (21/55; 1. 116).

3 Tiesas spriedums par nekustama īpašuma dalīšanu atsevišķās reālās daļas starp vairalciem līdzīpašniekiem un uz šā sprieduma pamata notiekošā reālo dalu pāreja uz atsevišķiem reālo dalu īpašniekiem, uzskatama nevis par labprātīgu (brīvprātīgu) atsavināšanu, bet par piespiedu atsavināšanas aktu; tāpēc, ja tiesas spriedums būtu koroborējams, tad nav atzīstams par šķērsli tas apstāklis, ka uz vienam no iepriekšējiem līdzīpašniekiem piederošo domājamo dalu ievesta zemes gr. lik. 45. p. 2. pk. paredzētā atzīme. Dalīšanas lieta izšķirama kā strīds par civiltiesībām, kurā tiesai ir tiesība pat piespriest uzveikušai pusei tiesāšanas izdevumus (28/824. 29/13(5; V. 154).

Sk. 9. tezi zem 993. p.

1655. Likumā norādītos gadījumos (Civillik. 1937. g. izd.

733., 737. p. 1. teik., 1075. u. c. p.) mantojamo mantu novērtē un pārdod izsolē pēc šā likuma vispārējiem noteikumiem. Ja visi mantinieki un attiecīgos gadijumos arī aizbildnības iestāde (Civillik. 280.—283. p.) tam piekrīt, mantu var pārdot par brīvu cenu. 1889. g.. 6188, nol. I, A, 290. p.; 1937. g. 202, II.

1656. Nekustama īpašuma pārdošana tā īstās vērtības noteikšanai izdarama pēc noteikumiem par labprātīgu pārdošanu

izsolē (1663.—1674. p.), ievērojot Civillikuma (1937. g. izd.)737. panta otro teikumu un 738. pantu, pie kam nekustamo īpašumu apraksta un novērtē tikai tad, kad kāds no līdzmantiniekiem to prasa.

1889. g. 6188, nol. 1, A, 291. p.; 1937. g. 202, II.

1657. Šās nodaļas noteikumi attiecīgi piemērojami arī dalot visāda veida kopīgu mantu, ievērojot šādā dalīšanā attiecīgo likumu noteikumus. 1889. g. 6188, nol. I, A, 292. p.; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

Kopējās mantas dalīšanas lietas pielīdzināmas strīdus lietām; saskaņā ar šo, dalīšanas lietas pec būtības izspriežamas nevis ar lēmumiem, bet tieši ar spriedumiem līdzīgi prasības lietām (CPL 1654. p.). Nekrīt svarā un tiesai nav jāņem vērā tādi apstākli, kuri nodibinājušies pēc dalīšanas lietas ievadīšanas tiesā un vēl mazāk tādi apstākli, kurus pretējā puse izsaukusi no sevis pēc tam, kad Ketu ierosinājis pirmais lūdzējs. Arī vēlākās pārmaiņas pretējās puses personās nekad nevar iespaidot lietas Kailu un arī pretējās puses personu skaita vēlāka pavairošana, savkārt sadalot pretējai pusei piederošās daļas starp vairākām personām, nevar novest pie jau likumīgi ierosinātās lietas izbeigšanas. Hipotekāru piekrišana vajadzīga tikai atsevišķas realas mobila daļas atsvabināšanai no hipotekārās atbildības, bet nemaz ne paša imobila realai dalīšanai kā tādai (sk. Zemes grām. lik. 218. p.). (27/172; IV. 15).

Sk. ari 1. tezi zem 25. p.

1657’. 1641. un iepriekšējā (1657.) pantā minētās lietās tiesu nodevu aprēķina, spriedumu taisot, un to ņem vienreizēji divu procentu apmērā no dalamās mantas vērtības.

Tiesu nodeva piedzenama 1011. panta piezīmē norādītā kārtībā. 1935. g. 87, II, 1657'. p.; 1939. g. 79, III, 1657«. p.

Dalijuma spriedumā noteiktā tiesu nodeva piedzenama 1011. p. pie- 1 zīmē noteiktā kārtībā, bet aprēķinātā zīmognodeva nomaksājama reizē ar pieprasījumu izdot tiesas sprieduma norakstu un plānu ar uzrakstu (968. p.). Nodeva kā dokumenta nodeva nomaksājama pilnā apmērā, neatkarīgi no aktā vai tiesas spriedumā nodibinātām dalībnieku tiesībām un pienākumiem.

Arī aktu nodeva nomaksājama visumā, bet ne kādā daļā (TP 39/210 b; 756).

Par dalīšanas lietas zemes grāmatā ierakstamo ķīlu tiesību zīmog- 2 nodeva ņemama no debitora (atmaksātāja), jo kreditora interesēs ir saņemt tūlītēju apmaksu; ja tās termiņu pagtrina, tad tas notiek debitora interesēs, bet parada nodrošinājums ir tikai termiņa pagarinājuma tiešās sekas (TP 39/433 a; 737).

Pēc tiesu prakses 2®/o nodevu aprēķina no dalamās mantas augstākās 3 vērtības (P. Leitāns, TMV 39/4 — 930. Ipp.).

Trīspadsmitā nodaļa.

Nekustama īpašuma izpirkums.

1658. Lūgumi par nekustama īpašuma izpirkšanu iesniedzami tai apgabaltiesai, kuras pārzinās robežās atrodas izpērkamais nekustamais īpašums. 1889. g. 6188, noi. i, A, 293. p.; 1937. g. 202, II.

1 Prasību kārtībā izpirkuma tiesī'ba iztirzājama tikai sakarā ar noteiktu strīdu (22/13; II, 164).

2 Pastāvot CPL 1G58. un turpin. p., nemaz nav izslēgta iespēja, izpirkuma tiesību atzīšanu panākt ari prasības ceļā, ja prasītājs iziet no tam, ka atbildētājs vispār noliedz viņam izpirkuma tiesības kā tādas (27/13; IV, 120).

1659. Lūgumam par izpirkumu jāpieliek:

1) akta noraksts, uz kura pamata nekustamais īpašums atsavināts;

2) aktā atzīmētā pārdošanas suma, atvelkot un pārvedot parādus saskaņā ar Civillikuma (1937. g. izd.) 1385. pantu;

3) divkāršā apmērā atsavināšanas un citas nodevas, kādas samaksājis atbildētājs aktu nostiprinot;

4) pierādijumi par lūdzēja tiesību izpirkt nekustamo īpašumu. 1937. g. 202, I, 1659. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, I, 1659. p.).

3. pk. nav piemērojams, kad nekustamais īpašums vēl nav ierakstīts zentes grāmatā uz ieguvēja vārdu un nodevas vēl nav samaksātas (Gas-mans un Nolkens I, 185. Ipp.).

1660. Ja nav ievēroti iepriekšējā (1659.) panta noteikumi, tad lūgums, uz tiesas lēmumu, izsniedzams lūdzējam atpakaļ. 1889. g. 6188, nol. I, A, 295. p.; 1937. g. 202, II.

1661. Lūgums, kas iesniegts ievērojot 1659. panta noteikumus, paziņojams, uz tiesas lēmumu, nekustama īpašuma ieguvējam, lai tas dotu paskaidrojumu uz lūgumu un ziņas par viņa izdarītiem nekustamam īpašumam nepieciešamiem un derīgiem izdevumiem (Civillik. 1937. g. izd. 1388. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 296. p.; 1937. g. 202, II.

1662. Ziņu iesniegšanai (1661. p.) nekustama īpašuma ieguvējam dodams viena mēneša termiņš, pēc kura notecējuma tiesa, noklausijusies lietas dalībniekus, ja tie uz aicinājumu ieradušies, taisa lēmumu par vienas puses izpirkuma tiesību un otras

puses tiesību uz izdevumu atlīdzību, pie kam nosaka, ja iespējams, arī atlīdzības sumu vai atļauj to noteikt 1024.—1048. pantā norādītā kārtībā. 1937. g. 202, I, 1662. p.

Četrpadsmita nodaļa.

Nekustama īpašuma labprātīga pārdošana izsolē tiesas ceļā.

1663. Nekustama īpašuma labprātīga pārdošana izsolē tiesas ceļā uz īpašnieka vai ķīlas ņēmēja lūgumu, kas bauda tiesību pārdot ķīlu par brīvu cenu (Civilltk. 1937. g. izd. 1321. p. 1. d., 1328., 2074. p.) notiek pie tās apgabaltiesas, kuras apgabalā atrodas pārdodamais nekustamais īpašums. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 298. p.; 1923. g. 97, I, A, 3.; 1937. g. 202, II.

Ar lēmumu par maksātnespējas izsludināšanu parādnieka tiesība pār- 1 valdīt savu konkursa masā ietilpstošu mantu un rīkoties ar to pariet uz viņa kreditoriem, kas dabū apmierinājumu konkursa kartība (1396. p. pielik.

71. p.). Sakarā ar to, šie kreditori atvieto pilnīgi pašu īpašnieku un viņi var lemt par nekustamā īpašuma pārdošanu labprātīgā izsole tiesas ceļa pēc 1663. un turp. p. noteikumiem (TP 39/74b; 716).

Kustamu mantu labprātīga izsole tiesas ceļā nav iespējama, bet tā 2 izdarama caur sevišķiem Starpniekiem un mākleriem (Gasmans un Nol'kens

I, 188. īpp.).

1664. Lūgumam par labprātīgu pārdošanu izsolē jāpieliek apliecināts noraksts no zemesgrāmatas nodalijuma, kurš zīmējas uz pārdodamo nekustamo īpašumu, kā arī pārdošanas nosacijumi. 1889. g. 6188, nol. I, A, 299. p.; 1937. g. 202, II; 218, pār. not. 1. p.

1665. Pārdošanas nosacijumos (1664. p.) jāatzīmē;

1) pārdodamā nekustamā īpašuma sastāva sīks apzīmējums;

2) cena, no kuras jāsākas izsolei;

3) kādā veidā un kādā kārtībā jāsamaksā par nekustamo īpašumu nosolītā augstākā cena, un

4) visas tiesības nekustamā īpašumā, kuras īpašnieks patur sev.

Neatkarīgi no tam norādami arī visi tie pārdošanas nosacijumi, kurus pārdevējs atzīst par nepieciešamiem. 1889. g. 6188, nol. 1,

A, 300. p.

1666. Ja pārdodamais nekustamais īpašums atrodas vairāku personu kopīpašumā, tad noteicot pārdošanu izsolē ir vajadzīga visu līdzīpašnieku piekrišana. 1889. g. 6188, nol. i, A, 30i.p.; 1937. g. 202, II.

1667. Tiesa, pārliecinājusies tiklab par nekustamā īpašuma piederību lūdzējam vai tā ķīlas ņēmēja parādniekam, kurš bauda tiesību pārdot nekustamo īpašumu par brīvu cenu (1663., 1664.,

1666. p.), kā arī par to, ka nav likumīgu šķēršļu šā nekustamā īpašuma pārdošanai uz lūgumā norādītiem nosacijumiem (1665. p.), taisa lēmumu atļaut pārdošanu izsolē. 1889.g.6188,nol. i, A,302. o.; 1937. g. 202, II.

1668. Pārdošana izsole notiek šajā likumā noteiktā kārtībā, ievērojot pie tam Civillikuma (l 937. g. izd.) 2075., 2083., 2084., 2087., 2089. un 2090. pantu un sekojošos noteikumus. 1889. g. 6188, nol. i,

A, 303. p.; 1937. g. 202, II.

1669. Nekustamais īpašums aprakstams un novērtējams tikai taiā gadijumā, kad to lūdz persona, uz kuras prasijumu pārdo- ‘ šana notiek. 1889. g. 6188, nol. i, A, 304. p.

Izsoles noteikumos var paredzēt, ka pircējam jāiemaksā nodrošinājums vai rokas nauda, un pēdējā intereses ir pietiekoši aizsargātas ar to, ka pirkuma cenas nesamaksas sekas var būt jauna nekustama īpašuma izsole uz pircēja rēķinu un risku (Gasmans un Nolkens I, 190. Ipp.).

1670. Sludinājumos par pārdošanu izsolē, bez ziņām, kas norādītas 1288. panta 2.—4., 6., 7., 9. un 11. punktā, jāatzīmē nekustamā īpašuma īpašnieka vārds un uzvārds un nepieciešamie pārdošanas nosacījumi (1665. p. 1.—4. pk.), kā arī jānorāda, ka šī pārdošana ir labprātīga. 1937. g. 202, 1, 1670. p.

1671. Izsoli uzsāk nolasot visiem dzirdami pārdošanas nosacijumus. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 306. p.

1672. Uz tās personas lūgumu, uz kuras prasijumu pārdošana notiek, izsoli var atzīt par notikušu arī tajā gadijumā, ja ieradies tikai viens pats. kas vēlas solīt. Turp., 307. p.

1673. Ja pēc pārdošanas nosacijumiem nosolītās augstākās cenas pieņemšana atkarājas no pārdevēja un viņš paša vai tiesas noteiktā laikā (Civillik. 1937. g. izd. 2084. p.) par to neizteicas, tad atzistams.ka viņš klusējot piekritis nosolītai augstākai cenai. Turp., 308. p.; 1937. g. 202, II.

1674. Nekustama īpašuma pircējam, kad viņš izpi 'lijis visus pārdošanas nosarijumus (CiviMik. 1937. g. izd. 2087. p ), izsniedzami noraksti no tiesas lēmuma par izsoles apstiprināšanu, kā ai no pārdošanas nosacijumiem un no izsoles lapas, kuri viņam jāiesniedz attiecīgai zemesgrāmatu nodaļai nekustamā īpašuma ierakst'šanai zemesgrāmatās uz viņa vārdu. 1889. g. 6188, nol. i, A, 309. p.; 1937. g. 202, II.

Piecpadsmira nodaļa.

Saistības priekšmeta iesniegšana tiesai glabājumā un tā pārdošana izsolē.

1675. Civillikuma (l937. g. izd.) 1837. pantā norādītos gadiju-mos piemērojami sekojošo 1676.—1686. pantu noteikumi. 1913. g.

1194, lik. XIX, A, I, 2047. p.; 1937. g. 202,. II.

Piezīme. Šā (1675.) panta noteikumi piemērojami arī

gadijumos, kas norādīti likumā par agrāko līgumu un parādu

nokārtošanu (Kreditlik. 1938. g. izd. I pielik.) 3. pantā.

Pirmā apakšnodaļa.

Saistības priekšmeta iesniegšana tiesai glabājumā.

1676. Ja parādnieks saistībā nevar dot kreditoram apmierinājumu pēdējā vai tā pārstāvja prombūtnes vai kāda cita iemesla dē], tad viņam ir tiesība iesniegt saistības priekšmetu tai tiesas iestādei, kurai pēc vispārējiem noteikumiem piekristu prasība šās saistības lietā. 1922. g. 255, 1, 146029. a p.

1676. un turpm. pantu noteikumi paredz parādnieka •tiesību deponēt 1 kreditoram 'piedāvāto sumu, bet naudas deponēšana tiesā neattiecas uz parādnieka pienākumiem pret kreditoru (36/1215; XIII, 62).

Deponēšana tiesā nav parādnieka pienākums pret kreditoru; tomēr 2 parādniekam jācieš nedeponēšanas varbūtējās sekas; piem., parādnieks, nedeponējot saistības priekšmetu, var zaudēt iespēju pierādīt, ka viņš izpildijis CL 1658. un turpm. p. noteikumus (21/6; I, 49).

Ja kreditors atteicies piedāvāto sumu pieņemt, tad viņš pielaidis no- 3 kavējumu ar visām tā sekām, piem.. sumas deponēšanu tiesā, kaut arī pēdējā notiek pēc litis contestatio (24/124; I, 48).

Ar zināmās sumas iemaksu lietā par itnobila pārdošanu izsolē, pat ar 4 nolūku dzēst kreditora piedzinēja obligācijās prasību — šī pēdējā nav uzskatama par samaksātai CL 1615. p. nozīmē arī tad, ja kreditors-piedzi-nejs iepriekš būtu lūdzis, uz CPL 1316. un 1320. p. pamata apstiprināt viņam imobilu. izsoles nenotikšanas dēļ. Kreditoram-piedzinējam pienākošās su-

mas iekasēšana tiešā lietā par imobila pardošanu izsolē nav pielīdzināmā naudas depozicijai CPL 1OT6'. un turpm. p„ un CL 1837. p. nozīmē, kādēļ šāda samaksa, pati par sevi vēl nedzeš prasību. Lieta par imobila pārdošanu izsolē apspriežama nevis pēc CL (dispozitivām normām), bet vienīgi pēc CPL (publ'iskām, saistošām normām). CL 1815. p. nav piemērojams, jo tiesa nav uzskatama par naudas saņēmēju CL 1816. p. nozīmē, kādēļ ar naudas iemaksu tiesā konkrētā gadījumā parāds nav uzskatams par segtu (24/414; I, 47).

5 Pēc CL 1815. p. trešās personas izdarīta samaksa, pret parādnieka

gribu, atbrīvo parādnieku no parāda tikai tad, kad kreditors samaksu pieņem. Bet trešā persona,_ pret abu kontrahentu gribu, nekad nevar panākt prasības segšanu vienkārši piedāvājot parada sumu kreditoram un jo mazāk, iemaksājot parāda sumu — pretēji likumam (CPL 1675. un 1676. p.) neattiecīgai tiesai un ārpus mora oreditoris priekšnoteikumiem; Uz mora creditoris var atsaukties tikai pats parādnieks, bet nekādi ne — pret parādnieka gribu — trešā persona (24/414; I, 48).

<> Naudas iemaksāšana tiesas depozitā no atbildētāja nemaz nevar no

dibināt parada segšanu, ja kreditoram nav dota iespēja iemaksāto naudu saņemt pec sava ieskata kura katrā laikā, bet ja naudas izmaksa atkarājas no kādas citas prasības atzīšanas, resp. piespriešanas. Naudas iemaksa tiesā sedz parādu tikai pie CL №37. pantā paredzētiem priekšnoteikumiem un ja pie tam ievēroti CPL 1675., 1676. un turpm. panti; citādi iemaksa tiesā uzskatama par neattiecīgā vietā un veidā priekšā likto samaksu, kura nenoved pie CL 1658. un turpm. p., 1816. p. paredzētam sekām (26/48^1; II, 40).

7 Ja nauda nav iemaksāta tiesas depozitā 1676. un turpm. p. kārtībā,

kādā gadi juma ar kreditora izteikto piekrišanu naudu saņemt, tā galīgi pariet viņa īpašumā un rīcībā (1683. p.), tad nauda bez tiesas sprieduma nevar paradnieka piokrišanas trūkuma gadi jumā' pāriet kreditora mantībā (33/1881; X, 29).

1677. Tiesai var iesniegt glabājumā:

1) skaidru naudu,

2) vērtspapīrus,

3) dokumentus un

4) vērtslietas.

Citus priekšmetus var iesniegt glabājumā vienīgi tajā gadijumā, ja miertiesnesim vai apgabaltiesas priekšsēdētājam nerodas grūtības tos pieņemt uzglabāšanā vai apsargāšanā. 1912. g. 1003, B, n, 146030. p.; 1913. g. i ļ94j lik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 255, 2.

1678. Lūgumā pieņemt glabājumā, bez lūdzēja un viņa dzīves vietas apzīmējuma, vēl jāatzīmē:

1) kreditora vai viņa tiesību pēcnieka vārds un uzvārds, ja tiesību pēcnieki parādniekam zināmi, kā arī minēto personu dzīves vieta, vai norādijums, ka tā parādniekam nav zinama;

2) tās saistības apzīmējums, kuras izpildīšanai iesniedz naudu vai citus priekšmetus;

3) iemesls, kura dēj nav bijis iespējams npmierināt pašu kreditoru vai viņa tiesību pēcniekus;

4) iesniedzamo priekšmetu vai naudas sumas sīks apzīmējums un

5) lūgums izdot glabājumā iesniegto kreditoram uz pieprasijumu.

Šim lūgumam jābūt rakstiskam un tam jāpieliek nauda, kas

vajadzīga kreditora uzaicināšanai. 1912. g. 1003, B, 11, 1460»). p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1935. g. 87, III.

1679. Kad lūgums ienācis, miertiesnesis vai apgabaltiesas priekšsēdētājs, nepārbaudot lūdzēja paskaidrojumu pareizību, nekavējoties izdod viņam apliecību par iesniegtās naudas vai citu priekšmetu saņemšanu un dod rīkojumu uzaicināt kreditoru saņemt glabājumā iesniegto. Uzaicinājums izdarams ar pavēsti, bet ja kreditora tiesību pēcnieki vai viņu vai ari paša kreditora dzīves vieta nav zinama — ar sludinājumu. 1912. g. 1003, B, 11, 1460^32. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 255, 2.

Tiesa nepārbauda, vai iemaksātā suma patiesi pietiek pēc nominālā 1 apmēra vai pēc kursa prasītāja kapitala un varbūtējo procentu sumu segšanai (31/1117; VII, 149).

Ar to vien, ka nekustamā īpašuma īpašnieks iemaksājis t'iesā 1676. un 2 turpm. pantu kārtībā zināmu sumu, kuru viņš uzskata par pietiekošu hipotēkas parāda segšanai, parāds vēl nav atzīstams par segtu, kamēr par to nav taisīts tiesas spriedums vai lēmums (31/117; VII, 149).

Sk. 1. tezi zem 1687. p.

1680. Sludinājumā jāapzīmē saistība, pēc kuras izdarīts iesniegums glabājumā, un jauzaicina kreditors, lai ierodas saņemt iesniegto. 1912. g. 1003, B, II, 1460-«. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

1681. lekam kreditoram izdod glabājumā iesniegto, miertiesnesim vai apgabaltiesas priekšsēdētājam jāprasa no viņa, lai viņš iesniedz to aktu, kas ir par pamatu saistībai, kura dzēšama ar glabājumā iesniegto. Uz šā akta miertiesnesis vai apgabaltiesas priekšsēdētājs taisa uzrakstu un dod to atpakaļ kreditoram, ja šis akts, pēc izdarītā maksājuma, nezaudē pilnīgi spēku, bet pretējā gadiiumā nodod to parādniekam. 1912. g. 1003, b,ii, 146034, p.; 1913.'g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 255, 2.

Piezīme. Piemērojot šo pantu, jāievēro Civillikuma

(1937. g. izd.) 1380. panta pirmās daļas noteikums. 1913. g.

1194, lik" XIX,' A, I, 2047. p.; 1937. g. 202, II.

1682. Kreditora strīds par to, ka apmierinājuma priekšmets iesniegts tiesai nepareizi, ceļams pēc vispārējiem prasību iztiesāšanas noteikumiem. 1912. g. 1003, b, ii, 146035. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Izdot glabāšanā iesniegto naudu tiesa var tikai tajā gadijumā, ja starp vairākiem kreditoriem šajā jautājumā notiktu pilnīga vienošanās vai vienprātība. Bet ja kreditoru starpā ir pacēlies strīds par deponētā objekta piederību, tiesai jāpiemēro 1680. p. (37/470; XIII, 416).

1683. Kamēr kreditors nav pieteicis prasijumu izdot viņam glabājumā iesniegto, parādnieks var ņemt iesniegto priekšmetu atpakaļ. Bet naudu, kura iemaksāta tiesai, lai dzēstu saistību vai prasijumu, kas nodrošināts ar atzīmi zemesgrāmatā, ja šī atzīme jau dzēsta, parādnieks var ņemt atpakaļ tikai ar kreditora piekrišanu vai pamatojoties uz likumīgā spēkā stājušos tiesas spriedumu, kas iemaksu atzist par neesošu. 1912. g. 1003, B, u, 146036. p.;

1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.; 1928. g. 134. I, 4. p.

> No tā vien, ka parādnieks var deponējuma priekšmetu saņemt at

pakaļ, kamēr kreditors nav pieteicis prasi'jumu izdot viņam to, neizriet, ka pareizi izdarītai depozicijai nebūtu nekādās nozīmes saistības dzēšana un ka depozicijas nozīme vispār stāvētu atkarībā no kreditora gribas pieņemt vai nepieņemt deponējuma priekšmetu; dcpozicija 110 likuma nodibināta taisni parādnieka interesēs, ar nolīku dot viņam iespēju atbrīvoties no saistības, un kaut gan pati saistības, dzēšana notiek ar kreditora pieņemšanu vai. strīdus gadijumā, ar depozicijas pareizības konstatēšanu, tomēr, ja depozicija un deponejuma priekšmets 110 paša sākuma ir bijuši pareizi, deponetājam nevar uzlikt atbildību par tādiem pārgrozījumiem deponejuma priekšmetā, par kuriem viņš nav vainojams. Tādēļ destmatoram jāatzīst visi faktiskie apstākli un juridiskie akti par saistošiem, ciktāl tie notiek ap depositum no tā laika, kad viņam par deponēšanas faktu nācis zināms. Šādos apstākļos deponentam arī nevar uzlikt atbildību par to, ka uz deponēto siirnu, kā uz kreditora naudu, vērsis piedziņu kreditora kreditors (33/855; X, 155).

2 Parādnieks uz 1683. p. pamata var saņemt deponēto sumu atpakaļ-Ja viņš to darijis, tad deponēšana uzskatama par it ka nemaz nenotikušu, t. i. par nenotikušu jau pirms prasības celšanas. Tādēļ tiesa šādā gadījumā, sadalot tiesāšanas izdevumus, nevar ņemt vera depozicijas faktu (35/844; XI, 590).

3 Nekāds termiņš, arī ne 10 gadu noilguma termiņš, likumā nav paredzēts deponētā priekšmeta saņemšanai atpakaļ. Noilgums vispār nav piemērojams deponentu un tādas kredītiestādes attiecībās, kur sumas skaitas tiešos de-pozitos un kurai šādas sumas Japieņem tieši uz likuma pamata (36/228; XII, 410, 411).

1684. Parādniekam lietā radušies izdevumi par iesniegšanu glabājumā un par pašu glabāšanu uzliekami kreditoram, izņemot "adijumu. kad iesniegums atzīts par nepareizu. 1912. g. 1003,

B, II, 146037. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

Otrā apakšnodaļa.

Saistības priekšmeta pārdošana izsolē.

1685. Ja saistības izpildijuma priekšmets ir kustama manta, kura ātri maitājas vai kuras glabāšana saistīta ar ievērojamiem izdevumiem vai apgrūtinājumiem, tad parādnieks 1676. pantā norādītos gadijumos var lūgt miertiesnesi vai apgabaltiesas priekšsēdētāju pārdot šo mantu izsolē uz kreditora rēķinu. 1912. g. 1003

B, II, 1460:iH. p.; 1913. g. 1194, !ik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 255, 2.

Piezīme. Piemērojot šo pantu, jāievēro Civillikuma (1937. g. izd.) 1837. panta otrās daļas noteikums. 1913. g. 1194, lik. XIX, A, I, 2047. p.; 1937. g. 202, II.

Ja pircējs savus pienākumus (samaksāt pirkuma cenu un saņemt preci) neizpilda, tad viņš pielaiž nokavējumu. Parādnieka nokavējuma sekas izteicas sevišķi viņa pienākumā maksāt procentus no pirkšanas sumas, skaitot no pielaistā nokavējuma. Šadas pārdevējā tiesības uz procentiem pilnīgi savienojamas ar viņa rīcību, stājoties pie pārdošanas izsoles ceļā (25/180; II, 44).

1686. Ja miertiesnesis vai apgabaltiesas priekšsēdētājs atzīst lūdzēja lūgumu par ievērojamu, viņš taisa lēmumu par mantas pārdošanu uz kreditora rēķinu un izsniedz lūdzējam izpildu rakstu. No šās pārdošanas ieņemto sumu, atskaitot no tās izpildīšanas izdevumus, tiesu izpildītājs iesniedz miertiesnesim vai apgabaltiesas priekšsēdētājam, kurš rīkojas ar šo naudu pēc 1679.—1681. panta noteikumiem. 1912. g. 1003, B, 11, 1460«. p.; 1913. e. 1104, lik. XV, B, 2. p.; 1922. g. 255, 2.

Sešpadsmitā nodaļa.

Uzaicinājuma kārtība.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi.

1687. Uzaicinājuma kārtība piemērojama tikai likumā tieši norādītos gadijumos. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 317. p.

Kaut arī deponēšanas kārtība paredz iespēju izdarīt kreditora uz- 1 aicinājumu ar sludinājumu (CPL 1679. un 1080. p.), tomēr šāda sludinājuma kartība noteikti atšķiras no uzaicinājuma kārtības techniskā nozīmē ar to, ka ar pirmo izsaucami kreditors vai viņa pēcnācējs saņemt deponēto sumu, bez kaut kādas komminacijas vai prekluzijas^1, un ka kreditors var ar sevišķu prasību apstrīdēt vienīgi izpildījuma priekšmeta deponēšanas pareizību ka tādu. Turpretim uzaicinājuma kārtība techniskā nozīmē pielaižama vienīgi likumā noteikti uzskaitītos gadijumos (1687. p.) un tā paredz

noteiktu komnrinaciju (1715.) p. līdz ar prekluziju, kuru izteic sevišķs tiesas prekluzivs lēmums (1716. p>.), pie kam šāds prekluzivs lēmums apstrīdams vienīgi aiz 1701. p. norādītiem iemesliem (27/535; IV, 122).

2 Testamentu nevar atjaunot mortifikacijas ceļā. Uzaicinājuma kārtība

piemērojama vienīgi^1 likumā tieši norāditos gadijumos (1087. p.). Likums gan paredz uzaicinājumu parādu dokumentu nozušanas gadijumā (1718. p.), bet pie tiem testaments acīmredzot nepieder. Neatkarīgi no tam. nrortifi-kacija ne vienmēr noved pie mortificētā dokumenta atjaunošanas. Vienīgi tāds dokuments uzaicinājuma kārtībā atjaunojams, kas būtni vai nu hipotekārs dokuments (obligācijā: 1720. p.), vai vērtspapirs, kam piemīt masas papira (itenerala vērtspapīra) nozīme (1724. p.). Turpretim, individuālā rakstura vērtspapiri gan mortificējami, bet nav atjaunojami (piem. čeks). Tā tad testamentu nevar atjaunot mortifikacijas procesa kārtībā, bet nozudušais testaments atjaunojams prasības ceļā (33/65; X, 400).

1688. Uzaicinājumu izdara ne citādi, kā uz ieinteresēto personu lūgumu, izņemot gadijumus, kad likumā šajā ziņā pastāv Citādi noteikumi. 1839. g. 6I88, nol. I, A, 318. p.; 1937. g. 202, II.

1689. Lūgums izdarīt uzaicinājumu par tiesibam vai hipotēkām uz nekustamu īpašumu iesniedzams tai apgabaltiesai, kuras apgabalā tiek vesta zemesgrāmata par šo īpašumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 319. p.

1690. Lūgumā izdarīt uzaicinājumu jāatzīmē:

1) apstākļi, uz kuriem dibinās lūgums par uzaicinājumu, minot pierādījumus, kuri tos apstiprina;

2) aicinamo personu neierašanās sekas, un

3) tās lietā ieinteresētās personas, kas lūdzējam zināmās. Turp., 320. p.; 1919. g. 130, 4. p. b pk.

1 Ja mantojuma lietas ierosinātājam' nav zinama ieinteresētās personas dzīves vieta, tad viņam tomēr tā jāuzrāda lūgumā, paskaidrojot tiesai, ka tas dzīves vieta nav zinama (35/145; XI, 538).

2 Tas apstāklis, ka nav ievēroti 1690. p. 3. punkts un 1696. p., pats par sevi neanulē prekluzijas lēmumu, ja lēmums nav apstrīdēts 1701. un 1702. p. paredzēta kartībā (35/1324; X, 293).

1691. Lūgumos izdarīt uzaicinājumu hipotēku dzēšanai un nozudušu aktu atzīšanai par anullētiem, apstākļi, uz kuriem dibināts lūgums par uzaicinājumu, kad nav skaidru pierādijumu, jānoskaidro tiktāl, lai tie izrādītos ticami, pie kam no lūdzēja jāņetn paraksts par to, ka viņš šos apstākļus attēlojis pēc tīras patiesības un labas sirdsapziņas, zinot, ka pretējā gadijumā viņam draud sods uz Sodu likuma (1936. g. izd.) 563. panta pamata (a).

Lūgumā izdarīt sludinājumu par mantojuma atklāšanos (1710. p.) lūdzējam jādod paraksts ar šā panta pirmajā daļā minētām sekām, ka viņš uzdevis visus tuvākos likumiskos mantiniekus, kas viņam zināmi, tāpat arī šo personu viņam zināmās dzīves vietas(b).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 321. p.; 1919. g. 130, 4. p. b, c pk.;

— (b) 1939. g. 79, li, 1191. p.

Mantojuma lietu ierosinot, Mkuins prasa, lai ierosinātājs uzdod visas 1 lietā ieinteresētās personas (1690. p. 3. p'k.), pie kam nepieciešams zināt arī šo personu pēdējās dzīves vietas, lai varētu tiesa izpildīt 1696. pantu. Šo pienākumu bieži neievēro, lai pasargātu sevi no līdzmantinieku pretenzijām, un tā panāk lēmumu savā labā vien par kaiti neuzdotiem līdzmantiniekiem. Pēdējiem ir ‘gan iespēja tādu lēmumu Civilprocesa kārtībā apstrīdēt (1701. un turpm. p.), bet nereti šis apstrīdējums vairs nespēj atdot pa starpām jau nolikvidēto mantojumu'. No šādām ļaunprātībām domā mantojuma lietu ierosinātājus brīdināt 1691. p. 2. d., kas par zināmo līdzmantinieku vai viņu dzīves vietu apzināto noklusēšanu piedraud ar kriminālatbildību (Sal.

S. 1. 420. p.) (TMV 39/4. pielik., 26. Ipp.).

Ar ticamības nodibināšanu (Glaubhaftmachung) apmierinas, ja parāda 2 dokumenta nozušanu vai iznīcināšanu, kreditora bezvēsts prombūtni vai dzīves vietas nezināšanu un pat parāda samaksu bez kvi'tējuma nav iespējams apliecināt ar pierādījumiem (prof. Bukovska CP māc. grām. 746'. Ipp.).

Grūti pierādami, piem., dokumentu nozaudēšana, parāda samaksa, 3 apstāklis, ka kreditors vai viņa dzīves vieta nav zinama un taml. ( Gasmans un Nolkens I, 199. Ipp.).

Saskaņā ar tiesu praksi, lūdzēja parakstam jābūt apliecinātam pie no- 4 tara vai miertiesneša (prof. Bukovska CP māc. grām. 747. Ipp.).

1692. Ja lūgums atzīts par ievērojamu, tiesa dod rīkojumu uzaicināt ar sludinājumu Valdības Vēstnesī visas ieinteresētās personas pieteikt savas prasības. 1931. g. 137, i, 2059. p.

Pietiek, ka pretenzijas pieteicējs būtu tikai ieinteresēts lietā, bet nav 1 prasams, lai viņš vēl sevišķi pierādītu savas formālās tiesības (34/14;

X, 403).

Mantojuma masas aizgādņa pilnvarnieks var mantojuma masas vārdā 2 pieteikt tās pretenziju (34/14; X, 404).

1693. Sludinājumos (1692 p.) jāatzīmē:

1) lūdzēja vārds un uzvārds;

2) uzaicinājuma iemesls un priekšmets;

3) tiesību pieteikšanai noliktais termiņš, un

4) termiņā neierašanās sekas. 1889. ģ. 6188, nol. i, A, 323. p.; 1919. g. 130, 5. p.; 1935. g. 87, III.

1 694. Uzaicinājuma termiņa ilgums, kad par to likumā nav sevišķu noteikumu, atkarājas no tiesas ieskata, bet šis termiņš nedrīkst būt īsāks par trim mēnešiem, izņemot 1712. panta piezīmē minēto gadijumu. Šis termiņš skaitams no sludinājuma iespiešanas dienas. 193I. g. 137, I, 2061. р.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Uzrādītāju vērtspapīriem uzaicinājuma termiņš

ir no trim līdz sešiem mēnešiem garš. 1919. g. 130, 7. p.

1695. 1693. pantā norādītie sludinājumi iespiežami 397. un 400. pantā noteiktā kārtībā un bez tam izliekami tiesas pieņemamā istabā, bet ja pilsētā ir birža, tad arī biržā. Sludinājums par uzrādītāju vērtspapīriem izliekams arī kreditiestādēs. Ja uzaicinājums attiecas uz tiesībām uz nekustamu īpašumu vai uz prasijumiem, kas nodrošināti ar hipotēkām, tad sludinājums jāizliek arī tajā zemesgrāmatu nodaļā, kurā tiek vesta zemesgrāmata par ŠO īpašumu. 1889. g. 6188, no!. I, A, 325. р.; 1912. g. 534, X;

1919. g. 130, 6. р.; 1937. g. 202, II.

1696. Lūdzēja norāditas vai tiesai zināmās lietā ieinteresētās personas uzaicinamas, neatkarīgi no sludinājuma, ar pavēstēm uz vispārēja pamata. 1889. g. 6188, noi. i, A, 326. p.

Par ieinteresētām personām uzskatamas arī kredītiestādes, kurām ieķīlāts nekustams īpašums un kurām, saskaņā ar 1711. р. 1. pk., jāpieteic hipotēku procenti (J. Dāvis, TMV 30/2, 393'. Ipp.).

1697. Kad ieinteresētās personas pieteic savas tiesības, kaut arī pēc sludinājumā norādītā termiņa notecējuma, šis pieteikums atzīstams par laikā izdarītu, ja tas iesniegts, iekam tiesa taisījusi lēmumu pēc tā lūguma būtības, uz kura pamata ierosināta uzaicinājuma kārtība (1699. р.). Turp., 327. p.

1698. Uzaicinājuma kārtībā tiesa nelūko cauri lietā ieinteresēto personu pieteiktos strīdus, atļaudama pusēm griezties prasības ceļā pie attiecīgās tiesas (a). Bet ja strīds var ietekmēt lēmumu uzaicinājuma lietā, vai dara neiespējamu turpināt šo lietu, tad tiesa nosaka laiku prasības celšanai un, ja noteiktā laikā prasība celta, aptur uzaicinājuma lietu līdz strīda izšķiršanai (b).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 328. p. — (b) 1937. g. 202, 1,1698. p.

1 1698. panta piemērošana nostādīta atkarībā tikai no ieinteresēto per

sonu strīda celšanas, bet nevis no tā, vai strīda celšanas laikā šo personu rokās jau atrodas dokumenti, uz kuriem viņas domā pamatot savu prasību (38/795; XIV, 646).

Nav prasītāja pienākums vēl īpaši pieteikt strīdu lietā par testamenta 2 apstiprināšanu, ja viņš tajā pašā tiesā cēlis prasību par testamenta atcelšanu vienā daļā, jo pašai tiesai, kurā atradās abas lietas, bija iespējams pārbaudīt, vai pret testamentu celts strīds, it sevišķi tad, ja prasītais lūdzis pievienot tagadējai lietai lietu par testamenta apstiprināšanu. Tādēļ tiesai bija iespēja un pienākums pārbaudīt, vai testamenta_ apstiprināšanas lietā nepastāv 1698. pantā paredzētie apstākli, un, konstatējot šo apstākļu esamību, arī pienākums rīkoties saskaņā ar šo pantu (37/1351; XIV, 173).

Par ieilguma atzīšanas normālo kārtību atzīstama prasības kārtība, 3 un vienīgi tajos gadijumos, kad interesentam nav strīda par ieilguma objektu, vai arī nav dokumentariskā zemes īpašnieka, resp. nav pretejas puses, pret kuru prasību celt, šīs lietas ierosināmās un izskatamas apsardzības kārtībā (T. P. 3&/80 b; 565).

Strīda pieteicējam ir atļauts tiesības pierādīt prasības kārtībā, bet 4 tas neizslēdz viņa tiesību atsaukties arī uz ievadīto apsardzības lietu; katrā ziņā tiesa nevar prasīt, lai stiīda pieteiceja tiesības butu pilnīgi noskaidrotas jau pašā uzaicinājuma lietā (31/004; VII, 124).

Lietā par vērtspapiru mortifikaciju par „strīdu“ (noteikumu par mor- 5 tifikaciju izpratnē) var atzīt vienīgi tādu strīdu, kas vērsts pret lūdzēja tiesībām, kas minētas №19. g. 25. augusta likuma (Lik. kr. 130) <CPL 1690., 1691., 1693,—1695., 1718.—1721. p.), t. i. pret lūdzēja kā īpašnieka, depozitara, pārvaldītāja, komisionārā, vai citas uzticamas personas tiesībām. Finansu ministrijas pieteiktais „strīds“, par to, ka akcijas esot bezmantinieka manta, nav tāds apstāklis, kas dotu tiesai iemeslu lietu apturēt 03/799; IX. 417).

Uzaicinājuma kārtības nolūks ir tikai pagaidām noskaidrot nezināmo 6 personu prasijumus un tiesības, bet nebūt ne jau galīgi izšķirt visas pieteiktās pretenzijas pēc būtības (34/14; X, 403).

1699. Pēc sludinājumā noliktā termiņa notecējuma tiesa taisa lēmumu atzīt visas termiņā nepieteiktās tiesības par anul-lētām. lekam šis lēmums taisīts, tiesa, ja vajadzīgs, var nolikt lūdzējam termiņu, lidz kuram viņš var iesniegt papildu pierādijumus sava lūguma pastiprināšanai. 1889. g. 6188, nol. i, A, 329. p.; 1937. g.

202, II.

Tiesai pietiekošs pamats prasību atraidīt aiz paša prasījuma nepietcik- 1 Sanas proklamas laikā un tā dzēšanas ar prekluzijas lēmumu. CPL 1584.,

1631., 1699., 1702., 1703. un 1710. p. noteikumi piemērojami pilnīgi neatkarīgi no tam, vai pieteicamie prasījumi būtu jau noilguši vai ne, jo paredz nevis noilguma, bet gan prekluzivu termiņu, kura neievērošana jau pati par sevi dzēš prasijumu pēc būtības (35/1334; XII, 190).

Nav no svara, vai tiesa sprieduma rezolutivā daļā expressis verbis 2 konstatējusi un atzinusi prekluzivo lēmumu par atceltu, ja vien no sprieduma motiviem redzams, ka tiesa patiesi uzskatījusi lēmumu par prasītājam nesaistošu (25/292; IV, 120).

Personai, kura jau_ proklamas laikā ieguvusi īpašuma tiesības uz 3 imobila dalu ieilguma ceļa, savas tiesības proklamas laikā nav jāpieteic, jo imobila daļa vairs neietilpst mantojuma masā (33/158; IX, 387).

4 Pret mantojuma masu 'laika pieteikto līdzmantinieka pretenziju tiesa nevar noraidīt, atsaucoties uz CL 703. p. 2. dalu (35/501; XI, 535).

5 Arī nodokļu parādu prasījumi jāpieteic proklamas laikā (36/291; XII, 496).

6 Tiesa var visos gadijumos bez lūguma atzīt nepieteiktās tiesības par anullētām (Th. Zimmermann, Lettl. Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 355. Ipp.).

Sk. ari 2. tēzi zem 1710. p.

1700. atcelts (1937. g. 202, IV).

1701. Par tiesas lēmumiem un rīkojumiem uzaicinājuma kārtības lietās pielaižamas blakus sūdzības uz vispārēja pamata. Bet tiesas lēmumi, ar kuriem laikā nepieteiktās tiesības atzītas par anullētām, pārsūdzami blakus kārtībā, ja:

1) uzaicinājums izdarīts tādā gadi jumā, kas likumā nav tieši norādīts;

2) pārkāpti 1693., 1695. un 1696. panta noteikumi attiecībā uz sludinājumu saturu un izsludināšanas kārtību;

3) nav ievēroti termiņi, kas nolikti ieinteresēto personu atnākšanai (1694. p.) vai lēmuma taisīšanai (1699. p.);

4) tiesa atstājusi bez caurskatīšanas laikā iesniegtu pieteikumu par tiesībām (1697. p.) (a), un

5) lūgumā (1690. un 1691. p.) sniegtas nepatiesas ziņas (b).

Blakus sūdzības par šiem lēmumiem iesniedzamas mēneša laikā,.

skaitot no lēmuma pasludināšanas dienas (c).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 331. p.; 1937. g. 202, II. — (b) 1937. g. 202, III, 1701. p. 5. pk. — (c) 1889. g. 0188, nol. I, A, 331. p.; 1937. g. 202, II.

1 1701. p. minētais termiņš pēc 1701. panta tiešās izpratnes ir uzskatams par prekluzivu, kas nav skaitams a die scientiae (38/314; XIV, 316).

2 Neatsaucoties ne uz vienu no 1701. p paredzētiem gadi jumiem, kas-izņēmuma veidā piešķir tiesību iesniegt sūdzību mēneša laikā, sūdzētājam, saskaņa ar 898. p., blakus sūdzība jāiesniedz divu nedēļu laikā (T. P. 38/113 b; 738).

3 Mantošanas lietās, kurās ieinteresētās personas izsauc ar sludinājumu uzaicinājuma kārtība, taisītie lēmumi ir pārsūdzami ar blakus sūdzību, pie kairi 1701. un turpmākie panti nemaz neizšķir ieinteresētās personas tajā ziņā, vai viņas bija ņēmušas dalību pirmā instancē vai nē (Sen. 30/104) (T. P. 630).

4 Apsardzības lietā taisītu lēmumu vispār var pārsūdzēt tikai personas, kuras lietā piedalījušas. Sājā ziņa i?av starpības starp apsardzības un prasības lietām. Pēdējās tāpat nevar iestāties ar patstāvīgām prasībām, iesniedzot apelacijas sūdzības (CPL 765. p.). Tomēr par 1696. p. ne-

ievērošanu var sūdzēties taisni personas, kuras lietā nav piedalījušās un tādēļ prekludētas. 1701. p. 2. punktā paredzētie gadījumi ir izņēmumi no vispārējā principa, ka prekluzivie lēmumi nav pārsūdzami (contuniax non appeltai). Pārsūdzēt šos lēmumus var katra ieinteresēta, nevien dalību ņēmuša persona. Termins „ieinteresēts“ ir plašāks un aptver arī dalību neņēmušās personas (24/327; I, 119).

1701. un 1702. p. pielaiž prek!uzijas_ lēmuma apstrīdēšanu blakus sū- 5 dzības vai atsevišķas prasības ceļā, ja lūdzējs (uzaicinajuma ierosinātājs) nav pieteicis viņam zināmās ieinteresētas personas un ar to slēpis viņām piederošās tiesības un prasījumus (1696. p.) (29/231; IV, 138; 35/145; XI.

538 ; 36/1019; XIII, 276).

Sk. arī 17. tezi zem 435. p.

1702. Lēmumus, ar kuriem nepieteiktās tiesības atzītas par anullētām (1699., 1701. p.), var apstrīdēt arī prasības ceļā pret personu, uz kuras lūgumu šie lēmumi taisīti (a). Šīs prasības pielaižamas tiklab gadijumos, kas paredzēti iepriekšējā (1701.) panta 1.—5. punktā, kā arī tajā gadijumā, kad pierādīts viltojums lūgumam pieliktos dokumentos (b).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 332. p. — (b) 1937. g. 202, I, 1702. p.

CPL 1701.—1703. p. piemērojami pilnīgi neatkarīgi no tam, vai uz- 1 aicinājuma 'lūdzējs būtu vainīgs Sodu 1 ik. 563. p. paredzētā noziedzīgā nodarījumā; pietiek ar to, ka lūdzējs sniedzis nepatiesus datus vai klusējis par lietā relevantiem faktiem (25/292; IV, 121).

Prasības efekts, kura, saskaņā ar 1702. p. celta uz 1701. p. 1. punkta 2 pamata, ir tāds, ka ar attiecīgo tiesas spriedumu atspēkotais prekluzijas lēmums iznīcināts absolūti, nevis tikai attiecībā pret prasītāju vien. Uz tiesas spriedumu, ar kuru tāds lēmums aiz 1701. p. 1. punktā minētā iemesla atzīts par spēkā neesošu un atceļamu, var atsaukties katra ieinteresēta persona (27/535; IV, 21).

Jautājumam par to, vai ieinteresētā persona zinājusi par proklamas 3 lietas ierosināšanu, nav izšķirošas nozīmes, jo viņa. saskaņā ar 1696. pantu, katrā ziņā bija izsaucama uz tiesas sēdi ar pavesti, ja arī viņa par proklamas ierosināšanu būtu zinājusi (29/231; V, 13®).

1702. pants ir piemērojams, ja lūdzējs, zinot par mantojuma atstājēja 4 testamenta pastāvēšanu, to noklusējis un ierosinājis lietu par viņa apstiprināšanu mantojuma tiesībās pēc likuma (35/706; XI, 610).

Sk. arī 1. tezi zem 1699. p.

1703. Iepriekšējā (1702.) pantā minētā prasība ceļama tajā tiesā, kura taisījusi apstrīdamo lēmumu, divu mēnešu laikā, skaitot no tās dienas, kad minētais lēmums prasītājam ticis zināms, vai no tās dienas, kad stājies likumīgā spēkā spriedums, ar kuru dokumenti atzīti par viltotiem (1702. p.). Sī prasība atstājama bez ievērības, ja tā celta pēc desmit gadu notecējuma no tās dienas, kad taisīts apstrīdamais lēmums (1701. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A,333. p.; 1937. g. 202, II; 1939. g. 79, III, 1703. p.

Piezīme atcelta (1937. g. 202, IV).

1 Mantinieku apstiprināšanas lēmumi ari pēc parastā blakus sūdzības termiņa notecējuma pārsūdzami prasības kārtībā, bet tikai ne vēlāk kā desmit gadu laikā pēc lēmuma taisīšanas un ne vēlāk kā četrus mēnešus no tās dienas, kad prasītājs par lēmumu dabūjis zināt (Т. P. 35/1275 a; 267).

2 Desmit gadu termiņš attiecas arī uz mantojuma prasībām (CL 665., 686. р.), ceļot tas pec tam, kad mantojuma lieta jau bijusi tiesā un taisīts lēmums par prekluzi.iu (sal. arī Sen. 29/419) (TMV 38/1 pielik. C, 3, c).

3 1703. p. minētais termiņš ir saistošs arī tad, ja prasība nav atsevišķi celta, bet ietilpst mantojuma prasībā (29/419; VI, 130).

4 Ja izdarīts sludinājums, šinī pantā minētais desmit gadu noilguma termiņš netieši piemerojams mantojuma prasībai, neatkarīgi no zināšanas par tiesību celt šo prasību; un tikai gadijumos, kad sludinājuma nav bijis, tiesība uz šo prasību apspriežama vienīgi pec CL 686. p. Tā tādēļ iespējama arī pec desmit gadu notecējuma (Th. Zimmermann, Lettlands Zivilgesetzbuch in Einzeldarstellungen, I, 360. Ipp.).

Sk. 1. tezi zem 1702. p.

1703^1. Iepriekšējos (I70L—1703.) pantos paredzētās tiesības mantiniekiem ir ari tajos gadījumos, kad mantojums piekritis valstij (Civillik. 1937.g. izd. 416.un417. р.). i<j37. g. 202, lll, 1703'. p.

Valsts kārto bezmantinieku mantas lietas bez materialas intereses, nepieciešamības de|, jo mantai saimnieka nav. Ja tādēļ mantinieks bez paša vainas savā laikā nav dabūjis zināt par mantojuma atklāšanos, viņam atļaujams apstrīdēt lēmumu par prekluziju un mantas piekrišanu valstij. Viņš var prasīt mantu sev, ciktāl tā uzglabājusies, vai ciktāl valsts ar to iedzīvojusies (TMV 38/1 pielik. C, 2, f).

1704. Izdevumi uzaicinājuma lietā uzliekami tai personai, uz kuras lūgumu šī lieta ierosināta. 1889. g. 6188, nol. 1, a, 334. p. Piezīme. Šie noteikumi (1687. un turpm. p.) neattiecas uz uzaicinājumiem, kurus izdara nevis tiesu iestādes, bet, uz

sevišķu likumu pamata, citas iestādes. Turp., 334. p. piez.

Pie šā panta piezīmē minētiem uzaicinājumiem pieder policijas izdarītais uzaicinājums lietas atrašanas gadījumā, saskaņā ar CL 947. p. un 909. p. (Gasmans un Nolkens, I, 197. lpp.).

Otrā apakšnodaļa.

Atsevišķi uzaicinājuma kārtības veidi.

I. Uzaicinājums atsavinot nekustamu īpašumu.

1705. Atsavinot nekustamu īpašumu, kā atsavinātājs, tā ari ieguvējs var lūgt uzaicināt visas personas, kurām būtu iebildumi pret darijumu vai kādi uz nekustamo īpašumu vērsti prasijumi, kas dibināti uz īpašuma, ķīlu vai citām zemesgrāmatās neierakstītām

lietu tiesībām, kā ari uz izpirkuma tiesību (Civillik. 1937. g. izd.

1481., 1611. U. C. p.). 1889. g. 6188, nol. I, A, 335. p.; 1937. g. 202, II.

Sk. 1. tezi zem 1711. p.

1706. Uz iepriekšējā (1705.) panta pamata sastādamos uzaicinājuma sludinājumos jānorāda, ka tas, kas nepieteiks savas pretenzijas sludinājumos noliktā laikā, tiks atzīts par tādu, kas zaudējis lietu tiesību uz atsavinamo nekustamo īpašumu, kā arī jebkuru uz šo īpašumu attiecīgu prasijuma tiesību pret tā ieguveju. Atsavinātāja saistības pret uzaicinamām personām uzaicinājums neietekmē. 1889. g. 6188, nol. i, A, 336. p.

1707. Uzaicinājuma sekas neattiecas uz realnastām. Turp., 337. p.

Uzaicinājums nevar atbrīvot atsavinātāju no savām personīgām saistībām, sakarā ar nekustamo īpašumu, piemēram, no zemes grāmatās ievesto hipotekāro parādu samaksas (Gasmans un Nolketis, I, 206. Ipp.).

II.

1708. un 1709. atcelti (1937. g. 202, IV).

III. Uzaicinājums mantojumam atklājoties.

1710. Sludinājumos par mantojuma atklāšanos (1583., 1629.—1631. p.) iānorāda, ka visi tie, kam kā mantiniekiem, lega-tariem, fideikomisariem, kreditoriem u.t. 1. uz to ir kādas tiesības, vai kam ir kādi iebildumi pret novēlējuma aktu, bet kas nebūtu pieteikuši savas tiesības un iebildumus uzaicinājuma termiņā, tiks atzīti par tādiem, kas zaudējuši šīs tiesības vai atteikušies no iebildumiem. 1889. g. 6188, nol. I, A, 342. p.; 1937. g. 202, II.

Kreditoru izsaukšanas mērķis caur proklamu pie mantojuma atklā- I šanas (CPL 1710. p.) ir mantinieku kreditoru un to viņu pretenziju noskaidrošana, kuras šie kreditori domā apmierināt no mantojuma masas, kāda noskaidrošana vajadzīgajai nodibinātu mantojuma aktivu un pasivu. 1710. p. runā nevis par prasībam, kuras būtu vēršamas pret mantinieku, bet gan tikai par prasībam, kuras apmierinamas no mantojuma masas, kā tās pasi vs. Tādas prasības atbildētajam sakarā ar māju pirkšanu no mantojuma atstajeja vispār nevar but; pircējs uz mantojumu vai tā dalu vispār ne-pretendc, no viņa viedokļa mājas uz pirkšanas Ilguma pamata pārgājušas viņa mantībā un tā tad mantojumā nekad nav ietilpušas. Tādā kārtā vispār nav konstatējama tāda prasība, kura būtu iāpieteic proklamas laikā (28/249;

V. 137).

Uz ieilguma pamata iegūtās īpašuma tiesības uz zemes gabalu ir iestā- 2 iušas ipso jure un ir speķa absolūti attiecībā uz trešām personām, un nav tadeļ satricinamas ar nepieteikšanu proklamas laikā par mantojuma atklāšanu (33/85; X, 186).

1711. Uzaicinājuma spēks neattiecas:

1) uz zemesgrāmatās ierakstītiem prasijumiem pret mirušā personu, izņemot procentus un citus blakus prasijumus (Civillik. 1937. g. izd. 1290. p.);

2) uz prasijumiem, kas tiesai pieteikti pirms uzaicinājuma izsludināšanas (a), un

3) uz prasijumiem, kas mantiniekiem zināmi (b).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 343. p.; 1937. g. 202, II. — (b) 1937. g 202, III, 1711. p. 3. pk.

1 Mantojuma lietā izdarītais sludinājums nav attiecinams uz vindikan-tiem, t. i. uz tādām personām, kas savas varbūtējās pretenzijas dibina nevis uz mantošanas vai kreditoru tiesību, bet uz īpašuma tiesībām uz kādu noteiktu mantu, kas ietilpst mantojuma sastāvā. Minētais sludinājums stipri atšķiras no 1705. un 1706'. p. paredzētā uzaicinājuma, kurā aicināti taisni tie, kam būtu prasījumi, kas dibināti uz zemes grāmatās neievestām īpašuma tiesībām (34/14; X, 402).

2 Ja tiek izdarīta proklama testamenta lietā legatariem, kuri tieši minēti pašā testamentā, kas tiek publicēts, savas legatara tiesība nav jāpieteic, jo pieteikšana attiecas vienīgi uz tādiem legataricm, kas savas tiesības pamato uz citiem, t. i. tiesai un mantiniekiem- nezināmiem rīkojumiem nāves gadījumā (36/405; XII, 391).

3 Pretenzijas, kas dibinās uz testamenta, piesakamas proklamas laikā, jo tās pēc būtības ne ar ko neatšķiras no citām mantošanas tiesībām, un nevar būt šaubu, ka mantošanas tiesības vispār piesakamas proklamas laikā. Nepieteiktās mantošanas tiesības, kaut tās arī dibinās uz testamenta, arī ir dzēstas ar prekluzijas lēmumu. Vienīgi tad uz testamenta dibinātās mantošanas tiesības nebūtu piesakamas proklamas laikā, ja intestata mantiniekam būtu zināms par testamenta pastāvēšanu (T. P. 38/1023 a; 681).

4 Testators nevar uz saviem tiesību ņēmējiem pārvest lielākas tiesības nekā viņam pašam pioder. Tādēļ mantiniekam piekrīt tikai paša testatora iebildumi un mantinieks nevar celt iebildumus, ka pircējs proklamas laikā nav pieteicis savas tiesības testatotra lietā un ka tādēļ iestājusies prekl'u-zija. Pašam mantiniekam jāuzdod testamenta lietā testatora uzņemtās saistības. Bet kreditoriem pieteicamas katrā gad'ijumā tikai naudas prasības, bet ne īpašuma tiesības (Sen. 34/14) (T. P. 38/908 a;671).

5 Prasība konstatēt tiesisko stāvokli attiecībā uz nekustama īpašuma piederību mantojumam nav prekludējama 1710. p. kārtībā, jo prasītājs ne-uzstada nekādas prasības pret mantojumu un viņam arī nav nekāda pamata pieteikt savas pretenzijas mantojuma atstājēja (kura labā noslēgts alimen-tacijas līgums) mantojuma apsardzības lietā (T. P. 38/1048 b; 680).

6 Ar prasības celšanu par pirkuma līguma ietērpšanu attiecīgā formā un ta koroborēšanu kreditors nepieteic arī pretenziju par līguma surnas atmaksu, kas radies līguma izpildīšanas vietā (34/184; X, 513).

7 Ar to vien, ka prasījums, kuru mantinieks atzīst un uz kuru viņš pats norādījis tiesai, iesniedzot pierādījumus, nav pieteikts, mantinieks nezaudē tiesību prasīt šā prasijuma sumas atvilkšanu no mantojuma bruto vērtības, aprēķinot ar mantojuma nodokli apliekamo mantoiuma neto vērtību (32/2099; IX, 51).

1711. p. 2. i»k. nav formāli piemērojams bāriņtiesā pieteiktai preten- 8 zijai, tomēr pretenzijas pieteikšanai bāriņtiesai ir nozīme taļa ziņa, ka pieteicēju pretenziju nevar atzīt par nezināmu mantojuma aizgadnim, pie kura mantiniekiem jāgriežas jautājumā par mantojuma sastāvu un ta varbūtējo apgrūtinājumu ar parādiem (30/104; VI, 129).

Prasijumi, kuri uzaicinājuma termiņā tiesai nav pieteikti, bet pieteikti 9 tieši mantiniekam', testamenta izpildītājam vai mantojuma masas aizgādnim un par kuru nokārtošanu pa uzaicinājuma laiku vestas sarunas starp kreditoru un mantojuma masas pārstāvi, prekluzijai nav padoti (prof. Bukovska CP māc. grām. 753. Ipp.).

Šā panta 3. pkts piemērojams arī tad. ja prasījums ir bijis zināms 10 mantinieka ženerālpilnvamiekam (38/491; XIV, 475).

1711. p. 3. punkts nav piemērojams, ja prasījums ir zināms tikai vienam 11 no vairākiem mantiniekiem, resp. vienai mantinieku daļai (sal. 35/522; XI,

60«).

Personām, kuras testamentā minētas kā mantinieki vai legatari, savi 12 prasijumi nav jāpieteic. Tomēr arī mantiniekam sludinājuma laikā jā-izsakas par mantojuma pieņemšanu, lai neiestātos prezumcija, ka viņš no mantojuma atteicies (Tatarin, 44. §).

Prasijuma pieteikšana taisni tai tiesai, kura kārto mantojuma lietu, 13 nav vajadzīga. Pieteikšanu var izdarīt, piem., ari tiesa, kura skata cauri prasības lietu (Tatarin, 37. §).

Uzaicinājuma uzdevums ir noskaidrot nezināmus prasijumus, kādēļ 14 nav pamata prasijuma nepieteikšanas sekas pielaist tur, kur mantiniekam prasijumi jau bijuši zināmi pirms uzaicinājuma (TMV, 38/1. pielik. C, 10, c).

Sk. arī 66. tezi zem 454. p.

IV. Uzaicinājums hipotēku dzēšanai.

1712. Uzaicinājums zemesgrāmatās ierakstītu hipotēku dzēšanai pielaižams:

1) kad hipotēku parāds, pēc parādnieka paziņojuma, jau samaksāts, bet tā dzēšanai zemesgrāmatā parādnieks nevar dabūt likumā prasīto (Civillik. 1937. g. izd. 1380. p. 1. d.) pašreizējā kreditora piekrišanu tādēļ, ka nav zināms viņš pats vai viņa dzīves vieta;

2) kad kreditors atzīst parāda samaksu un izsaka piekrišanu tā dzēšanai zemesgrāmatā, bet viņam izdoto parāda aktu nevar iesniegt tādēļ, ka tas pazaudēts (Civillik. 1841. p. 3. d.), un

3) kad parādnieks nevar dzēst nokavētu hipotekāru saistību tādēļ, ka nav zināms pašreizējais kreditors vai vina dzīves vieta. 1889. g. 6188, nol. I, A, 344. p.; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Šā (1712.) panta, kā arī sekojošo pantu noteikumi piemērojami arī gadijumos, kas norādīti likumā par

agrāko līgumu un parādu nokārtošanu (Kreditlik. 1938. g. izd. I pielik.) 3. pantā, pie kam 1694. pantā paredzētais sludinājuma termiņš ir vienu mēnesi garš, bet 1714. pantā paredzētās obligācijās vai tās noraksta vietā var iesniegt zemesgrāmatu izrakstu par dzēšamo obligāciju. 1926. g. 81.

1 1712.—1717. p. piemērojami vienīgi hipotekārām obligācijām, kas faktiski ievestas zemes grāmatās (27/535; IV, 122).

2 1712,—1717. p. neparedz hipotēku kā tādu, t. i. ķīlu kā akcesoru tiesību, dzēšanu uzaicināšanas kārtība. 1712.—1717. p. paredz tieši hipotēkas parāda atzīšanu par samaksātu (CPL 1716. p.) ar tiesas prekluzivu lēmumu. Ar prekluzivo lēmumu tiesa var atzīt tikai parādu par samaksātu, bet nevis hipotēku (kā akcesoras tiesības) par dzēstu (1716. p.) (CKD kops. 36/3; XII, 612).

3 Tikai tad, ja reizē būtu izpildīti 1712. p. 2. pktā un 1718i. pantā paredzētie priekšnoteikumi, tiesa varētu pielaist uzaicinājumu, gadījumā, kad lieta grozās ap lūgumu mortificēt nozudušo blanko cedēto obligiaciju kā sa • maksātu. (38/258; XIV, 399).

4 Ja parādnieks vēlas panākt obligācijās dzēšanu uz šā panta 2. punkta pamata, tad vispirms jāizpilda šajā pantā minētā CL 1841. p. 3. daļas priekšnoteikumi, t. i. kādai no CPL 1718. pantā uzskaitītām personām jālūdz attiecīga tiesa izsludināt aktu par iznīcinātu. Bez tam^1 parādnieks var lūgt obligācijās dzēšanu, pamatojoties uz CPL 1712. p. 3. punktu, iemaksājot pēdējā gadi jumā tiesas depoz'itā naudas sumu, kas nepieciešama pašreizējā nezināmā kreditora apmierināšanai (Sen. 38/258) (T. P. 39/701 b; 708).

Sk. 1. tezi zem 1718. p.

1713. Uzaicinājumu var izdarīt iepriekšējā (1712.) panta 1. un 3. punktā paredzētos gadijumos uz ieķīlātā nekustamā īpašuma īpašnieka lūgumu, bet tā paša panta 2. punktā paredzētā gadijumā uz nekustamā īpašuma īpašnieka vai kreditora lūgumu.

1889. g. 6188, nol. I, A, 345. p.

1714. Kopā ar iepriekšējā (1713.) pantā minēto lūgumu jāiesniedz dzēšamās hipotekārās saistības oriģināls vai tās noraksts, kā ari zemesgrāmatu nodaļas uzziņa par zemesgrāmatā ierakstītā pēdējā kreditora tiesību pēcniekiem. Pašā lūgumā jānorāda ari tie zemesgrāmatā ierakstītā kreditora tiesību pēcnieki, kuru vārdi uzziņā nav minēti, bet kuri lūdzējam ir zināmi. 1712. panta

3. punktā norādītā gadijumā lūgumam jāpieliek naudas suma, kas pietiekoša kreditora pilnīgai apmierināšanai. (Sk. 1712. p. piez.) Turp., 346. p.; 1926. g. 81.

1715. Uzaicinājuma sludinājumos norādams: 1712. panta

1. un 3. punktā paredzētos gadijumos — ka, uzaicinamām personām neierodoties termiņā, parādu atzīs par samaksātu, bet tā paša

panta 2. punktā paredzētā gadijumā — ka parāda aktu izsludinās par anullētu, un, bez tam, visos šajos gadijumos — ka lūdzējam būs tiesiba prasīt hipotēkas dzēšanu zemesgrāmatā. 1889. g. 6188, nol. I, A, 347. p.

1716. Tiesas lēmums atzit parādu par samaksātu vai parāda aktu par anullētu (1715. p.) taisains tikai pēc tam, kad lūdzējs iesniedzis attiecīgās zemesgrāmatu nodaļas uzziņu par to, vai nav ienākušas kādas ziņas attiecībā uz hipotēku, par kuru uzaicinājuma kārtība ierosināta. Turp., 348. p.

1717. Tiesas lēmums atzīt parādu par samaksātu vai parāda aktu par anullētu (1716. p.), kā arī likumīgā spēkā nākušais spriedums par šā lēmuma atcelšanu (1701., 1702. p.) izsludināms izvilkuma veidā, 1695. pantā noteiktā kārtībā. Turp., 349. p.

Ja hipotekārais parāda akts tiesai nav iesniegts, tā ka nevar uz tā taisīt uzrakstu, tad tas faktiski ar tiesas lēmumu netiek iznīcināts un var turpināt pāriet no viena kreditora rokas otram. Tamdēļ vajadzīgs 1717. p. paredzētais sludinājums (Gasmans un Nolkens, 1, 213. Ipp.).

V. Uzaicinājums parādu dokumentu nozušanas gadijumā.

1718. Ja parāda akts vai uzrādītāja vērtspapīrs nozudis vai iznīcināts, tad kreditors vai ikviens viņa tiesību pēcnieks, kā arī katra cita persona vai iestāde, kurai parāda akts ieķīlāts, nodots glabājumā, pārvaldīšanā vai komisijā, vai arī citādā kārtā uzticēts, bet ja aktam bijis uzraksts uz uzrādītāju vai blanko uzraksts (Civillik. 1937. g. izd. 1803. p.), tad tā pēdējais turētājs — var lūgt, lai uzaicinājuma kārtībā atzīst parāda aktu par anullētu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 350. p.; 1919. g. 130, 1., 2. p.;

1920. g. (Lik. kr. papild. 63) II; 1937. g. 202, II.

Piezīme. Par anullētiem nevar izsludināt kuponus ar notecējušiem termiņiem, banknotes un citas naudas zīmes, kā arī iekšējā 1931. gada ceļa aizņēmuma obligācijās. 1919. g.

130, I. p. piez.; 1936. g. 99.

Ja lūdzējs, t. i. kreditors, tajā pašā laikā ir arī ieķīlāta imobila īpašnieks, 1 tad apgabaltiesai jāatraida lūgums par obligāciju mortifikciju un jāpielaiž tikai lūgums pēc 1712. p. (23/64; I, 120).

Lūgums par nozudušu vai iznīcinātu dokumentu mortiiikaciju nav pa- 2 dots civiltiesiskam noilgumam (34/924; XI, 112).

Jauna vērtspapīra izdošanas procedūra atrodas ārpus uzaicinājuma 3 kārtības, un tiesa, kas taisa lēmumu par nepieteikto tiesību anulēšanu, nevar 110 sevis piespiest vērtspapīru izlaidušo iestādi izdot jaunu vērtspapīru vai pat izmaksat ta vieta naudu. Uzlikt šādu pienākumu iestādei tiesa var tikai ar spriedumu pret iestādi celtā prasībā (34/2240; X, 514).

Sk. 2. tezi zem 1687. p.; sal. Kreditlikuma (19,18. g. izd.) 710. p.

1719. Lūgums atzīt aktu par anullētu (1718. p.) iesniedzams, raugoties pēc tā sumas, miertiesnesim vai apgabaltiesai, pēc aktā atzīmētās samaksas vietas. Bet ja aktā samaksas vieta nav atzīmēta, tad lūgums iesniedzams pēc parādnieka dzīves vietas, un ja arī tā nav zinama, tad pēc saistības izdošanas vietas. Kad aktā nodibināta hipotēka uz nekustamu īpašumu, tad lūgums jāiesniedz tai apgabaltiesai, kuras apgabalā tiek vesta zemesgrāmata par minēto nekustamo īpašumu (aV

Izsludināt par uzrādītāju vērtspapīriem piekrīt tai apgabaltiesai, kuras apgabalā izpildāms vērtspapīrā apzīmētais prasi-jums, bet ja prasijuma izpildījuma vieta nav noteikta, tad tai apgabaltiesai, kuras apgabalā atrodas tās iestādes valde, kura vērtspapīru izdevusi (b).

(a) 1889. g. 6188, no!. I, A, 351. p. — (b) 1919. g. 130, 3. p.

Piezīme. Lūgums, kas piekrīt miertiesneša pārziriai, ja samaksas vai akta izdošanas vietā atrodas vairāki miertiesneši, iesniedzams vienam no tiem, pēc lūdzēja izvēles. 1889. g. 6188, nol. I, A- 351. p. piez.

Saistības raksta izdošanas vieta šaubu gadījumā atzīstama par samaksas vietu (prof. Rukovska CP māc. gram. 756. lpp.).

1720. Kopā ar lūgumu jāiesniedz parāda akta noraksts, bet ja akts bijis hipotekārs, tad bez tam 1714. pantā norādītā uzziņa; ja turpretim nav iespējams dabūt akta norakstu vai ja akts ir uzrādītāja vērtspapīrs, tad tā saturs un viss, kas nepieciešams tā galveno pazīmju norādīšanai, jāieraksta lūgumā. 1889. g. 6188, noi. i.A, 352. p.; 1919.g. 130, 4. p. a pk.

1720i. Ievadot izsludināšanu par uzrādītāja vērtspapīru, tiesa uz pieprasijumu var aizliegt vērtspapīra izdevējam, kā ari vērtspapīrā minētai vai lūdzēja apzīmētai maksāšanas iestādei, vērtspapīrā noteiktā prasijuma izpildīšanu, sevišķi jaunas kuponu loksnes izsniegšanu. 1919. g. 130, 10. p.

1721. Sludinājumos, kas sastādami uz iesniegtā lūguma pamata, nezinamais parāda akta turētājs uzaicinams iesniegt aktu tiesai, pie kam jāaizrāda, ka pretējā gadijumā draud akta atzīšana par anullētu. 1889. g. 6188, no!. I, A, 353. p.; 1919. g. 130, 5. p.

1722. Ja nozudušais akts bijis ierakstīts zemesgrāmatā vai notara grāmatā, tad, uz lūdzēja lūgumu, sludinājumos arī jānorāda, ka, aktu termiņā neiesniedzot, lūdzējam tiks izdots akta izraksts, kas atvietos oriģinalaktu. 1889. g. 6188, noi. i, A, 354. p.

1723. Taisot lēmumu atzīt ar hipotēku nodrošinātu saistības aktu vai uzrādītāja vērtspapīru par anullētu. jāievēro 1716. panta noteikums, pie kam tur minētā uzziņa pēc uzaicinājuma termiņa notecējuma jāizdod tai iestādei, kas vērtspapīru izdevusi. Lietās par parādu aktu atzīšanu par anullētiem lēmumu un spriedumu izsludināšanā jāievēro 1717. panta noteikums. Turp., 355. p.; 1919. g. 130, 8. p.

1723. Pēc tiesas lēmuma par uzrādītāja vērtspapīra anul-lēšanu attiecīgā iestāde uz lūdzēja rēķinu izdod viņam par anullētu atzītā, nozudušā vai iznīcinātā vērtspapīra vietā jaunu vērtspapīru, vai, ja pienākas, tūlīt izmaksā tā vietā naudu. 1919. g. 130, 9. p.

1. piezīme. Reizē ar jauna vērtspapīra izdošanu jāiz-sniedz arī jauna kuponu loksne ar kuponiem, kuriem vēl nav notecējis termiņš. Turp., 9. p. 1. piez.

2. piezīme. Jaunos vērtspapīrus izsniedz bez nodokļiem, pret izgatavošanas izdevumu samaksu. Vērtspapīri izgatavojami Valsts papīru spiestuvē un naudas kaltuvē. Turp., 9. p. 2. piez.; 1937. g. 187.

1724. Attiecībā uz kreditiestāžu un akciju sabiedrību nozudušu parādu saistību vai papīru izsludināšanu par anullētiem paliek spēkā šo iestāžu un sabiedrību statūtu sevišķie noteikumi, ciktāl tie nerunā pretim šim Civilprocesa likumam vai paredz vieglākus mortifikacijas noteikumus nekā šis likums. 1889. g. 6188, nol. 1, A, 356. p.; 1919. g. 130, 12. p.

1725. —1735. atcelti (1937. g. 202, IV).

1736. un 1737. atcelti (1935. g. 87, IV).

1738. atcelts (1933. g. 152, D, III).

Sepliņpadsmirā nodaļa.

Ievešana nekustama īpašuma valdijumā.

1739. Kad nekustama īpašuma ieguvējs ieskata to par vajadzīgu, viņš var griezties pie vietējā miertiesneša, pēc īpašuma atrašanās vietas, ja likums atsevišķam gadijumam nav noteicis citu tiesu, ar lūgumu ievest viņu šā īpašuma valdijumā. Līdz ar lūgumu jāiesniedz likumā noteiktais akts par tā īpašuma nostiprināšanu uz viņa vārdu, kura valdijumā viņš lūdz vīnu ievest. 1912. g. 1003, B, !, 1424. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 1. p.; 1937. g. 202, II.

Lēmumu par ievešanu valdijumā taisa miertiesnesis, izņemot likuma paredzetos gadijurnus. Par mantinieku ievešanu nekustama īpašuma va!-dijuma likums nav noteicis izņēmumu, ka, piem., nekustama īpašuma pārdošanas gadiiumā publiskā izsolē (T. P. 663).

1740.- Miertiesnesis, pārliecinājies par to, ka akts nodibina lūdzēja tiesību uz nekustamo īpašumu un ka šā īpašuma valdīšana lūdzējam ar likumu nav aizliegta, taisa lēmumu ievest lūdzēju nekustamā īpašuma valdijumā, ja vien nav zināms, ka pret aktu iesniegta prasība. 1912. g. 1003, b, 1,1425. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, b, 1. p.

Piezīme. Lēmumi par mantinieku ievešanu uz viņiem

pārgājušā nekustamā īpašuma valdijumā taisami ievērojot

1639. panta piezīmes noteikumus. 1882. g. 972, nol. 15. p.;

1269; 1883. g. 1592; 1889. g. 5824; 1937. g. 202, II.

1741. Ievešanu valdijumā izdara uz izpildu raksta pamata, saskaņā ar miertiesneša lēmumu par ievešanu (1740. p.), tiesu izpildītājs vai vietējais policijas ierēdnis tiesas spriedumu izpildīšanai noteiktā kārtībā, klātesot īpašuma ieguvējam un tai personai, no kuras valdijuma īpašumu izņem, ja viņa uz uzaicinājumu ierodas, bet ja viņa neierodas vai ja īpašums nav izņemams no cita valdijuma — klātesot ieguvējam un diviem lieciniekiem no vietējiem iedzīvotājiem. 1912. g. 1003, B, 1, 1426. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, B,

1. p. — Sal. 1931. g. 137, I, 222. p.

1742. Uz ieguvēja lūgumu, par viņam nododamo nekustamo īpašumu tiesu izpildītājs vai vietējais policijas ierēdnis sastāda aprakstijumu, kurā sīki apzīmē nekustamā īpašuma un pie tā pēc iegūšanas akta piederīgās kustamās mantas sastāvu un stāvokli. 1912. g. 1003, B, II, 1426'. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p. — Sal. 1931. g. 137, 1, 222. p.

1743. Strīdi un sūdzības attiecībā uz ievešanu valdi jumā iesniedzami un izšķirami 1095.—1101. pantā norādītā kārtībā, ievērojot sekojošos noteikumus (1744.—1747. p.). 1912. g. l()03, B,

1, 1433. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, l.p.

1743. Tā valdītāja strīds, no kura nekustamais īpašums pēc nostiprinājuma akta pārgājis uz lūdzēju, kā arī trešo personu strīdi pret izsolē iegūta īpašuma nodošanu, neaptur lūdzēja ievešanu valdijumā, un kā agrākais valdītājs, tā arī trešās personas var pierādīt savas tiesības tikai ceļot prasību attiecīgā tiesā. 1912. g. 1003, B, II, 1433'. p.;- 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

1745. Visos pārējos gadijumos, kas nav norādīti iepriekšejā (1744.) pantā, uz tās trešās personas paziņojumu, kuras valdijumā atrodas nododamais nekustamais īpašums,' tiesu izpildītājs vai vietējais policijas ierēdnis aptur ievešanu un iesniedz miertiesnesim izrakstu no žurnālā, kas sastādīts pamatojoties uz šo paziņojumu.

1912. g. 1003, B, II, 14332. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p. — Sal. 1931. g. 137, I, 222. p.

1746. Miertiesnesis pēc tam, kad saņēmis izrakstu no tiesu izpildītāja vai vietējā policijas ierēdņa žurnālā, uzaicina kā lūdzēju, tā arī trešo personu, kuras valdijumā nekustamais īpašums atrodas, un, noklausījies viņu paskaidrojumus un apsvēris iesniegtos pierādījumus, taisa lēmumu vai nu par paziņojuma atstāšanu bez ievērības vai par darbības izbeigšanu attiecībā uz ievešanu valdijumā līdz strīda izšķiršanai attiecīgā tiesā. Pēdējā gadijumā prasība jāceļ tai personai, uz kuras lūgumu taisīts lēmums par ievešanu valdijumā. 1912. g. 1003, B, 11, 14333. p.; 1913. g. 1194, lik. xv, b,

2. p. — Sal. 1931. g. 137, I, 222. p.

1747. Miertiesneša lēmuma izpildīšana par trešās personas paziņojuma atstāšanu bez ievērības un par izpildīšanas turpināšanu saskaņā ar lēmumu par ievešanu apturama līdz pirmākminētā lēmuma spēkā nākšanai. 1912. g. 1003, B, II, 1433«. p.; 1913. g. 1194, lik. xv. B, 2. p.

1748. Tas, kas nokavējis 1097. pantā noteikto termiņu sūdzības iesniegšanai vai strīda celšanai, nezaudē tiesību celt prasību Civillikumā (1937. g. izd.)noteiktā laikā. 1866. g. 43187, 1434. p.; 1937. g. 202, II.

1749.—1772. atcelti (1937. g. 202, IV).

Astoņpadsmitā nodaļa.

Pilnvarojuma atsaukšana.

1773. Pilnvarojums, kas dots kādas darbības izdarīšanai noteiktā iestādē vai pie noteiktas personas, atsaucams ar pilnvarotāja paziņojumu šai pašai iestādei vai personai. 1937. g. 202, 1, 1773. p.

1 Pilnvarniekam nav tiesības celt kaut kādas ierunas pret pilnvaras anulēšanu 1773.—1797. p. kārtībā. un lieta par anulēšanu nav izbeidzama, ja tomēr kāda ieruna būtu celta (V. Liīkins, TMV 35/3 — 597. Ipp.).

2 No vienas puses pilnvarniekam nav tiesības celļ ierunas pret pilnvarojuma iznīcināšanu, bet no otras puses viņam ar to vien vēl nav atņemta tiesrba prasīt no pilnvaras devēja atlīdzību par zaudējumiem, ja tāda tie-sība viņam butu m tā kauzalā tiesiskā darijuma pamata, sakarā ar kuru pilnvaras akts tika izdots, piem., ja pilnvara izdota netikdaudz pilnvardevēja, kā paša pilnvarnieka interesēs (t. s. Kastelanlīgums, sal. CL 2093. p.) (26/362; IV, 117).

3 Atsaucot pilnvaru, kuru lidzatbildētāji izdevuši atbildētājam, viņiem par to jāpaziņo atbildētāja kontrahentam (pēc 1773. p. analoģijas), vai arī jāatsauc pilnvara 1776. un turpm. pantu kartībā, bet kamēr tas nav izdarīts, kontrahents var uzskatīt, ka atbildētājs rīkoias kā līdzatbildētāju pilnvarnieks (34/540; X, 236).

1774. Paziņojumā (1773. p) jāatzīmē;

1) pilnvaras devējs, norādot viņa dzīves vietu, un pilnvarnieks,

un

2) pilnvaras priekšmets, tās izdošanas laiks un vieta un tā iestāde, kurā tā apliecināta. 1912. g. 1003, в, 11, 1460^42. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. р.; 1937. g. 202, II.

1775. atcelts (1937. g. 202, IV).

1776. Lūgums atzīt par atsauktu tādu pilnvarojumu, kas dots kādas darbības izdarīšanai vispār, neierobežojot ar kādu noteiktu iestādi vai personu, iesniedzams kādam no miertiesnešiem pēc lūdzēja izvēles. ]937. g. 202, i, 1776. p.

1777. Lūgumā jāatzīrnē 1774. pantā norādītās ziņas. Lūgumam jāpieliek izsludinājumam vaiadzīgā nauda. 1912. g. 1003, В, II, 146045. р.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. p.

1778. Saņēmis lūgumu, miertiesnesis taisa lēmumu par pilnvarojuma atsaukšanu, par ko nekavējoties ziņo iestādei vai personai, kas apliecinājusi pilnvaru, paziņo pilnvarniekam, ja viņa dzīves

vieta zinama, un izsludina noteiktā kārtībā Valdības Vēstnesī. Bez tam var izsludināt, pēc pilnvaras devēja ieskata un izvēles, vienā vai vairākās no vairāk izplatītām avīzēm. 1931. g. 137, !, 1460*6. p; 1937. g. 202, 11.

1779. Ja pilnvarnieka uzturēšanās vieta zinama, tad pilnvaras devējs, lūdzot izsludināt pārpilnvarojuma atsaukšanu vai nedarot to, var lūgt miertiesnesi atņemt pilnvarniekam pilnvaru. Šajā lietā taisītā lēmuma izpildīšanai miertiesnesis izsniedz izpildu rakstu. 19I2. g. 1003, В, II, 1460«. p.; 1913. g. 1194, lik. XV, B, 2. р.; 1937. g. 202, II.

Pielikumi

I PIELIKUMS (pie 35. p.).

Tirdzniecības strīdu lietu iztiesāšana.

1. Tirdznieciskās piekritibas lietas (Tirdzn. proc. nolik. 1903. g. izd. 40.—47. p.) iztiesājamas vispārnoteiktā kārtībā, ievērojot sekojošos noteikumus. 1914. g. 1448, I, 1, 1805. p. piclik. 1. p.;

1937. g. 202, II.

2. Prasību var celt pēc tās mantas atrašanās vietas, kura ir strīda priekšmets. 1889. g. 6188, nol. I, A, 68. p. pielik. (VI) 2. p.

3. Šā likuma 328. panta noteikumiem pak|autas arī tās prasības pret tirgotājiem, kuras ceļas no līgumiem, kas noslēgti ar viņu kantoru, fabriku un tirdzniecības iestāžu pārstāvjiem vai ar viņu pilnvarniekiem, kuriem izsniegta vispārēja pilnvara tirdznieciskai darbībai (Tirdzn. nolik. 1903. g. izd. 37. p.). Turp., 3. p.

4. Atbildētājs, kas saukts pie tiesas uz šā likuma 312. un 316. panta pamata, var pārvest lietu uz tiesu savā dzīves vietā ne citādi, kā ar prasītāja piekrišanu. Turp., 4. p.; 1937. g. 202, n.

5. atcelts (1937. g. 202, IV).

6. Uz pusu lūgumu, vai pēc pašas ieskata, tiesa var aicināt prāvniekus personīgai nopratināšanai sēdē, vai arī nopratināšanu uzdot kādam no tiesas locekļiem, kas arī sastāda nopratināšanas protokolu.

Ja prāvnieks, neskatoties uz šādu aicinājumu, bez ievērojamiem iemesliem neierodas personīgi vai neiesniedz pietiekošus rakstiskus paskaidrojumus, tad tiesa var pieņemt, ka viņš neapstrīd tos apstākļus, kuru noskaidrošanai viņš personīgi aicināts. Prāvniekam izsūtamā pavēstē jānorāda neierašanās vai paskaidrojumu neiesniegšanas sekas, kā arī apstākļi, kuru noskaidrošanai viņu aicina. Pavēste izsniedzama pašam aicinamam. 1930. g. 100, i, 1805. p. pielik. 7. p.

7. Ja viena no pusēm iesniedz tiesai savas tirdznieciskās grāmatas, tad otra puse var iesniegt savas tirdznieciskās grāmatas-Kad nav citu pierādijumu, tiesa var dibināt savu spriedumu uz vienas puses tirdznieciskām grāmatām, ja otra puse neiesniedz to atspēkošanai savas tirdznieciskās grāmatas. 1889. g. 6188, noi. i, A, 68. p. pielik. (V!) 8. p.

1 Konstatējot, ka atbildētais izņēmis tirdzniecības zīmi, tiesa var viņu atzīt par tirgotāju un dibināt spriedumu uz prasītāja tirdzniecisko grāmatu ierakstiem. Tas apstāklis vien, ka atbildētājs neved tirdzniecības grāmatas, nedod viņam pamatu apšaubīt prasītāja grāmatu saistošo spēku pret viņu. Konstatējot, ka prasītāja grāmatu izraksts satur pilnīgu norādijumu par atbildētājam nodoto preču vairumu un cenām, tiesa, nesaņemot atbildētāja grāmatas šo izrakstu atspēkošanai, var arī neielaisties preču pavadzīmju pārbaudīšanā (30/1102; VI!, 120).

2 Ja prāvnieks, neskatoties uz pretinieka pieprasījumu, neiesniedz savas tirdzniecības grāmatas, kas viņam kā lieltirgotājam nevar nebīīt, tad viņam nav tiesības aprobežoties ar kailu aizrādijumu, ka pretinieka tirdzniecības grāmatas viņš apstrīdot (36/262; XII. 362).

3 Tiesa, konstatējot, ka arī atbildētājs i'r tirgotājs un ka viņš veikala grāmatas nav iesniedzis, var uzskatīt prasību par pierādītu, kā attiecībā uz saņemto preču cenu. tā arī attiecībā uz pašu saņemšanas faktu (31/934; VIII, »8.).

4 Tiesa nav spiesta uzskatīt izrakstu no prasītāja tirdznieciskām grāmatām par prasības neapšaubamu pierādijumu (35/260; XI, 540).

5 Tirdznieciskās grāmatas ir tikai viens no prasības pierādijumu veidiem, bet viņas nav prasības pamats (38/963; XIV, 647).

6 Tiesa var prasītāja iesniegtas reskontro kartotēkas pieņemt kā pierādijumu prasītāja tirdznieciskiem darījumiem ar atbildētāju (39/269).

7 Grāmatas iesniedzamas arī strīdos starp tirgotāju un tā palīgu par norēķinu (Gasmans un Nolkens, I, 242. lpp.).

Sk. arī 1. un 2. tez. zem 554. p.

8. Tiesa var uz pretējās puses prasijumu vai ari bez tā uzlikt tirgotājam pienākumu iesniegt vina tirdznieciskās grāmatas. 1937. g. 202, I, I pielik. 8. p.

9. Prāvniekam, kas atsaucas uz savām tirdznieciskām grāmatām vai iesniedz tās uz tiesas prasijumu (šā pielik. 7. un 8. p.), jāiesniedz tās tiesas sēdē kopā ar to ierakstijumu izrakstu, kuri attiecas uz lietas strīdamiem apstākļiem. 1889. g. 6188, noi. i, A, 68. p. oieiik. (VI) 10. p.

t Saskaņā ar 9. p„ prāvniekam, kas atsaucas uz tirdzniecības grāmatām,

jaiesniedz tiesai šīs gramatas līdz ar izrakstu no grāmatām, kas attiecas uz strīdamiem lietas apstakliem. Tādēļ gadijumā, ja prasītājs iesniedz tiesā vienīgi izrakstu no tirdzniecības grāmatām (bet nevis arī pašas grāmatas), atbildētājs var aprobežoties ar iebildumu, ka nav pierādīta šo grāmatu pareiza

vešana, un prasit oriģinalgrāmatu priekšā stādīšanu; tikai_ pēc šā prasi-juma izpildīšanas no prasītāja puses pariet uz atbildētaju pienākums iesniegt savas grāmatas prasītaja grāmatu atspēkošanai (30/557; VI, 118).

I piel. 9. un 10. p. neizslēdz prasītāja tiesību iesniegt tiesā citus pie- 2 rādījumus, ja zināmos gadījumos grāmatu iesniegšana oriģinālos izrādās par neiespējamu. Likums, dodot prasītājam tirdzniecības lietās atvieglotu iespēju pierādīt prasību tikai ar savām, tirdzniecības grāmatām, nav domājis atņemt prasītājam iespēju pierādīt savu prasību ar citiem objektiva rakstura pierādījumiem (34/826; XI, 12).

10. Lūkojot cauri tirdznieciskās grāmatas, tiesa pārliecinās tikai par to ierakstijumu saturu, kuri attiecas uz strīdamiem lietas apstākļiem; pārējais grāmatu saturs lūkojams tiesai cauri tikai tiktāl, ciktāl tas nepieciešams, lai izšķirtu jautājumu par tirdzniecisko grāmatu vešanas pareizību. i8S9.’g. oiss, noi. I, a, 6S. p. pielik. (VI) 11. p.

11. Ja prasītāja un atbildētāja tirdznieciskās grāmatas savā starpā nesaskan, tad no tiesas ieskata atkarājas, raugoties pēc lietas apstākļiem, vai nu tirdznieciskās grāmatas pavisam nepieņemt kā pierādijumu, vai arī atzīt viena prāvnieka grāmatas par ticamākām nekā otra un pamatot uz tām lietas izšķiršanu. Turp., 12. p.

Tiesa nevar atbildētāja labā neierēķināt tās sumas, par kurām prasītājs 'Pēc savas kartotēkas kreditējis atbildētāju, bet pēdējais tās savās grāmatās nav ierakstījis (39/269^1).

12. Lietās starp personām, kas nodarbojas ar tirdzniecību, tirdzniecisko grāmatu pierādījuma spēks aprobežojas ar desmit gadu termiņu. Pret mirušu tirgotāju viņa grāmatas zaudē pierādījuma spēku, kad notecējuši pieci gadi. Turp., 13. p.

10 gadu noilguma laiks aprēķinam« nevis līdz veikala grāmatu iesniegšanai tiesai, bet gan līdz tas lietas ierosināšanai, kurā parti uz tām atsaucas un kurā tā tad grāmatas tiek iesniegtas (36/420; XII, 352).

13. Tirdznieciskās grāmatas, kad tās vestas saskaņā ar noteikumiem, kas pastāv par šo priekšmetu, var noderēt uz pamatiem, kuri norādīti šajā likumā un Tirdzniecības procesa nolikumā (Tirdzn. nolik. 1903. g. izd. 669.—691. p.; Tirdzn. proc. nolik. 1903. g. izd.

234., 235. p ), kā apliecinājums un pierādījums visos strīdos kā tirdzniecības, tā arī citās uz tirgotājiem attiecošās lietās. Turp.,

14. p.

Tas apstāklis, ka eksperts- nav atradis par iespējamu izdarīt eksper- I tizi par partu grāmatām, nenozīmē, ka tām nebūtu nekāda pierādījuma speķa partu starpā, ja atbildētājs nav noliedzis, ka partu grāmatas savā starpā saskan (37/1401; XIV, 173).

Tāds grāmatu vešanas veids, kur vienai personai atvērti divi konti, 2 neatšķirot tos pēc darījuma būtības, neatbilst grāmatu vešanai prasamai skaidrībai (37/398; XIII, 499).

Veikala grāmatas noder par pierādijumu visos strīdos, kā attiecībā uz tirdzniecību, tā arī pārējās tirgotājai lietās, tā tad arī par naudas aizņemšanu (25/69; I, 116).

Kā redzams no Tirdzn. proc. iik 235. p., atsevišķu posteņu nepareizība veikalu grāmatās neatņem tām absolūtu pie rādi juma nozīmi attiecība uz pārējiem posteņiem (29/387; V, 131).

Tirgotājam dokumenti un tirdznieciskas grāmatas jāuzglabā 10 gadu laikā. Grāmatu neuzradīšanas ieadi jumā piemērojams 532. p. (35/206;

XI. 657).

Sk. 5. tezi zem 497. p., tezes zem 532. p., 3. tezi zem 554. p., tezi zem 555. p. un tezes zem 556.—558. p.

14. Kad prāvnieki atsaucas uz biržas mākleru grāmatām, tiesa var prasīt no mākleriem uzrādīt šis grāmatas, pie kam jārīkojas pēc Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 244.—247. panta noteikumiem. 1889. g. 6188, nol. I, A, 68. p. pielik. (VI) 15. p.

15. Ja būtu jāsalīdzina izraksts no tirdznieciskām vai mākleru grāmatām ar oriģinalgrāmatām, kas neatrodas tajā pilsētā, kur lietu iztiesā, tad tiesa saziņas ar vietējo apgabaltiesu vai miertiesnesi, pēc grāmatu atrašanās vietas, lai salīdzinātu izrakstu ar grāmatām un noteiktu, kādā kārtībā tās tiek vestas. Turp., 16. p.

16. Nodrošinot prasību, preci, kas ātri maitājas, var apķīlāt tikai tad, ja prasītājs iesniedz nodrošinājumu tiem zaudējumiem, kuri atbildētājam varētu celties tajā gadijuinā, kad prasību atzītu par nedibinātu. Šā nodrošinājuma apmēru noteic tiesa. Pēc apķīlā-juma uzlikšanas manta pārdodama izsolē, un ieņemtā nauda pirms lietas nobeigšanas iesniedzama tiesai. Turp., 17. p.

17. Tajos gadijumos, kuros nav noteiktu un skaidru likumu, tiesa rīkojas pēc tirdznieciskām parašām. Turp., 18. p.

Tirdzn. likumi nebija un tādēļ ari tagad nav visumā spēkā Latvija (izņemot Latgali), bet tikai tiktāl, cik tie receptēti Latvijas tirdzniecības tiesībās vai par Cik tā atsevišķie noteikumi sevišķi ievesti Latvijas teritorijā. Latvijā turpretim ir savas tirdzniecības tiesības, kuras gan nav kodificētas, bet redzamas un atrodamas Latvijas tirdzniecības parašās, t. i. vai nu parašu tiesībās vai parašās, par kurām^1 liecina tiesu prakse un biržas ieradumi (CPL I pielik. 17. un 18. p. ar paskaidrojumiem pie Gasmaņa un Nolkena 2. izd. 261. un sek. lapp.; Cvingmaņa spr. krāj. I, 84., 119., 152.;

II 227.; III 43«; V 950; VII 1405; VIII 1611, 1616. (25/160; II, 169).

Jautājumi par certepartiju slēgšanu apspriežami pēc jūras tiesībām un tajās pielaistām parašām (23/140; I, 65).

Tirdzn. likumi ne tik vien vispār noteikti pielaiž vietējās tirdzniecības parašas (1. p.; Tirdzn. proc. Iik. 148., 327. p.), bet arī tirdzn., jūras un iuras apdrošin. tiesības sevišķi vēl atļauj atsaukties uz noteikumiem, kuri „pieņemti citās valstīs“ (27/52; III, 120).

18. Izšķirot jautājumus par tirdzniecisko parašu pastāvēšanu, tiesa var ņemt par mērauklu agrākos tiesu iestāžu spriedumus tirdzniecības lietās, biržu komiteju apliecinājumus un lietpratēju izsacijumus. 1889. g. 6188, nol. I, A, 68. p. pielik. (VI) 19. p.

Biržu parašu uzdevums ir liecināt par kontrahentu pre7Aimtivo gribu, l Tāpēc tirgotājam jāpadodas viņa prezumtivās gribas interpretācijai, kuru noteic tirdzniecības parašas. Rīgas biržas parašu piemerojamība nemaz nav izslēgta ari tad, ja līgumā piedalītos arī ārzemju tirgotāji (Cvingmaņa spr. krāj. V. 889., 890.). (27/52; III, 121).

Biržas sabiedrība tikai apliecina zināmās tirdzniecības parašas pastā- 2 vešanu, kamēr jautājuma izšķiršana par to, vai un ciktāl šīs tiesības piemērojamas konkrētā strīdā, piekrīt tiesu iestadem (29/714; V, 132).

19. Katram spriedumam var pielaist iepriekšēju izpildīšanu, pieprasot nodrošinājumu no tās puses, kurai par labu spriedums taisīts. Šā likuma 846. panta 1.—3. punktā norādītos gadi jumos tiesa var arī neprasīt šo nodrošinājumu. Turp., 20. p.; 1890. g. 6931, i.

20. un 21. atcelti (1937. g. 202, IV).

II PIELIKUMS (pie 358. p.).

Prasības lūguma paraugs.

RĪGAS APGABALTIESAI.

Lūdz prasītājs (jāapzīmē vārds, uzvārds un dzīves vieta). Ja lūdzējs griežas pie tiesas ne paša vārdā, tad jāsaka: Lūdz tāds un tads (vārds, uzvārds un dzīves vieta), prasītāja tada un tāda (vārds, uzvārds un dzīves vieta) pilnvarojumā vai ka prasītāja tāda un tāda (vārds, uzvārds un dzīves vieta) aizbildnis vai aizgādnis ^

ar atbildētāju (vārds, uzvārds un dzīves vai uzturēšanās vieta).

Pēc tam jāizteic:

1) lietas apstākļi un tie pierādijumi, apsvērumi vai likumi, uz kuriem lūdzējs dibina savu prasību;

2) prasības suma un, ja prasība attiecas uz nekustamu īpašumu, sīks vietas apzīmējums, kur atrodas strīdamais īpašums;

3) lūguma punkts, kas iesākas vārdiem: „Pamatojoties uz augšā izteikto, lūdzu apgabaltiesu nospriest“ (seko lūdzēja prasījumi)-,

4) kādi dokumenti, nauda un noraksti pielikti lūgumrakstam. (Ja dokumenti pielikti lielā skaitā, tad par tiem var iesniegt sevišķu lūdzēja parakstītu sarakstu, uz ko šajā punktā aizrādains.)

Beigās jāatzīmē gads, mēnesis un diena, kad lūgums parakstīts; pēc tam lūdzējs paraksta savu vārdu un uzvārdu.

1. piezīme. Dzīves vietu apzīmējot jānorāda: ja tā pilsētā — iela un nama numurs vai namsaimnieka vārds, bet ja tā ārpus pilsētas — apriņķis, pagasts, ciems, sādža, māja u. 1.1.

2. piezīme. Ja lūdzējs nezin atbildētāja dzīves vai uzturēšanās vietu, tad, atzīmējot to lūguma sākumā, minot atbildētāju, jāpaskaidro atsevišķā punktā, pēc lūguma punkta, uz kāda šā likuma panta pamata prasība celta tajā tiesā, kurai lūgums iesniegts. 1864. g. 41477, 256. p. pielik.; 1889. g. 6188, nol. I, A, 163. р.; 1931. Ig. 137, II, 1; 1935. g. 87, III; 1936. g. 181, 2. p.

111 PIELIKUMS (pie 371. p. piez.).

Tiesas sazināšanās kārtība ar prāvniekiem pa pastu.

1. Ārpus tiesu izpildītāju un tiesu ziņnešu pastāvīgās dzīves vietas prāvnieku un citu lietā piedalīgu personu aicinājumus uz tiesu, kā arī visus prāvniekiem izsniedzamos papīrus var piegādāt viņiem pa pastu uz sekojošo noteikumu pamata. 1909. g. 32007, n, A, 267. p. piez. pielik. 1. p.

2. Vēstulei; kurā sūta tiesas pavēstes un citus papīrus, jāuzraksta: „ierakstīta tiesas vēstule“, un uz tās noteikti jāapzīmē tās personas dzīves vieta, kurai pavēste vai papīrs jānodod. Turp., 2. p.

3. Par ierakstītas tiesas vēstules ielikumiem sastādams tiesā saraksts ar tā pārbaudītājas dienestpersonas parakstu un zīmogu, divos eksemplāros, no kuriem viens ieliekams vēstulē, bet otrs paliek pie lietas. Ierakstītā tiesas vēstule piesūtama pasta iestādei aizzīmogota. Turp., 3. p.; 1939. g. 79, m.

4. Pēc tiesas ieskata vai uz prāvnieka lūgumu dokumentus var nosūtīt atklātās vēstulēs ar uzdotu vērtību, uz vispārēja pamata. Minētām vēstulēm jāuzraksta „tiesas“. Ja tas darīts uz puses lūgumu, tad viņa sedz visus liekos izdevumus, bez tiesības dabūt to atlīdzinājumu no pretējās puses. 1909. g. 32007, II, A, 267. p. piez. pielik. 4. p.

5. Aizzīmogoto vēstuli nosūta pasta iestādei kopā ar sevišķu grāmatu ierakstītām tiesas vēstulēm, kurā pasta iestāde, neizdodot sevišķu kvīti par saņemšanu, uzspiež pieņemšanas dienas spiedogu uz atbilstošas kvitēs'; šī kvīte, pēc minētās grāmatas saņemšanas atpakaļ tiesā, pievienojama lietai. Paraugu ierakstīto tiesas vēstuļu grāmatai ar kvītēm noteic tieslietu ministris, pēc vienošanās ar satiksmes ministri. 1909. g. 32007, 11, A, 267. p. piez. pielik. 5. p.; 1931. g. 137, II, 9.

6. Nosūtot minētās vēstules, pasta iestādes ievēro bezmaksas ierakstītiem pasta sūtijumiem noteikto kārtību. 1909. g. 32007, 11,

A, 267. p. piez. pielik. 6. p.

7. Apvidos, kur pasta korespondence tiek iznēsāta, pasta iestāde, uz kuru nosūta, liek piegādāt ierakstīto tiesas vēstuli uz tās norādītam adresatam ar pastnieku, kuram vēstuli nododot jāievēro šā likuma 386. un 390.—392. panta noteikumi. Turp., 7. p.

8. Ierakstītas tiesas vēstules saņēmējam ir tiesība atplēst aploksni pasta vai policijas iestādē vai pagasta valdē, klātesot kādai no šo iestāžu dienestpersonām, lai pārbaudītu vēstules ielikumus pēc saraksta. Ja tāda pārbaudīšana nav izdarīta, tad nav pieņemami nekādi pieteikumi par ielikumu nesaskaņu ar sarakstu. Turp., 8. p.; 1939. g. 79, III.

9. Nododot ierakstītu tiesas vēstuli adresatam ne personīgi, bet caur citu personu, pasta iestādē, uz kuru tā nosūtīta, izkarams par to sludinājums. 1909. g. 32007, II, A, 267. p. piez. pielik. 9. p.

10. Pastniekam, nododot vēstuli, jāņem paraksts par tās pieņemšanu uz paziņojuma par saņemšanu, uz kura pastnieks atzīmē, kam īsti nodota vēstule, un ja tā nodota ne pašam adresatam, tad — kāda iemesla dēļ. Paraugu paziņojumam par saņemšanu noteic satiksmes ministris, pēc vienošanās ar tieslietu ministri. Turp., 10. p.; 1931. g. 137, II, 9.

II. Šā likuma 389. pantā norādītā gadijumā pastnieks ierakstīto tiesas vēstuli atdod atpakaļ pasta iestādei, uz kuru tā nosūtīta, kura par to izkar sludinājumu un paziņo minētā pantā norādītām iestādēm, pēc piederības. Bet paziņojumu par saņemšanu ar uzrakstu par šā noteikuma izpildīšanu pasta iestāde nosūta atpakaļ tiesai. 1909. g. 32007, 11, A, 267. p. piez. pielik. 11. p.

12. Vēstuli var nodot adresatam vai viņa pienācīgi pilnvarotai personai pašā pasta iestādē. 1909. g. 32007, 11, A, 267. p. picz. pieiik.l2.p.

13. Šā pielikuma 10. pantā minēto paziņojumu par saņemšanu pastnieks nekavējoties atdod atpakaļ vietējai pasta iestādei, kurai, pēc spiedoga uzspiešanas (šā lik. 402. p. 2. d.), ar pirmo noejošo pastu tas jānosūta uz to vietu, kurā nodota ierakstītā tiesas vēstule, nogādāšanai attiecīgā tiesas iestādē. Tāpat sūtama atpakaļ arī pati vēstule, ja adresata dzīves vieta nepareizi norādīta. Turp., 13. p.

14. Par ierakstītu tiesas vēstuļu piegādāšanu ņem valstij par labu pasta nodevas par ierakstīšanu un par saņemšanas paziņojumu uz vispārēja pamata, un bez tam par katru vēstuli divdesmit santiinus. 1931. g. 137, I, 267. p. piez. pielik. 14. p.

15. Iepriekšēja (14.) pantā minētās nodevas samaksājamas ar pastmarkām, sūtijumus nododot pastā. Turp., 15. p.

16. Apvidos; kur pasta korespondence netiek iznēsāta, tiesu pasta sūtiiumus var piegādāt adresatiem ar sevišķiem ziņnešiem, par kuriem atbild attiecīgā pasta iestāde. Sevišķiem ziņnešiem atlīdzina uz tā paša pamata, uz kāda maksā par telegramām, kuras piegādā ar sevišķiem ziņnešiem, bet citādā ziņā viņi pakļauti iepriekšējiem noteikumiem. Vēstulēm, kas piegādājamas šajā pantā norādītā kārtībā, jāuzraksta „ierakstīta tiesas vēstule, ar sevišķu ziņnesi“. Turp., 16. p.

17. Naudu, kas pienākas par tiesu pasta sūtijumu piegādāšanu ar sevišķu ziņnesi no adresatam tuvākās pasta iestādes līdz vietai, uz kuru sūta, tiesa var pārvest, reizē ar vēstules nodošanu, no tiesas depozita valsts kases līdzekļos vai iemaksāt tieši pasta iestādē, vēstuli nododot. Turp., 17. p.

18. Kredits, kuru atklāj Pasta un telegrāfā departaments pasta un telegrāfā iestādēm telegramu piegādāšanai ar sevišķiem ziņnešiem, attiecas arī uz tiesas pasta sūtijumiem ar sevišķiem ziņnešiem. 1909. g. 32007, 11, A, 267 p. piez. pielik. 18. p.

19. Lietas dalībniekiem ir tiesiba paziņot tiesai, bet izpildot spriedumus — tiesu izpildītājam, lai pavēstes un papīrus, kurus uz šā pielikuma noteikumu pamata var piegādāt pa pastu, piesūta caur tiesu izpildītāju vai tiesu ziņnesi, ņemot liekos izdevumus uz savu rēķinu, bez tiesības prasīt to atlīdzinājumu no pretējās puses. Turp., 20. p.

IV PIELIKUMS (pie 1053. p.).

Izpildu raksta paraugs.

IZPILDU RAKSTS.

Latvijas suverenās tautas vārdā.

Tada un tada gada, tada un tada diena, tada un tada tiesa, sastāvoša no tādiem un tādiem, locekļiem (šeit jaieraksta tiesas priekšsēdētaja un visu sprieduma taisīšana piedalijušos tiesas locekļu vardi un uzvārdi), noklausijusies prasibas lietu, kuru cēlis (apzīmēt prasltūja vārdu, uzvārdu un dzīves vietu) pret (apzīmēt atbildētāja vardu, uzvārdu un dzīves vietu) par to un to (šeit ierakstams prasības priekšmets; ja lieta grozās ap nekustamu īpašumu, tad jaapzīmē tā platība, apriņķis un pagasts, kur tas atrodas; naudas piedziņas jaapzīmē piedzenama suma un procenti, ja tādus prasa, u. c.), nosprieda: (šeit jaieraksta burtiski tiesas sprieduma būtība un jaapzīmē, cik j ap iedzen lieta tiesas izdevumu; sal. 803. p. 4. pk.).

Šis spriedums, uz tada un tada pamata (šeit jaieraksta: vai spriedums stājies likumīga spēka tādēļ, ka nav iesniegta ape-lacija, vai tas nodots iepriekšējai izpildīšanai u. c.), ir izpildāms.

Tada un tada diena, tada un tada tiesa Latvijas suverenās tautas vārdā uzdod visām iestādēm un personām, uz kurām tas varētu attiekties, šo spriedumu pareizi izpildīt, bet vietējām policijas un kara iestādēm bez mazākās kavēšanās sniegt tiesu izpildītājam, kas spriedumu izpilda, pēc likuma pienācīgo palīdzību. '

Šis izpildu raksts izsniegts (apzīmēt tas personas vardu un uzvārdu, kurai izpildu raksts izsniegts).

Tiesas priekšsēdētāja un sekretārā paraksts.

(Z. v.)

1864. g. 41477, 927. p. pielik.; 1887. g. 4489, I; 1920. g. 186; 1935. g. 87, III.

V PIELIKUMS (pie 13%. p.). Maksātnespējas lietas.

Pirmā nodaļa.

Tiesāšanas kārtība maksātnespējas lietās.

1. Maksātnespējas lietas iztiesājamas pēc Tirdzniecības procesa nolikuma noteikumiem ar šā pielikuma sekojošos pantos norādītiem pārgrozijumiem un papildinājumiem. 1868. g. 46067, i. p.

Konkursa lietās nav jāievēro tikai prasības lietās spēkā esošais princips, ka lieta izspriežama vienīgi pēc tiem faktiskiem apstākļiem, kuri iestājušies pašas prasības celšanas laikā. Ja pa konkursa lietas «aitu apstākli, kaut arī otra instance, grozās, tad otrai instancei ar to jārēķinas. Ja, piem., pirmās instances tiesas lēmuma taisīšanas laikā varbūt arī netiktu konstatēts, ka pasivs pārsniedz aktivu par 2000 1s (Tirdzn. proc. lik. 386. p.). bet par lietas iztiesāšanas laiku otras instances tiesā būtu ienākuši vēl kreditora pieteikumi vairāk par 2000 te, tad otrai instancei jātiem vērā taisni visu pieteikto pretenziju kopējā suma un sakarā ar to jātaisa savs lēmums. Tas pats jāatzīst arī tad, kad kāda cita maksātnespējas pazīme atklājusies jau pēc pirmās instances tiesas lēmuma taisīšanas, piem., Tirdzn. proc. lik. 407. p. ,,c“ pk. paredzeta pazīme (29/1351; V, 148).

Atkrītot Latvijas valdības dotai atļaujai darboties Latvijā, atkrīt arī pats juridiskais pamats ārzemes a. s. nodaļai Latvijā un tas „atbildīga afeenta“ pilnvarojumi Latvija, t. i. atkrīt šadas a. s. sedeklis Latvijā, un ar to tad arī Latvijas tiesu kompetence iztirzāt lietu par ārzemes a. s. atzīšanu par maksātnespējīgu (32/2055; IX, 189).

2. Maksātnespējas lietas pārzina apgabaltiesas pēc parādnieka dzīves vietas (šā lik. 309.—311. p.). 1868. g. 46067, 2. p.; 1937. g. 202, II.

3. Maksātnespējas lietas var celt arī tajā tiesā, kuras apgabalā parādnieks, kam tur nav dzīves vietas, pagaidām atrodas; bet kā parādniekam, tā arī katram viņa kreditoram ir tiesība lūgt, lai lietu pārved uz to tiesu, kuras apgabalā parādniekam ir dzīves vieta (šā lik. 312., 313. p.); pie tam tirdzniecības maksātnespējas lietās jāievēro Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 451., 452., 454. un 455. panta noteikumi. 1868. g. 46067, 3. p.; 1937. g. 202, II.

4. Saņemot lūgumu par lietas pārvešanu, tiesa nepārtrauc lūkot cauri lietu par parādnieka maksātnespēju, bet sludinājumos norāda to tiesu, uz kuru lietu pārved un kurai tamdēļ kreditoriem jāiesniedz savi prasijumi. 1868. g. 46067, 4. p.

5. Par maksātnespējas lietas ierosināšanu var paziņot arī tai tiesai, kuras apgabalā parādniekam nav dzīves vai pagaidu uzturēšanās vietas, ja šās tiesas pārzinās robežās izdara piedziņu no viņa mantas. Šajā gadijumā tiesa,, neapturot piedzīšanu, dod rīkojumu neizsniegt kreditoriem, kuru pretenzijas nav bijušas nodrošinātas ar drošības naudu vai ķīlu (sal. šā pielik. 12. p.), piedzenamās surnas, bet personai, kura paziņojusi par maksātnespēju, noliek termiņu, ne ilgāku par diviem mēnešiem, attiecīgas tiesas apliecības iesniegšanai par to, ka iesniegts lūgums atzīt parādnieku par maksātnespējīgu. Nokavējot šo termiņu, piedzenamā

nauda izsniedzama pēc piederības (a). Tomēr ar minēto tiesas rīkojumu dotais aizliegums izsniegt kreditoriem piedzītās naudas sumas nezīmējas uz prasijumiem par neizmaksātu darba algu (šā lik. 36. p. 2. piez.) pēdējo triju mēnešu apmērā, pieskaitot šiem prasijumiem piespriestos tiesu un lietas vešanas izdevumus samērīgi izmaksājamai sumai (b).

(a) 1868. g. 46067, 5. p.; 1937. g. 202, II. — (b) 1928. g. 90, I, 1400. p.

1. piez. III pielik. 5. p.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

Arī tiem kreditoriem, kuru pretenzijas nodrošinātas ar V. piel. 83. p. 1

4. pk. paredzētām likumiskām aizturējuma tiesī'bām, izsniedzamas piedzītās naudas sumas V. piel. 5. panta kārtībā (33/2267; X, 309).

V. piel. 5., 6. un 12. p. noteikumi nav saskaņoti ar 1931. g. izdotiem 2 noteikumiem par darba algas apmierināšanas kārtību konkursa gadijumos, saskaņā ar kuriem fceneralkonkursa ārpus konkursa apmierinami tikai pra-sijumi par neizmaksātu darba algu par pēdējo gadu līdz prasības celšanai, ciktāl algotais darbinieks darbojies parādnieka nekustamā īpašumā (V. piel.

83. p. 1. pk.), kamēr pārējie algas prasijumi apmierinami konkursa kārtībā (97. p. 6. pk.) (33/2715; X, 66). Sal. 35/246; XI, 382.

6. Tāpat arī var paziņot par maksātnespēju tai tiesai, kuras pārzinās robežās notiek no parādnieka piedzītās sumas sadalīšana, bet šis paziņojums jāiesniedz pirms 1366. pantā noteiktā divu nedēļu termiņa notecējuma. Uz tādu paziņojumu tiesa aptur piedzītās sumas sadalīšanu un izsniegšanu kreditoriem, kuru pretenzijas nav nodrošinātas ar drošības naudu vai ķīlu (sal. šā pielik.

12. p.), līdz tam laikam, kamēr uzrāda uz iepriekšējā (5.) panta pamata apliecību par to, ka attiecīgai tiesai iesniegts lūgums atzīt parādnieku par maksātnespējīgu (a). Tomēr šāds tiesas aizliegums izsniegt kreditoriem piedzītās naudas sumas nezīmējas uz prasijumiem par neizmaksātu darba algu (šā lik. 36. p. 2. piez.) pēdējo triju mēnešu apmērā, pieskaitot šiem prasijumiem piespriestos tiesu un lietas vešanas izdevumus samērīgi izmaksājamai sumai (b).

(a) 1868. g. 46067, 6. p.; 1931. g. 137, II, 10. — (b) 1928. g. 90, I, 1400. p. 1. piez. III pielik. 6. p.; 1930. g. 82, A, III; 1935. g. 87, III.

Sk. 2. tezi zem V piel. 5. p. un 1. tezi zem V pielik. 12. p.

7, Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 423. pantā noteiktās parādnieka nozvērināšanas vietā ņemams no viņa paraksts par to, ka viņš neko no savas mantas nav apslēpis un neapslēps, zinot, ka pretējā gadijumā viņam draud sods kā par ļaunprātīgu bankrotu. 1868. g. 46067, 7. p.

8. Sludinājumi maksātnespējas lietās jāievieto Valdības Vēstnesī. Sludinājums piesitams pie tiesas durvīm, bet ja pilsētā ir birža, tad ari biržā. 1912. g. 534, VI, 1400. p. 1. piez. m piclik. 8. p.; 1923. g. 97, I, A, 3; 1937. g. 202, II.

Sludinājums Valdības Vēstnesi ievietojams tikai vienu reizi (34/8;

X, 245).

9. Tirdzniecības procesa nolikuma 416. pantā (pēc 1912. g. turp.) noteiktie termiņi atvietojami ar vienu visiem kopīgu divu mēnešu termiņu, kas skaitams no tās dienas, kad iespiests sludinājums Valdības Vēstnesī. 1868. g. 46067,9. p.; 1912. g. 534, i; 1923. g. 97, I, A, 3; 1930. g. 100, III, 1400. p. 1. piez. III pielik. 9. p.

10. Apgabaltiesa ieceļ zvērinātus aizgādņus maksātnespējīgā lietās pēc sava ieskata, it īpaši 110 tādu uzticamu trešo personu vai zvērinātu advokatu vidus, kurus norādijuši kreditori un kuri rakstiski izteikuši piekrišanu uzņemties šo amatu. 1868. g. 46067, 10. p.

Zvērināts aizgādnis kā tāds — pretēji^1 konkursa valdei — nav atzīstams par tiesas „zemāko instanci“ (36/554; XII, 601).

Sk. ari 3. un 4. tezi zem 28. p.

11. Parādnieka kustamo mantu, uz zvērinātā aizgādņa prasi-jumu vai, kad aizgādnis nav vēl iecelts, uz tiesas rīkojumu, apķīlā un sastāda tās aprakstijumu tiesu izpildītājs uz šā likuma noteikumu pamata. Turp., 11. p.

Pēc Tirdzniecības procesa likuma zvērinātam aizgādnim ir pienākums personīgi ierasties parādnieka dzīves vietā, kur notiek viņa mantas aprakstīšana un paradu noskaidrošana, pieaicinot tiesu izpildītām (bet ne pagasttiesu) (T. P. 35/687 a; 284).

12. Piedzīšana pēc izpildu rakstiem, kas izdoti pirms parādnieka izsludināšanas par maksātnespējīgu, nav apturama, bet visas piedzītās un līdz izsludināšanai piedzinējiem vēl nenodotās sumas iesniedzamas apgabaltiesai, kura iztiesā maksātnespējas lietu, un ieskaitamas konkursa masā. Šis noteikums neattiecas uz noteiktā kārtībā noslēgtām saistībām, kuras nodrošinātas ar drošības naudām vai ķīlām; to apmierināšana nav apturama, bet pēc apmierināšanas palikušā suma ieskaitama konkursa masā (a). bis noteikums par ieskaitīšanu konkursa masā tomēr nezīmējas uz prasijumiem par neizmaksātu darba algu (šā lik. 36. p. 2. piez.) pēdējo triju mēnešu apmērā, pieskaitot šiem prasijumiem piespriestos tiesu un lietas vešanas izdevumus samērīgi izmaksājamai sumai (b).

(a) 1868. g. 46067, 12. p. — (b) 1928. g. 90, I, 1400. p. 1. piez. III piciik.

12. p.; 1930. g. 82, A, III.; 1935. g. 87, III.

V. piel. 12. |>. attiecas tikai uz gadījumiem, kad piedziņa pēc izpildu 1 rakstiem vēl nav pabeigta un tā tad nav piemērojama tādos gadījumos, kad piedzītās naudas sumas līdz publicēšanai jau nodotas piedzinējam vai iesniegtas apgabaltiesai. Ja pie tam tiesā notiek šo sumu sadalīšana starp kreditoriem, tad piemērojams V piel. G. p., pēc kura šo sumu ieskaitīšana konkursa masā var notikt tikai tad, ja šai tiesai par maksātnespēju paziņots pirms 1366. p. noteiktā divu nedēju termiņa notecējuma (35/713;

XI, 383).

Maksātnespējības atzīmes ievešana uz parādnieka nekustamu mantu 2 nav šķērslis īpašuma pārdošanai piespiedu kārtībā uz ķīlas ņēmēja pieprasījumu; pretējais viedoklis runātu pretim pielik. 12. pantam (33/144; X, 198).

Ja adjudikacijas lēmuma taisīšanas momentā parādnieks atzīts par 3 imaksā'taespējigu, tad iestājas šajā un 83. panta paredzetas sekas, t. i. visas vēl neizmaksātās sumas ieskaitamas konkursa masā, izņemot saistības, kas nodrošinātas ar drošības naudām un ķīlām, un darba algas prasības. Tādēļ arī pilsētas un Nodokļu departamenta prasijumi par realnastam resp. nodevām- apmierināmi konkursa kārtībā (T. P. 38/739 b; 675).

Sk. 2. tezi zem V pieli'k. 5. p.

13. Attiecībā uz konkursa masā esošiem valsts vērtspapiriem, akcijām un obligācijām apgabaltiesa rīkojas pēc šā likuma 1219.— 1221. panta. 1868. g. 46067, 13. p. — Sal. 1931. g. 137,1, 1075. p.

14. Ja iztiesājot maksātnespējas lietu atklājas pierādijumi par ļaunprātīgu maksātnespēju, tad apgabaltiesa, noklausiiusies prokurora atzinumu, rīkojas uz Kriminālprocesā likuma (1939. g. izd.) 32. panta pamata, bet ja par ļaunprātīgu maksātnespēju aizdomās turētais nav apcietināts, tad rīkojas pēc tā paša likuma 460.—479. panta noteikumiem. 1911. g. 35154, 1, 1, 1400. p. piez.

III pielik. 14. p.

15. Kad konkursa valdi nevar ievēlēt kreditoru nepietiekoša skaita dēļ (Tirdzn. proc. nolik. 1903. g. izd. 443. p.), tad tiesa uzliek zvērinātam aizgādnim par pienākumu uzmeklēt parādniekam piederošo mantu, pārdot to, celt prasibas un atbildēt uz tādām, pie kam kā parādniekam, tā arī kreditoriem ir tiesība lūgt, lai agrāko zvērināto aizgādni atvieto ar citu personu. 1868. g.46067,15. p.

16. Apgabaltiesa uz kreditoru vai parādnieka lūgumu var katrā laikā prasīt no konkursa valdes ziņas pat konkursa lietas stāvokli un revidēt caur saviem locekļiem šās valdes darbību. Kad notikusi atkāpšanās 110 pastāvošiem noteikumiem, konkursa valdes priekšsēdētājam un locekļiem, kā arī zvērinātiem aizgādņiem, uz apgabaltiesas lēmuma pamata, izdara disciplinārā kārtībā atvilkumus 110 viņiem pienākošās atlīdzības (Tirdzn. proc. nolik. 1903. g.

izd. 548. p.), tomēr ne vairāk kā ceturto daļu no tās. Par svarīgākiem dienesta noziedzīgiem nodarijumiem Tiesu palata nodod minētās personas tiesai un tās tiesā apgabaltiesas, saskaņā ar Kriminālprocesā likuma (1939. g. izd.) 1029. un turpmākiem pantiem. 1868. g. 46067, 16. p.

1 Tiesas uzraudzības funkcijas un mērķi tieši, ex professo, nosaka Tirdz-niec. proc. Hk. 445., 446. p. un CPL V pielik. 16. p., kur noteikti uzsvērts, ka kontroli U'ii uzraudzību tiesa izdara nevis no lietderības, bet gan vienīgi no likumības viedokļa (38/18; XIV, 267).

2 V. piel. 16. p. nenosaka, ka apgabaltiesa tikai uz kreditora vai parādnieka lūgumu varētu revidēt konkursa valdes darbību, un vispār neizslēdz apgabaltiesas vispārējās uzraudzības tiesības, tā tad arī neizslēdz apgabaltiesas tiesību ierosināt jautājumu par atlīdzību zvērinātam aizgādnim (34/727; XI, 72).

3 CPL V pielik. (pie 1306. p.) 16. p. neatvieto un neatcel Tirdzn. proc. nolik. 446. p. 4. un 5. pkt. (Apv. sap. 37/32; XIV, 106).

17. Sūdzību lietas par konkursa valdes lēmumiem iztiesājamas pēc šā likuma 897.—905. panta noteikumiem. Turp., 17. p.

Pārsūdzības kārtību maksātnespējas lietās paredz nevis Tirdzniecības procesa likuma 362. p., bet attiecīgie CPL noteikumi, jo minētais 362. p. pie mums nav piemērojams (T. P. 30/1058 b; 132).

Sk. 1. tezi zem V pielik. 88. p.

18. Blakus un apelacijas sūdzības par apgabaltiesu lēmumiem un spriedumiem maksātnespējas lietās iesniedzamas šajā likumā norādītā kārtībā, bet ir atsvabinātas no tiesu nodevas.

1914. g. 1448, 1, 1, 1400. p. 1. piez. III pielik. 18. p.

19. Uz maksātnespējas lietām, kurās piedalas valsts pārvaldes, attiecas šā likuma 1407. un 1408. panta noteikumi. 1868. g. 46067, 19. p.; 1911. g. 35154, I, 2.; 1921. g. 258, 2.

Piezīme. Uz maksātnespējas lietām, kuras iztiesā pēc

šā pielikuma noteikumiem, Tirdzniecības procesa nolikuma

(1903. g. izd.) 535.—539. pants neattiecas. 1868. g. 46067,

19. p. piez.

Sk. 1. tezi zem V pielik. 88. p.

20. Lietas par netirdzniecisku maksātnespēju (Tirdzn. proc. nolik. 386. p. — Lik. kr. 1925. g. 99 un 1929. g. 225) iztiesājamas pēc šā pielikuma 1.—19. panta noteikumiem, ievērojot sekojošos sevišķos noteikumus (21,—30. p.). Turp., 20. p.

21. Lietas par netirdzniecisku maksātnespēju var ierosināt, ja ir Tirdzniecības procesa nolikuma 405. un 407. pantā (Lik. kr. 1925. g. 99) norādītās pazīmes, ne citādi kā ar paša parādnieka paziņojumu vai ar viena vai vairāku kreditoru lūgumu. 1868. g. 46067, 21. p.

22. Tiesa, saņēmusi saskaņā ar iepriekšējo (21.) pantu kreditoru lūgumu par maksātnespējas izsludināšanu, aicina ierasties parādnieku pēc iespējas īsā laikā, bet saņēmusi paša parādnieka paziņojumu — aicina nekavējoties ierasties tiesai zināmos sasniedzamos kreditorus. Visi pārējie kreditori var piedalīties lietā, ja viņi to vēlas. Pēc lietas noskaidrošanas, uz iesniegto norādijumu un ziņu pamata, taisams spriedums vai nu par kreditoru lūguma atraidīšanu, vai par šā pielikuma 23.—25. pantā norādītās darbības izdarīšanu. Turp., 22. p.; 1891. g. 7778, II, 351. p.; III.

23. Atzinusi parādnieka paziņojumu vai kreditoru prasijumu (šā pielik. 21. un 22. p.) par ievērojamu, tiesa, neizsludinot vēl maksātnespēju, nekavējoties:

1) ņem no parādnieka parakstu saskaņā ar šā pielikuma 7. pantu, kā arī par to, ka viņš neatstās pilsētu bez tiesas atļaujas, un

2) dod rīkojumu sastādīt aprakstijumu un novērtējumu visai parādnieka kustamai un nekustamai mantai. 1868. g. 46067, 23. p.

24. Kad ir uzzināta parādnieka manta, tiesa, uz kreditoru vai parādnieka lūgumu, uzdod vienam no tiesas locekļiem sastādīt, uz visu savākto paziņojumu un ziņu pamata, kopīgu parādnieka mantas un parādu rēķinu. Reizē ar to viņa noteic dienu, kad parādniekam un visiem sasniedzamiem aizdevējiem jāierodas tiesā dot lietā mutiskus paskaidrojumus. Turp., 24. p.

25. Ja pēc iepriekšējā (24.) pantā norādītā rēķina caurlūkošanas un ieradušos personu paskaidrojumu noklausīšanās, uz visu iesniegto ziņu un norādijumu pamata, tiktu atzīts, ka parādnieka mantas nepietiek visu pieteikto un neapŠaubamo parādu pilnīgai apmierināšanai, tad tiesa nolemj atzit parādnieku par maksātnespējīgu; pretējā gadījumā tiesa atteicas atzīt parādnieku par maksātnespējīgu. Turp.. 25. p.

26. Kad parādnieks paziņo tiesai par savu maksātnespēju (Tirdzn. proc. nolik. 405. p. a pk. —Lik. kr. 1925. g. 99) vai par to, ka viņam nepietiek savas mantas (šā lik. 1367.—1373. p.), kā arī kad apgabaltiesai iesniegtā suma (šā lik. 1353. p.) izrādās nepietiekoša visu piedziņai pieteikto pretenziju pilnīgai apmierināšanai, un parādnieks nenorāda citu mantu vai citādu parāda samaksas veidu, tiesa uz viena vai vairāku kreditoru lūgumu nekavējoties taisa lēmumu izsludināt parādnieku par maksātnespējīgu, neizdarot šā pielikuma 23. panta 2. punktā un 24. un 25. pantā norādīto darbību mantas un parādu uzzināšanai. 1879. g. 59374, Valsts Pad. atz. II, A, 11. p.

27. Kad parādnieks pēc piedziņas pieteikšanas slēpjas no savas uzturēšanās vietas (Tirdzn. proc. nolik. 407. p. c pk. — Lik. kr. 1925. g. 99), tad tiesa, uz viena vai vairāku kreditoru lūgumu izsludināt parādnieku par maksātnespējīgu, neaicinādama parādnieku, noskaidro lietu pēc kreditoru sniegtiem norādijumiem un ziņām. Ja uz šo ziņu un norādijumu pamata parādnieka sasniedzamā manta izrādās nepietiekoša, tad tiesa nekavējoties taisa lēmumu izsludināt maksātnespēju, neizdarot šā pielikuma 23. panta

2. punktā un 24. un 25. pantā norādīto darbību. Turp., 12. p.

28. Atzīstot maksātnespēju (šā pielik. 25.—27. p.), tiesa lietas turpmākā gaitā ievēro vispārējos noteikumus, ar sekojošiem izņēmumiem. 1868. g. 46067, 26. p.

29. Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 410. (Lik. kr. 1931. g. 120), 410L (Lik. kr. 1925. g. 99), 430., 458. (6. pk.), 529. (1. pk. un piez.) panta noteikumi par parādnieka apcietināšanu neattiecas uz lietām par netirdzniecisku maksātnespēju. Šādās lietās parādnieku, pirms viņa maksātnespējas rakstura noteikšanas, var apcietināt, uz Sodu likuma (1936. g. izd.) 202. panta pamata, tikai tad, kad viņš pārkāpis saskaņā ar šā pielikuma 23. pantu doto parakstu par pilsētas neatstāšanu. Bet personu, kuras māksāt-nespēja atzīta par vienkāršu, var apcietināt tikai uz kreditoru lūgumu, ievērojot pie tam sekojošo (31.—67.) pantu noteikumus. Kad no lietas apstākļiem atklājas pierādījumi par ļaunprātīgu maksātnespēju, tiesa rīkojas pēc šā pielikuma 14. panta. Turp., 27. p.; 1925. g. 99, I, 389. p.; II, 410'. p.

30. Iztiesājot lietas par netirdzniecisku maksātnespēju. Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 451.—455. panta noteikumi nav piemērojami, bet tā paša nolikuma 460. un 463. panta noteikumi atvietojami ar Neapstrīdamu valsts piedziņu nolikuma (1910. g. izd.) 365., 366., 370. un 373. (Lik. kr. 1916. g. 1645) panta noteikumiem. 1868. g. 46067, 28. p.; 1916. g. 1645, IX.

Otrā nodaļa.

Parādnieka apcietināšana.

31. Tādu parādnieku apcietināšanai, kuru maksātnespēja uz šā pielikuma pamata atzīta par vienkāršu, piemērojami sekojošie noteikumi (32.—67.p.). 1879. g. 59374, Valsts Pad. atz. II, A, 10. p.; 1925. g. 99, I, 389. p.

Sk. 3. tezi zem 865. p.

Pirmā apakšnodaļa.

Vispārīgi noteikumi.

32. No apcietināšanas atsvabināti:

1) mazgadīgie un nepilngadīgie;

2) personas, kas vecākas par septiņdesmit gadiem;

3) sievietes grūtniecības laikā un lidz sešām nedēļām pēc grūtniecības beigām;

4) vecāki, ja viņu apgādībā esošie mazgadigie bērni paliek bez uztura līdzekļiem (a), un

5) karavīri obligatoriskā dienestā un mobilizācijas laikā (b).

(a) 1864. g. 41477, 1225. p. —(b) 1931. g. 137, I, 1400. p. I. piez.

III piclik. 32. p. 6. pk.; IV.

33. Parādnieku nevar apcietināt uz viņa laulātā vai taisnās līnijas jebkuras pakāpes, bet sāņu līnijas pirmās vai otrās pakāpes radnieka lūgumu. 1864. g. 41477, 1226. p.

34. Parāds zem divi tūkstoši latiem nevar būt par iemeslu apcietināšanai. 1931. g. 137, I, 1400. p. 1. pie/. III pielik. 34. p.

35. Par apcietināšanas lēmumu izdodams sevišķs izpildu raksts. 1864. g. 41477, 1233. p.

36. Apcietinājuma ilgumu nekārtīgiem parādniekiem noteic tiesa uz laiku 110 trim mēnešiem līdz vienam gadam un četriem mēnešiem. 1931. g. 137, I, 1400. p. I. piez. III pielik. 36. p.

Šajā pantā paredzēto apcietinājuma ilgumu tiesa nosaka pēc vienkāršās maksātnespējas rakstura konstatēš_anas_ (31. p.), bet līdz tam laikam parādnieks skaitas iepriekšējā apcietinājumā (T. P. 35/297 I): 532).

37. Tiesas lēmums par apcietināšanu zaudē spēku pēc sešu mēnešu notecējuma, ja piedzinējs nav pēc piederības uzrādijis minētā laikā tiesas lēmumu izpildīšanai. 1864. g. 41477, 1235. p.

38. Sūdzību par tiesas apcietināšanas lēmumu var iesniegt divu nedēļu laikā no tās dienas, kad pasludināts tiesas lēmums vai kad iesākta tā izpildīšana. Sūdzības iesniegšana neaptur lēmuma izpildīšanu. 1864. g. 41477, 1236. p.

Otrā apakšnodaļa.

Parādnieka apcietināšana un nosūtīšana uz ieslodzijuma vietām.

39. Izpildu raksts par apcietināšanu pēc tiesas lēmuma uzrādāms izpildīšanai uz vispārēja pamata. 1864. g. 41477, 1238. p.

40. Kopā ar izpildu rakstu piedzinējam jāiesniedz uztura nauda, kāda pēc Tieslietu ministrijas izdodamas tabulas paredzēta nekārtīgiem parādniekiem iztikai pa viņu apcietinājuma laiku. Ja šī nauda nav iemaksāta, parādnieku nevar apcietināt. 1931. g. 137, 1, 1400. p. 1. piez. III pielik. 40. p.

41. Uztura nauda iesniedzama ne mazāk kā par vienu mēnesi UZ priekšu. 1864. g. 41477, 1240. p.

42. Tādu parādnieku uzturēšanai, kas apcietinami valsts piedziņu lietās, uztura nauda jāgādā tam resoram, kuram par labu piedzīšanu izdara. Turp., 1241. p.

43. Kara dienestā vai civildienestā stāvošā parādnieka priekšniecībai tiesu izpildītājs nekavējoties paziņo par tiesas taisīto lēmumu attiecībā uz viņa apcietināšanu, tiklab šā lēmuma izpildīšanai, kā arī pie parādnieka esošās valsts mantas atnemšanai. Turp., 1242. p.

44. Virsnieki apcietinami tikai piedaloties viņu tiešai vai tuvākai vietējai priekšniecībai. 1931. g. 137, 1, 1400. p. 1. piez. 111 pielik. 44. p.

45. Parādnieka vietējai kara priekšniecībai, kad tā saņēmusi tiesu izpildītāja paziņojumu par to, ka tai pakļauti virsnieki apcietinami uz šā pielikuma 43. un 44. panta pamata, tas jāizpilda ne vēlāk kā divdesmit četru stundu laikā, nesot pašai nolaidības gadijumā atbildību. 1864. g. 41477, 1244. p.

46. Ja militāru apstākļu dēļ nāktos ļoti grūti izpildīt tiesas lēmumu par virsnieka apcietināšanu divdesmit četru stundu laikā, tad kara priekšniecība noliek šā lēmuma izpildīšanai citu, pēc iespējas īsu termiņu, par ko arī paziņo tiesai, kas taisījusi lēmumu par virsnieka apcietināšanu. Turp., 1245. p.

47. Parādnieku nevar apcietināt:

1) baznīcā, un

2) dzīvokļos, kurus ieņem vēstnieki, sūtņi, ārvalstu ministri un citi diplomātiskie aģenti. 1864. g. 41477, 1246. p.; 1931. g. 137, iv.

48. Apcietināmā parādnieka slimiba jāņem vērā tikai tad, kad pēc ārsta pārbaudes, kas izdarīta tiesu izpildītāja klātbūtnē, patiesi izrādās, ka slimnieka pārvietošana saistīta ar briesmām viņa veselibai. 1864. g. 41477, 1247. p.

49. Uz piedzinēja sūdzību tiesa var nolikt jaunu parādnieka pārbaudi kāda sava locekļa vai vietējā miertiesneša klātbūtnē. Turp., 1248. p.

50. Parādniekam, kas uzskata sevi par nepareizi apcietinātu, ir tiesība prasit no tiesu izpildītāja, kurš par neizpildīšanu nes personīgu atbildību, lai tas viņu nekavējoties nogādā pie apgabaltiesas priekšsēdētāja vai, ja apcietināšanas vietā nav apgabaltiesas, pie miertiesneša. Turp., 1249. p.

51. Tiesas priekšsēdētājam vai miertiesnesim ir tiesība atsvabināt parādnieku, kuru tiesu izpildītājs nepareizi apcietinājis, par ko viņš arī atzīmē tiesu izpildītāja žurnālā. Turp., 1250. p.

52. Par apcietināšanu sastādamā žurnālā jāatzīmē:

1) izpildu raksts, uz kura pamata apcietināšana izdarīta;

2) no parādnieka piedzenamā kapitalsuma un procenti;

3) tiesas noteiktais parādnieka apcietinājuma laiks;

4) piedzinēja iesniegtās uztura naudas suma;

5) piedzinēja dzīves vieta, un

6) sprieduma izpildīšanas izdevumu suma. Turp., 1251. p.; 1937. g. 202, II.

53. Žurnālā noraksts izsniedzams ieslodzijuma vietas priekšniekam. 1864. g. 41477, 1252. p.

54. Par parādnieka pieņemšanu un žurnālā noraksta saņemšanu ieslodzijuma vietas priekšnieks parakstas žurnālā oriģinālā. Turp., 1253. p.

55. Nogādājot apcietināto ieslodzijuma vietā, tiesu izpildītājam jāuzrāda tās priekšniekam izpildu raksts oriģinālā par parādnieka apcietināšanu un jāiesniedz viņam uztura nauda. Ja tas nav izpildīts, ieslodzijuma vietas priekšniekam jānoraida parādnieka pieņemšana. 1864. g. 41477, 1254. p.

56. Persona, kas apcietinama uz laukiem vai pilsētā, kur nav ieslodzijuma vietu, nosūtama pēc tam, kad piedzinējs nodevis tiesu izpildītājam braucienam vajadzīgo naudu, uz tuvāko ieslodzijuma vietu. Turp., 1255. p.

Trešā apakšnodaļa.

Parādnieka atsvabināšanas iemesli un kārtība.

57. Apcietinājums izbeidzas:

1) ar visas piedziņas un izpildīšanas izdevumu pilnīgu samaksu;

2) ar piedziņas atlaišanu un vispār ar piedzinēja piekrišanu;

3) ar septiņdesmit gadu vecuma sasniegšanu;

4) notekot laikam, uz kādu parādnieks bijis apcietināts;

5) kad piedzinējs pieņēmis trešās personas galvojumu par parādnieku, un

6) kad nav iemaksāta par mēnesi uz priekšu uztura nauda. 1864. g. 41477, 1256. p.

58. Apcietināto atsvabina iepriekšējā (57.) panta 1., 2. un

4.—6. punktā norādītos gadījumos tieši ieslodzijuma vietas priekšnieks. Turp., 1257. p.

59. Piedziņu un izdevumus var samaksāt (šā pielik. 57. p. 1. pk.) ieslodzijuma vietas priekšniekam, kas nosūta saņemto sumu Latvijas bankai vai tās vietējai nodaļai, bet par to izdoto kvīti iesniedz vietējai apgabaltiesai. Turp., 1258. p.; 1923. g. 65.

60. Par piedziņas atlaišanu apcietinātam parādniekam vai par piekrišanu viņa atsvabināšanai no apcietinājuma (šā pielik. 57. p. 2. un 5. pk.) piedzinējs atzīmē uz tiesu izpildītāja žurnālā noraksta, kuru nodod ieslodzijuma vietas priekšniekam. 1864. g. 41477, 1259. p.

61. Apcietinājuma izbeigšanu septiņdesmit gadu vecuma sasniegšanas dēļ (šā pielik. 57. p. 3. pk.) noteic vietējās apgabaltiesas priekšsēdētājs pēc tam, kad viņam iesniegta parādnieka metriskā dzimšanas apliecība vai cits kāds dokuments, kas apliecina viņa vecumu. 1864. g. 41 177, 1260. p.

62. Ja uztura nauda nav iemaksāta (ša pielik. 57. p. 6. pk.), ieslodzijuma vietas priekšnieks divas nedēļas pirms termiņa notecējuma, kādam uztura nauda bijusi iemaksāta, paziņo kreditoram, lai iemaksā šo naudu,, atgādinot viņam, ka uztura naudu neiemaksājot parādnieks tiks atsvabināts. 1931. g. 137, I, 1400. p. 1. piez.

III pielik. 62. p.

63. Ja kreditors nomirst, iepriekšējā (62.) pantā minētais paziņojums nosūtams viņa mantiniekiem ar tādu pašu atgādinājumu un noteicot viņiem divu nedēļu termiņu uztura naudas iemaksai. i«64. g. 41477, 1262. p.

64. Ja kreditors vai viņa mantinieki divu nedēļu laikā pēc tam, kad viņiem uz šā pielikuma 62. un 63. panta pamata nodots paziņojums, neiemaksā uztura naudu, tad ieslodzijuma vietas priekšnieks atsvabina parādnieku no apcietinājuma. 1931. g. 137, i, 1400. p. 1. piez. III pielik. 64. p.

65. Parādnieku, kas atsvabināts no ieslodzijuma aiz šā pielikuma 57. pantā norādītiem iemesliem, nevar otrreiz apcietināt tās pašas piedziņas lietā. 1864. g. 41477, 1264. p.

66. Atsvabinot parādnieku, ieslodzijuma vietas priekšniekam jāatzīmē uz tiesu izpildītāja žurnālā noraksta:

1) atsvabināšanas laiks un iemesls;

2) dokuments, uz kura pamata atsvabināšana pielaista, un

3) rēķins par uztura naudu. Turp., 1265. p.

67. Ieslodzijuma vietas priekšnieks ir atbildīgs par piedziņas sumu, par kuru parādnieks bijis ieslodzīts cietumā:

1) ja viņš atsvabinājis parādnieku citādos gadijumos nekā norādīts šā pielikuma 57. pantā, un

2) ja viņš ar savu pabalstīšanu vai bezrūpību līdzējis parādniekam izbēgt. Turp., 1266. p.

Trešā nodaļa.

Prasijumu pieteikšana un apmierināšana.

8. un 69. atcelti (1937. g. 202, IV).

70. Ja parādnieks valda nekustamu īpašumu, tad par konkursa atklāšanu tiesa nekavējoties paziņo attiecīgai zemesgrāmatu nodaļai, atzīmes ierakstīšanai zemesgrāmatās. 1889. g. 6188, noi. I, A, 162. p. pielik. (VII) 3. p.

71. Ar lēmumu par maksātnespējas izsludināšanu parādnieka tiesība pārvaldīt savu konkursa masā (šā pielik. 79. p.) ietilpstošo mantu un rīkoties ar to pāriet uz viņa kreditoriem, kas dabū apmierinājumu konkursa kārtībā (šā pielik. 96. p.). Turp., 5. p.

Maksātnespējīgs parādnieks zaudē rīcības tiesību par agrāk iegūto mantu, kas iegājusi konkursa m'asā, bet par viņa nespēju vispār slēgt darījumus nevar būt runas. Ārpus konkursa maksātnespējīgajam vēl paliek ztoama rīcibas brīvība (T. P. 29/179 a; 155).

Sk. tezes zem 28. un 1663. p.

72. Visa rīcība ar konkursa masā ietilpstošo mantu, ko parādnieks izdarījis pēc tam, kad attiecīgai tiesai iesniegts lūgums izsludināt viņu par maksātnespējīgu, atzīstama par spēkā neesošu attiecībā uz iepriekšējā (71.) pantā minētiem kreditoriem, bet patur spēku attiecībā uz parādnieku un uz trešo personu, kura ar viņu salīgusi. Turp., 6. p.

Parādnieka nespēja noteikt par savu mantu ir tikai aprobežota attiecība uz objektu (mantu, kas ieplūst kon'kursa masā), laiku (pa konkursa laiku) un personām (kreditoriem, kas pieteikuši prasijumus konkursā), kādēļ arī parādnieka rīkojumu spēkā neesamība par konkursa masā esošo mantu var būt tikai aprobežota. Nav pamata atzīt parādnieka rīkojumus par spēkā neesošiem viņam pašam un tai personai, pret kuru šādi rīkojumi izdarīti, ja vien šī persona nav arī konkursa kreditors (Gasmans un Nol-kens, I, 250. Ipp.).

73. Konkursa valdei, izņemot Civillikuma (1937. g. izd.) sevišķi paredzētos gadijumus, ir tiesība atteikties izpildīt visus parādnieka līgumus un saistības, kurus viņš noslēdzis pirms viņa izsludināšanas par maksātnespējīgu un kuri līdz konkursa atklāšanai nav vēl izpildīti, kaut arī šie darijumi nebūtu apstrīdēti (VI pielik.). Savkārt persona, kura salīgusi ar parādnieku, var lūgt tiesu, lai noteic konkursa valdei termiņu atsauksmes iesniegšanai par to, vai viņa vēlas izpildīt parādnieka noslēgto līgumu, jeb vai viņa atteicas to izpildīt. 1931. g. 137, I, 1899. p. pielik. 11. p.; 1937. g.’202, II.

74. Atliekoša vai atceļoša nosacijuma neiestāšanās nav par šķērsli pretenziju pieteikšanai konkursa kārtībā. 1889. g. 6188, nol.

I,’ A, 162. p. pielik. (VII) 13. p.

75. No saistošas pieteikšanas konkursa kārtībā atsvabināti:

1) prasijumi atdalīt no konkursa masas lietas, kas pie tās nepieder (šā pielik. 81. p.);

2) prasijumi, kas bauda tiesību uz apmierinājumu ārpus konkursa (šā pielik. 83. p.);

3) pretenzijas, kas ceļas no konkursa masas parādiem (šā pielik. 86. p.), un

4) visas pārējās pretenzijas attiecībā uz to sumu, kas piekrīt ieskaitam (šā pielik. 77. p.). Turp., 14. p.

76. Personām, kurām ir tiesība prasīt pie konkursa masas nepiederīgo lietu (šā pielik. 81. p.) atdalīšanu, lai nezaudētu tiesību prasīt tādu atdalīšanu, jāceļ attiecīgā tiesā prasība tajā laikā, kas noteikts pretenziju pieteikšanai konkursā (šā pielik. 9. p.). No šā pienākuma atsvabinātas personas, kuru tiesības uz minētām lietām ierakstītas zemesgrāmatās. Turp., 15. p.

Rokas ķīla, kā arī 83. p. 3. un 4. pk. minētie prasijumi pakļauti 78. p. noteikumam (Gasmans un NcvlkenS', I, 260. lpp.).

77. Tādas personas tiesība, kura vienā un tajā pašā laikā ir maksātnespējīgā parādnieks un kreditors, ieskaitīt savu parādu maksājumā, kas viņai nākas no maksātnespējīgā, noteikta Civillikuma (1937. g. izd.) 1846.—1851. pantā ar nosacijumu, ka konkursā pielaižams arī to pretenziju ieskaits:

1) kuru priekšmets nav naudas sumas, un

2) kurām termiņš vēl nav iestājies vai atliekošais nosacijums vēl nav piepildijies, ievērojot pēdējā gadijumā šā pielikuma 100. panta noteikumu.

Prasijumi, kas iegūti pēc tam, kad attiecīgai tiesai iesniegts lūgums izsludināt parādnieku par maksātnespējīgu, nav pielaižami ieskaitam, ja prasijums nodots pēc labprātīgi noslēgta darijuma (Civillikuma 1793. p. 3. pk.). Turp., 16. p.; 1937. g. 202, II.

77. pants nav piemērojams piespiedu vai uz likuma pamata notikušas cesijas gadijumā (Gasmans un Nolkcns, I, 261. lpp.).

78. Pretenziju pieteikšanai noliktā termiņā (šā pielik. 9. p.) nepiedalīgām personām jāpaziņo konkursa valdei par maksātnespējīgam parādniekam piederošām lietām, kuras uz šāda vai tāda pamata atrodas pie viņām; ja šis pienākums nav izpildīts, viņas atbild par kaitējumiem un zaudējumiem, kas no tam cēlušies. Šis noteikums neattiecas uz personām, kuras valda parādnieka nekustamu īpašumu uz zemesgrāmatās ierakstītu tiesību pamata. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 17. p.

79. Konkursa masā ietilpst:

1) visa manta, kas, konkursu atklājot, pieder parādniekam pēc Civillikuma (1937. g. izd.), izņemot tos priekšmetus, kuri pēc minētā likuma nav ieskaitami konkursā vai pēc šā likuma 1120. panta

1.—7. un 10.—12. punkta un 1121. panta nav apķīlājami;

2) manta, kas pievienojama konkursa masai uz VI pielikuma

6. panta 2. punkta pamata, un

3) manta, kas konkursa laikā pienāk parādniekam bez atlīdzības. Turp., 18. p.; 1916. g. 1645, II, not. 6. p.; IX; X; 1931. g. 249, III.

1 Pie konkursa masas pieder arī visas tās lietas, kas minētas 83. p.

2.—4. pk., bet tikai tajā sumā, kas paliek, apmierinot privileģētos kreditorus (Gasmans un Nolkens, I, 270. lpp.).

2 Ka likumdevējs nemaz nav domājis, ka arī alga, kuru maksātnespējīgs parādnieks saņem par savu darbu pēc konkursa atklāšanas, būtu apķīlājama no viya kreditoriem un ka viņa ietilptu konkursa masā, — skaidri redzams no likumdošanas motīviem (37/644: XIII, 648).

Sk. arī 2. tezi zem 28. p.

80. Ienākumi, kurus parādnieks dabū pa konkursa laiku no viņa pārvaldībā un lietošanā esošas viņa bērnu atsevišķās mantas, nav ieskaitami konkursa masā. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (Vil) 19. p.

81. Maksātnespējīgā sievas un bērnu, kā arī citu personu tiesība prasīt pie konkursa masas nepiederīgo lietu atdalīšanu no tās noteikta Civillikumā (1937. g. izd.). Turp., 20. p.; 1937. g. 202, n.

82. Ja lietas, kas uz iepriekšējā (81.) panta pamata atdalamas no konkursa masas, šajā masā neatrodas, tad persona, kurai ir tiesība uz atdalīšanu, var:

1) ja nav samaksāta nauda, kas pienākas no lietu ieguvēja, — prasīt, lai viņai dod tiesību saņemt šo naudu;

2) ja nauda samaksāta pēc konkursa atklāšanas un ieskaitīta konkursa masā — prasīt, lai viņai izsniedz par lietām samaksāto sumu (šā pielik. 86. p. 2. pk.), un

3) ja naudu saņēmis parādnieks pirms konkursa atklāšanas — piedalīties konkursā uz vispārēja pamata. 1889. g. 6188, noi. i, A, 162. p. pielik. (VII) 21. p.

83. Ārpus konkursa apmierinami:

1) prasijumi par neizmaksātu darba algu (šā lik. 36. p. 2. piez.) par pēdējo gadu līdz prasības celšanai, ciktāl algotais darbinieks darbojies parādnieka nekustamā īpašumā;

2) ķīlu tiesības, kas ierakstītas zemesgrāmatās;

3) prasijumi, kas bauda ķīlu tiesību uz parādnieka kustamo mantu uz līguma pamata, kā arī uz tirdzniecisku parašu pamata (kā piemēram, ekspeditoru un pārvadātāju prasijumi — attiecībā uz viņiem uzticētām precēm, un to personu prasijumi, kuras piepalīdzējušas glābt kuģi vai kravu, vai apsargāt citu personu glābto mantu, — attiecībā uz viņu glābto vai apsargāto mantu), un Tirdzniecības nolikuma (pēc 1912. g. turp.) 54?3. pantā paredzētie komisionāru prasijumi;

4) prasijumi, kuru nodrošināšanai kreditors izlietojis likumiskas aizturējuma tiesības:

a) prasijumi par nepieciešamo un derīgo izdevumu atlīdzību, kurus lietas aizturētājs taisijis priekš tās; šo priekšrocību nebauda uz Civillikuma (1937. g. izd.) 1965.. 1967. un 2330. panta pamatotie prasijumi;

b) prasijumi par mantas izgatavošanu vai izlabošanu uz uzņēmuma līguma pamata (Civillik. 2212. un turpm. p.) (a), un

c) Civillikuma 1735. un 1736. pantā paredzētie prasijumi par nokavēto nomas vai īres maksu, bet citi no īres, nomas vai graudniecības (Civillik. 2202. p.) līguma izrietošie prasijumi, ciktāl tie nepārsniedz pieci simti latus (b);

5) nokavētie maksājumi par vienu gadu pirms konkursa atklāšanas, kuri izdarami pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61) un uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114), ciktāl algotais darbinieks darbojies parādnieka nekustamā īpašumā, un

6) parādniekam pirms vai pēc konkursa atklāšanas piekritušā mantojuma kreditoru un legataru prasijutni (c).

(a) 1931. g. 137, 1, 1899. p. pielik. 22. p.; 250, II, 4; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II. — (b) 1937. g. 202, I, V pielik. 83. p. 4. pk. c. —(c) 1931. g. 137, I, 1899.p. pielik. 22.p.; 250, II, 4.

Piezīme. Apmierinot šajā pantā paredzētos prasijumus, tiem pieskaitami piespriestie tiesu un lietas vešanas izdevumi un procenti samērīgi izmaksājamai sumai, iepriekš sedzot piedziņas izdevumus. 1931. g. 137, I, 1899. p. pielik. 22. p. piez.; 1939. g. 79, III, V pielik. 83. p. piez.

1 Piedziņas atzīmi pēc pastāvošās prakses var ievest zemes grāmatā neskatoties uz to, ka tur ierakstīta atzīme par parādnieka maksātnespēju, ja nodrošināmais prasijums apmierināms ārpus konkursa (O. Zwinginann, R. Z., 37/1, 9. Ipp.).

2 Ja nekustamo īpašumu nosolījis parādnieka hipotekārs kreditors, kuras pretenzija pārsniedz nosolīto stirnu, tad piedzītas naudas ieskaitīšana konkursa masā nav iespējama, jo hipotekārs bauda atdalīšanas tiesības. Ja pārējie kreditori apgalvo, ka viņu prasijutni bauda priekšrocību pret noso-lītāja pretenziju, tad tiesai šis strīds jāizšķir, jo no tā atkarājas, vai noso-lītājs var ieskaitīt pirkuma suinā savu pretenziju, jeb vai viņam jāiemaksā skaidra nauda to pretenziju apmierināšanai, kuras pēc kreditoru apgalvojuma bauda prioritāti (CKL) kops. 37/4; XIII, 418).

3 Tikai speciālā vai ģenerālā konkursā (CPL 1357. p.. V piel. 83. p.) aizturējuma tiesībām ka tādām vispār piešķirtas separacijas tiesības (vindicatio ex lege crediti), pie kam vienīgā priekšrocība izīrētājam par labu pastav tikai iekš tam, ka viņš aizturēšanas tiesības nezaudē jau tad, kad aizturētā manta uz īrnieka pārējo kreditoru pieprasījumu tiek pārvietota no viņa dzīvokļa sakarā ar tās pārdošanu vairāksolīšanā'. Aizturēšanas tiesības_ nav uzskatamas par ķīlu tiesībām jau tādēļ, ka aizturēšanas tiesībām trūkst viens no visraksturīgākiem un svarīgākiem ķīlai tiesību pilnvarojumiem, un proti, prasīt aizturēto mantu pārdošanu (CL 1319. p.) un otrkārt trūkst pilnvarojums — aizliegt aizturēto mantu pārdošanu uz chiro-grafaru kreditoru vienpusīgo pieprasijumu (CL 1323. p.). (23/285; I, 25).

4 Noteikumi par naudas sadalīšanu starp kreditoriem konkursa gadījumā aizskar ne tikai kreditoru procesuālās, bet arī viņu materialās tiesības, un, proti, ciktāl kreditoru prasijutni pateicoties konkursa atklāšanai tiek tangēti vai grozīti; tādēļ noteikumi par to, pēc kādām pakāpēm apmierināmi kreditoru prasijutni konkursā, nav atzīstami par procesuāliem, uz kuriem butu attiecinams jaimizdotais likums tūliņ ar tā spēkā stāšanos

5 Par noteicošiem atzīstami noteikumi, katri bija spēkā konkursa atklāšanas momentā, jo taisni konkursa atklāšanas fakts izsauc konkursa likumos paredzēto kreditoru pretenzliu pakāpenisko apmierinājumu (30/1046:

VI, 123).

6 Ar vārdiem „lūdzu dot manai prasībai par īres naudu priekšrocību taisni kā īres prasībai“ pēc būtības ir pieteikta aizturējuma tiesība; ievērojot to, pārējiem kreditoriem un trešām personām ir paziņots, ka pastāv īres prasība, kuru prasītājs domā izvest atsevišķi (30/1327; VII, 124).

Sk. tezes zem V piel. 5. p., 3. tezi zem V pielik. 12. p. un 3. tezi zem V piel. 86. p.

84. Prasijumi, kas minēti iepriekšējā (83.) panta 3. un 4. punktā, bauda atsevišķu, ārpus konkursa izdarama apmierinājuma tiesību tikai tad, kad apķīlātā, aizturētā vai ieķīlātā lieta konkursa atklāšanas laikā atrodas kreditora valdijumā (Civillik 1937. g. izd. 883. p.), vai arī, Civillikuma 1735. un 1736. pantā paredzētos gadi jumos, atrodas iznomātā vai izīrētā nekustamā īpašumā. 1889. g. <>188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 23. p.; 1937. g. 202, II.

85. Konkursa valde var lūgt tiesu noteikt termiņu, kad pārdodamas lietas šā pielikuma 83. un 84. pantā norādīto prasijunui apmierināšanai. 1889. g. 6188, nol. i, A, 162. p. pielik. (VII) 24. p.

Citi (ne ķīlu) kreditori nevar, vērSot piedzīšanu uz ieķīlāto mantu, I piespiest ķīlas ņēmēju, kamēr viņa ķīlu tiesības pastāv, izdot ieķīlāto mantu, un nevar panākt tās pārdošanu pret ķīlas ņēmēja gribu. Tikai pēc konkursa atklašanas konkursa valde var piespiest ķīlas ņēmēju izdot ieķīlāto mantu, izlietojot viņai ar y piel. 85. p'. piešķirto tiesību lūgt tiesu nolikt termiņu ieķīlātas mantas pardošana'i. Ja turpretim konkurss nav atklāts, tad parādnieku nepriviie&ētie kreditori var izlietot 724. un 1222. p. aprādītās vispārējās kreditoru tiesības tikai aprobežotā ziņā. Dodot minētos pantos paredzēto parakstu, ķīlas ņēmējs gan būtu uzņēmies uz sevi absolutu pienākumu neizdot ieķīlāto mantu paradniekam, bet izdot to tiesu izpildītājam vai apgabaltiesai (CPL 1222. p. 2. pk.) ķīlas ņēmējs būtu spiests tikai tad. ja viņa ķīlas tiesības būtu izbeigušās (CL 1309. un turpm. p., 1358.), turpretim viņam, kamēr šīs tiesības pastāv, nav, kā tas augšā norādīts, pienākums mantu^1 izdot, un tādēļ ar viņā paraksta došanu butu nodrošināts tikai neprivileģētu kreditoru tiesības uz eventuālo atlikumu, kas paliktu pēc ķīlas ņēmēja prasijuma apmierināšanas, ja manta tiktu pārdota uz paša ķīlas ņēmēja pieprasijumu (2»/239; V, 18).

Tiesību realizēšana pie ārpus konkursa apmierināšanas atkarājas no 2 privileģēto kreditoru ieskata, un taisni tādēļ konkursa valdei dota tiesība lūgt tiesu noteikt termiņu ieķīlātās lietas pārdošanai, lai noskaidrotu atlikumu. kāds var ienākt konkursa masā pēc ķīlas ņēmēja prasījuma apmierināšanas (33/144; X, 198).

Sk. arī 1. tezi zem V pielik. 86. p.

86. lekam konkursa masu sadala starp maksātnespējīgā kreditoriem, no tās samaksājami pēc šādas kārtas:

1) par konkursa laiku tekošās nodevas un maksas, kā arī real-nastas, tiklab publiskās, kā arī privātās (Civillik. 1937. g. izd. 1269. un 1277. p.);

2) parādi, kas ceļas no konkursa valdes darijumiem, vai tādiem darijumiem, kurus noslēdzis parādnieks pirms konkursa atklāšanas un pieņēmusi izpildīt konkursa valde (šā pielik. 73. p.), kā arī šā pielikuma 82. panta 2. punktā un VI pielikuma 6. panta 1. punktā un 7. panta 2. daļā norādītie prasijumi izsniegt no konkursa masas sumas to lietu vietā, kuras šajā masā neatrodas;

3) konkursa atklāšanas un uzturēšanas izdevumi, kā ari konkursa masas uzmeklēšanas, pārdošanas un sadalīšanas izdevumi;

4) atlīdzība, kas pienākas zvērinātam aizgādnim un kuratoriem (Tirdzn. proc. nolik. 1903. g. izd. 545.-549. p.), un

5) uzturs, kas noteikts maksātnespējīgam parādniekam vai viņa ģimenei.

Ja šajā (86.) pantā minēto prasijumu, parādu un izdevumu pilnīgai apmierināšanai nepietiktu ar masu, tad tie samaksājami pēc samēra un pēc šajā pantā norādītās kārtas. 1889. g. 6188, noi. i, A, 162. p. pielik. (VII) 25. p.; 1916. g. 1645, II, not. 6., 7. p.; IX; X; 1937. g. 202, II.

1 Līdz konkursa valdes nodibināšanai sunta, kura ienākusi no parādnieka mantas, vēl nav galīgi zinaina. jo zv. aizgādnim nav tiesības stāties pie parādnieka mantas realizēšanas pārdošanas ceļā (Tirdzn. proc. Iik. 428., 429. p.). Tomēr no zv. aizgādņa pagaidu bruto norēķina un norēķina par parādiem un mantu redzams mantas sastāvs līdz tās realizacijai, bet tuvākais mantas sastavs redzam« no konkursa valdes sastādāmā „vispārīgā norēķina“ (Tirdzn. proc. Iik. 504. p.) Atlīdzību noteikt zvēr. aizgādnim var katrā ziņā tūliņ Pēc konkursa masas nodibināšanas; bet kas attiecas uz atlīdzības faktisko izsniegšanu, tad jārēķinas ar konkursa masas katr-reizējo stāvokli un ar visām pārējām pretenzijām, kuras apmierinamas ka konkursa masas parādi un kuras (pēc Tirdzn. proc. Iik. 506. p. 10. pk. un CPL V. pielik. 86. p. 1. d.) apmierinamas tikai vai nu zināmā proporcijā (Tirdzn. proc. Iik. 507. p. 2. teik.) vai pēc kārtas (CPL 86. p. 2. d.) (30/1259;

VI, 126).

2 Konkursa masas aizgādnis var saņemt atlīdzību tikai no realizētās mautas vērtības, bet ja parādniekam nekādas mantas nav, tad aizgādnis nekādu atlīdzību saņemt nevar (T. P. 35/856 b; 266).

3 V. piel. 83. panta minēto separatistu atdalīšanas tiesības nav ierobežojamas ar izdevumiem un pretenzijām, kas paredzētas 86. pantā, jo pēdējie sedzami vienīgi no tās konkursa masas daļas, kas atliek pēc separātistiem pienākošās daļas atdalīšanas (33/212; X, 24).

87. Pēc pretenzijas pieteikšanas tā nekavējoties jāieraksta caurauklotā grāmatā ar kuratoru parakstu un zīmoga uzspiedumu, apzīmējot:

1) pretenzijas pamatu;

2) tās sumu, un

3) šķiru (šā pielik. 96. p.), pēc kuras kreditors prasa apmierinājumu.

Ja pretenzija pamatojas uz dokumentiem, tad konkursa valde noliek kreditoram, kas to pieteicis, termiņu, ne ilgāku par divām nedēļām, šo dokumentu iesniegšanai oriģinālos vai noteiktā kārtībā apliecinātos norakstos. Cauraukloto grāmatu var aplūkot visas lietā piedalīgās personas. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 26. p.

88. Pēc pretenzijas pieteikšanai nuliktā termiņa notecējuma konkursa valde sasauc kreditorus uz sevišķu sēdi pieteikto pretenziju pārbaudīšanai, noteicot šās sēdes dienu ne vēlāk par divām nedēļām no tās dienas, kad notecējis pretenziju pieteikšanai noliktais termiņš.

1889. g. 0188, nol. I, A, 102. p. pielik. (Vil) 27. p.

Konkursā pieteiktās pretenzijas pārbaudamas konkursa valdes sēdē 1 (bet ne kreditoru sapulcē, techniskā izpratnē), uz kuru konkursa valde gan izsauc kreditorus. Šajā sēdē skata cauri katru pretenziju tajā kārtībā, kādā tā ierakstīta caurauklotā grāmatā (90. p.), nemaz neizšķirot pēc būtības jautājumu par pretenzijas pamatotību. Par pretenzijas atzīšanu vai neatzīšanu spriež nevis klātesošie kreditori resp. konkursa valde itka pēc balsu vairākuma un pēc būtības, bet gan no konkursa valdes resp. no katīa kreditora atkarājas vai nu apstrīdēt, vai neapstrīdēt to. Pie tam pretenzija „uzskatama“ par atzītu, ciktāl to neapstrīd sedē konkursa valde vai kads no sēde atnākušiem kreditoriem (92. p.). Pieteiktais strīds izšķirams vienīgi prasības kārtībā (92. p. 2. un 3. d.), jo konkursa valdes sēdē notikušais konstatējums, ka pret pieteikto pretenziju ti'Cis celts strīds, nav atzīstams par tādu galīgu ,,lēmuma“, kas būtu pārsūdzams blakus vai ape-lacijas sūdzības kārtībā. Ja ari būtu taisīts tiešs kreditoru sapulces (tecli-niskā izpratnē) lēmums, bet nevis konstatējums konkursa valdes sēdē par pārbaudes rezultātu, tad tomēr uz šādu „lēmumu“ nebūtu attiecinaini pielik. 17. un 19. p.. kuri zīmējas vienīgi uz tiesu lēmumiem un spriedumiem (33/179; X, 25).

Nodokļu parāds, kas izcēlies pirms parādnieka atzīšanas par maksāt- 2 nespējīgu, ir tā personīgs, bet ne konkursa masas, parāds. Tāds parāds pārbautlams konkursa kārtībā pēc CPL V piel. 88. p. (36/1503; XII, 294).

Konkursā pieteiktās pretenzijas pārbauda nevis kreditoru sapulcē, bet 3 gan konkursa valdes sēdē (V piel. 85. p.) (38/520; XIV, 648).

89. Pieteikto pretenziju pārbaudīšanai nolikto sēdi (šā pielik.

88. p.) vada konkursa priekšsēdētājs vai kāds no kuratoriem; sēde uzskatama par notikušu neatkarīgi no tajā ieradušos kreditoru skaita. Parādniekam jābūt sēdē klāt, lai uz kuratoru vai kreditoru prasijumu dotu par pretenzijām paskaidrojumus. Turp., 28. p.

Likums neprasa nekādu kvorumu kreditoru sapulcē (29/402; V, 134). 1

Parādnieka klātbūtne nepieciešama tikai, lai viņš uz kuratoru vai kre- 2 ditoru prasijumu dotu paskaidrojumus par pretenzijām. Ja šādi paskaidrojumi nav vajadzīgi, parādnieks nevar apgalvot, ka šā iemesla dēl vien taisītais lēmums viņam nav saistošs (T. P. 38/893 a; 639).

90. Minētā sēdē katra no caurauklotā grāmatā (šā pielik.

87. p.) ierakstītām pretenzijām skatama cauri tajā kārtībā, kādā tās ierakstītas, tiklab attiecībā uz tās īstenību un sumu, kā ari attiecībā uz šķiru, pēc kuras pretenziju pieteikušais kreditors prasa apmierinājumu (šā pielik. 96. p.). Pretenziju pieteikušā kreditora neierašanās sēdē nav par šķērsli šās pretenzijas caurlūkošanai. Turp., 29. p.

91. Tūliņ pēc katras pretenzijas pārbaudīšanas sēdes priekšsēdētājs atzīmē pārbaudijuina rezultātu caurauklotā grāmatā un sastāda sevišķu sarakstu par atzītiem parādiem (šā pielik. 92. p.), apzīmējot, kādā sumā pretenzija atzīta un kāda šķira tai piešķirta attiecībā uz apmierinājumu. Šo sarakstu paraksta konkursa valde un klātesošie kreditori. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pieliķ. (Vll)30.p.

92. Pretenzijas uzskatamas par atzītām, ciktāl tās neapstrīd sēdē konkursa vaide vai kāds no sēdē atnākušiem kreditoriem vai viņu pilnvarniekiem.

ja strīds attiecas uz tādu pretenziju īstenību vai sumu, kuras dibinās:

1) uz tiesu iestāžu galīgiem spriedumiem (a);

2) uz vekseļiem, kas protestēti saskaņā ar Vekseļu likumu (Lik. kr. 1938. g. 183) vai kuriem protesta termiņš vēl nav pienācis, bet tirdzniecības lietās — uz vekseļiem, kas apmierina Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 488. panta 1. punktā norādītos nosacījumus (b);

3) uz dokumentiem, kas noteiktā kārtībā taisīti vai apliecināti, bet tirdzniecības lietās — uz dokumentiem, kas apmierina Tirdzniecības procesa nolikuma 488. panta 3. punktā norādītos nosacījumus, un

4) uz ierakstijumiem tirgotāju kantoru grāmatās, kas vestas noteiktā kārtībā, —

tad kreditoram vai konkursa valdei, kas pieteikuši strīdu, jāpierāda tā pareizība prasības kārtībā, un, iekam tiesa strīdu nav izspriedusi, pretenzija bauda visas atzīto parādu priekšrocības.

Bet ja strīds pieteikts pret pārējo, augstāk neminēto pretenziju īstenību vai sumu vai pret kādas pretenzijas piederību pie pirmās šķiras, tad no kreditora, kas pieteicis pretenziju, atkarājas celt pret personām, kuras to apstrīdējušas, prasību atzīt pretenziju par neapstrīdamu. Šim nolūkam konkursa valde izsniedz kreditoram apliecinātu izrakstu no attiecīgā ierakstijuma caurauklotā grāmatā (šā pielik. 87. p.).

Šajā (92.) pantā minētās prasības jāceļ attiecīgā tiesā triju mēnešu laikā no tās dienas, kad nolikta sēde pretenziju pārbaudīšanai (c).

Valsts iestādei, kas pieteikusi tiesai termiņā savu prasijumu pret maksātnespējīgo parādnieku, konkursa valde piesūta izrakstu

no atzīto pretenziju saraksta (91. un 93. p.); par pieteiktiem valsts prasījumiem triju mēnešu termiņš prasības celšanai valsts iestādei iesāk tecēt nākošā dienā pēc izraksta saņemšanas (d).

(a) 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (Vil) 31. p. — (b) 1902. g. 21504, Valsts pad. atz. IX, 31. p. 2. pk. — (c) 1889. g. 6188, nol. 1,

A, 162. p. pielik. (VII) 31. p. — (d) 1937. g. 202, III, V pielik. 92. p.

Prasības kārtība, kurai par pamatu likts sacīkstes princips, izslēdz kon- I kursa kārtību, no kuras zināmos gadijumos strīdamie prasiiumi var pāriet prasības kārtībā (V. piel. 92. p.), bet ne otrādi (35/83; XI, 388).

Ja ir strīds par 92. p. 3 d^1. minēto pretenziju un prasība tādēļ bija jā- 2 cel kreditoram, kas pretenziju pieteicis, bet faktiski prasība nav celta no viua, bet gan no kreditora, kas pieteicis strīdu, tad arī pēdējam uz vispārējā pamata (454. 1>.) jāpierāda pieteiktās pretenzijas nepareizība (38/520; XV, 650).

V piel. 92. p. 2. d. 4. pkt. domā nevis maksātnespējīgā parādnieka 3 ,,kantoru grāmatas“, bet gan paša kreditora, pretenzijas pieteicēja, grāmatas (38/520; XIV, 649).

Ja Nodokļu departaments vienīgi lūdzis ņemt vērā pieteikumā norā- 4 dītas nodokļu pretenzijas pēc naudas sadalīšanas, nenorādot, pēc kādas šķiras tās būtu apmierinainas, un ia kreditoru sapulce vienīgi akceptējusi konkursa valdes protokolu, pēc kura minētās pretenzijas pieskaitītas otrai šķirai, tad ar to kreditori nav cēluši kādu strīdu pret Nodokļu departamenta pretenzijām vai to iedalīšanu pirmā šķirā. Šādos apstakļos Nodokļu departaments nevar celt V. piel. 92. p. minēto prasību, kuras priekšnoteikums ir strīda pastāvēšana. Sacītam nerunā pretim 33/179; X, 27 (38/1111; XV, 114).

Pēc konkursa atklāšanas nevar tieši tiesai iesniegt prasību pret kon- 5 kursa masu, bet pretenzijas konkursa kārtībā jāpieteic konkursa valdei un prasības iesniegšana tiesai pielaižama vienīgi tādā gadiiumā, ja konkursa valdei pieteiktais prasījums no viņas tiek apstrīdēts. (T. P. 32/986 b; 217).

Sk. arī 1. tezi zem V pielik. 88. p.

93. Izņemot iepriekšējā (92.) pantā paredzētos gadījumus, atzīto pretenziju saraksts (šā pielik. 91. p.), kā attiecībā uz sumu, tā arī uz apmierināšanas šķiru, ir saistošs visiem kreditoriem, kas dabū apmierinājumu konkursa kārtībā (šā pielik. 96. p.), un tas nav pārsūdzams. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 32. p.

Ja tiesa uz V. pielik. 92. p. pamata celto prasību jau būtu apmierinājusi, t. i. būtu atzinusi kreditora pieteikto pretenziju „par neapstrīdamu un par apmierinamu ārpus konkursa'*, tad konkursa valdei šāda pretenzija nekavējoties jāievieto atzīto pretenziju sarakstā, kurš nav pārsūdzams un kuram, kā attiecībā uz sumu, tā arī uz apmierināšanas kārtību, ir saistošs spēks visiem kreditoriem-, kuri sauem apmierinājumu konkursa kārtībā (30/510; VI, 127).

94. Iesniegtos dokumentus dod kreditoram atpakaļ uz viņa pieprasijutnu, ar attiecīgu kuratora uzrakstu par pretenziju pārbaudījuma rezultātu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 33. p.

95. Neatzīto pretenziju (šā pielik. 92. p.) valdītājs, iekam pret tām pieteiktais strīds nav izšķirts, patur balsstiesību kreditoru pilnās sapulcēs. Ja termiņā nav celta prasība par šā pielikuma 92. panta 1.—4. punktā neparedzētu pretenziju īstenības vai sumas atzīšanu, pretenzijas valdītājs zaudē balsstiesību. Turp., 34. p.

96. Noliktā termiņā pieteiktie parādi sadalami šādās šķirās:

1) parādi, kas apmierinami pilnā apmērā (šā pielik. 97. p.), un

2) parādi, kas apmierinami pēc samēra (šā pielik. 98. p.).

Noliktā termiņā nepieteiktie parādi apmierinami tikai no

sumām, kuras atlikušas pēc otrās šķiras parādu apmierināšanas (šā pielik. 98., 99. p.). Turp., 35. p.

1 Pirms konkursa atklāšanas pret parādnieku celtā prasība nav apturama vai izbeidzama sakarā ar atbildētāja-parādnicka izsludināšanu par maksātnespējīgu. Tas nozīmē, ka tajā laikā notikušais spriedums gan ir saistošs ipso jurc prasītājam un pašam parādniekanr-atbildētājam personīgi, piem., tajā ziņā, ka prasītājs varētu tajā laikā piespriesto sumu piedzīt no parādnieka atsevišķās (konkursa masai nepiederošās) mantas (V. piel. 79. p.). vai, pēc konkursa izbeigšanas, no parādnieka jau iegūtās mantas. Bet attiecībā pret maksātnespējīgā parādnieka konkursa kreditoriem šāds spriedums neizrada saistošu spēku, un prasībā izteiktai pretenzijai varētu būt nozīme konkursa kreditoriem un pašā konkursā vienīgi tad, ja šī pretenzija pieteikta konkursā, neatkarīgi no tā, vai pretenzija jau būtu tikusi piespriesta tiesas ce|a (34/8; X. 244).

2 Prasību var celt un turpināt arī pēc sludinājuma termina notecējuma, bet tikai tad, ja no prasības lūguma redzams, ka prasītājs ar šo prasību nedomā piedalīties konkursā un ja prasība nav celta pret parādnieku konkursa valdes persona, bet pret viim personīgi, aprobežojot prasību ar parādnieka mantu, kas neieiet konkursa masā (34/8; X, 245).

3 Tas apstāklis, ka saistības pamats pret maksātnespējīgo parādnieku radies pēc viņa izsludināšanas par maksātnespējīgu, nevar būt par iemesta celt uz tādas saistības pamatotu prasību pret konkursa valdi, apejot prasības pieteikšanu konkursa kartībā (35/1098; XII, 120).

97. Pie pirmās šķiras parādiem pieskaitami un apmierinami no pirmajām konkursa valdes rīcībā nākušām sumām šādā kārtībā:

1) parādi, kas rodas no izdevumiem mirušā parādnieka apbedīšanai;

2) izdevumi parādnieka ārstēšanai un kopšanai tās slimības laikā, no kuras viņš miris, par pēdējo gadu pirms viņa nāves;

3) nokavētie valstij un pašvaldībām pienākošies nekustamas mantas nodokļi, klaušas un realnastas par trim pēdējiem gadiem pirms konkursa atklāšanas;

4) nokavētās privātpersonām pienākošās nekustamas mantas realnastas par trim pēdējiem gadiem pirms konkursa atklāšanas;

5) administratīvo pārvalžu izdevumi attiecībā uz izsolē pārdoto nekustamo īpašumu tautas veselības vai sabiedriskās drošības apsardzībai (Būvniec. nolik. 1900. g. izd. 209.—211. p.);

6) to algoto darbinieku prasījumi, kuri nav darbojušies parādnieka nekustamā īpašumā, par neizmaksātu darba algu (šā lik. 36. p. 2. piez.) par pēdējo gadu līdz prasības celšanai, ciktāl tie nepārsniedz pieci simti latus;

7) nokavētie maksājumi par vienu gadu pirms konkursa atklāšanas, kuri izdarami pamatojoties uz likumu par apdrošināšanu ne-gadijumos un arodslimībās (Lik. kr. 1939. g. 61) un uz noteikumiem par slimo kasēm (Lik. kr. 1930. g. 114), ciktāl algotais darbinieks nav darbojies parādnieka nekustamā īpašumā;

8) Latvijas bankas prasijumi (Kreditlik. 1938. g. izd. 60. p.),un

9) maksātnespējīgā parādnieka aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu, kā arī viņa nepilngadīgo bērnu prasijumi un, tajos gadijumos, kad nepastāv laulāto mantas kopība, maksātnespējīgā parādnieka sievas prasijumi — attiecībā uz šo personu mantu, kura pārgājusi parādnieka pārvaldībā, bet neatrodas konkursa masas sastāvā, ja šie prasijumi nav apmierinami uz šā pielikuma 81. panta un 82. panta 1. un 2. punkta pamata. Šajā (9.) punktā minēto personu prasijumi, ja masa nav pietiekoša viņu pilnīgai samaksai, apmierinami pēc samēra. 1931. g. 137, I, 1899. p. pielik. 36. p.; 250, II, 4; 1935. g. 87, III; 1937. g. 202, II.

Noteikumi par nekustama īpašuma izsoles ienākumu sadalīšanu (1358. p.) zīmējas uz gadījumu, kad konkursa nav, bet noteikumi par ģenerālo konkursu un konkursa masas sadalīšanu šķirās zīmējas tikai uz gadījumu, kad atklats konkurss, kas aptver arī nekustamu mantu. Nodokļu un realnastu prasījumi tādēļ apmierinami ģeneralkonkursā tikai saskaņā ar

V. piel. 97. p (33/212; X, 24). Sal. 35/487 (XI, 3«4).

98. Pie otrās šķiras parādiem pieder visas tās pretenzijas, kas nav minētas iepriekšējā (97.) pantā. 1889. g. 6188, noi. i, A, 162. p. pielik. (VII) 37. p.

99. Vienlīdzīgi ar kapitalu apmierinami pēc pirmās vai otrās šķiras visi ar parādu saistītie blakus prasijumi (Civillik. 1937. g. izd. 1290. p.), izņemot:

1) procentus, kas pieauguši pēc konkursa atklāšanas;

2) izdevumus, kādi bijuši atsevišķiem kreditoriem piedaloties konkursā, un

3) soda naudas, kas apmierinamas tikai no sumām, kuras atlikušas pēc tam, kad samaksāti visi pirmās un otrās šķiras parādi līdz ar blakus prasijumiem. 1889. g. 6188, noi. i, A, 162. p. pielik. (VII) 38. p.; 1937. g. 202, II.

100. Samaksājot bezprocentu parādu, kuram termiņš vēl nav iestājies, maksājama tāda suma, kas kopā ar likumiskiem procentiem līdz termiņa dienai līdzinātos parāda sumai. Bet tāda parāda samaksa, kura atliekošais nosacijums vēl nav iestājies, atliekama līdz tam laikam, kad šis nosacijums iestājas. 1937. g. 202, 1, v

pielik. 100. p.

101. Pirmās vai otrās šķiras parādu apmierināšana, kuru īstenība vai suma ir apstrīdēta (šā pielik. 92. p.), atliekama līdz tiesas galīgam spriedumam par to, ia pretenzija nepieder pie tām, kas minētas šā pielikuma 92. panta 1.—4. punktā. Ja apstrīdēta tikai parāda piederība pie pirmās šķiras, bet nevis pretenzijas īstenība vai suma, tad šis parāds, vēl pirms tiesas galīgā sprieduma, apmierinams pēc otrās šķiras. Bet šā pielikuma 92. panta 1.—4. punktā norādīto pretenziju apmierināšanu var atlikt tikai uz tiesas lēmumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 40. p.

Tas apstāklis, ka iepriekšējā aprēķinā uzņemto pretenziju skaitā ir apstrīdētas pretenzijas, neparalfeē konkursa valdes tiesību piedzīt no sabiedrības biedriem visu pretenziju apmierināšanai vajadzīgās sumas, bet gan tikai uzliek viņai pienākumu rīkoties saskaņā ar V. piel. 101. pantu (36/555; XII, 625).

102. Parādnieka maksātnespējas atzīšana par nejaušu ne-atsvabina viņu no atbildības pret kreditoriem, kas nav dabūjuši pilnīgu apmierinājumu konkursā, ar to mantu, kuru parādnieks dabū pēc konkursa slēgšanas. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (VII) 41. p.; 1925. g. 99, I, 387 p.

103. No mantas, kuru parādnieks dabū pēc konkursa slēgšanas, konkursā uzņemtās, bet no tā nepilnīgi apmierinātās pretenzijas apmierinamas vienlīdzīgi ar pretenzijām, kas radušās pēc konkursa slēgšanas, vai kaut ari radušās pirms konkursa slēgšanas, bet tajā nav uzņemtas. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pielik. (V11) 42. p.

104. Pēc pretenziju pieteikšanai noliktā termiņa notecējuma parādnieks kreditoriem, kas saņem apmierinājumu pēc otrās šķiras (šā pieiik. 96. p. 2. pk.), var likt priekšā izlīgumu. 1889. g. 6188, nol. I, A, 162. p. pieiik. (VII) 43. p.

Pirmās šķiras kreditori izlīgumu ar parādnieku nevar noslēgt, nedz piedalīties otrās šķiras kreditoru piekšā liktā izlīgumā (Gasmans un Nol-kens, 1, 28«8. lpp.).

105. Izlīgums atzīstams par notikušu:

1) ja uz to vienojies divu trešdaļu vairākums no otrās šķiras kreditoriem, kuri ieradušies pilnā sapulcē un kuriem pieder ne mazāk kā tris ceturtdaļas parādu prasijumu, kas apmierinami pēc minētās šķiras, un

2) ja izlīgumu apstiprinājusi tiesa (šā pieiik. 106. p.).

Izlīgumā piedalas arī kreditori ar neatzītām pretenzijām (šā

pieiik. 92. p.), ja šīs pretenzijas dod balsstiesību pilnās sapulcēs (šā pieiik. 95. p.). Turp., 44. p.

Šā pielikuma 105. un 106. p. attiecas vienīgi uz kreditoru piespiedu iz- 1 līgumu ar pašu maksātnespējīgu parādnieku (Zwangsakkord), bet ne uz izlīgumu ar trešām personām (32/974: IX, 127).

Par debitoriem atzīstami arī maksātnespējīgās sabiedrības bijušie 2 biedri, pret kuriem celtas pretenzijas uz viņu papildīt atbildības pamata (32/974: IX, 127).

106. Tiesa nevar apstiprināt izlīgumu, kas pieņemts ar iepriekšējā (105.) panta 1. punktā noteikto vairākumu:

1) kad lietā ir ļaunprātīga bankrots pazīmes;

2) kad kreditori, kuriem izlīgums ir saistošs (šā pieiik. 104.,

107. p.), nav visi izteikuši piekrišanu piešķirt vienam vai vairākiem kreditoriem, kas vienojušies uz izlīgumu, sevišķas priekšrocības pret pārējiem, un

3) kad izlīgums noticis, parādniekam lietojot nekrietnus līdzekļus vai rīkojoties ar viltu. Turp., 45. p.

Tiesai ex officio jāpārbauda, vai izlīgumam nebūtu V piel. 1(>6. p.

1.—3. pktos paredzētie defekti. Bet tiesai nav ex officio iāpārbauda izlīguma saturs pēc būtības (36/1020; XIII, 256).

107. Izlīgums nav saistošs kreditoriem, kas dabū apmierinājumu pēc pirmās šķiras (šā pieiik. 97. p.). Turp., 46. p.

108. Izlīguma spēku attiecībā uz maksātnespējīgā kreditoru, līdzparādnieku un galvinieku savstarpējām attiecībām noteic uz Civillikuma (1937. g. izd.) pamata. Turp., 47. p.

109. Katram kreditoram, kam izlīgums ir saistošs (šā pielik.

104., 107. р.), ir tiesība arī pēc tam, kad tiesa to apstiprinājusi (šā pielik. 106. р.), lūgt, lai atceļ to izlīguma daļu, kura var nest viņam zaudējumu, ja vēlāk izrādītos, ka izlīgumu noslēdzot parādnieks lietojis viltu vai spaidus (Civillik. 1937. g. izd. 1459.—

1468., 1891. р.). 1889. g. 6188, nol. I, А, 162. p. pielik. (VII) 48. p.

110. Noteikumu par Neapstrīdamu valsts piedzinu nolikuma (1910. g. izd.) 365., 366., 370. un 373. (Lik. kr. 1916. g. 'l645) pants, kā arī Tirdzniecības procesa nolikuma (1903. g. izd.) 460. (Lik. kr. 1916. g. 1645), 463,—494., 496.—501., 505., 506. (izd. un pēc 1912. un 1913. g. turp., Lik. kr. 1928. g. 90 un 1930. g. 82) un piezīme (pēc 1912. g. turp.) 507. (L.ik. kr. 1928. g. 90 un 1930. g. 82), 508.—510.,

516., 522. (2. pk.), 530. un 540.—542. pants nav piemērojami, pie kam šā pēdējā nolikuma 460. (Lik. kr. 1916. g. 1645), 463.—487., 489.—494., 496.—501., 505., 506. (izd. un pēc 1912. un 1913. g. turp., Lik. kr. 1928. g. 90 un 1930. g. 82) un piezīme (pēc 1912. g. turp.) 507. (Lik. kr. 1928. g. 90 un 1930. g. 82), 508.—510., 530., 540. un 542. pants atvietojami ar šās (III) nodaļas attiecīgiem noteikumiem, bet 541. pants — ar Civillikuma (1937. g. izd.) 1884.—1888. panta noteikumiem. Tirdzniecības procesa nolikuma 495. panta noteikums piemērojams visām nedalītām saistībām (Civillik. 1669. р.). 1889. g. 6188, nol. I, A, pielik. (VII) 49. р.; 1916. g. 1645, IX; 1925. g. 99, III.; 1931. g. 128; 1937. g. 202, II.

VI PIELIKUMS (pie 1396. p. piez.).

Darījumu apstrīdēšana, kurus parādnieks noslēdzis kreditoriem par ļaunu.

1. Tiesība celt prasību atzīt par spēkā neesošiem parādnieka darijumus, kurus viņš noslēdzis ar trešām personām vai par labu-trešām personām un ar kuriem nodarīti zaudējumi viņa kreditoriem šā pielikumu 3. pantā norādītos apstākļos, pieder;

1) ikvienam kreditoram, kam par labu, uz viņa prasijumu pret parādnieku: vai nu taisīts izpildamais tiesas spriedums, vai taisīts uzraksts par piespiedu izpildīšanu, kad uz parādnieka mantu vērstā piedziņa ir nesekmīga, kā ari kad pēc lietas apstākļiem izrādās, ka piedziņas vēršana uz mantu neapmierinās pilnīgi kreditora prasi-jumu, bet attiecībā uz tirgotājiem — arī tad, kad viņi izbeidz maksājumus, un

2) pēc parādnieka izsludināšanas par maksātnespējīgu — zvērinātam aizgādnim, kopīgi ar sasniedzamiem kreditoriem, un konkursa valdei, no viņas nodibināšanas laika. 1916. g. 1645, n, not. 1. p.; X.

Piezīme. Konkursa valdei ir tiesība celt šajā pantā minētās prasības gada laikā no konkursa atklāšanas. 1916. g.

1645, X, 2. p. 1. pk.; 1937. g. 202, 11.

Šajā pielikumā paredzētās tiesības var izlietot tikai tāda persona, 1 kura jau apstrīdētā dariiuma noslēgšanas l'aika bija par parādnieka kreditoru (35/587; XI, 642). Sal. 32/818 (IX, 40).

VI pidik. 1. p. 1. pkts nosaka, ka tiesība celt prasību par in fraudem 2 creditorum noslēgtā darijunva anulēšanu pieder kreditoram, kam par labu, uz viņa prasijumu pret parādnieku, vai nu taisīts izpeldamais tiesas spriedums, vai taisīts uzraksts par piespiedu izpildīšanu. Tā tad saskaņā ar šo likumu ir g>an vajadzīgs, lai prasī'bas iesniegšanas laikā: a) persona, kura cel P'rasTbu, būtu parādnieka kreditors, un b) lai šim kreditoram par labu būtu taisīts izpildamais tiesas spriedums, vai uzraksts par piespiedu izpildīšanu. Saskaņā ar Senata (35/587; XI, 642) spriedumu, uz kuru atsaucas Tiesu palata (sk. arī Sen. 32/818), ir gan vajadzīgs, lai šī persona būtu par parādnieka kreditoru ari jau apstrīdētā darijuma noslēgšanas brīdī. Tomēr no minētiem Senata spriedumiem un no VI pielik. 1. p. neizriet, ka parādnieka kreditoram rokas jau dariiuma noslēgšanas brīdī būtu iābūt izpildāmām tiesas spriedumam, vai uzrakstam par piespiedu izpildīšanu <38/4; XIV, 259).

Šā pielikuma piemērošanā nepietiek ar konstatējumu, ka prasītājam 3 pret parādnieku ir pietiekoši dibināta prasība, bet vajaga arī konstatēt: 1) ka šai prasībai ar spēka stājušos tiesas spriedumu ir piešķirta jau tās izpildīšana ar attiecīgu izpildu rakstu (kamdēļ arī nav nozīmes izpildu rakstam par prasības iepriekšējo nodrošināšanu), un 2) ka piedziņas vēršana uz parādnieka matītu palikusi bez sekmēm, vai vismaz tada piedziņa pēc lietas apstākļiem nebūtu devusi rezultātus (34/388; XI. 93).

No šā pielikuma satura neizriet, ka prasību par darijuma atcelšanu 4 var celt tikai tāds kreditors, kurš par tādu var leģitimēties vienīgi ar tiesas spriedumu apstrīdamā darijuma noslēgšanas momentu. Tas neizriet arī no Senata (34/38®) sprieduma (37/8®; XIII, 570).

Šis pietikums neprasa, lai kreditoram par labu taisītais tiesas sprie- 5 dums jau būtu stājies spēkā apstrīdētā darijuma noslēgšanas laikā, bet ir tikai vajadzīgs, lai šajā laikā pastāv kreditora pretenzija, kurai ar vēlāko spriedumu piedots izpildu spēks (36/114; XI, 385).

Likums paredz kreditora tiesību celt prasību atzīt attiecībā uz viņu <> par spēka neesošu parādnieka dari jumu, kas noslēgts ar trešo personu ar nolūku nodarīt zaudējumus kreditoram (1., 3. un 5. p.). Šis likums paredz tiesību apstrīdēt īsta. nopietni domāta darijuma spēku, ar kuru kontrahenti tiešām gribējuši panākt īpašuma tiesību pāreju uz darijuma objektu. Šāds darījums pats par sevi ir derīgs, un paliek spēkā attiecībā uz pārējām trešām personām pat tad, ja atsavinātāja kreditors ir minētā likumā paredzētās prasības ceļa attiecībā uz sevi panācis šī līguma atzīšanu par spēkā neesošu (5. p.). Turpretim par fiktivu uzskatams tāds līgums, kas noslēgts tikai izskata pēc, un kas uz CL 1438'. p. pamata atzīstams par

spēku neesošu. Fiktivu līgumu var apstrīdēt arī ierunas ceļā, neceļot prasību (33/37; X, 9*8). Ciktāl no Seuata sprieduma Pilmaņa lietā (37/424) varētu saprast pretējo, Senata CKD kopsēde pēdējo minētā l'ietā izteikto neuztur spēkā (CKD kops. 38'/43; XV, 42, 43).

7 Šinī pielikumā paredzētos gadijumus var apstrīdēt tikai prasības kārtībā (1., 6. p.) 33/(57; X, 277). Sk. arī 35/587 (XI, 641).

8 VI. piel. 1., 3., 5. un 6. p. paredz tādus gadijumus, kur kreditoram jacel prasība, lai atdabūtu parādnieka priekšmetu, kas atsavināts ar nolūku izvairīties no parāda samaksas. Ja turpretim in fraudem creditoris atsavinātais priekšmets jau atradās kreditora rokās, viņš pret parādnieku celtā vindikacijas prasībā var aizstāvēties ar iebildumu, ka parādnieka īpašumam nav likumīga pamata (36/177; XII, 353).

9 Kreditors var apstrīdēt darijumus, kurus pats parādnieks noslēdzis kreditoriem par ļaunu, liet nevis darijumus, kas noslēgti nevis parādnieka, bet citas personas vārda, kaut arī parādnieks, noslēdzot darijuniu. rīkojies kā šīs personas pilnvarnieks (33/66; XV, 116).

10 Saskaņā ar Sen. 2&/22 un 36/648 spriedumiem visos gadījumos, kur notiek ļaunprātīga mantas atsavināšana tuviniekam, šis pēdējais ir tikai ierocis atsavinātāja ļaunprātīgā nolūka izvešanā un nevar nezināt par atsavinātāja ļaunprātību, kāpēc prezumējama atsavinātāja līdzdalībnieku lamipratī'ga rīcība uz vispārējā principa pamata, un vispār nevar teikt, ka šāda prezunrcija pastāvētu tikai VI pielikumā tieši norādītos gadijumos (TP 37/1181a; 576).

11 Viens no šā noteikuma priekšnoteikumiem ir, ka piedziņas vēršana uz parādnieka citu mantu neapmierinās pilnīgi kreditora prasījumus (VI pielik.

1. p. 1. pkt.). Ja atbildētāja manta, uz kuru prasītājs varētu vērst piedziņu, atrodas Igaunijā, tad šis apstāklis tomēr pats par sevi nevar būt par šķērsli Latvijā taisīto spriedumu izpildīšanai Igaunijā, jo par civillietās taisīto spriedumu savstarpējo atzīšanu un izpildīšanu Latvijai ar Igauniju pastāv konvencija (Lkr. 35/189). (38/15; XIV, 317).

12 Parādu pakāpeniska samaksa nav — principā — atzīstama par sekmīgu piedziņu (37/765; XIV, 33).

13 šis pielikums nav piemērojams gadījumā, kad atbildētājs pēc apstrīdētā darijuma noslēgšanas kļuvis par kreditora parādnieku (32/818;

IX, 40).

Sk. arī 20. tezi zem 435. p.

2. Ja atsevišķa kreditora celtā prasība atcelt darijumu, kuru parādnieks noslēdzis ar trešo personu, dibināta uz tādu kreditora prasijumu pret parādnieku, par kuru taisīts tiesas spriedums vai uzraksts par piespiedu izpildīšanu, kurus var pārsūdzēt tālāk pēc būtības, tad tiesai, ja viņa atzīst par ievērojamu kreditora prasijumu atcelt attiecīgo darijumu, savā spriedumā jānorāda, ka tas izpildāms tikai pēc tam, kad uzrādīta apliecība, ka tiesas spriedums kreditora pirmējā prasībā pret parādnieku vai atbilstošais uzraksts par piespiedu izpildīšanu ir palikuši spēkā un nav tālāk pārsūdzami pēc būtības. 1916. g. 1645, II, not. 2. p.; X.

3. Šā pielikuma kārtībā ir apstrīdami:

1) darijumi, kurus parādnieks noslēdzis ar trešām personām vai trešām personām par labu, ja parādniekam bijis nolūks nodarīt ar tādu darijumu saviem kreditoriem zaudējumus un ja personai, ar kuru vai kurai par labu darijums noslēgts, šis parādnieka nolūks bijis zināms;

2) bezatlīdzības darijumi, kurus parādnieks noslēdzis pēdējo piecu gadu laikā līdz atsevišķa kreditora prasības celšanai vai līdz parādnieka izsludināšanai par maksātnespējīgu, kaut arī personai, ar kuru vai kurai par labu darijums noslēgts, nav bijis'zināms parādnieka nolūks nodarīt ar to zaudējumus saviem kreditoriem, un

3) bezatlīdzības darijumi, izņemot parastos vidēju dāvinājumu apmēru nepārsniedzošos, kas noslēgti pēdējā gada laikā līdz atsevišķa kreditora prasības celšanai vai līdz parādnieka izsludināšanai par maksātnespējīgu, pat tad, ja parādniekam nebūtu bijis nolūka nodarīt ar tādu darijumu saviem kreditoriem zaudējumus.

1916. g. 1645, II, not. 3. p.; X.

Piezīme. Konkursa valde, kas cēlusi prasību atzīt par spēkā neesošu tādu darijumu, kuru parādnieks noslēdzis par ļaunu kreditoriem, ir atsvabināta no pienākuma pierādīt, ka parādniekam bijis nolūks nodarīt kreditoriem zaudējumu un ka par šo nolūku bijis zināms personai, kurai par labu darijums bijis noslēgts, — ja minētais darijums noticis pēdējo desmitdienu laikā pirms lūguma iesniegšanas par maksātnespējas izsludināšanu. 1916. g. 1(545, X, 2. p. 2. pk.; 1937. g. 202, II.

Ja ari parādnieks bija vienam (pirmajam) kreditoram palīdzīgs nodrošināt tam viņa prasījumu, pat rīkojoties pie tam arī savās paša interesēs, tad ar to vēl nemaz nav radīts tāds juridisks stāvoklis, ko paredz

VI piel. 3. p. 1. un 3. pk. un kas dotu otram kreditoram tiesību apstrīdēt minētam pirmajam kreditoram kopējā parādnieka doto nodrošinājumu, kuru otrais kreditors pie tam būtu varējis novērst, laikā izlietojot attiecīgos procesuālos līdzekļus (37/73; XIII, 320).

4. Kad parādnieks noslēdzis darijumu: 1) ar savu laulāto,

2) ar saviem paša vai sava laulātā radniekiem taisnā augšupējā vai lejupējā līnijā, 3) ar saviem paša vai sava laulātā adoptētājiem vai adoptētiem, 4) ar saviem paša vai sava laulātā brāļiem vai māsām: īstiem (pilnīgiem), savestiem vai adoptētiem, vai 5) ar kādas šā panta 2.—4. punktā minētas personas laulāto, — tad jāpieņem, ka šīs personas zinājušas par parādnieka nolūku nodarīt ar darijuma noslēgšanu zaudējumu saviem kreditoriem, ciktāl viņas nepierāda pretējo. 1916. g. 1645, II, not. 4. p.; X.

• No šā pielikuma viedokļa ir irrelevants tas apstāklis, vai ari pircējam

bija tiešs nolūks kaitēt kreditoriem; pietiek ar zināšanu par pārdevēja nolūku (39/286).

2 4. panta 2. punktā paredzēto prezumciju par pretkontrahenta ļaunprātību neietekmē laulības šķiršana (331/249; IX, 622).

3 Zaudējumu nodarīšanu likums prasa tikai no parādnieka, bet no tre-šam personām prasa tikai zinašanu par nolūku nodarīt zaudējumus (36/641; XIV, 654).

5. Šā pielikuma 3. pantā minētie darījumi atzīstami par spēkā neesošiem tikai attiecībā uz tiem atsevišķiem kreditoriem vai konkursa masu, kas cēluši strīdu pret darījumu. Visās pārējās attiecībās, ja nav citādu pamatu šo darijumu atzīšanai par spēkā neesošiem, tie paliek pilnīgā spēkā. 1916. g. 1645, 11, not. 5. p.; x.

6. Attiecībā uz mantu, kas pārgājusi no parādnieka trešās personas rokās uz tāda darijuma pamata, kurš atzīts par spēkā neesošu, jāievēro šādi noteikumi:

1) kad prasību atzīt darijumu par spēkā neesošu ceļ atsevišķs kreditors, prasītājs var prasīt, lai viņam nodod mantu vai, ja tas nav iespējams, tās vērtību, bet tikai tādā apmērā, kāds nepieciešams, lai pilnīgi apmierinātu kreditora prasījumu no parādnieka, un

2) kad prasību ceļ konkursa masa, visa manta vai, ia tas nav iespējams, tās vērtība pāriet masā.

Personai, kas labticīgi izlietojusi parādnieka bezatlīdzības rīcību, jādod atpakaļ tas, ko viņa saņēmusi, tikai tādā apmērā, kādā viņa prasības celšanas laikā vēl ir iedzīvojusies no darijuma, kas noslēgts ar parādnieku. Turp., 6. p.; x.

7. Kad tiesa atceļ atlīdzības darijumu, kas atzīts par spēkā neesošu uz atsevišķa kreditora prasību, personai, kura stājusies tādā darijumā ar parādnieku, ir tiesība prasīt, lai atdod to, ko viņa samaksājusi vai nodevusi parādniekam, tikai no pēdējā.

Bet ja atlīdzības darījums atzīts par spēkā neesošu uz konkursa masas prasību, tad persona, kura stājusies tādā darijumā ar parādnieku, var prasīt, lai to, ko viņa samaksājusi vai nodevusi parādniekam, atdod no masas tādā apmērā, kādā masa vēl ir iedzīvojusies uz minētās personas rēķinu. Pārējās attiecībās persona, kura stājusies tādā darijumā ar parādnieku, patur pret parādnieku tikai prasījumu, kas realizējams uz vienādiem pamatiem ar pārējo kreditoru prasījumiem. Turp., 7. p.; x.

piespiedu Kartosanu.

8. To personu mantinieki, kuras dabūjušas no parādnieka kādu mantu uz tāda darijuma pamata, kuru tiesa atzinusi par spēkā neesošu, kā tādu, ko parādnieks noslēdzis par ļaunu kreditoram, atbild pret minētiem kreditoriem tādā apmērā un tādos gadijumos, kādos būtu atbildīgs viņu mantojuma atstājējs.

To personu pārējie tiesību pēcnieki, kuras noslēguša tādu darījumu, atbild pret parādnieka kreditoriem uz tiem pašiem pamatiem kā viņu tiesību devēji tajos gadijumos. kad tiesību pēcnieki zinājuši par apstākļiem, kas nosaka tiesību devēju atbildību, vai kad tiesību pēcnieku ieguvums bijis bezatlīdzības. 1916. g. 1645, 11, 110t. 8. p.; x.

9. Kad konkursa masa atteicas celt prasību atzīt par spēka neesošu tādu darijumu, kas noslēgts par ļaunu kreditoriem, vai atteicas turpināt iesākto lietu tādā prasībā, kā arī kad konkurss nobeigts, tiesība celt minēto prasību un turpināt iesākto lietu no jauna pāriet uz vispārējiem pamatiem uz atsevišķiem kreditoriem. Turp., 9. p.; X.

10. Šis pielikums attiecas uz itin visu darbību un nolaidībām, kādas parādnieki izdarijuši par ļaunu kreditoriem. Turp., 10. p.; x.

Šim pantam nav nekādas patstāvīgas nozīmes un tas tikai papildina

3. panta noteikumus (36/210; XII, 641).

VII PIELIKUMS (pie 1636. p. piez.).

Noteikumi par mantojuma lietu piespiedu kārtošanu,

1. Dzimtsarakstu nodaļa, reģistrējusi miršanas gadijumu, paziņo par to, atzīmējot miršanas laiku, bāriņtiesai mirušā pēdējā dzīves vietā.

Tādu paziņojumu bāriņtiesai piesūta arī tiesa, kas atzīst kādu par mirušu. Dzimtsarakstu nodaļai tāds paziņojums nav jāsūta tajos gadijumos, kad viņai ir ziņas, ka mirušā atstātā mantojumā nav nekustama īpašuma. 1937. g. 202, III, Vil pielik. 1. p.

2. Bāriņtiesa, paziņojumu saņēmusi, pārbauda, vai mantojumā ir nekustams īpašums valsts robežās un, ja tāds mantojumā ir, uzrauga, lai šā īpašuma pāreju ieraksta zemesgrāmatā. Turp., 2. p.

3. Pēc gada no mantojuma atklāšanās dienas bāriņtiesa, ar aizrādijumu uz šo noteikumu 4. pantā minētām sekām, uzaicina mantinieku, kurš valda atstāto mantojumu vai, ja tāda mantinieka nav, mantojuma masai iecelto aizgādni, iesniegt bāriņtiesai pierādijumus par to, ka tiesā lūgts apstiprināt mantiniekus pēc likuma vai atzīt par spēkā stājušos atstāto rīkojumu nāves gadi-jumam.

Tāds uzaicinājums piesūtams arī citiem mantiniekiem, kuru dzīves vietas bāriņtiesai zināmās. 1937. g. 202, m, vil pielik. 3. p.

4. Ja triju mēnešu laikā no uzaicinājuma izsniegšanas bāriņtiesa ne no vienas uzaicinātās personas pieprasītos pierādijumus (3. p.) nesaņem, tā ieceļ mantojuma masai lietvedi, ar uzdevumu panākt tiesas lēmumu par mantinieku apstiprināšanu vai rīkojuma nāves gadījumam atzīšanu par spēkā stājušos, kā arī panākt uz šo aktu pamata īpašuma pārejas ierakstīšanu zemesgrāmatā.

Ja mantojuma masai ir iecelts aizgādnis, bāriņtiesa neieceļ īpašu lietvedi, bet atgādina aizgādnim lūgt tiesu aicināt mantiniekus (Civillik. 1937. g. izd. 665. p.). Turp., 4. p.

Par lietvežiem ieceļamas pēc iespējas tieslietās kompetentas personas Ja tādu nebūtu, apgabaltiesai uzdots norādīt bāriņtiesām tiesamatu kan-didatus, zvērinātus advokatus vai to palīgus (TMV, 38/1. pielik. C, 2, g).

5. Ja mantojuma masas aizgādnis, mantinieki vai viņu pilnvarnieki tiesā iesāktā mantojuma lietā bez svarīga iemesla neizpilda tiesas lēmumu, kas viņiem uzliek kādu pienākumu, tad tiesa vainīgam var uzlikt naudas sodu valstij par labu līdz simts latiem. Ja arī pēc tam tiesas lēmumu neizpilda, tiesa var uzdot attiecīgai bāriņtiesai iecelt lietvedi lietas turpināšanai pēc šā pielikuma noteikumiem. Turp., 5. p.

6. Savācis nepieciešamus datus un pierādijumus, lietvedis griežas pie tiesas šā likuma 1687. un turpmāko pantu kārtībā, pie kam viņam iesniegumā tiesai jānorāda, vai kāds mantinieks mantojumu valda.

Mantojuma masas lietvedim, dotā uzdevuma (šā pielik. 4. p.) robežās, ir tiesības, kādas būtu mantiniekam pašam, ja tas kārtotu mantojuma lietu un nekustamā īpašuma pārejas ierakstīšanu zemesgrāmatā. Lietvedis nevar pieņemt mantojumu, atteikties no mantojuma, mantojuma lietās celt prasības un atbildēt uz tām, mantojuma lietu izbeigt tiesā vai ārpus tiesas ar izlīgumu. Bez bāriņtiesas piekrišanas lietvedis nevar uzdevumu izpildīšanu uzdot citai personai. 1937. g. 202, III, VII pielik. 6. p.

7. Ja pēc publikācijās par mantojuma atklāšanos mantinieki noteiktā termiņā nepieteicas, vai pieteikušies mantinieki nepierāda savas mantojuma tiesības un tiesa taisijusi lēmumu atzīt nepieteiktās tiesības par anullētām (šā lik. 1699. p.), tad lietvedis izbeidz savu darbību un bāriņtiesa par atklājušos bezmantinieku mantu (Civillik. 1937. g. izd. 416. p.) ziņo Finanču ministrijai. Šajos gadijumos Finanču ministrija sedz lietveža izdevumus, kādi viņam bijuši mantojuma lietu kārtojot, tāpat ari samaksā lietvedim atlīdzību (šā pielik. 11. p.). Turp., 7. p.

8. Uzdevuma izpildīšanai vajadzīgos naudas līdzekļus bāriņtiesa prasa no tā mantinieka, kas valda atstāto mantojumu, un, ja viņš pieprasīto sumu neiemaksā labprātīgi, to piedzen pēc bāriņtiesas rīkojuma pilsētās policija, uz laukiem pati pagasttiesa.

Mantojuma masas aizgādnis uzdevuma veikšanai var izlietot mantojuma masai piederošās naudas sumas, kādas ir viņa rīcībā. Turp., 8. p.

9. Ja iepriekšējā (8.) pantā paredzētā kārtā nav iespējams sagādāt vajadzīgos līdzekļus, tad lietvedis vai aizgādnis ar bāriņtiesas atļauju vajadzīgo sumu mantojuma masas vārdā var aizņemties, nepieciešamības gadijumā dodot ar bāriņtiesas piekrišanu kreditoram tiesību ierakstīt aizņēmuma sumā ķīlas tiesību uz nekustamo īpašumu pēc tā pārrakstīšanas zemesgrāmatā uz mantinieku vārdu.

Ja aizņēmuma suma pārsniedz pieci simti latus, aizņēmumam vajadzīga apgabaltiesas piekrišana. Turp., 9. p.

10. Mantinieki var paši vai caur pilnvarnieku piedalīties mantojuma lietā, ari pēc lietveža iecelšanas, bet lietvedi atbrīvot no uzdevuma var tikai tā tiesa, kas pārzina mantojuma lietu.

Turp., 10. p.

11. Atlīdzību lietvedim nosaka tiesa, kas pārzina mantojuma lietu. Atlīdzība nevar pārsniegt Tiesu iekārtas (1936. g. izd.) V pielikuma (pie 280^39. p. piez.) 4. pantā noteiktos apmērus. Atlīdzības piedziņai no mantinieka tiesa izdod lietvedim izpildrakstu, kad lietvedis iesniedzis pierādijumus, ka nekustama īpašuma pāreja ierakstīta zemesgrāmatā un bāriņtiesa apstiprinājusi viņa norēķinu par uzdevuma izpildīšanu, vai arī kad lietas kārtošanu pārņēmuši mantinieki vai Finanču ministrija un lietvedis atbrīvots (šā pielik. 7. un 10. p.). 1937. g. 202, III, vil pielik. 11. p.

12. Lietvežu ievadītās lietās tiesas lēmumus var pārsūdzēt tiklab lietveži paši, kā arī ieinteresētās personas, vispārējā apsardzības lietām noteiktā kārtībā. Bāriņtiesas rīkojums iecelt lietvedi pārsūdzams tiesai, kurai piekrīt mantojuma lieta. Turp., 12. p.

13. Katra gada 1. februārī bāriņtiesa dod pārskatu apgabaltiesai par šajā pielikumā minēto mantojuma lietu kārtošanas gaitu. Turp., 13. p.

Rādītāji.

Civilprocesa likumam 1938. g. izdevumā.

Satura rādītājs

Civilprocesa likumam.

Lpp.

3. Kustamas mantas apķīlāšanas kārtība,

717.—723. p...............212

4. Kārtība, kādā apķīlājama atbildētāja kustama manta un naudas sumas, kas atrodas pie trešām personām vai valsts un pašvaldības iestādēs, 724.—733. p...........213

3. apakšnod. Vispārīgi noteikumi par tiesas spriedumu izpildīšanu

un aizstāvju iecelšana izpildot tiesas spriedumus attiecībā uz atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama, 1049.—1115. p................: . 317

I. Vispārīgi noteikumi par tiesas spriedumu izpildīšanu, 1049,—1101. p.............317

II. Aizstāvju iecelšana, izpildot tiesas spriedumus pret atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama, 1102,—1115. p...............330

4. „ Piedziņas vēršana uz kustamu mantu, 1116,—1235. p. 334

I. Kustamas mantas apķīlāšana, 1116.—1127. p. 334 II. Kustamas mantas aprakstīšana, 1128.—1147. p. 338

III. Kustamas mantas novērtēšana, 1148.—1155. p. 340

IV. Apķīlātās mantas glabāšana, 1156.—1167. p. 341

V. Apķīlātās mantas pārdošana, 1168.—-1215. p. 844

1. Kustamas mantas pārdošanas vietas un personas, kas pārdošanu izdara, 1169.—1172. p. 344

2. Pārdošanas termiņi, 1173.—1175. p. . . . 345

3. Sludinājumi par pārdošanu, 1176.—1185. p. 345

4. Priekšmeti, kas pārdodami ar sevišķiem no-sacijumiem, 1186.—1189. p. ...... . 347

2. „ Tiesāšanas kārtība lietās, kas cēlušās sakarā ar līgumiem

par darbiem un piegādēm valsts vajadzībām un valsts mantas vai tiesību nomas līgumiem, 1411.—1420. p. 420

3. „ Tiesāšanas kārtība lietās par mantas vardarbīgu atņem

šanu vai valdijuma traucēšanu, 1421.—1424. p. . . 422

II nodaļa. Lietas par zaudējumu atlīdzību no tiesnešiem, prokuro

riem un citiem tiesu resora darbiniekiem, 1425.—1430. p. 423

III „ Laulības lietas un lietas par dzimšanu laulībā, 1431—1476.p. 425

1. apakšnod. Tiesāšanas kārtība laulības lietās, 1431.—1465. p. 425

1. Tiesāšanas kārtība lietās par tiesībām, kas saistītas ar likumīgas laulības pastāvēšanu,

1431.—1437. p................425

II. Tiesāšanas kārtība lietās par laulības neesamību

vai šķiršanu, 1438.—1454. p.........426

III. Tiesāšanas kārtība lietās par likumisku uzturu, kā ari lietās par dažām vecāku savstarpējām tiesībām un pienākumiem attiecībā uz bērniem, 1455.—1465. p................429

2. „ Tiesāšanas kārtība lietās par dzimšanu laulībā,

1466,—1476. p..................431

III. Uzaicinājums mantojumam atklājoties, 1710.

VII pielikums (pie 1636. p. piez.).

Noteikumi par mantojuma lietu piespiedu kārtošanu 1.—13. p. . . 543

Chronoloģiskais radītājs

Civilprocesa likumam 1938. g. izdevumā (II iespied.).

Salīdzinamais pantu rādītājs.

Alfabētisks rādītājs.

(Skaitļi arabu ciparos apzīmē pantus,

skaitļi romiešu ciparos — pielikumus)

A.

Adļiidikacijas lēmums — 1307, 1342 atlikšana iesniegtas sūdzības del

- 1342 noraksts — 1309

Administrācija

peļņas uzņēmumu a-s prasības

— 29

Administratīvais departaments

noteikumu izstrādāšana par glabāšanas maksu — 1162 Administratīva piedzīšana — 1380 —1386 Administratīva tiesa

neapstrīdamu prasījumu piekritī-ba — 1. piez. strīdi par valsts mantu — 1410 Adopcija — 1529—1532'

apstiprināšana vai atcelšana — 1529, 1531 pārsūdzībā — 1532 piekritība — 1529 Adrese

kreditora un nekustama īpašuma līdzīpašnieka — 1241 prāvnieku — 87, 413—416, 875 sk. arī dzīves vieta Advokāts

zvērināts a. — sk. zvērināts advo-kats

sk. arī privatadvokats Aģenti

diplomātiskie — 332. piez., 1013 prasību piekritība līgumos ar juridisko personu a-iem — 43, 327 Agrākie līgumi uii parādi

to nokārtošana — 1675. piez.,

1712. piez.

Aicināšana

apkārtnieku — 522 atbildētāja, ārvalsts tiesas spriedumu izpildot — 1391 intervencijas prasības — 1337 liecinieku — 120—125, 467 turpm. 588

paradnieka, līdzekļu uzradīšanai

— 1374, 1379

prāvnieku — 74, 75, 78—84, 120 turpm., 357., 380—402, 404, 406— 416, 788, 1027 trešās personas — 752—754 valsts pārvaldes pie miertiesneša

— 1405

sk. arī izsaukšana, uzaicinājums Aizbildnība

a-s lietas nevar izšķirt šķīrējtiesā

— 1489 Aizbildnis

atsauksme pie adopcijas — 1530 atvieto aizbilstamo tiesā — 27 nevar piedalīties izsolē — 1196, 1214

-tiesnesis — 292, 767 Aizbilstamie

a-o lietas — 27

a-o prasijumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 a. nevar but par pilnvarniekiem — 57, 348 Aizgādnība

atcelšana — 1547, 1554, 1557, 1563 par gara slimiem — 1513—1547^1 izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ — 375. 1548—1558* par mantojumu — 1626, 1627 a-ā stāvošo lietas — 27

a-ā stāvošo prasijumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 pagaidu a. — 1535 a-ā stāvošie nevar būt par pilnvarniekiem — 57, 348 par promesošā un nozudušā mantu — 375, 1559-1572' a-s lietas nevar izšķirt šķīrejtiesā

— 1489 Aizgādnis

apelacijas sūdzības iesniegšanai

— 863

atvieto aizgādība stāvošo tiesā

— 27

izsole nevar piedalīties — 1196, _ 1214

lugums atzīt nozudušo par mirušu — 1565, 1566 maksātnespējīga lietās — V 10,

11, 15. 16 par miruša paradnieka mantu — 1092—1094 par miruša prāvniekā mantu — 862. 863

piedziņas turpināšanai pret mirušu parādnieku — 1092—1094 -tiesnesis — 292, 767 Aizliegums

atsavināt vai apgrūtināt dalamo nekustamo īpašumu — 1644* atsavināt vai apgrūtināt nekustamu īpašumu kasacijas gadijumā — 931

atsavināt strīdamo mantu prasības pret valsts pārvaldēm — 1406

izpiļdīt prasijumu pec anulējama vertspapira — 1720^1 paradniekam atstāt dzīves vietu 746—748, 1367—1369 Aizmugurisks spriedums — 102. piez., 198—214. 823—844 apelacija par a. s-u — 213, 214, 843 atsauksme pret a. s-u — 209.

turpm., 833 turpm. iepriekšēja izpildīšana — 189, 190, 847, 848

iepriekšējas izpildīšanas apturēšana — 211, 840, 841 izpildīšana — 1050 noraksts no a. s-a atbildētāja -dzelzscela valdei — 832 piez.

pasludināšana — 207, 832 spēkā stāšanās — 220, 1018 termiņš atsauksmes iesniegšanai pret a. s-u — 209, 834 Aizņēmums mantojuma lietas kārtošanai — VII 9 Aizstāvis

atlīdzība — 1113 iecelšana atbildētājam lietas turpināšanai — 834. р. 1. piez. iecelšana garā slimam — 1543 iecelšana sprieduma izpildīšanai — 1102—1115 izdevumi — 1114 mazturības tiesības — 1112 pienākumi — 1105, 1108 pilnvaras tālākdošana — 1107 tiesības — 1107 Aizturējuma tiesības

naudas sadalīšanā — 1357 prasijums, kas nodrošināts ar a. t-ām — 1123 Akcijas

aprakstīšana — 1134 konkursa masā — V 13 piedzinās vēršana — 1216—1221 sk. arī vērtspapiri Akciju sabiedrības

parādrakstu mortificēšana — 1724 Akti

apskatīšanas a-u apstrīdēšana —

603

ārzemes taisīti — 552, 553, 812,

813

ka galvotaja maksatspējas apstiprinājums — 738 par dzimšanu — 1474—14.76 iesniegšana aprakstot nekustamu īpašumu — 1256—1258 izlīguma — 1480 izmeklēšana — 150, 637—643 liecinieku izsaciiumi par a-iem — 134, 139, 497, 498 nozīme izspriežot lietu — 134, 138, 139, 444 , 526. 529, 544, 549, 561—566, 624—631 nozīme spriedumu iepriekšeja izpildīšanā — 188, 846 piespiedu izpildīšana pēc a-iem — 226—252, 453 šaubas par īstumu — 140—143, 631 turpm.

tirdznieciski — 537, I 7, 9—15 ievedot valdi.iumā — 1739—1742 viltojuma atklāšana a-os, uz kuriem dibināts spriedums — 861, 908

viltojuma strīdi — 144—148, 151— 154, 631 turpm, 645 turpm.

Alga

apķīlāšana — 1120, 1228 atvilkumi parāda segšanai — 1229 piedziņas vēršana uz a-u — 1228—

1232

sk. arī darba alga Alimenti

prasības par a-iem — 1455—1465 Amatniecības kamera — 1495 Amatniecības strīdu lietas

šķīrējtiesas līgums — 1495 Amatpersonas — sk. dienestpersonas Analfabēti

-liecinieki — 133, 494 -lietpratēji — 615 pavēstes izsniegšana a-iem — 84, 388

nevar būt par pilnvarniekiem — 348

prasības lugumu parakstīšana —

365 Anulēšana

nozuduša akta — 1691, 1715—1717 šķīrējtiesas sprieduma — 1518, 1520. 1521 Apcietināšana

ierobežojumi a-ā— V 33, 34, 47, 48 a-as izbeigšanās — V 57 nepareiza — V 50, 51 otrreizēja — V 65 parādnieka — V 29, 31—67 personas, kuras nevar apcietināt par paradiem — V 32 Apdrošināšana

lietas par a-u nelaimes un arodu slimību gadijumos — 1004, 1222 piez.. 1406 piez., 147S, 1489 naudas sadalīšana a-as lietās — 1357. 1358 Apelācijā

par aizmugurisku snriedunui —

213. 214, 843 par apgabaltiesas spriedumiem — 875—890

ārkārtējā — 254, 861, 1452^1 atdošana atpakaļ — 258, 866 , 868 atstāšana bez tālākvirzīšanas — 259, 867

iesniegšanas kārtība — 256, 263.

854—874. 1654, V 18 iesniegšanas termiņš — 253, 254, 843, 859—861. 1408 maksātnespējas lietās — V 18 lietās par mantojumu dalīšanu — 1654

norakstu izsniegšana — 260, 869, 870

nosūtīšana otrai instancei — 260, 873

paskaidrojumi uz a-u — 266, 869.

871, 872. 875, 877 pielikumi — 259, 260, 857 pievienošanās a-ai — 878 pilnvarnieka nāve pirms a-as termiņa notecējuma — 257. 864, 865

prāvniekā nave pirms a-as termiņa notecējuma — 257, 862, 865 pretapelacija — 876 saturs - 255, 856, 858 par miertiesnešu spriedumiem — 253—265^4 par daļas spriedumu — 260^1, 874 par šķīrējtiesas spriedumu nav pielaižama — 1514 tiesāšanas izdevumi — 888, 889 sk. arī pārsūdzība Apgabaltiesa

a-as kā otrās instances spriedumu atcelšana — 282—291 adiudikacijas lēmums — 1307 jaunas izsoles noturēšana pie Ri-gas a-as — 1318 nekustama īpašuma pārdošana pie a-as — 1281 piekritiba — 308^346, 1431. 1522, 1529, 1533, 1548, 1559, 1565. 1658. 1663, V 2, 3 prasības iesniegšana a-ai — 309 turpm.

tiesāšana a-ā — 308—853 tiesāšanas kārtība a-ā kā otrā instancē — 266—281 Apģērbs

neapķīlāiams — 1120

Apgrūtinājumi

nekustama īpašuma — 1294

Apkārtnieki

ziņu ievākšana caur a-iem — 173, 500—525 sk. arī kaimiņi

Aploksne, slēgta

kā pavēstes pielikums— 381. pdez.,

382. piez.

Apķīlāšana

apķīlātas mantas glabāšana — 1156—1167 apķīlatas mantas pardošana — 1168—1215 intervencijas prasības — 1234, 1235

a-as izdevumi — 1205 kustamas mantas — 176, 177, 703, 707, 709, 712. 717—733, 810, 1116—1127, 1222 kustamas mantas a., nodrošinot prasību — 176, 177, 703. 707, 709, 712, 810

kustamas mantas novērtēšana, to apķīlājot — 1148—1155 laulato mantas a. — 1124 kada manta nav apķīlājama — 1120

maksatnespejīga paradnieka mantas — V 11 parādnieka atalgojuma un citu naudas izmaksu a. — 1228, 1275 privileģētā manta — 1122 turpm. vērtspapiru — 1216 turpm. sk. ari aprakstīšana

Apliecība

apmaksa ar kancleias nodevu — 305, 983

ārsta a. gara slimo lietas — 1534 par kuža izsoles apstiprināšanu —

1309^1. 1309^2, 1335^1 ležitimētā dzimšanas a. — 1528 mazturības — 1005, 1006 par mutiska prasības lūguma nepieņemšanu — 66 ka pierādijums atsvabinājumam ārvalstīs no izdevumu nodrošinā- ' šanas — 661. p. 2. piez. tiesu izpildītāja a. par izpildu pavēstes nosūtīšanu — 1224

ziņu uu dokumentu saņemšanai — 97, 540—543 par vērtspapiru pardošanu — 1219—1221

Apliecināšana

dokumentu norakstu — 368 izlīguma lūguma — 1482 pilnvaras devēja paraksta — 59, 350

šķīrējtiesas līguma — 1495

Aplūkošana

mediciniska — 590 piez., 1022 piez.

Apmierinājums

prasītāja un atbildētāja priekšro-cīgs a. — 936 Aprakstīšana

dalot mantojumu — 1649, 1650, 1653

dargakmeņu — 1130 dārgmetālu — 1129 atsevišķas ēkas — 1253 fabrikas un darbnīcas — 1254 gleznu — 1132, 1137 grama tu — 1131, 1137 kopīpašuma — 1332 kreditiestāžu zīmju un vērtspapiru — 1134 kuģa — 1135 piez. kustamas mantas — 1128—1147 laika atzīmēšana — 1141 laulato mantas — 1124 maksātnespējīgā mantas — Vil, 13

mantas a. un glabašana mantojuma apsardzībai — 1611—1621 mantas a., nodrošinot prasību — 722

nekustama ipašuma — 1236, 1247— 1261

aprakstīta nekustama īpašuma pārvaldīšana — 1271 ievedot nekustama īpašuma valdi-jumā — 1346, 1742 aprakstijuma noraksti — 1145 paraksti — 1142 peldoša līdzekļa — 1135 piezīmes — 1143, 1144 preču — 1133, 1137 sūdzības par nepareizībām — 1095, 1097, 1099, 1100, 1147, 1257, 1399

ar a-i^1 savienota zīmogu noņemšana - 1609 sk. arī apķīlāšana Aprēķins

galīgs a. par piegādi — 1413 par naudas sadalīšanu — 1359.

1360. 1362 par nekustamas mantas pārdošanas izdevumiem — 1297 pārbaudīšana — 626—628 par zaudējumiem, ienākumiem un izdevumiem izpildu kārtībā — 1022—1048 Apsardzība

mantojuma — 1588—1625 meža — 711

strīdi sakarā ar mantojuma a-u — 1622—1625 Apsargātājs

mantas a-a prasījumi naudas sadalīšanā — 1357, 1357*, 1357^8 Apskatīšana

izsolē pārdodamo priekšmetu a. — 1191

miertiesā — 164 turpm., 204 pierādijumu nodrošināšanai — 107 turpm. vispārējas tiesu iestādes — 597—

604 Apslēpšana

arlaulības bērna dzimšanas a. 1471 Apspriede

tiesnešu — 794 turpm.

Apstākļu noskaidrošana caur referentu — 587 Apstiprināšana

ku&a izsoles — 1335' mantojuma tiesībās — 1636—1640 naudas sadalīšanas aprēķina — 1360, 1362 nekustama īpašuma pārdošanas izdevumu aprēķina a. — 1297 Apstrīdēšana

bērna dzimšanas laulībā — 1468 kreditoru interešu noslēgtu darījumu — VI 1—10 norēķina par valsts darbiem un piegādēm — 1416 Apturēšana

aizmuguriska sprieduma iepriek-

šējas izpildīšanas a. — 211, 840. 841

apelacijas termiņa tecejuma a prāvnieku nāves dēl — 257 862—865

apsardzības lietas a. līdz strīda izšķiršanai — 1638 blakus sūdzība neaptur lietas iztiesāšanu — 900 civillietas a. sakarā ar krimināllietu — 8, 10, 153, 654 iepriekšējas izpildīšanas a. — 211, 840

ievešanas valdijuma a. — 1745 lēmuma a. sakarā ar strīdu par ievešanu valdijumā — 1747 lēmuma izpildīšanas a. par nodrošinājuma solu atcelšanu — 697 lietas a. prāvnieka vai tā pilnvarnieka nāves gadijumā — 98, 357,

782 turpm. lietas a. sakarā ar piekritības strīdu — 54, 339, 679 lietas a. tiesnešu atstatīšanas ga-dijumā — 777 lietas a. uz prāvnieku vienošanos

— 98, 782 turpm. lietas a. uzrādot šķīrējtiesas līgumu — 1496 lūgums par piespiedu izpildīšanas a-u — 244—248 mantas pārdošanas a. intervencijas prasības gadijumā — 1235. 1338 kustamas mantas apķīlāšanas a. —

1233

piedzīšanas lietas a. — V 12 kad _ prāvnieks vai pilnvarnieks kļūst garā slims vai nonāk aiz-gadnība — 98, 782 turpm. spriedumu izpildīšanas a. — 931, 935, 937, 1085, 1092, 1099, 1101 termiņu tecējuma a. — 952, 953 uzaicinājuma lietas a. — 1698 Apvērsuma prasība — 239, 240 Apvienotā sapulce Senata — 346, 1426 Apzīmogošana

apķīlatas mantas — 1146 apzīmogotas mantas glabāšana — 1614—1621 mantojuma — 1592—1604

Aresta sods

par sprieduma neizpildīšanu — 1062 sk. arī sods Ārlaulība

ā-as bērna leģitimēšana — 1522— 1528

bērna dzimšana ā-a — 1470 -1473 izlīgums lietā par ā-as bērna apgādāšanu — 1478 Ārpus konkursa apmierinājums —

V 75, 83—85

Ārsts

ā-a apliecība garā slimo lietās —

1534

garā slimo pārbaudīšana caur a-u

— 1535, 1537, 1539, 1540 Ārzemes

akts. kas rakstīts ārzemju valodā _ — 629

a-es dzīvojošu prāvnieku tiesu izdevumu un nodevu samaksa —

_ 1013

ā-ju likumu piemērošana — 813,

814

atbildētaja aicinašana, kas atrodas ā-ēs — 385, 405, 414 ārvalstu tiesu iestāžu spriedumu izpildīšana — 1387—1395 lietas pret personām, kas pieder pie ā-ju_ pārstāvībām — 332 lietas uzsakšana par bērna dzimšanu laulībā, kad vīrs atrodas ā-ēs — 1470 līgumi un akti, kas taisīti ā-ēs — !

552, 553, 812 turpm. piedzinās vēršana uz ārzemju kuģiem — 1075^2 piez., 1309' piez., 1309^2 piez., 1312* piez. prasība pret personu, kas atrodas ā-ēs — 316, 317, 1439 sazinašanās ar ārvalstu tiesām 412'

Ārzemnieki

aprakstītu kuģu iegūšana — 709^2 atbildētaja noraidijums ā-a prasības lietā — 661, 667—669 izsoles dalībnieki — 1335^2 kuģu nosolītāji — 1309^2, 1312^1 a-u lietu piekritlba — 331, 332 a-u mazturības tiesības — 1003. p. !

2. piez.

Atalgojums

atskaitijumi no a-a — 1229, 1230 no kura atskaitijumi nav izdarami

— 1231

piedziņas vēršana uz a-u — 1228— 1231 Atbildētājs

aicināšana — 74 turpm., 267, 380 turpm., 397 turpm., 870, 986, 1027, 1391 aizliegums atstat dzīves vietu — 746—748, 1367—1369, 1378, 1379 interešu aizstāvja iecelšana — 834.

р. 1. piez. aizstāvja iecelšana izpildot spriedumu pret atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama — 1102-1115 apķīlātas kustamas mantas giabā-šana — 1156—1167 apķīlatās kustamas mantas pardo-šana — 1168—1215 apelacija pret aizmugurisku spriedumu — 213 turpm., 843 aprakstīta nekustama īpašuma pārvaldīšana — 1274—1279 atrašanās izpildīšanas laika — 1106 kas atrodas ārzemēs vai kura dzi-ves vieta nav zinama — 316,

317. 1439, 1450, 1457 atsauksme pret aizmugurisku spriedumu — 209 turpm., 833 turpm.

atvešana līdzekļu uzrādīšanai — 1375, 1376 atzīšana — 155—157, 567—572 galvojuma pieņemšana prasības nodrošināšanai — 734—745 iebildumi pret piedziņas vēršanu uz mantu — 1233—1235 ierašanās tiesā uz tās pieprasījumu — 199, 824 a-am jāpierāda savas ierunas — 102, 454

īpašuma prasība pret a-u - lietas valdītāju — 758 turpm. izlīgumi — 1477—1487 izsolē nevar piedalīties — 1196, 1214

kopēji a-i — 20

kopīpašumā esoša nekustama īpašuma pardošana — 1332—1335^2

a-a kustamas mantas apķīlāšanas kārtība — 717—733, 1116—1127 kustamas mantas aprakstīšana — 1128—1147 kustamas mantas novērtēšana — 1148—1155 lūgums par aizmuguriska sprieduma izpildīšanas apturēšanu — 211, 840

lugums pārvest lietu uz citu tiesu 313, 314, 317. 671—674 neierašanas — 198, 199, 823, 824, 1035, 1037 nekustama īpašuma aprakstīšana

— 1247—1261 nekustama īpašuma novērtēšana — 1262—1279 nekustama īpašuma pārdošana —

1280—1326 noraidijums ārzemniekā prasības lietā — 661, 668, 669 noraidijumu pārsūdzība — 677 turpm.

noraidiiumi pret prasību — 90, 661 turpm. paskaidrojumi — 93, 199, 205, 417—420, 824, 827 piedziņas vēršanas uz kustamu mantu — 1116—1235 piedziņas vēršana uz mantu, kas atrodas iestādēs — 1223—1227 piedziņas vēršana uz mantu, kas atrodas pie trešām personām — 1222

piedziņas vēršana uz nekustamiem īpašumiem — 1236—1345 prasības piekritība, kad ir vairāki a-i — 40, 325 prasības piekritība pec a-a dzīves vietas — 39, 309—314, 320, 324, 326. 1431, 1457 pretošanas izpildu darbībai — 1064

pretprasība — 49, 50, 445—447 termiņš atnākšanai — 76, 402—407 tiesas sprieduma izpildīšana attiecībā uz a-iem, kuru dzīves vieta nav zinama — 1049—1115 tiesība iemaksāt piedziņas sumu — 1038, 1039 tiesība noradīt pardošanas kārtību — 1197

tiesība norādīt, kādu nekustamu īpašumu pārdot papriekš — 1295 tiesību ierobežošana uz nekustamiem īpašumiem, vēršot uz tiem piedziņu — 1242, 1244, 1246 tirdzniecības lietās — I 3, 4, 6 trešās personas pieaicināšana tiesā

- 178—180, 749—761 kas ieradies pirms sprieduma taisīšanas — 205, 827 šķīrējtiesa — 1488 turpm. valsts pārvalde kā a-a — 1399—

1401

vērtspapiru novērtēšana — 1216, 1217

vienošanas ar kreditoriem par naudas sadalīšanu — 1363 vienošanās par piedziņu no nekustama īpašuma ienākumiem — 1345

sk. arī paradnieks Atbildība

apķīlatas mantas glabatāja — 1160, 1163, 1164 galvinieka — 743—745 ieslodzijuma vietas priekšnieka a. par piedziņas sumu — V 67 Atcelšana

apgabaltiesu, kā otrās instances, spriedumu — 282—291 darijumu, kuri noslēgti kreditoriem par ļaunu — V izsoles — 1184, 1185 lēmuma atzīt nozudušo par mirušu — 1572 sprieduma par mantojuma sadalīšanu — 1654 Tiesu palatas spriedumu — 906— 938

tiesu spriedumu vai lēmumu — 1014, 1020 Atdalīšana

no konkursa masas — V 75, 76, 81, 82

prasijuinu — 362 Atjaunošana

lietas iztiesāšanas — 99, 782, 793, 954

pārsūdzības vai atsauksmes tiesības — 257, 265^1—265^4, 834. p.

1. piez., 891—895', 898 piez.

prasības par traucēta vai zaudēta valdījuma a. — 36, 1421 termiņa pagarināšana un a. — 955—961 Atklāšana

jauna apstākļa vai viltoiuma 254. 908 Atklāšanās

mantojuma — 1628—1631, 1691 uzaicinājums mantojumam atklājoties — 1710, 1711 Atklāta sabiedrība

prasība pret a-u s-u — 42, 327 Atlaišana

piedziņas — V 57, 60 Atlīdzība

atbildētāja aizstāvim, izpildot spriedumu — 1113, 1114 atskaitījumi no a-s konkursa valdes locekļiem — V 16 a-s dariiums — VI 7 par apķīlātas mantas glabāšanu — 1161, 1162 par Zinātniskās tiesekspertizes institūta izmeklējumiem — 988 piez.

lieciniekiem — 136, 137. 495, 496, 988

lietpratejiem — 619--622, 988, 990 par meža apsardzību — 711 lietas par a-u saskaņā ar apdrošināšanu nelaimes gadijumos — 1406 piez. policijas dienestpersonu a. piedziņas lietās — 1386 tiesāšanas izdevumu a. uzveikušai pusei — 184, 185, 236, 993—998.

1012

tiesu izpildītajiem un tiesu ziņnešiem — 991. 1091, 1343 tulkiem — 630

zaudējumu a. no civilresoru un pašvaldību darbiniekiem — 1425 piez.

zaudējumu a. no tiesu resora darbiniekiem — 1425—1430 par zaudējumu prasības nodrošināšanas dēl — 702 Atlikšana

apķīlātas mantas pārdošanas dienas — 1175

nekustamas mantas izsoles 931 termiņa pagarināšana un atjaunošana — 955—961 tiesu sēdes — 85. 96, 203, 433. 446, 447. 1453 tiesas sprieduma izpildīšanas — 1072, 1085 Atmaksa

tiesu un citu izdevumu a. prāvniekiem — 302, 1001 Atņemšana

piespriestas mantas — 1348 turpm. mantas vardarbīga a. — 1421 —

1424

Atpaka(izsniegšana

apelacijas sūdzības — 258, 866 atsauksmes pret aizmugurisku spriedumu — 836 lūguma par sprieduma atcelšanu

— 285, 915 prasības lūguma — 66, 370—372 ļ Atraitne — sk. Laulātais Atsauksme

pret aizmugurisku spriedumu —

210. 211. 833—838, 840 noraidama tiesneša a. — 295. 771 tiesu nodeva par a-ēm pret aizmuguriskiem spriedumiem — 970, 973

trešās personas a. par atbildētajam izdaramiem maksājumiem

728, 731, 732, 1222 Atsaukšana

pilnvarojuma — 1773—1779 Atsavināšana

aprakstīta кийа — 709^2 aprakstīta nekustama īpašuma — 1244

nodeva — 1.307

uzaicinājums, atsavinot nekustamu īpašumu — 1705—1707 Atsevišķas domas tiesneša — 805 Atstāšana bez tālākvirzīšanas apelacijas sūdzības — 259, 867 atsauksmes pret aizmugurisku spriedumu — 836 lūguma par sprieduma atcelšanu — 285, 286, 914, 915 prasības luguma — 68, 301, 373, 374

ļ Atvietošana

atbildētāja a. ar aizstāvi, izpildot spriedumu — 1107 Atvešana

Atstatīšana

no liecības došanas — 116, 463 miertiesneša — 292—295, 590 tiesnešu un prokuroru — 375, 767— 781 _

Atsvabinašana

atbildētāja aizstāvja a. no nodevām, spriedumu izpildot — 1112 nekustama īpašuma a. no pārdošanas — 1296 nepārdotas mantas a. no apķīla-juma — 1210 no nodrošinājuma izsolēs — 1301 parādnieka a. no apcietinājuma —

V 32, 51, 57—67 prāvniekā a. no nodevu un tiesu izdevumu samaksas — 303, 1003. 1004, 1010—1012 valsts pārvalžu a. no zīmognode-vas — 1002 valsts pārvalžu a. no kanclejas nodevas — .300, 1002 Atšķiršana

laulāto — 1444 Attaisīšana

pēdējās gribas rīkojuma akta — 1575, 1577', 1578 Atteikšanās

no liecības došanas — 115, 462 liegšanās lietu iztiesāt — 12 lietpratēja a. dot atzinumu — 170, 610

mantas valdītāja a. no apķīlatas mantas glabāšanas — 723 no mantojuma — 1632 parādnieka a. paziņot, vai viņam ir līdzekli piedziņas apmierināšanai —• 1371 pilnvarnieka a. no lietas vešanas — 61, 354—356 pārvnieka a. no apšaubītā akta — 63-6

prāvniekā a. atbildēt uz iautaju- I miem — 93', 271^1, 439 prāvniekā a. iesniegt prasīto dokumentu — 531 tiesas a. pieņemt lietu savā caurlūkošanā — 675 Atturēšanās

no pārsolīšanas pēc savstarpējas norunas — 1199 prāvnieka a. no darbības — 1063

parādnieka a. spaidu kārtā līdzekļu uzrādīšanai — 1375, 1376 Atzīme

par aizliegumu atsavināt dalamo kopmantu — 1644' par kuģa pārdošanu uz kuģa dokumentiem — 1309-kuģu reģistrā — 1116^1, 1309^2 kuģa reģistra par piedziņas vēršanu uz kuģi — 1075^2, 1116^1 par pārdošanas apturēšanu intervencijas prasībās — 1338 par piedziņas vēršanu uz nekustamu īpašumu — 1242, 1320 par sprieduma izpildīšanu uz izpildu raksta — 1090 zemes grāmatā — 700, 716, 931,

1242, 1246, 1320, 1338, 1644^1 Atzinums

ārsta a. lietās par personu atzīšanu par garā slimām — 1539 lietpratēja — 112, 167. 169, 170, 605—623

prokuratūras — 448—452, 919, 1429, 1436, 1542 Atzīšana

nozudušā a. par mirušu — 1565 -1572’, VII 1 personas a. par izšķērdētāju vai par tādu. kas ved izlaidīgu dzīvi

— 1548—1558^1 personas a. par gara slimu — 375, 1533— 1547^1 prasības par a-u, vai tiesiska attiecība pastāv — 3 prāvnieku — 155—157, 567—572, 792, 1445 pretensiju a. konkursa — V 92, 93 Augli

neapķīlājami — 1121 Autonomie valsts uzņēmumi

to lietas — 1397 piez., 1409 piez. spriedumu izpildīšana pret tiem — 1409 piez.

Autoru tiesības

lietu piekritiba — 324 a. t-u priekšmetu pārdošana izsolē — 1186—1188

Avanss

prāvnieka iemaksājamais lietvedības a. — 989, 1000, 1001 Avārijā

vispārējās a-s parāds naudas sadalīšanā — 1357®, 1357«, 1357^8

B.

Balsošana

taisot spriedumu — 277, 800 turpm., 1509 Banka — sk. Kreditiestāde Banknotes

nevar izsludināt par anulētām 1718 piez.

Bankrots, ļaunprātīgs izlīgums — V 106 tiesas rīcība, atklājot 1-u b-u —

V 14

tirdzniecības gramatas — 556 Bāriņtiesa

aizgādņa atcelšana — 1554 aizgādņa iecelšana — 1544, 1554,

1561, 1626, 1627 aizgadnības nodibināšana — 1626 mantojuma apsardzība — 1588 mantojuma lietu kārtošana — VII 1—9. 11—13 mantojuma vertslietu glabāšana — 1611 piez. piekrišana izlīgumam — 1478 Baznīca

grāmatas— 1433, 1439, 1474 maksātnespējīgā parādnieka ap-cietinašana b-ā — V 47 Bēgšana

maksātnespējīgā parādnieka — V, 27 Bērni

adopcija — 1529—1532' pagaidu atstāšana pie viena no vecākiem — 1463 atvilkums no parādnieka algas, ja ir b. — 1230 brīvā manta — 27 dzimšana laulībā — 1468, 1470— 1473

laulātā prasījums piešķirt b-us — 1441 leģitimešana — 1522—1528 -liecinieki — 116, 117, 463, 464 liktenis, laulību šķirot — 1449, 1455 mātes vīrs — 1468—1473 pārstāvji — 27 pensijas — 1231

piešķiršana vecākiem, laulību šķirot — 1449, 1452* pilnvarnieki — 56, 347, 348 prasijumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 strīda celšana par personiskam tiesībām — 1432 vecāku tiesības un pienākumi — 36, 1455—1465

Be/.mantiiiiekii manta — 46, 322,

1628 p. 3. piez, 1703^1 ļ Bezprocentu parāds V 100 Bezvēsts prombūtne — sk. nozudušais Biedrības

prasības pret b-ām — 42, 327, 392 rakstisku pierādījumu iesniegšana tiesai — 537 statutu noteikumi par vērtspapiru pāreju — 1221 sk. arī sabiedrības Birža

apliecība par pārdotiem vērtspapīriem — 1218—1221 mākleri — 1218

paziņojumi par kuģu pārdošanu — 1289

Rīgas 1216, 1300 vērtspapiru pārdošana - - 1218 Blakus lūgumi 656—660, 929 Blakus procesi — 174 180, 656—793, 1061, 1233—1235, 1336—1345, 1357, 1357“, 1358. piez.

Blakus sūdzība

adopcijas lietās — 1532 par aizgādnības nodibināšanu izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1553 par aizgadnības nodibināšanu promesošā mantai — 1564 par apelaciias atpakaļdošanu —

868

par apelacijas termiņa neatjauno-šanu — 893 piez.

par atsauksmes nepieņemšanu — 837

atsevišķi no apelacijas — 261, 896 par bērnu pagaidu atstāšanu pie viena no vecākiem — 1463 par personas atzīšanu par garā slimu — 1546 par iepriekšēju sprieduma izpildi- ļ šanu — 853 piez. iesniegšana un iztiesāšana — i 261—264, 896—905 iesniegšanas termiņš — 262, 898 ieverošana pirmā instancē — 263', i 904

maksatnespe.ias lietas — V, 18 mantojuma apsardzības lietās — 1622

par mantojuma sadalīšanu — 1654 ! par nopratinātāja rīcību — 478, 594 par noraidijuma ievērošanu — 677 par noraidījuma neievērošanu — 678, 679 noraksts — 899, 901 par nozudušā atzīšanu par mirušu

— 1571, 1572

paskaidrojumi uz b. s-u — 901, 902 ! pielikumi — 899

lietās par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem — 242, 243 par prasības nodrošināšanu — 175, 696, 697

par termiņa neatjaunošanu — 950 testamenta lietās — 1587 par tiesneša neatstatīšanu — 773, 774

par tiesu izpildītājā rīcību — 1095—1101, 1339—1342^1, 1625 tiesu un pārvaldes iestāžu strīdos

— 344

par trešās personas iestāšanos lietā — 178. piez., 764 uzaicinājuma kārtībā — 1701 sk. arī pārsūdzība Bodmercjas parādi — 1357*, 1357^3, 1357°, 1357s Braucamā nauda

neapķīlāiama — 1120, 1131 Braukšanas izdevumi iemaksa — 989 Braucieni

kuģa — 1357», 1357^7

Brīva mauta

bērnu — 27 Brīvlaiks

tiesas — 74. p. 2. piez, 267. piez, 422. piez., 945. piez.

Būtība

lietas izspriešana pēc būtības — 15. 16

c.

Caurauklošana

aprakstijuma — 1140 Caurlūkošana

apelacijas — 269, 885 lūguma par ārvalsts sprieduma izpildīšanu — 1392, 1393 izpildu kārtībā — 1030, 1033 kasaciias — 290, 917. 919 cautio iudicatum solvi — 661

Ceļa izdevumi

tiesu iestāžu loceklim — 987

Cena

aprakstītās mantas — 1149 izsolē — 1198

mantojamās mantas pārdošana par brīvu c-u — 1655, 1663 vērtspapiru — 1216, 1217

Centrālās iestādes

prasības celšana — 1399 strīdi par valsts mantu — 1410

Cerfifikals

reģistrācijās — 1309‘, 1309* piez.. 1335'

Cietušais negadījumos un arodslimībās

izlīgums — 1478 mazturības tiesības — 303, 1004 prasijumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 sprieduma iepriekšējā izpildīšana

— 188, 846, 1406. piez. šķīreitiesā — 1489

Civilprasība — sk. prasība

Civilprasība krimināltiesā — 7—9, 298', 971'

Civilresora darbinieki

zaudējumu atlīdzība no c. d-ietn —

1425 piez.

Civilstāvokļa lietas

par adopciju — 1529 turpin. par dzimšanu laulībā — 1466 turprn.

sakarā ar laulību — 1431 turpm., 1438 turpm. par leģitimēšanu — 1522 par atzīšanu par mirušu — 1565 turpm. šķīrējtiesā — 1489 Civiltiesības

strīds par c-ām — 1,3

D.

Daļa

domājamā — sk. domājamā daļa mantojuma — 1639 Daļas spriedums — 181^1, 260\ 285, 795, 874, 914, 915 Dalīšana

mantojuma 1641—1657* projekts — 1651, 1653 Darba alga

konkursā — V, 83 mazturības tiesības — 303^1, 1004 prasiiumi naudas sadalīšanā — 1357, 1357'. 1357^2, 1357", 1358 prasības par d. a-u — 27, 36, 267, 879 sk. arī alga Darba līgums

prasības nodrošināšana — 174 Darbība

atturēšanās'no d-as — 1063 noziedzīga — 1425 piez. uz parādnieku rēķinu izdarama d. — 1061 pielaišana — 1063 Darbinieks

zaudējuma atlīdzība no civilreso-ru un pašvaldību d-iem — 1425—1430 Darbi un piegādes valsts vajadzībām

— 1411—1420 Dārgakmeni — 1130 Dārgmetāli — 1129, 1189 Darījumu apstrīdēšana

kas noslēgti kreditoriem par ļaunu — VI

Deponešana

piedzītās naudas — 931, 935 Dienas nauda tiesnešu 9S7 Dienestpersonas

apcietināšana maksātnespējas ga-dijumā — V 43 dienesta priekšmeti mantojumā 1620

dokumentu un ziuu pieprasīšana no d-ām — 540—543 mantas apķīlāšana, kas atrodas pie d-ām — 726 , 727 piedziņas vēršana uz d-u algu 1228—1231 valsts pilnvarnieki 1400, 1401 zaudējumu atlīdzība no tiesu resora d-ām — 1425—1430 Disciplinārsods

par nepareizu pārdošanu — 134-1 Divkārša izsole — 1294 Dokumenti

apgāšana ar liecībām — 139, 498 ārzemēs taisīti — 552, 553. 812—814

iesniegšana mantu aprakstot —■ 1256, 1257 iesniegšana šķīrējtiesai — 1500 1504

iesniegšana tiesai — 286, 367, 368, 526—536, 914 īstuma izmeklešana — 635—644 izprasīšana no iestādēm — 540 543

kreditora — V 94 metrikas d-u pārbaudīšana — 1433 neaprakstami — 1120 par nekustamu īpašumu 1256, 1258

noraksti pie blakus lūgumiem 657. 658

norakstu saņemšana no iestādēm

— 97, 540 nozušana — 1718—1724 pie pārsūdzībām — 286, 914 kā pierādijumi 139, 544—566 saraksts mantu aprakstot — 1134 sūtijums — III, 4 šaubas par īstumu — 140—142, 631—634

Domājamā (la|a

kufca — 1135 piez., 1135'. 1135^2 nekustama īpašuma — 1332—1335 Domas

atsevišķas — 805 Drošības līdzekli konkursa — V 23 Drošības nauda

izsolē — 1299, 1300, 1307 kasacija — 286, 914 Dzelzsceļš

aizmuguriska sprieduma pasludināšana — 832 piez. cautio iudicatum solvi — 661. p.

1. piez.

izpildīšana pret dz-u — 1065. p.

1. piez. kalpotāji — 122, 469

pavēstes izsniegšana — 86. piez., 392. piez. prasību piekritība — 41, 320 prasības vērtības noteikšana — 377

Dzimšana arlaulībā — 1470—1473 Dzimšana laulībā

pierādījumi — 1474—1476 prokurora slēdziens — 448, 1435, 1436

sprieduma neizpildīšana kasacijas gadijumā — 932 termiņi lietas ierosināšanai — 1470—1473 tiesāšanas kartība — 375, 1466— 1476

Dzimšanas apliecība

leģitimācijā — 1524, 1528 Dzimtssarakstu nodaļas reģistri —

1433, 1434, 1474- 1476, VII 1 Dzīves vieta

administratīvas piedziņas lietas — 1380

adopcijas lietas — 1529 aizliegums atstāt d. v-u — 746— 748, 1367—1369, 1378, 1379 ārzemēs — 316, 317, 385, 405, 414, 1013, 1439 atbildetaja — 39, 40, 42, 43, 48, 309—313, 316, 317, 324, 328, 331, • 380. 397, 671, 870, 908, 986, 1380, 1439, 1450, 1457, 1 4, II 1. u.

2. piez.

kreditora — 1241 leģitimācijas lietas — 1523 līdzīpašnieka — 1241 maiņa — 87, 415, 1078, 1241 mantojuma atstājēja — 1628. p.

1. un 2. piez. nepareiza uzradīšana — 394 nezināmā — 68, 69, 373, 374, 397—401, 405, 908, 986, 1078, 1102 turpm., 1439, 1450, 1457 parādnieka — 1363, 1367—1369, 1380, V 2—5 pārsūdzībās — 856, 870, 908, 986 pavēstes piegādāšana d. v-ā — 74 turpm., 382—385 paziņošana tiesu izpildītājam — 1078_, 1241 prasītaja — II 1. pļez. prāvnieku uzturēšanas vieta — juridiskā adrese — 413—416, 875 tiesu izpildītāja un ziņneša — III1 trešās personas — 178, 751 sk. arī adrese

Dzīves veids

d. v-a noskaidrošana nodibinot aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ — 1552

Dzīvnieki

piedziņas vēršana uz d-iem — 1120, 1122, 1123

E

Eka

aprakstijums — 1253

Ekspeditora prasījumi — naudas sadalīšanā — 1367

Ekspertīze

paraksta un rokraksta — 637, 643, 651

F.

Fabrika

aprakstijums — 1254

Faktisks valdījums — 1421

Faktūras — 1137

Finansu ministris

glabāšanas noteikumu apstiprina-šana — 1162

Firma — 34^1

Flsks — 1397, 1399

Flagas patents — 1309^1, 1309^2

Forma

dzimšanas apliecības — 1528 izpildu raksta — 1053, IV prasības lūguma — 63, 358, II tiesāšanas f-as parkapšana — 283, 907 Fotogrāfiski darbi — 1186 Fraus creditorum — VI

G.

Gala spriedums

apelacija — 260', 874 kasacijas drošības nauda — 286, 914

Galīgs norēķins

lietās par valsts darbiem un piegādēm — 1413, 1414 Galīgs spriedums — 195, 196, 280, 815, 816, 818, 886, 921 Galvinieks

atbildība — 743—745 ierašanas tiesa — 738, 739 konkursa — V 108 prasības nodrošināšanai — 176, 703, 708, 734—745 Galvojums

prasības nodrošināšanai — 176, 703, 708, 734—745 spriedumu pārsūdzot — 176 Galvojuma raksts — 738, 739, 742 Garā slimais

-apsūdzētais — 8 atzīšana par g. s-u — 375, 1533— 1547^1

-liecinieks — 116, 463 lietas apturēšana — 8. 98, 782, 783 prasības celšana — 27, 1458 prokurora slēdziens par g. s-o — 1542 Glabašana

apķīlātās mantas — 722, 723, 1156—1167 apzīmogotas mantas — 1614—1621 izdevumi — 1167, 1205, 1211 kuģa — 1160' maksa — 1162

pēdējas gribas rīkojuma akta — 1586

saistības priekšmeta — 1675—1684 telpas — 1171

Glabatajs

aprakstijuma noraksta izsniegšana — 1160 atbildība — 1160. 1163, 1164 atlīdzība — 1161. 1162 izraudzīšana — 1156—1159, 1166 kvītes saņemšana par glabātām mantam — 1190 mantas izdošana — 1347 norēķins — 1165 paraksts par mantas saņemšanu

— 1160 pienākumi — 1163 Glābējs

kuģa vai kravas — 1357, 1357^2, 1357“, 1357®

Glezna

aprakstīšana — 1132 iegūšana izsolē — 1186 Govs

neapķilājama — 1120 Grāmatas

aprakstīšana — 1131 biržas mākleru — I 14 dzimtsarakstu — 1433, 1434, 1475, 1476

ierakstīto tiesas vēstuļu — III, 5 neapķīlājamas — 1120 piegādājumu — 559 sīktirgotāju — 558 tirdznieciskas — 554—557, 1 7—15 Graiidniecība — 1121, 1357 Grozīšana

lēmumu un spriedumu — 1014 prasijumu — 255, 435—437, 858 Gulta

neapķīlājama — 1120

H.

Hāgas 1905. g. konvencija — 412', 661. p. 3. piez., 1003. p. 2. piez. Hipotēka

dzēšana — 1619. 1712—1717 kufcu — sk. kuģu hipotēka, jūras prasības

naudas sadalīšanā — 1357^2, 1358,

V 83

nodrošināšana hipotekārā kartība

— 36. р. 1. piez., 690, 700. 716, 716’

parādu ieskaitīšana pirkuma su-mā — 1311. 1312'

(.

Iebildumi

pret adopciju — 1532^1 atbildētāja ie-i pret prasību — 90, 102, 454, 661—680 kreditoru ie-i pret kopīpašuma pārdošanu — 1333 pret naudas sadalīšanas aprēķinu

— 1360

pret nekustama īpašuma pārvērtējumu — 1267, 1271 prāvnieku ie-i viltojuma strīdos — 650, 651

pretlīdzeja ie-i lietas par valsts darbiem un piegādēm — 1416 pret trešās personas pieaicināšanu lietā — 178, 754 Ieguvējs

izsolē — 1200, 1206, 1305, 1307 turpm. kuģa — 1312^2

nekustama īpašuma — 1739, 1740, 1742

izpērkot nekustamu īpašumu — 1661, 1662 vērtspapiru — 1221 Ieķīlājuma raksts

prasība pēc tā — 321 Iekšlietu minlstris

apķīlātas mantas glabāšanas maksas noteikšana — 1162 Ielikumi

tiesas vēstulēs — III 3, 8 Iemaksa

pircēja ie. izsolē — 1202, 1207 Ienākumi

apķīlāšana — 1275 aprēķini par ic-iem, izpildot tiesu spriedumus — 1022 -1048 kreditora tiesība izlietot nekustama īpašuma ie-us — 1279 parādnieka — V 80 piedziņas vēršana uz nekustama īpašuma ie-iem — 1345

Iepriekšēja izpildīšana

aizmuguriska sprieduma ie-as i-as apturēšana — 211. 840, 841 lietās par apdrošināšanu negadiju-mos un arodslimībās — 1406 piez.

nodrošinājums spriedumu iepriekš izpildot — 191, 849, I 19 sprieduma — 188—191, 845—853,

1049, 1050, 1465 tirdzniecības lietas — I 19 lietās par likumīgu uzturu un par bērnu un vecāku attiecībam — 1464. 1465 valsts pārvalžu lietas — 1406 Ierakstīšana

pieteiktās pretenzijas — V 87 Ierašanās

galvinieka — 739 izpirkuma dalībnieku — 1662 mantinieku — 1634 nozudušā — 1572 promesošā — 1563 termiņš — 74, 77, 85, 402 turpm. tiesā uz tās pieprasijumu — 199, 200, 824, 825 vienas pašas puses — 430 Ierunas

atbildētaja ie. pret prasību — 102, 454

pret pārvērtējumu — 1267, 1271 Iesaiņojumi preču — 1133 Ieskaitīšana

hipotekāro parādu — 1311, 1312^1 konkursā — V 75, 77 piedziņu ie. nekustama īpašuma pirkuma sumā — 1310, 1312

Ieslodzijuma vieta — V 53—56, 58—60, _ 62, 64, 66^ 67 Iestāšanas lieta

trešās personas — 179, 762—766 Ievešana valdi jumā — 1342^2, 1346, 1739—1748 Igaunija

konvencija starp I-u, Latviju un Lietuvu par spriedumu izpildīšanu — 1387 piez. konvencija starp I-u, Latviju un Lietuvu par dažiem starptautisku privāttiesību jautājumiem — 412'

Intervencijas prasība

par kuģi — 1336 piez. par kustamu mantu — 1234, 1235 par nekustamu īpašumu — 1325, 1336—1338

Inventārs

lauksaimniecības un zvejniecības

— 1120 i-a tiesība — 1632, 1635 īpašums, nekustams — sk. nekustams īpašums īpašuma tiesība

ārvalstu tiesu spriedumi prasībās par ī. t-u uz nekustamiem īpašumiem — 1395 ī. t-as prasības nodrošinājums — 709. 1235, 1338 prasība p>ar ī. t-u pret valsts par-valdi — 1406 prasības par ī. t-u uz nekustamu mantu — 38, 318

īre

prasības ī-s lietās — 36 ī-s maksa naudas sadalīšanā — 1357 īstums

akta ī-a izmeklēšana — 140, 143,

150, 637, 638, 640—643 šaubas par akta ī-u — 140—143, 631 turpm.

Izbeigšana

apturētas lietas — 790, 791, 793 izpildīšanas — 1085 izdevumu atlīdzināšana, Metu izbeidzot — 994 laulības lietas — 1453 lietas i. miera ceļā — 91, 92, 274, 442, 1487 lietas i. nepiekritības vai procesuālu spēju trūkuma dēļ — 100 lietas i. prasītāja neierašanās dēt 198, 200, 823, 825 lietas i. sakara ar pretprasības iesniegšanu — 50 lietas i. šķīrējtiesā — 1505 maksātnespējīgā parādnieka apcietinājumā i. — V 57—67 pilnvarojuma — 62, 353, 1773—1779 Izdevumi

administrācijās i-u segšana, sada-1 lot naudu — 1358 nodibinot aizgādnību par personu izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1558 iecelta aizstavja — 1112, 1114 apskatīšanas — 171, 604 apturot lietu — 784, 785 tiesu i-u iemaksa ārzemēs — 1013 par atbildētāja aicinājumu pēc nepareizas adreses — 394 par novirzīšanos no noteikumiem aicinot atbildētāju — 408 atlīdzības i-i lieciniekiem un tulkiem — 988, 989 atlīdzības i-i lietpratējiem — 171, 172, 619, 630, 988—990 atsvabinašana no tiesu i-iem — 303, 1003, 1012 braukšanas i-i tiesnešiem — 989 ce|a i. lieciniekiem — 136, 137, 495, 496

par dokumenta pieprasīšanu no trešās personas — 536 garā slimā pārbaudīšanai — 1545 izpildot spriedumu — 1091, 1320 izpildu kārtība attiecībā uz aprēķiniem par i-dem — 1022 turpm. izpirkuma objekta uzturēšanai — 1661

izsoles — 1205, 1211, 1320 mantas apķīlāšanas un pārdošanas

— 1211, 1320

mautas glabāšanas 1167, 1211, 1684

mautas pārvešanas — 117(1 par nekustama īpašuma pārdošanu

— 1297

par nekustama īpašuma pārdošanas izsludināšanu — 1290 nekustama īpašuma pārvērtēiuma

— 1266, 1271

lietas i-u nodrošinājums no ārzemnieka puses — 661, 668, 669 sakarā ar nozudušā atzīšanu par mirušu — 1572’ pieaicinot trešo personu — 757 piedzīšana izpildu kārtībā 1022— 1048

piedzīšanas i-u segšana, sadalot naudai — 1357, 1357', 1358. V 83 tiesu — 296—307, 962—1013 tiesu i-u atlīdzināšana — 184, 185.

830, 888, 993-998. 1012 tiesu i-u segšana, sadalot naudu — 1357 piez., 1357-, 1358. p. 2. piez. uzaicinājuma lietās • 1701 par jaunu vērtspapīru izgatavošanu — 1723^1. p. 2. piez.

Izgudrojums

strīdi par i-u patentiem — 38, 426 Izlabošana

tiesas rezolūcijas — 278, 904, 1015, 1016

Izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves de| aizgādnībā esošie

aizgādnības nodibināšana — 375, 1548—1558' prasību celšana — 27, 1458 Izlīgums

akts — 1480 konkursā — V 104-109 laulības šķiršanas lietas i. nav pielaižams — 1445 noslēgšanas kārtībā — 1477—1487 pilnvarojums izlīgt — 60. 352 prāvnieku — 91, 92, 252. 274, 442, 1477—1487 Tzmeklejumi

atlīdzība Zinātniskās tieseksperti-zes institūtam^1 — 988 piez. Izmeklēšana

tās personas dzīves veida i., par kuru nodibināmā aizgādnība — 1552

Izmeklēšanas tiesnesis

tiesas sastāva papildināšana — 778 zaudējumu atlīdzība no tiesnešiem u. c. resora darbiniekiem — 1425—1430 Izņēmumi no civilprocesa vispārējās kārtības — 1396—1521 Iznīcināšana

hipotēkas — 1715 parāda akta — 1718 šķīrējtiesas sprieduma — 1518—-1521 Izpildīšana

aizmugurisks spriedums, kas triju gadu laikā nav izpildīts — 844 aizstāvja iecelšana, izpildot spriedumu pret atbildētājiem, kuru dzīves vieta nav zinama — 1102—1115 arvalstn tiesu spriedumu — 1387— 1395

atlikšana vai apturēšana — 1085 blakus sūdzība neaptur pārsūdzētā lēmuma i. — 900 dzīves vietas maiņa izpildu laikā — 1078

izpildu kārtība attiecība uz aprēķiniem par zaudējumiem, ienākumiem un izdevumiem — 1022— 1048

izpildu raksta izsniegšana — 1052—1057, 1059 izpildu pavēste— 1074—1078, llf6, 1237

izpildu darbības žurnāls — 1083, 1084

izdevumi — 1091

spriedumu iepriekšējā i. — 188— 191, 845—853, 1050, 1406, 1464, I 19

spriedumu iepriekšējā i. lietās par apdrošināšanu negadijumos un arodslimībās — 1406 piez. spriedumu iepriekšējā i. valsts pārvalžu lietās — 1406 iepriekšējā i. tirdzniecības lietās — I 19

liecinieku pieaicinašana izpildu darbībā — 1079, 1080 miertiesnešu spriedumu — 220— 225. 1068 paradnieka nave, izpildot spriedumu — 1092. 1093 piespiedu i. pēc aktiem — 226—252 tiesas lēmuma i. lietā par prasības nodrošināšanu — 697 izpildāmā sprieduma iztulkošana — 1098

spriedumu i. sakara ar kasacijas lūgumu — 931 turprn. spriedumu i. laulības lietās — 1452 spriedumu i-as veidi — 1060 turpm. spriedumu i. pret valsts pārvaldi

— 1409

spriedumu i. pret pašvaldību vai autonomo valsts uzņēmumu — 1409 piez. spriedumu iepriekšējā i. uztura lietās un lietās par vecāku un bērnu attiecībām — 1464 sprieduma i. par darījuma atcelšanu — VI 2 šķīrējtiesas sprieduma 1517 vispārējo tiesu iestāžu spriedumu i. — 1014—1395 piedzītās naudas sadalīšana — 1088. 1089, 1353—1366

Izpildu kārtība attiecība uz aprēķiniem par zaudējumiem, ienākumiem un izdevumiem — 1022— 1048 Izpildu raksts »apmaksa ar kanclejas nodevu —

305. 983

apmaksa ar zīmognodokli — 968 atsaucot pilnvarojumu — 1779 ievedot valdijumā — 1346, 1741 miertiesneša — 221 naudu sadalot — 1366 nozaudēšana — 1059 parādnieka apcietināšanai — V 35, 39, 40, 55 paraugs — IV

pārdodot saistības priekšmetu — 1686

uzradīšana pie izpildīšanas — 1073, 1223—1225 vispārējas tiesu iestādes — 724— 730, 1052 turpm.

Izpirkums

nekustama īpašuma — 1658—1662 Izraksts

dokumenta — 367, 368, 538, 539, 542

dzimtsarakstu reģistra — 1433,

1434, 1474, 1475 naudas sadalījuma aprēķina — 1360

sprieduma — 821, 822, 832 tiesu izpildītāja žurnālā — 1084 tirdzniecības grāmatas — I 9, 15 Izsaukšana

adopcijas lietās — 1531 atbildētāja i. ārvalsts tiesas sprieduma izpildīšanai — 1391 atsavinot nekustamu īpašumu — 1705—1707 dzēšot hipotēku — 1712—1717 kopmantojuma līdzīpašnieku — 1644

kreditoru i. naudu sadalot — 1360 lietas par bērnu leģitiinēšanu — 1525

mantinieku — 1628—1631, 1644,

1710, 1711 mantojumam atklajoties — 1628— 1631, 1710, 1711 paradnieka i. līdzekļu uzradīšanai 1370—1374

parādu dokumentu nozušanas gadi-jumā — 1718—1724 tirdzniecības lietās — I 6 uzaicinājumu kārtība — 1687—1724 sk. arī aicināšana, uzaicinājums. Izsludināšana

taisot lēmumu par parāda akta anulēšanu — 1723 par pilnvarojuma atsaukšanu — 1777—1779 dzēšot hipotēku — 1717 par mantas pārdošanu — 1176— 1179, 1287—1291, 1340, 1341 Senata spriedumu un lēmumu — 938

spriedumu i. laulības lietas — 1450 sūdzības par nepareizu i-u — 1340, 1341 Izsniegšana

aizmuguriska sprieduma noraksta

— 207, 209, 832

apelacijas sūdzības i. atpakaļ — 258, 866, 868 atsauksmes pret aizmugurisku spriedumu i. atpakaļ — 836 izpildu pavēstes — 1074, 1075, 1094, 1106, 1107 izpirkuma lūguma i. atpakaļ — 1660

kasacijas drošības naudas i. atpakaļ — 286, 914 kasacijas sūdzības i. atpakaļ — 285', 915 pavēstēs — 79—84, 386- 393 prasības lūguma i. atpakaļ — 66.

370—372, 374, 673, 1013 tiesu un lokšņu nodevas i. atpakaļ

— 302, 981 Izsole

atklāšana — 1198, 1302 atlikšana sakarā ar kasacijas sūdzības iesniegšanu — 931 cenas samaksa — 1202, 1307 dalamas kopmantas — 1655, 1656 i-es dienas noteikšana — 1169, 1283, 1285 divkāršā — 1294

ieguvējs i-ē — 1200, 1206, 1305, 1307 turpm. izdevumi — 1205, 1211 izsludināšana — 1177—1179. 1287— 1291. 1340, 1341

iaunas i-es nolikšana — 1213, 1215, 1316, 1320 kopīpašuma esoša nekustama īpašuma pārdošana i-ē — 1332— 1335*

kustamas mantas i-es kartība — 1190—1201 kustamas mantas i-es sekas — 1202—1206 kustamas mantas nodošana pircējam — 1203 i-es lapa — 1292, 1302—1304, 1674 mantas paturēšana — 1208, 1213, 1316, 1317 nekustama īpašuma labpratīga pārdošana — 1663—1674 nekustama īpašuma i-es sekas — 1307—1312* nekustama īpašuma i-es vieta —

1281—1283 nenotikuša un speķa neesoša kustamas mantas i. — 1207—1215 nenotikuša un spēkā neesoša nekustama īpašuma i. — 1315-1326

nekustama īpašuma i-es kārtība — 1292—1306 nepārdotā manta — 1210, 1320 nodrošinājums — 1299.—1301 otrā — 1210, 1213, 1215, 1316, 1318, 1321

paziuojumi par nekustamu īpašumu pārdošanu i-ē — 1287—1291 personas, kas var un kas nevar piedalīties — 1196, 1298, 1299, 1322 pircēja iemaksa — 1202 saistības priekšmeta pārdošana — 1675, 1685, 1686 sākums — 1198. 1293 sūdzības — 1340—1342^1 ieņemtās sutnas sadalīšana — 1205 termioi nekustamu īpašumu pārdošanai i-ē — 1284—1286 trešā — 1320, 1326 žurnāls — 1201 sk. arī pārdošana Izšķērdētājs

aizgādnība par i-iem — 375, 1548— 1558'

lietas apturēšana sakarā ar prāvniekā atzīšanu par i-u — 98, 782

nevar but par pilnvarnieku — 57, 348 Iztulkošana likuma — 11 sprieduma — 1098 Izziņa

par promesošu atbildetaju, izpildot spriedumu — 1103, 1105

J.

Jauni apstākli — 254, 433, 861, 889, 908, 922 Jauna caurlūkošana

sprieduma — 282, 284, 287—289,

906, 908, 911, 912, 914, 922, 923, 1452^1

Jauns glabātājs — 1166.

Jaunas izsoles nolikšana — 1213, 1215, 1316, 1320 Jauni pierādijumi

izpildīšanas kartība — 1034

Jauni prasījumi — 255, 436, 858 Jautājumi

apspriedi sākot — 796—799 lieciniekiem — 131, 488, 489 prāvniekiem — 93, 271, 438 Jūras kuģis — sk. kuģis

Jūras prasības

apmierināšana — 1357^2, 1357е izpildu pavēste — 1095^1 naudas sadalīšanā — 1357*—1357^4, 1357«— 1357"

Juridiska adrese — 413, 875

Juridiska persona — 34, 43, 59. p.

3. piez., 86, 350. p. 3. piez., 392

Jūrniecības departaments

noteikumi par kuģa glabāšanas maksu — 1162 paziņojumi par kuģu pārdošanu — 1289 Jūrnieki

darba alga — 1357', 1357*, 1357" līdzekļu uzrādīšana — 1370. p. piez.

paraksts par dzīves vietas neat-stāšanu — 1367 piez.

к

K.

Kaimiņi

nopratināšana — 1462 sk. arī apkārtnieki.

Kameras — sk. Tirdzniecības un rūpniecības kamera, Amatniecības kamera, Lauksaimniecības kamera

Kanclcjas nodeva — 297, 300, 305— 307, 962, 965 . 983—985, 999, 1002

Kandidats — sk. tiesu amatu kandi-dats

Kantori

tirdznieciski

I 3

Kapitali

iestādēs 1223—1227 pie trešām personām — 1222 Kapteinis

izpildu pavēstes izsniegšana k-im

— 1075*

k-a taisītie paradi naudas sadalīšanā — 1357^2, 1357«, 1357е, 1357» līdzekļu uzrādīšana — 1370 piez. paraksts par dzīves vietas neat-stāšanu — 1357 piez.

Karavīrs

apcietināšana maksātnespējas gadījumā — V 32, 43—46 -liecinieks — 121, 468 mantojuma apsardzība — 1588. p.

1. piez., 1594 piez. paraksts par dzīves vietas neat-stāšanu — 175, 748, 1367 Karš — 786 Katalogi — 1137 Kasacija

lietās par aizgādnības nodibināšanu izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves del — 1553 ārkārtējā — 284 , 908, 1452^1 caurlūkošana — 290 . 290^1, 916— 919

lietas par personas atzīšanu par gara slimu — 1546 iemesli — 283, 907 izpildīšanas apturēšana pie kasa-cijas iesniegšanas - - 93t—936 izsoles lietās — 1341 lūgumi — 282, 283'. 285. 286, 906,

907. 912, 914. 915, 925, 1408

miertiesneša lietas — 282, 283, 287, 288

par otrās instances otro spriedumu — 930 pretkasacija — 285. 915 sekas — 290—291, 926—930 Senata lēmums — 920, 921, 938 termiņš — 287, 288, 910, 911 valsts pārvalžu lietās — 1408 vispārējo tiesu iestāžu lietās —

906, 907, 910—912, 914, 915 sk. arī pārsūdzībā.

Ķīla

drošības nauda — 286, 914, 1299— 1301, 1306, 1321, 1322 pārsūdzot spriedumu — 176. 177 Ķīlas ņēmējs

divkāršas izsoles pieprasīšana — 1294

maksātnespējas lietās — V 83—85 paturēšanas tiesības — 1213, 1316 Ķīlu tiesības

maksātnespēias lietās — V 5, 6, 8.3—85

naudas sadalīšana — 1357, 1357^2, 1357®, 1358 Klaušas

naudas sadalīšanā — 1358 Kļūda

atbildetaja dzīves vietas uzrādīšanā — 394 kā iemesls atzīšanas apstrīdēšanai — 155, 569 izpildu raksta — 1058 spriedumā vai lēmumā — 1015, 1016

kā iemesls termiņa atjaunošanai — 956

valsts iestādes aprēķina — 1420 Komandējums tiesneša — 987 Kompetence — sk. piekritība.

Komanditsabiedrība

prasība pret to — 42, 86, 327 Komisionārs

prasijumi naudas sadalīšanā— 1357 Konfrontēšana

liecinieku — 132, 492 Konkursa lietas — V

Konkursa masa

aizturēšanas tiesības — V 83, 86 apstrīdēti prasījumi — V 101 ārpus konkursa apmierinami pra-sijumi — V 83—85 atdalīšana no k. rn-s — V 76, 81, 82

blakus prasijumi — V 99, 100 izdalīšana no k. tro-s — V 80—82 ķīlu tiesības — V 83, 86 manta pie trešām personām — V 78

parādi — V 75, 86 parādu ieskaits — V 77 parādu šķiras — V 96'—98, 101 pirms sadalīšanas apmierināmie prasijumi — V 86 pretenziju apmierināšana pēc konkursa slēgšanas — V 103 no pieteikšanas atsvabinātie prasijumi — V 75 sastāvs — V 79—82, VI 9 Konkursa valde atbildība — V 16

atteikšanās no līguma pildīšanas —

V 73

darijunmi apstrīdēšana — VI dokumentu atpakalizsniegšana kreditoriem — V 94 ievēlēšana — V 15 izlīgums — V 104—109 kreditoru sasaukšana — V 88—93 parādnieka lietas vešana •— 30 pārdodot lietas — V 85 pretenziju apmierināšana pēc konkursa slēgšanas — V 103 pretenziju atlikšana — V 74, 100 pretenziju atzīšana — V 91—93, 95, 101

pretenziju ierakstīšana — V 87, 90, 91

pretenziju pārbaudīšana — V 88— 94

pretenziju pieteikšana — V 74-76, 78

sūdzības par k. v-i — V 17 uzraudzība — V 16 Konosainenta parādi

naudas sadalīšanā — 1357^2, 1357^8 Konvencijas

par ārvalstu spriedumu izpildīšanu

— 1387

Hāgas — 412', 661. p. 3. piez., 1003. p. 2. piez. par palīdzību civillietas — 412'

Kopīpašums

dalīšana — 1641—1657' pardošana — 1332—1335^2, 1666 kopīpašnieku strīds par parādnieka daļas lielumu — 1334

Koroboracija — 1307 Krājgrāmatiņas

ka nodrošinājums — 1300 Kratīšana

parādnieka — 1119, 1349 Kravas glābēji

prasijumi naudas sadalīšanā —

1357 Kreditors

lūgums apcietināt parādnieku —

V 29

dzīves vietas maiņa — 1241 lūgums dzēst hipotēku — 1713, 1714

iestāšanas maksatnespējas lietā

— 30

izsoles seku paziņošana — 1315 konkursa valdes ievēlēšana — V 15 konkursa valdes revizija — V 16 kopīpašnieku strīdā — 1335 līguma apstrīdēšana — VI maksātnespējas lietas ierosināšana — V 26, 27 lugums maksātnespējas lietu pārvest — V 3 naudas sadalīšanā — 1088, 1089, 1353—1366 netirdznieciskas maksātnespējas lietas ierosināšana — V 21—25 paturēšanas tiesibas — 1208, 1209,

1316

strīds par apmierinājuma priekšmetu — 1682 sūdzības par konkursa valdi —

V 17, 18 uzaicināšana — 1678—1681 uztura naudas iesniegšana — V

40—42, 62—64 valsts parvalde — V 19 zvērināta kuratora norādīšana —

V 10

Kreditoru sapulce — V 88—95

Kredītiestādes

ieķīlātā nekustama īpašuma pārdošana 1282 parādnieka kapitali k-ēs — 1223— 1227

paradu aktu mortificēšana — 1724 zīmes — 1134, 1227 sk. arī bankas

Kredīts

tiesu pasta sutijuiniem — III, 18

Kriminaltiesāšana

lietu pārsūtīšana civiltiesai — 542 nozīme civillietā — 8 nozīme viltojuma strīdā — 655

Kuģis

adjudikacijas lēmums — 1307 piez.

apķīlāšana — 1120^1 apraksti juma nepareizības — 1339 piez.

aprakstīšana — 1135 piez. ārzemniekam pārdots — 709^2,

1309-, 1312^1 domajamās da|as pardošana — 1335^1, 1335-’ glabašana — 1160' glābēju prasījumi naudas sadalīšanā — 1357, 1357* ieguvejs — 1312^2 intervencijas prasība — 1336. piez. izslēgšana no reģistra — 1309^2 izsoles lapa — 1292 piez. kalpotāju līdzekļu uzrādīšana —

— 1370 piez. kalpotaiu paraksts par dzīves vietas neatstāšanu — 1367 piez. mēru gramata — 1309^2 naudas sadalīšana, kas ienākusi pārdošanā — 1357^1—1357« neapķīlājams — 1120 novērtēšana — 1149 pārdošanas izsolē — 1168^1, 116Э.

1288. piez., 1309*, 1312' paziņojums par pardošanu — 1289 piederumi — 1357^2, 1357n piedziņas vēršana uz k-iem — 1116 turpm.

prasības nodrošināšana ar k-i — I 703. turpm. reģistrācijās certifikats — 1309^1, 1335^1

Kuģniecības nodala

paziņojums par sprieduma izpildīšanu — 1075*

Kuģu hipotēka

naudas sadalīšanā — 1357^2, 1357s Kuģu reģistrs

atzīme par piedziņas vēršanu — 1075^2, 1116^1 kuģa izslēgšana — 1309^2 Kuponi — 1718. piez., 1720^1, 1723^1.

piez.

Kustama manta

apķīlašana 703. 707 turpm., 717. turpm,, 1116—1127 aprakstīšana — 1128—1147, 1255 atņemšana — 1348, 1349, 1351 glabāšana — 1156^1—1167 izsoles atlikšana — 931 izsoles kārtība — 1190—1201 izsoles sekas — 1202—1206 maksātnespējīgā parādnieka — V

11

neapķīlajama — 1120, 1121

nodrošinājums pie kasacijas — 931, 933—937 novērtēšana — 1148—1155 par pārdoto k. m-u piedzītās su-nias sadalīšana — 1357 pārdošana — 1110, 1169^—1172, 1192—1194. 1173—1175, 1176— 1185

piedziņas vēršana uz k. m-u — 1060, 1116—1235 piespiedu nodošana — 1346—1352 prasību piekritība miertiesā — 36 vērtības piedzīšana — 1352 Kvīte

tiesu izpildītāja k. par mantas saņemšanu no glabātāja — 1190

L.

Labdarīgi mērķi

novēlējumi 1. m-iem — 1582 Labie tikumi — 1393 Labprātīga pārdošana izsolē — 1663—1674 Labprātīga samaksa

izpildu kārtībā — 1038, 1039 Laikraksti

sludinājumi par pārdošanu — 1179—1181

Laiks

pārdošanas 1. — 1168—1172, 1184, 1192, 1194, 1280 Lapa, izsoles, sk. izsoles lapa Latvija

ārvalstu spriedumu izpildīšanā L-ā

— 1387—1385

konvencija par palīdzību civillietās — 412* konvencija par spriedumu izpildīšanu —_1387 piez. sabiedriska iekārtā — 1393 Latvijas banka

apķīlāto naudas sumu iemaksa

— 729

nodevu nosūtīšana L. b-ai — 999 prasijumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 Lauksaimniecības kamera — 608 Lauksaimniecības nekustami īpašumi

— 1120. р. 1. piez., 1269, 1285 piez.

Lauksaimnieks

-parādnieks — 1122 Laukstrādnieki aicināšana — 80 prasības nodrošināšana — 174 prasības piekritība — 44 Lauku iedzīvotāji

kustamas mantas apķīlāšana — 1120 Laulatais

apcietināšana V 33

- glabātājs — 1159 konkursa — V 81, 82, 97 nepilngadīgs — 1440 -parādnieks — 1124 pensija — 1231 prasība par tiesībām uz bērniem

1455—1465

- tiesnesis — 767 uztura prasība — 1455—1465

Laulāto atšķiršana — 1444 Laulība

apliecība — 1524 dzimšana l-ā — 932. 1466—1476 neesamība — 1438—1465 šķiršana — 1438—1465 Laulības lietas — 27, 375, 1431—1465 par dzimšanu 1-ba — 932, 1466'— 1476

par 1-bas neesamību vai šķiršanu

— 932. 1438—1465

piekritība — 1431, 1438, 1455, 1466 prokurora pārsūdzībā — 1437 par tiesībām, kas saistītas ar 1-bu — 1431—1437 Ļaunprātīga maksātnespēja — 556,

V 14, 29, 106 Legatars

uzaicināšana — 1630, 1710 Lcģitimēšana

bērnu — 1522—1528 Lēmums — 807, 815, 817, 819

adjudikacijas — 1307, 1309, 1342, 1342^2

par administrativu piedziņu — 1382 par adopciju — 1531 par aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1553, 1554, 1558^1. par aizgadnību mantojumam — 1626

par aizgadnību promesoša mantai

— 1561

par apcietināšanu — V 37, 38 par apskati uz vietas — 599 par ārvalstu sprieduma izpildīšanu — 1388 atcelšana un grozīšana — 1014 par blakus sūdzību Tiesu palatā

— 905

par personas atzīšanu par garā slimu — 1544, 1547^1 par gara spēju pārbaudi — 1535 par hipotēku dzēšanu — 1716, 1717 par ievešanu vald'iiumā — 1740, 1741. 1746, 1747 izpildīšana — 223, 1046, 1049 turpm. par izpirkumu — 1662 par izsoles sekām — 1315 par nekustamas mantas apķīlāšanu

— 724

par labpratīgu izsoli — 1667 par leģitimēšanu — 1525, 1527' par liecinieku nopratināšanu — 466 par lietpratēju slēdzienu — 606 maksātnespējas lietās — V 18. 25—28

par naudas soda uzlikšanu — 93^3, 222 piez., 484, 889, 1051 piez. par nekustama īpašuma nostiprināšanu — 1307. 1309, 1342, 1342^2

par nepieteikto tiesību anulēšanu

— 1699

par noraidījumu — 676—679 par nozudušā atzīšanu par mirušu

— 1569—1572

par nozuduša uzaicinašanu — 1567 par parāda akta anulēšanu — 1723, 1723'

par paraksta ņemšanu no parad-nieka neatstāt dzīves vietu — 1367

par pēdējas gribas rīkojuma spēkā stāšanos — 1584 par piespriestās mantas vērtības . piedzīšanu — 1352 par pierādījumu pārbaudīšanu — 460, 58S, 595, 826, 883 Senata — 919, 921, 938 par tiesneša atstatīšanu — 773 Līdzekļu uzmeklēšana

piedziņas apmierināšanai — 1370— 1386 Līdzīpašnieks

dzīves vietas maiņa — 1241 kopmantojuma — 1644 kuģa — 1335^2 labpratigā izsole — 1666 paturēšanas tiesības — 1316 paziņojums par izsoles sekām —

1315

Līdzmantinieks — 1639, 1644, 1656 Līdzparādnieks — V 108 Liecība

atstatīšana no 1-s — 116, 463 atteikšanās no 1-s — 115, 462 bērnu — 117, 464 nepielaišana pie I-s — 116, 463 Liecinieks

aicināšana — 120—125, 467 turpm., 588

aktu izmeklējot — 637, 651 apķīlajot mantu — 1118 aprakstot mantu — 1142, 1143, 1611 apskate uz vietas — 165, 603 atlīdzība — 136, 137, 495, 496, 988 atstatīšana no liecības došanas — 116, 463 atvešana — 123, 471 atteikšanās no liecības došanas —

115, 462

- bērns — 117, 464

- dzelzsceļnieks — 122, 469

par galvinieka mantas stāvokli — 738

iepriekšejā apjautāšana — 483 ievedot valdījumā — 1741 izpildot spriedumu — 1079, 1080 izsacijumi — 133—135, 462—499 izsacījumu izlietošana izbeigtā lietā — 792 -kareivis — 121, 468 konfrontēšana — 132, 492 laulības lietās — 1462 mantojumu apzīmogojot — 1593, 1594s 1603 mutiska testamenta 1. — 1579—1581 neierašanās sekas — 123, 124, 471, 472

nopratinašana — 115-, turpm., 129— 131, 460, 466, 473 turpm., 1579—

1581

nopratinašanas vietā — 125—127, 472—475 parpratinašana — 491 paskaidrojumi, uzdodot I-u — 465 pavēstē I-ani — 120—122 467 turpm.

pavēsti izsniedzot — 390 pēdējās gribas rīkojuma 1. — 1577—1581 personas, kas nevar būt par 1-iem

— 116, 463 pienākums but par 1-u — 115. 462 pierādijumus nodrošinot — 112 testamenta uzrādīšana I-am — 1577 tiesas sēdes atstāšana — 490 zīmogus noņemot — 1606—1608 zverests — 128, 471

Lieta

apturēšana — 98, 782 turpm. atjaunošana — 69, 92, 99, 198, 374, 788, 789, 823, 954, 1487 atlikšana — 96, 790 izbeigšana — 100, 790 turpm., 823 lasīšana — 820

nepieņemšana iztiesāšanā — 675 noņemšana no dienas kārtības — 823

noraksts — 820

pārvešana — 313, 314, 317, 671 turpm., V 3, 4 referēšana apgabaltiesā — 423, 424. 428—430 reierešana izpildu kartība — 1033

referēšana Senātā — 916, 918 referēšana Tiesu palata — 880 1-as vešanas izdevumi — 992, 1357, 1357«.

Lietošana

glabājamās mantas — 1163 servitiitu 1-as traucēšana — 1421 piez.

valsts mantas — 1423

Lietpratējs

aprēķinu pārbaudot — 628 pie apskates uz vietas — 597 ārsts — 1535, 1537 atlīdzība — 171, 172, 619-622, 988, 99(1

atteikšanās — 170, 610 atzinums — 164—172, 605—623 dokumentu tulkošanā — 630 izraudzīšana — 168, 608, 609, 617 komandēšana — 1152 l-u komisija — 1265, 1266 kopmantas novērtēšanā — 1649 noraidīšana — 168, 611—613 novērtēšanā — 1149, 1150—1152 pieradijumus nodrošinot — 112 sodīšana — 170, 618, 1153

Lietuva

konvencija par spriedumu izpildīšanu — 1387. piez. turpm., 1000. 1545

Lietvedības izdevumi — 962, 966, 986 Lietvedis

mantojuma masas — VII 4—7, 9—

12

Līgava

atzīšana par šķirtu sievu — 932, 1062 Līgums

agrāko I-ti nokārtošana — 1675 piez.. 1712 piez. par apķīlātas mantas novērtēšanu

— 1154. 1155 par aprakstīto nekustamo īpašumu — 1245. 1246 par ārvalstu spriedumu izpildīšanu _ — 1387

ārzemes noslēgts — 812 turpm. iepriekšēja izpildīšana — 188, 846 laukstrādniekus pieņemot — 44. 80, 174

par strīdamo nekustamo īpašumu kasacijas laikā — 931 par piekritības grozijumiem — 334, 335

prasība pec 1-a — 43, 44, 314, 315 prasības nodrošinājums ar mantu, kas norādīta 1-ā — 712 šķīrējtiesas — 1490—1493, 1495, 1496

Līgumsoda prasības — 962 piez. Likumīgs spēks

izlīguma — 1485 leģitimācijas lēmuma — 1528 sprieduma — 220, 1014—1021 Likums

aizrādiiums uz l-u apelacijā — 856 ārvalstu spriedumu neizpildīšana, ja tie runā pretim Latvijas 1-iem

— 1393

ārzemes — 552, 553, 812—814 iztulkošana — 11. 283, 291 907, 930. 931. 938 nepiekritība, neskaidrība — 11, 12 norādīšana pavēstē — 381 norādīšana prasības lūgumā — 359 pārkāpšana — 283, 907 pavēlošās un aizliedzošās normas 1393

Literatūras darbi

pārdošana — 1186-1188 Lokšņu nodeva — 297. 298^1, 299 303.

306, 307 Lozēšana

izraugot apkārtniekus — 173. 517 Lūgums

adopcijas lietās — 1529, 1530 aizgādnību atcelt — 1555—1557 nodibināt aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1549, 1550 _

nodibināt aizgadnību par promesošā mantu — 1560 anulēt parāda aktu ■ 1718—1720 par ārvalsts sprieduma izpildīšanu

— 1388, 1389, 1392 blakus I. — 656 turpm. atzīt personu par garā slimu —

1533, 1534 pieņemt glabāšana saistības priekšmetu — 1678, 1679 iesniegšana miertiesnesim — 89 ievest valdijnmā — 1739, 1740

ievedot valdijumā sastādīt aprakstījumu — 1742 izlīguma — 1480—1483 par izpirkšanu — 1658—1661 par labprātīgu izsoli — 1663, 1664, 1667

labprātīgai izsolei aprakstīt un no-vēītēt nekustamu īpašumu — 1669

labpratīgu izsoli atzīt par notikušu

— 1672

le&itimet bērnu — 1523 maksātnespējas lietu ierosināt —

V 21—23 mantiniekus apstiprināt — 1636 mantiniekus pamudināt izteikties 1632—1634 mantojumu apsargat — 1589, 1590 mantojumu apzīmogot — 1592 izsludināt par mantojuma atklāšanos — 1630 par mantojuma pieņemšanu ar inventārā tiesībām — 1632 par mantojuma dalīšanu — 1641, 1644

nozudušo atzīt par mirušu — 1565, 1566

otrreizeja iesniegšana — 981 piez. pilnvarojumu atzīt par atsauktu —

1776—1779 pilnvaru atņemt — 1779 prasības 1-a forma — II par sprieduma atcelšanu — 282 turpm., 906 turpm. šķīrējtiesas spriedumu anulēt — 1520,_ 1521 uzaicinājumu izdarīt — 1688—1691,

1713. 1714

M.

Mākleru grāmatas — I 14 Maksāšanas līdzekļu uzrādīšana —

1370—1376

Maksatnespeja

apķīlāšanu un aprakstijums — V 11 faktiska — 1062 ļaunprātīga — V 7, 14, 29, 106 netirdznieciska — V 20-—23, 26—30 paradnieka apcietināšana — V 29, 31—67

parādnieka m. naudas sadalīšanā

— 1366 pārsūdzība m-s lietās — V 18 piekritība — V 2—6 sludinājumi — V 8, 9 tiesāšanas kārtība — V 70—110 uzraudzība — V 16, 17 zvērināts aizgādnis — V 10, 15 sk. arī konkursa valde Maksātnespējīgais parādnieks aicināšana — V 22 apcietināšana — V 29, 31—67 atsvabināšana no kasacijas drošī' bas naudas — 286, 914 atzīšanās — 572 dzīves vieta — V 2, 3 -galvinieks — 736 kreditora prasības — 30, 330, 393 launpratīga maksatnespeja — V 7.

14, 29, 106 mantas apķīlašana V 11, 23 paraksts — V 7, 11, 23 pavēstēs izsniegšana — 393 paziņojums par maksātnespēju —

V 22. 26

piedzīšanas apturēšana — V 12

- pilnvarnieks — 57, 348-prasības — 28, 30 slēpšanās — V 27 tiesība prasīt, lai stāda viņu priekšā tiesai — V 50, 51 tirdzniecības grāmatas — 556 uzturēšanās viela — V 3 tiesība prasīt zvērināta aizgādņ;» atvietošanu — V 15 Mākslas darbi

pārdošana — 1186 Malka

neapķīlājama — 1120 Manta

apķīlāšana termiņa maksājumos —

186, 810 brīva — 27

darījumos in fraudem creditorum

— VI 6

kustama — sk. kustama manta neapķīlājama — 1120 nekustama — sk. nekustam« īpašums

nodošana — 1060. 1110, 1346—1352 paradnieka rn-as pārvaldība —

V 71

paradnieka m. pēc konkursa —

V 103

uzmeklēšana — 1370—1386 vardarbīga atņemšana — 1421— ļ 1424

Mantas apsargāšana

aprakstijums — 1611—1613 mirušā — 1588-, 1625 promesošā — 1559—1564 sūdzības — 1622—1625 Mantinieks

apelacija — 257, 862, 863 apstiprināšana — 1636—1640

- atbildētājs — 31

prasība par dzimšanu laulībā — 1473

ievešana valdijumā — 1740 piez. izlīgumā izbeigtas lietas atjaunošana — 1487 mantojuma apsardzība — 1588— ļ 1625

mantojuma atstaiēja aktu spēks — ļ 545, 546, 565 mantojuma dalīšana — 1641, 1644 mantotie nekustamie īpašumi — 1640

pamudinašana pieņemt mantojumu

— 1632—1634 parādnieka m. — 1092—1094 pēdējās gribas rīkojuma akta noraksta saņemšana — 1586 prāvnieka m. — 257, 862, 863, 1472, 1473

sacerējumu pārdodot *— 1187 strīdi — 46, 322

- tiesnesis — 292, 767 uzaicināšana — 1628>—-1631

Mantojums

aizgādnība — 1626, 1627 aprakstīšana — 1611—1613 apsardzība — 1588—1625 apzīmogošana — 1592—1604 atklāšanās — 1583, 1691, 1710, 1711 dala — 1639

mantinieku apstiprinašana — 1636—

1640

mantu saraksts — 1635 nodevas — 1639 piez. pieņemšana — 1632—1635 piespiedu kārtošana — VII prasības — 46, 322, 1636, 1638 priekšmeti, uz kuriem pieteiktas pretenzijas — 1600, 1607, 1611 ļ piez. i

Mantojuma dalīšana — 1641 1057^1

м

mantinieku uzaicināšana 1644 piekritība — 1641 projekts — 1646—1649 sūdzības — 1654 Manuskripti

pārdošana — 1188 Markas

tiesu — 306, 976—982 Mazturības tiesības

aizstavim, ieceltam — 1012 apliecība, mazturības — 1005—1007, 1009

ārvalstnieku — 1003. p. 2. piez. atsvabināšana no kasacijas drošības naudas — 286, 914 atsvabināšana no tiesu izdevumiem — 303, 1003 atsvabināšana no zimognodevas — 1008

likumiskas — 303, 1004 nepatiesu ziņu sniegšana — 304, 1007

Medicīniska aplūkošana — 590 piez. Meliorācijas sabiedrības — 1358 Mēru grāmata

kuģa — 1309^2 Mežs

ciršanas aizliegums — 710, 1244, 1406

apsardzība — 711 Miertiesnesis

atstatīšana — 292—295 mantojuma apsardzība — 1588. turpm.

mantojuma apzīmogošana —• 1592, 1593, 1598, 1599, 1604 mantojuma glabašana — 1615—

1617, 1620, 1621 noraidīšana — 292—295, 590 piekritība — 36—55 pilnvarojuma atsaukšana — 1776— 1779

tiesašana pie m-a — 36—307 zaudējumu atlīdzība — 1425—1430 zīmogu noņemšana apsargātām mantām — 1605, 1608 Mirušais

nozuduša atzīšana par m-šu — 1565—1572^1 Mortiiicešana — sk. anulēšana

Mutiska sacensība

par nekustama īpašuma paturoša- I nu — 1316 Mutiska sacīkstc

apelacijas instancē — 269, 880— 882

blakus procesa — 661) pirmā instancē — 88, 89, 424—444, 486

Mutiski testamenti — 1579—1581 Mūzikas darbi

pārdošana — 1186

N

Nabadzība — sk. mazturības tiesības Nams

aprakstīšana — 1252, 1253 Nauda

apzīmogošna mantojumā — 1599 par lietām, kas ātri maitājas — ,

1615

bariņtiesai nododama — 1611 piez. braucamā — 1120 glabāta — 1683

hipotēku dzēšot kreditoru apmie-rinašanai — 1714 par kopīpašumu — 1333 рат kustamu mantu — 1357 par kuģi — 1357*, 1357s mantojumu kartošanai — VII 8, 9 neapķīlājatna — 1120 par nekustamu īpašumu — 1358 nodošana piedzinējam^1— 1087, 1110 kā nodrošinājums — 1300 pasta sūtijumiem — III 17 piedziņas vēršana uz izmaksām 1228—1231 sadalīšana — 1088, 1089, 1353—1366 sludinājumiem — 986, 1566, 1777 par nozudušu vērtspapiru — 1723^1 Naudas sods

par izvairīšanos dot atsauksmi, sakara ar maksajumu apķīlāšanu

— 732

par lēmuma neizpildīšanu, kārtojot mantojuma lietu — VII 5 lieciniekam — 123, 124, 471, 472 lietpratējam — 170, 618 par nepatiesu ziņu sniegšanu — 731 piedzīšana — 222 piez., 1051 piez. par pieradijumu novēlotu uzdošanu — 93^3, 434, 889

par sprieduma neizpildīšanu — 1062

par viltojuma pierādijumu nesniegšanu — 151, 652 par zīmognodevas nesamaksu — 550 sk. arī sods Naudas zīmes — 1718 piez.

Nāve

lietas apturēšana — 98, 357, 782,

783

atzīšana par mirušu — 1565—1572 kreditora — V 63, 64 laulātā — 1432, 1472 prādnieka — 1092—1099 pilnvarnieka -- 98 , 357, 782, 783, 864

prāvnieku — 98, 782, 783, 862 šķīrējtiesas izbeigšana — 1505 lietas par viltojuma strīdu — 653 Neapķīlājama manta — 1120 Neapstrīdamas piedzinās — 1380.

turpm., V 110 Neapzīmogojami mantojuma priekšmeti — 1596 Neatzīti prasījumi — V 95 Neesamība

laulības — 1438—1465 Neierašanās

apkartnieku —. 523 atbildētāja — 199, 203, 208, 824, 826, 908, 1035, 1037 liecinieka — 123, 124, 471, 472 lietpratēja — 170, 618 pieaicinātās trešās personas —

178. piez., 755 pircēju — 1193, 1207, 1315 prasītaja — 200. 203, 825 prāvnieku — 201, 203, 268, 592, 823, 882, 1118 Neizpildīšana

lēmuma n., mantojumu kārtojot — VII 5

sprieduma — 1061, 1062 Nejauša maksātnespēja — V 102 Nekustams īpašums

aizliegums atsavināt — 931, 1242— 1244

aizliegums cirst mežu — 710, 1244. 1406

apgrūtinājumi — 1294 aprakstīšana 1236, 1241—1261

ārvalsts tiesas spriedums — 1395

d alains — 1656

dokumenti — 1256

ieguvējs — 1305

ieķīlāts — 1282

ienākumi — 1345

ievešana valdijumā — 1342'-. 1346, 1739—1748 īpašuma prasība — 1336—1338 izpildu pavēste — 1237, 1242 izpirkums — 1658—1662 izsoles atlikšana — 931 izsoles kārtība — 1292—1306 izsoles lapa — 1292 izsoles, nenotikušas un spēkā neesošas — 1315—1326 izsoles nepareizības — 1339—1344 izsoles sekas — 1307—1312^2 izsoles termiņi — 1284—1286 kopīpašuma pārdošana — 1332— 1335

labprātīga izsole — 1663—1674 lauksaimnieciska rakstura —- 1120.

р. 1. piez., 1269, 1285 piez. līgumi par aprakstīto n. ī-u — 1245. 1246 mantojumā — VII 1, 2 novērtēšana — 377, 1262—1271 parādnieka — V 70 pārdošana — 1280—1326 pardošanas sludinājums — 1283, 1287—1291 pārdošanas vieta — 1281. 1282 pārvērtēšana — 1263—1271 pārvaldīšana — 1274—1279 pavēstes izsniegšana n. ī-mā — 82, 386, 398 paziņojums par piedziņas vēršanu uz n. ī-u — 1239, 1240, 1242 piederumi — 1120, 1255 piedziņas vēršana uz n. ī-u — 1060, 1236—1345 lietu piekritība 38. 318, 319, 321, 325, 326, 675 prasības par n. ī-u — 38, 318. 319, 321, 325. 326, 675, 1406 prasības nodrošināšana — 703. ļ turpm.

šķīrējtiesas lieta — 1489, 1516 , uzaicinājums pieteikt tiesības uz n. ī-u — 1689, 1705—1707

vaidijuma pierādīšana — 500 valdiiuma traucējumi — 1421—1424 Nelikumīgi pēdējās gribas rīkojumi

— 1577'

Nenotikušas izsoles — 1207—1213, 1315—1322 _

Nenotikušas šķīrējtiesas — 1507 Nenovērtējamas prasības — 298, 971 Nepārdota manta izsolē — 1210 Nepareiza aprakstīšana — 1147, 1257. 1261

Nepareiza izpildīšana — 1095—1097 Nepareiza rīcība

civilresora darbinieka — 1425 piez. pašvaldības darbinieka — 1425 piez.

tiesas amatpersonas — 1425 tiesu izpildītāja — sk. tiesu izpildītājs

Nepārvarami šķēršļi — 203, 955 Nepatiesu ziņu sniegšana — 1007 Nepieņemšana iztiesāšanā — 100, 675 Nepilngadīgie

apcietinašana — V 33 bērnu piešķiršana vecākiem — 1449

bermi prasijumi naudas dalīšana 1357, 1358 laulātie — 1440 liecinieki — 117, 464 pārstāvji — 27 pilnvarnieki — 57, 348 prasības celšana — 1458 šķīrējtiesā — 1489 Nepilnība likumos — 11, 12 Netirdznieclska maksātnespēja — V 20 -22. 29. 30 ļaunprātīga — V 29 lietu ierosināšana — V 2i likumu piemērošana — V 30 neuzmanīga — V 29 parādnieka aicinašana — V 22 parādnieka apcietināšana — V 29, 31

Nodeva

atmaksa — 302, 981 atsavināšanas n. — 1307 atsvabinašana no n-am — 300, 303, 1002. turpm. kancleias — 297. turpm., 965. 983 turpm.

lokšņu — 299, 300, 303 mantojuma — 1639. piez., 1740. ļ piez.

naudas sadalīšanā — 1357^2, 1357^9 par nodrošināšanu — 684 sakarā ar pēdējās gribas rīkojumu

— 1585

piedziņas lietas ar ieceltu aizstāvi — 1112 piedzīšana — 1011. piez. tiesu 297. turpm., 867, 964, 970. turpm.

zīinognodeva — 296, 867, 967. turpm.

sk. atsavināšanas, kanclejas, tiesu, zīmognodevu Nodokli

naudas sadalīšanā — 1357^2, 1357^8,

1358

ostas — 1292. p'iez. parādi — 1258, 1259 vērtspapiru izgatavojot — 1723^1. p. 2. piez.

Nodokļu departaments — 222 piez., 303 piez., 1011 piez., 1516 piez., 1051 piez.

Nodokļu inspektors — 222 piez., 303 piez., 1011 piez., 1051 piez., 1269, 1270 Nodošana

piespiedu — 1346—1352 Nodrošināšana

aizgādnību nodibinot izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ — 1549 apturot lietu — 78>7 atpakaļpiedzīšanas n. kasacijas ga-dijumā — 931 atvietošana — 713—715 ar galvojumu — 734—745 hipotekārā kārtā — 700, 703—716^1 iepriekšējā — 36, 175, 681 turpm. iepriekšejas izpildīšanas pielaišana 191, 849, 851, 1465 īpašuma prasības — 709—710 izdevumu — 661, 668, 669 izpildīšanas apturēšana — 933— 935

izsoles — 1299—1301, 1306, 1322 ar kuģi — 709», 709^2 līguma paredzeta — 712 otrreiz lietu caurlūkojot otrā instancē — 929

paturot nekustamu īpašumu —

1317

pret pieaicinamo trešo personu — 755

pierādījumu — 36, 107—114, 46i nodrošinājuma pievienošana sad:i-lamam sumām — 1321 prasību — 36, 50, 98, 174—177, 211, 672, 681—748, 840 prasi jumu — 36 ar priekšsēdētāja varu — 698 šķīrējtiesa — 1496 tirdznieciskās lietās — I 16 valsts pārvalžu lietās — 1406 veidi — 703. turpm., 708; 714. turpm., 724. turpm., 734. turpm., 746. turpm.

Noganijumi

prasības par n-iem — 41 Noguldījuma zīmes

kā nodrošinājums — 1300 Noilgums

aizmuguriska sprieduma — 844 apcietinašanas lēmuma — V 37 apturētas iztiesāšanas izbeigšana _ 790, 793

ārkārtējās apelacijas — 254 lietās par dzimšanu laulība — 1467, 1470, 1471, 1473 izpildu_ kartība apreķiniem par zatidejumiem, ienākumiem un izdevumiem — 1025 jautājuma pacelšana par n-u — 183, 808 laulības lietās — 1432, 1445 lūgumam par spriedumu jaunu caurlūkošanu — 289, 923 piespiedu izpildīšanā pēc aktiem

— 235

prekluziva lēmuma atspēkošanai

— 1703 sprieduma — 1049 tiesu izdevumu piedziņas — 1047 tirdzniecības graniatu — 555, I 12 viltojuma strīda — 653

Nokavēšanās

atbildētāja — 205, 827 paskaidrojumu iesniegšanā uz ape-laciju — 879 Nolaidība

amatpersonu — 1425. piez.

Nolasīšana

pēdējās gribas rīkojuma — 1573—-

1582 Noma

līgums — 1121, 1411—1420 п-s maksa naudas sadalīšanā —

1357

valsts mantas — 1411—1420

Nopratināšana

bērnu — 117, 464

izlīdzēju — 1483

liecinieku — 115. turpm., 129—131, 460. turpm., 473, 1579—1581

Noraidījums

izdevumu atlīdzība — 994 lietpratēju — 168, 611—613 pret prasību — 90, 661—680 tiesnešu — 292—295, 590, 767—778 Noraksts

adjudikaci.ias lēmuma — 1309, 1674 administratīvā picdziūā — 1382 aizgādnības lietās — 1550, 1556, 1562

aizmuguriska sprieduma — 207, 832

anulējama parādu akta — 1720, 1722

apelacijas sūdzības — 256, 857, 867, 869—871 aprakstijunm — 1145, 1160 blakus lūgumu — 657, 658 blakus sūdzības — 899, 901 dokumentu n-i, kas pielikti prasības lūgumam — 68, 69. 367, 368, 373, 374, 1404 hipotekārās saistības raksta — 1714

no iestādēm izprasāmo dokumentu

— 541

izpildu raksta — 1059 izpirkšanas lietās — 1659 izsniegšana atbildētājam — 382— 392

labprātīgas izsoles dokumenta — 1674

līdzekļu uzradīšanas protokola —

1384

miertiesneša lietas — 65 nekustamā īpašuma dokumentu

— 1258

nodevas par n-u — 305, 983—985 pārsūdzētā sprieduma — 285, 915 pavēstes — 387

pēdējās gribas rīkojuma akta — 1577^2, 1586 piedauzīgs — 382 piez. piekritības sūdzībās — 338, 339 kā pierādījums — 551 pierādījumu pārbaudīšanā — 595, 596

Senata sprieduma — 926^1 sindikātā prasības lietās — 1428 sprieduma — 195, 197, 820, 822,

887, 926», 1407, 1408 šķīrējtiesas līguma — 1495 termiua atjaunošanā — 958 tiesu izpildītāja žurnālā n. maksātnespējas lietās — V 53, 54, 66 trešo personu iestāšanās lietās — 752

trešo personu pieaicinašanas lietās — 763 valsts pārvalžu lietās — 1407,1408 valdījuma traucēšanas lietās —

1423

zemes gramatu nodalijuma —

1243, 1664 • zīmognodeva par n-u — 968

Norēķins

galīgs — 1413, 1414 glabātāja — 1165 izpildu kartībā — 1022, 1026, 1029 par tiesu nodevu — 982 par valsts darbiem un piegādēm' — 1413, 1414, 1416, 1420 Noruna

atturēties no solīšanas — 1199 Nosacīti prasijumi — V 74 Nostiprināšana

nekustama īpašuma — 1307 Notārs

dalīšanas lietās — 1646, 1649, 1653 galvojuma apliecināšana — 738 grāmatas izraksts — 1722 izlīguma apliecināšana — 1480— 1482

pilnvaras apliecinašana — 59, 350 šķīrējtiesas līguma apliecināšana 1495 Novēlējumi

vispārnoderīgiem un labdarīgiem merķiem — 1582

Novērtēšana

dalamas kopmantas — 1649, 1653, 1655, 1656 kuģa — 1149

kustamas mantas — 1148'—1155 labprātīgā izsolē — 1669 ar lietpratēju — 1149 liguiniska — 1154, 1155 maksātnespējīgā parādnieka mantas — V 23 nekustama īpašuma — 1236, 1262—1271 nepareiza — 1339 otrā un trešā izsolē — 1326 strīds pret novērtējumu — 1149, 1263. turpm. sumas nepārsolīšana — 1207

Noziedzīgs nodarījums

amatpersonas — 1425. p'iez. atlīdzības prasība — 7, 8 darījumi in fraudem creditorum

— 10 piez. iztiesāšanas apturēšana — 10 atsaukšanas uz krimināllietu — 542

konkursa valdes — V 16 šķīrējtiesā — 1489 zvērināta aizgādņa — V 16

Nozudušais

aizgādnība mantai — 375, 1559—

1564

atzīšana par mirušu — 1565—1572^1 sk. arī promesošais

Nozuduši dokumenti

atzīšana par anulētiem — 1691, 1718—1724

o.

Obligācijā

aprakstīšana — 1134 ieskaitīšana pirkuma cenā — 1311—1312' konkursa masā — V 13 maksātnespējas lietās — V 5, 6,

12, 83—85 piedziņas vēršana uz o-am — 1216—1221 prasību piekritība — 321 uzaicinājums dzēšanai — 1712— 1724

vecākums naudu sadalot — 1357,

1357^2, 1357^8, 1358, V 83 sk. arī ieķīlājuma raksts, vērts-papirs Ordre public — 1393 Ostas kapteinis — paziņojuma izlikšana par kujļa pārdošanu — 1289 Otrā izsole — 1213 1215, 1316. 1318. 1320, 1326

P,

Pabalsti

neapķīlāiami — 1120, 1222. piez., 1231

Padotības kārtība

lietās par valsts darbiem un piegādēm iesniedzamām sūdzībām 1412—1416, 1419 Pagaidu aizgādnība — 1535 Pagaidu uzturēšanās

atbildētāja — 39, 312, 313 maksātnespējīgā parādnieka — V

3, 4

paziņojums tiesai par p. u-os — 413 Pagarināšana

termiņa — 955 turpm.

Pagasta valde

pārstāvis pārdošanā — 1172, 1196, 1214

pavēstēs piegadašana — 79, 80, 83, 387, 389

pilnvaras apliecināšana — 59, 350 sludinājuma piesūtīšana izsoles lietā — 1290 ziņu ievakšana — 503, 504 Pagasttiesa

adopcija — 1529 piez. aizgādnības nodibināšana — 1626 mantojuma apsardzība — 1588. p.

2. piez.

spriedumu izpildīšana — 1068 . Palielināšana

prasības 255, 435, 436. 858 Pamata grozīšana

prasības — 435, 1442 Painazināšana

prasības — 435, 436 Pamudināšana

pieņemt mantojumu — 1632—1635

Papildu termiņš

šķīrējtiesai — 1506, 1507 Papildinājumu patenti

lietu iztiesāšana aiz slēgtam durvīm — 42*6 Papiri

atstāšana lietā — 416, 870, 875, 1078, 1241 ģimenes — 1120

pie mantojuma nepiederīgi — 1619 Parādi

agrāko p-u nokārtošana — 1675.

piez., 1712. piez. dokumentu nozušana — 1718—1724 hipotekāro p-u ieskaitīšana pirkuma cenā — 1311, 1312^1 konkursa — V 24, 85—99 nodokļu — 1259

Parādnieks

aicināšana līdzekļu uzrādīšanai — 1374. 1379 aizstavja iecelšana prombūtnē — 1102—1105 atvešana spaidu karta—1375,1376 darijumu apstrīdēšana — VI dokumentu iesniegšana par nekustamu īpašumu — 1256, 1257

- glabātājs — 1159

izpildot spriedumu pret p-u — 1125, 1143, 1145, 1157, 1197, 1216, 1236, 1274 izsolē — 1196

izsludināšana par pārdošanu — 1183

kratīšana — 1119, 1349 kreditora tiesības iestāties maksat-nespējas lietā — 30 -lauksaimnieks — 1122

- laulātais — 1124

līdzekļu uzrādīšana — 1370—1376 j maksātnespējīgā p-a tiesību ierobežojumi — 57, 348, 572, 736 > manta pie trešām personām — 1222

naudas sadalīšana — 1353—1366 j nāve — 1092—1094 papīri — 1120

parāda sadalīšana termiņos — 186,

187, 810, 811 paraksts par dzīves vietas neat-stāšanu — 746'—748, 1367—1369, ļ 1378

paraksts par to, ka viņam nav piespriestās mantas — 1350 pārdošanas vietas noteikšana — 1170, 1280 pārgrozijuini nekustama īpašuma

— 1263

- pārvaldnieks — 1279 paziņošana par izsoli — 1176 prasību piekritība pret maksātnespējīgu p-u — V 2—6 prasījumu tiesību aprobežojumi — 28—30

no trešām personām pienākošas sumas — 1222 valsts p-u mantas uzmeklēšana — 1377—1386 sk. arī atbildetajs

Parādraksts

prasības nodrošināšana pēc tā — 174, 695

Paraksts

uz aprakstījuma — 1142 par apstākļu pareizu uzdošanu — 1691

par dzīves vietas neatstašanu — 746—748, 1367—1369, 1378 lauksaimnieka-parādnieka — 1122 maksātnespējīga parādnieka — V

7, 23

mantojumu apzīmogojot — 1595, 1611. piez. par naudas saņemšanu — 1087 par to, ka parādniekam nav piespriestās mantas — 1350 par papiru saņemšanu no sekretārā — 411 par pavēstes saņemšanu — 82, 84,

386, 388

uz šķīrējtiesas sprieduma — 1511, 1512

par tiesas vēstules saņemšanu —

III 10, 13 trešās personas p. prasību nodrošinot 724, 725, 732. 733 trešās personas p. spriedumu izpildot — 1222

Parašas

piemerošana — 13, 14, 1357, 1 17, 18

Pārbaudīšana

apķīIatas mantas — 1190 dokumentu — 143, 144, 148, 150,

637 turpm., 645 turpm. dzimtsarakstu nodalu dokumentu

— 1434

gara spēju — 1535—1540 izpildu kārtībā — 1030—1032, 103*7 pārvērtējuma — 1268—1271 pierādījumu — 104, 138 turpm., 586—655, 826, 833, 883, 929 prasijumu — V 86—95 slimā parādnieka — V 49 Pārdevējs

aizliegums solīt —' 1196 kustamas mantas — 1169—1172 nekustama īpašuma — 1281—1283, 1302 Pārdošana

aizliegums pārdot aprakstītu vai ieķīlātu nekustamu īpašumu —

1244, 1282 apķīlatas kustamas mantas —

1168—1215 apskatīšana pirms p-as — 1191 apturēšana — 1235, 1338 atcelšana —■ 1185 atlikšana — 1175

priekšmetu p., kas airi maitāias

— 1174 dārgmetālu — 1189 ieguvējs izsole — 1200 izdevumi — 1205, 1211, 1297 izdodamo rokrakstu — 1188 kopīpašuma — Ш2 -1335 kuģu — 1168‘

kustamas mantas — 1110. 1168— 1172. 1173—1175, 1176—1185, 1192—1194 kustamas mantas atsevišķi no nekustamas — 1123 labprātīgā izsolē — 1663—1674 laiks — 1168, 1173—1175, 1184.

1192, 1194, 1280, 1281, 1283—1286 laulato mantas — 1124 literatūras, mūzikas, fotogrāfijās un mākslās darbu — 1186 mantas sadalīšana partijās— 1195 nekustama īpašuma — 1175, 1180—-1185, 1192. 1194. 1196. 1214, 1236, 1280—1326, 1663й—1674 nepareiza — 1343, 1344 sacerējumu, tulkojumu — 1187 saistības priekšmeta — 1675, 1685, 1686

sevišķi nosacijuml — 1186—1189 sludinājumi — 1176—1185. 1287— 1291

vairāku nekustamu īpašumu — 1295, 1296 valdītāja tiesības — 1197 vērtspapiru — 1216—-1221 vieta — 1168—1172, 1184, 1280— 1283 sk. arī izsole.

Pārlabojumi un izkasijumi _ tirdzniecības grāmatās — 556 Pārpilnvarojums — 59. p. 2. piez., 350. p. 2. piez.

Pārpratināšana liecinieku — 491 Pārrakstīšanas kļūdas izpildu rakstā — 1058 _ spriedumā — 1016 Parskats

par mantojuma lietām — VII 13 Pārsolīšana — 1198. 1199, 1217. 1.303 Pārstāvji

tirdznieciski — I 3 Pārsūdzība

adopcijas lietās — 1532 lietās par aizgādnību izšķērdīgas vai izlaidīgas dzīves dēļ — 1553 par aizgādnību promesošā mantai — 1564 aizmugurisku spriedumu — 213, 214, 843, 844 lēmuma par apelacijas atpakaliz-sniegšanu — 263^1, 868 lēmuma par apelacijas tiesību atjaunošanu 265^3, 893 aprakstijuma —.1147, 1257 par mantas apsardzību — 1622— 1625

par miertiesneša rīcību izdarot apskatīšanu — 166 lēmuma par atsauksmi uz aizmugurisku spriedumu — 837 lēmuma par bērna atstāšanu pie otra laulātā — 1463 dalīšanas sprieduma — 1654 galīgā norēķina — 1413, 1415 par atzīšanu par garā slimu — 1546 par ievešanu valdījumā — 1743 izlīguma — 92, 442, 1485. 1487 izpildu darbības — 224, 1095—1101 izsoles lietās — 1341 ķīlas došana pārsūdzot — 176, 177 kreditora p. maksātnespējas lietās

— 30

laulības lietas — 1437 leģitimēšanas lietās ■ 1527 par Mednieku atlīdzību — 137, 496 par liecinieka pratinātāja rīcību — 478

par lietprateju atlīdzību — 171,621 maksātnespējas lietās — V 17, 18 mantojuma kārtošanas lietās — VII 12

par atzīšanu par mirušu — 1571 par naudas sadalīšanu — 1360,1362 par prasību nodrošināšanu — 175, 696. 697 par noraidījumu — 677—679 par pierādijuma pārbaudītāja rīcību — 594 lietās par piespiedu izpildīšanu pēc aktiem — 242, 247 pilnvarojums pārsūdzēt — 60, 352 par prasibas atpakalizsniegšanu — 372

lēmuma par soda uzlikšanu — 93-\ 434. 889

sprieduma — 30, 253—265^4, 854— 874, 1654 šķīrējtiesas sprieduma — 1513 lēmuma anulēt šķīrējtiesas spriedumu — 1521 termina atjaunošana —- 265J—265^4, 891—805

par tiesneša neatstatīšanu — 295. 773

par trešās personas iestāšanas lieta

— 180. 764 testamenta lietās — 1587 uzaicinājuma lietās — 1701—1703 sk. arī apelacija. blakus sūdzība,

kasacija, sūdzība Pārsūdzētājs

dzīves vietas uzdošana — 856 Pārtikas līdzekļi

neapķīlājami — 1120 Partu vienlīdzība

mutiskā sacīkstē — 93, 443 Pārvadātāju prasījumi 1357

Parvaldes

administrācijās izdevumi — 1358 _ valsts — 1397—1424 Pārvaldība

apķīlāta nekustama īpašuma — 1274—1279 norēķini — 1029 Pārvaldības iestādes

dokumentu un izziņu saņemšana — 97. 540—543 piekritība — 5, 55, 342 346 Pārvaldnieks

apķīlāta nekustama īpašuma —

1279

iecelts aizstavis — 1104 Pārvešana

izdevumi — 1170

lietas — 313. 314. 671 turpm., I 4.

V 4

Pārvedu uzraksts

kreditzīmēm — 1227 Pārvērtēšana

akts — 1267 iebildumi — 1267—1271 izdevumi — 1266, 1271 lietpratēji — 1265, 1266 nekustama īpašuma — 1264 turpm.

pārbaudīšana — 1268—1271 Pārvietošana

aprakstītas mantas — 1160 Paskaidrojumi

adopcijas lietā — 1531 uz lūgumu nodibināt aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ — 1550 uz apelacijas sūdzību — 266 , 869—

872. 875—877 apsūdzama p. sindikātā prasības

— 1428, 1429 par prasības sūdzības atpakalizsniegšanu — 371 miertiesneša p. ixir viņa atstatīša-nu — 295 uz blakus lūgumiem — 658, 659 uz blakus sūdzību — 901—903 par dokumentu neizsniegšanu —

371

par galvojumu — 7,39 izpildu kārtībā — 1030, 1033, 1036 uz izpirkšanas lūgumu — 1661 uz kasaciju — 915

leģitimējama vecāku — 1525 atbildētāja, kas nokavējies — 205, 827

prāvnieku mutiskie p. — 17, 93. turpm., 205, 268, 271^1, 272, 430, 438. turpm., 443, 827, 882 prāvnieku rakstiskie p. — 266, 417—422, 440, 441, 658. turpm., 869. turpm., 901. turpm., 915, 1030. turpm., 1550 šķīrējtiesā— 1500, 1502 trešās personas — 756 viltojuma strīdā — 651 Pasludināšana — sk. testaments, spriedums, pēdējās gribas rīkojuma akts

Pasts

lūgumu ienākšana pa p-u — 364 951

naudas atlikumu atmaksa pa p-u

— 1001 nodevas — III 14, 15 prasības lūguma atgriešana pa p-u — 371 tiesas sazinašanās ar prāvniekiem pa p-u — III Pašvaldība

izpildīšana pret p-u — 1060 piez., ļ 1065. p. 2. piez., 1409 piez. tas lietas — 1397. piez., 1489 neapstrīdamas prasības — 1 piez. pārvērtējot nekustamu īpašumu — 1264—1267 Patenti

flagas — 1309', 1309^2. piez. izgudrojumu — 426 strīdi par p-iem — 38 Paturēšana

kustamas mantas — 1208, 1209 nekustama īpašuma — 1316, 1317, 1320 Pavēle

par prasības nodrošināšanu — 699 ņemt parakstu par dzīves vietas neatstāšanu — 1368 Pavēste

adopcijas lietās — 1531 atstāšana lietā — 416, 875, 1241 dzelzscelniekiem - - 122, 469 dzelzscelu lietās — 86. piez., 392. ; piez.

izpildu i). — 1074—1077, 1094, 1102, 1106—1109, 1116, 1117, 1222, 1223, 1237, 1242 karavīriem — 121, 468 lieciniekiem — 120—125, 467—469 par nekustama īpašuma aprakstīšanu — 1248 par nekustama īpašuma pārdošanu — 1289^1 papiru izsniegšana ar p-i — 87, 409. 410, 416, 875 piegādāšana — 79 84, 86, 87, 382—396, 1074, 1075, III prāvniekiem — 78, 267, 381 turpm., 875

saturs — 78, 120, 381, 467, 1076,

1116, 1237 trešā i personai — 1222 lietas par valsts mantas valdījuma traucēšanu — 1424 valsts pārvalžu lietās — 1405 uzaicinājuma lietās — 1696 Paziņojumi

adopcijas lietās — 1531 par aizgādnības nodibināšanu —

1562, 1554, 1627 par apcietinātā uztura naudas iemaksu — V 62—64 apelacijas sūdzību izsniedzot atpakaļ — 866 par aprakstijumu — 1608, 1612 izsniedzot atpakaļ prasības lūgumu — 66, 371, 372 par izlīgumu — 1477 par izpirkumu — 1661 par kuģa pārdošanu — 1288. piez.,

1289

par kustamas mautas pardošanu 1176-1185 leģitimācijas lietās — 1525 par lietpratēja iecelšanu — 612 par maksātnespēju — V 26 par mautas stāvokļa grozīšanu — 1007

par nekustama īpašuma pardošanu — 1283, 1287—1291 par nepareizu adresi — 394 par nozudušā atzīšanu par mirušu — 1570 par pilnvarojuma atsaukšanu — 1773, 1774, 1778

par pilnvarnieku izvēlēšanu — 58, ļ 350 _ 1

sprieduma paziņošana valsts par-valžu lietās — 1407 sūdzība par nepareizību izliekot p-us par nekustama īpašuma pārdošanu izsolē — 1340 par valsts parādnieka aicināšanu līdzekļu uzrādīšanai — 1381,1382 viltojuma strīdā — 646, 647, 649 par zīmogu noņemšanu — 1608 Pēcnieki

tiesību p. — 1714, 1718, VI 8 Pēdējā dzīves vieta

mantojuma atstājēja — 1628. p.

1. un 2. piez.

Pēdējās «ribas rīkojuma akts

attaisīsaiva — 1575—1577^1, 1578, j

1616

glabāšana — 1586 bariņtiesai to nododot — 1611 piez, 1616 iesniegšana tiesai — 1573, 1616 izsniegšana — 1585 mutisks — 1579—1581 uzmeklēšana — 1597, 1598 sk. arī testaments Peldošs līdzeklis

aprakstījums — 1135 sludinājums par pārdošanu — 1178 sk. arī kuģis Pensija

atvilkumu sadalīšana — 1364 laulātā — 1231 neapķīlājama — 1120, 1222 piez. 1231

piedziņas vēršana uz p-u — 1229— 1231

Personas kratīšana

izpildot tiesas spriedumu — 1119 Personīga ierašanās, prāvnieku — 106', 199, 200. 459, 824, 825, 1 6 Pieaicināšana, trešās personas — 178—180. 749—761 Piedauzīgums

ticībai, sabiedriskai kārtībai vai tikumībai — 88^1, 382 piez., 425 Piederums

kuģa — 1121', 1357^2, 1357» nekustama īpašuma — 1120

Piedziņa

administratīva — 1382 no algas — 1120. p. 3. piez., 1228— 1231

apturēšana — 1233 no braucamās naudas — 1231 no dzelzsceliem — 1065. p. 1. piez. ieskaitīšana pirkuma suma — 1310, 1312

izbeigšana — 1320 izdevumu apmierināšana — 1357, 1357', 1358, V 83 izpildu kārtībā — 1042 no izmaksām — 1228—1231 iio kapitaliem iestādēs — 1223— 1227

no kuģiem — 1116, 1116' no kustamas mantas — 1060, 1116-—1235 no laulāto mantas — 1124, 1231 līdzekļu uzmeklēšana — 1370— 1377. 1380- 1386 maksatnespeias lietu uzsakot —

V 5

no nekustama īpašuma — 1060.

1236—1345 no nekustama īpašuma ienākumiem — 1345 no pabalstiem — 1231 pret pašvaldību — 1065. p. 2. piez. no pensijām — 1231 policijas atlīdzība - 1386 no mantas pie trešām personām

— 1222 veida norādīšana — 1081 piespriestas mantas vērtība — 1352

no vērtspapiriem — 1216—1221 Piedzinējs

aprakstijumu parakstot — 1142, 1147 _

- glabatajs — 1159 tiesība griezties pie iestādes, kur glabāias parādnieka kapitali — 1224

izpildot spriedumu — 1082 tiesība izsludināt par pārdošanu — 1183

izsolē — 1176, 1196 piedzītas naudas nodošana p-am

— 1087

pārdošanas vietas noteikšana — 1

1170. 1280 paturēšanas tiesības — 1208, 1209, ,

1316

sk. arī prasītais Piegādes valstij

galīga norēķina pārsūdzēšana — I 1413, 1415 k|udas norēķinā — 1412, 1420 prasības celšana — 1414, 1417 sūdzības — 1412

tiesāšanas kārtība lietās par pie- ' gādēm valsts vajadzībām — ļ 1411—1420 Piekāpšanās

prāvnieku p. vienojoties uz samierinājumu — 1486 Piekritība

adopcijā — 1529 ,

aizgādnības lietās — 1548, 1559, !

1565, 1626 lietas par aizgadnības nodibināšanu izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1548 apgabaltiesas — 308—335, 1431 arvalstu spriedumu izpildīšanas p.

— 1389

prasības piekritība, ja atbildētajs ' dzīvo ārzemes — 316 ārzemnieku lietu p. — 331, 332 I lūguma p. atļaut celt prasību pret i tiesu amatpersonām — 1420 autora tiesību lietās — 324 blakus sūdzība par p-as noraidījuma neievērošanu — 679 dalīšanas lietās — 1641 diažados iecirkņos dzīvojošiem atbildētājiem — 40, 325 dzelzscelu lietās — 320 prasības р., ja atbildētāja dzīves vieta nav zināma — 316 lugtima piekritība atzīt personu par gara slimu — 1533 pēc ieķīlājuma rakstiem — 321 ievešana valdi jumā — 1739 izpildu darbības — 1067, 1068 izpildu kartībā — 1024 izpirkuma lietās — 1658 labpratīga — 48, 334, 335 labpratīgas izsoles p. — 1663 laukstrādnieku lietās — 44 laulības lietās — 1431, 1457 lejjitimešanas lietās — 1523 pec līguma izpildīšanas vietas — 44, 315

maksatnespejas lietas — V 2, 3 prasībās pret maksātnespējīgu pa-radniekn — 330 mantinieku pamudināšana pieņemt mantojumu — 1632 mantojuma apsardzības p. — 1588 mantojuma lietās — 31. 46, 322, 1573, 1588, 1626, 1628, 1632, 1636,

1641

miertiesneša — 36—55, 234 prasības pret mirušā mantu — 46, 322

naudas sadalīšanas lietās — 1354— 1356,, 1363 prasības par nekustamiem īpašumiem — 41, 318, 319, 326, 335 Metas par nekustamiem īpašumiem' nodarītiem zaudēium'iem

— 41, 319

iepriekšejas nodrošināšanās p. — 36

prasībās par noganijumiem un pārpludinājurrvicm — 41 lietas p-s noraidījums — 90, 100, 661, 665, 675 nozuduša atzīšana par mirušu —

1565

pēdējās gribas rīkojuma nolasīšanas p. — 1573 piespiedu izpildīšanā pēc aktiem

— 234, 453

pierādījumu nodrošināšanā — 36 pilnvarojumu atsaukšanas p. — 1773, 1776 pretprasības — 49, 50, 333 sabiedrību lietās — 42, 43, 327. 328 saistības priekšmeta glabāšanas p. — 1675, 1676 par satikšanos ar bērniem — 36 lietās par servituta tiesībām — 36, 94

sindikātu prasībās — 1430 p-s strīdi — 52—55, 336—346 šķīrējtiesai — 1489 teritoriālā — 39—46, 234, 309—312, 315, 316, 318—328, 335 tirdzniecības lietās — I 1—4 uzaicinājuma kārtībā — 1689

р

lietās par valdīšanas traucējumiem

— 36, 41, 94, 1422

lietas par valsts darbiem un piegādēm — 1417 valsts pārvalžu lietās — 1402, 1403 Pielaišana

darbības p. no atbildētāia puses

— 1063 Pielikumi

apelacijas sūdzībai — 256, 857, 867

blakus sūdzībai — 899 kasaci.ias sūdzībai — 286, 914 prasības lūgumam — 68, 69, 367, 368, 373—375 Pieņemšana

mantojuma — 1632—1635 Pierādījumi — 102—173 , 454—655 adopcijas lietās — 1530 aizgādnības nodibināšanai izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēj

— 1549, 1552

aktu izslēgšana no p-iem — 143, 146, 644, 651 apkārtnieku liecības — 173, 525 atzīšana kā p-ums — 155—157, 567—572

par dzimšanu laulībā. — 1474—1476 atzīšanai par garā slimu — 1534,

1535

liecinieki — 135, 497—499 lietpratēju atzinums — 623 nodrošināšana — 36, 107—114, 461 norādīšana uz p-iem — 67, 73, 93*, 93‘, 105, 106, 359, 420, 432-434, 457, 458, 889 noraidījuma apstiprinašana — 664 noraidīšana — 103, 455 nozudušo lietās — 1566, 1567 pārbaudīšana — 586—655, 883, 1462

papildu p-i — 106, 458 rakstiski — 73, 93*, 93^3, 97, 106, 138—154, 526—566, 624—634 šķīrējtiesa — 1500—1504 Pierādījumu nasta — 102, 454, 634 Piesavināšanās

glabājamās mantas — 1164 Piesišana izsolē — 1199 Piespiedu

izpildīšana pēc aktiem — 226—252, 453, 1115

mantojuma lietu p. kārtošana — VII

nodošana — 1060, 1346—1352 Pieteikums

konkursā — V 70—110 tiesu izpildītājam — 1069, 1070 uzaicinājuma kārtībā — 1697 Pievienošanās apelacijai — 878 Piezīmes

pie aprakstijuma — 1143, 1144 pie tiesas sēdes protokola — 219 Pilnvara

ieceltā aizstāvia p-s tālākdošana

— 1107

apliecinājums — 58, 59, 349, 350 atsaukšana, pilnvarojuma — 36,

62. 353, 1773—1779 atteikšanas no pilnvarojuma —

— 61, 354, 356

iesniegšana ar prasības lugumu

— 367

izdošana — 58—60, 349—352 laulības lietās — 1440 lietās par laulāto mantu — 25^1 lefcitimaciias lietās — 1523 prasības lūguma iesniegšanai — 364

sindikātā prasībās — 1427 speciālā — 60, 352, 647, 663 tirdznieciska — I 3 trūkums — 90, 370, 675 uztura un vecāku-bērnu lietās — 1459

Pilnvarnieks — 18, 19, 24, 34, 56—62, 347- -357 atteikšanās — 61, 354—356 darbība — 24

gara spējas pārbaudot — 1537

iecelts aizstāvis — 1104

izsolē — 1298

kopīgs — 19

laulības lietās — 1440

leģitimācijas lietās — 1523

miera līgums — 60, 352

nāve — 98, 357, 782, 864

noraidijums pilnvaras trūkuma dēt

— 90, 370, 663, 667, 675

personas, kas nevar būt par p-iem

— 56, 57, 347, 348

prasības lūguma iesniegšana — 364 sodīšana — 93\ 434, 889 speciālos gadijunros — 60. 352, 1427, 1459 uztura un vecāku - bērnu lietas

— 1459

valsts parvalžu — 1400, 1401 Pilsēta

nekustamu īpašumu pārvērtējuma pārbaude — 1270 sprieduma izpildīšana p-ā — 10G7 Pircēji

atturēšanās no solīšanas — 1199 mantas iegūšana — 1203, 1206 iemaksa izsolē — 1202. 1207 ieskaiti jumi pirkuma cenā —

1310—1312' kuģa — 1312* labpratīgā izsole — 1674 neierašanās — 1193, 1207. 1315 paturēšanas tiesības — 1316 rokas nauda — 1202. 1207, 1212, 1214

Policija

administratīvas piedziņas — 1385, 1386

mantu aprakstot — 1126 atlīdzība par piedziņu — 1386 atņemot mantu — 1348, 1351 atvedot parādnieku — 1375. 1376, 1385

ievedot valdijumā — 1741, 1742. 1745, 1746

paraksta ņemšana par dzīves vietas neatstāšanu — 1367, 1368,

1385

mantu pārdodot — 1172, 1196, 1214 pavēstes piegādāšana — 79, 83,

387, 389, 1374, 1385 paziņojumu izlikšana par izsoli —

1290

spriedumu izpildīšana — 222, 1068

Prasība

adopcijas lietās — 1532^1 par aizliegumu salaulāties — 36, 39‘

apvērsuma — 239 ārzemnieka — 668 par tiesiskas attiecības atzīšanu

— 3

par bērnu piešķiršanu — 1441 atcelt personas atzīšanu par mirušu — 1572

caurlūkošana atsevišķi vai kopā ar citam p-am — 49, 362, 363 celšana — 63. turpm., 309. turpm.:

I 2, 3

par darba algu — 27, 36, 267 pec darba līguma — 174 par darijumu apstrīdēšanu —

— VI 1

pret dzelzscelu — 832. picz. firmas vārdā — 34' grozīšana — 435—437 iesniegšana — 39. turpm.. 63, 309. turpm., 364 ievedot valdijumā — 1744, 1746,

1747

intervencijas — 1234. 1235 īres lietās — 36 jūras, sk. jūras prasības juridisko personu lietās — 34, 43, 59. p. 3. piez., 86, 328, 350. p.

3. piez., 392 konkursa valdes — 38 par kuģi — 1336. piez. par kustamu mantu — 36 laulības šķiršanas p-s savienošana ar citu p-u — 1441 par laulāto mantu — 25' pēc līguma — 44, 315 maksātnespējīga parādnieka — 28, 30

maksatnespejīga paradnieka kreditoru — 30, 330, 393 par mantojumu — 46, 322, 1638 atcelt atzīšanu par mirušu — 1572 mutiska — 64

par mūzikas un literatūras darbu pielāgošanu meclianiskiem instrumentiem — 38 par naudas prasījumiem — 809 par nekustamu īpašumu — 38, 318, 319, 321, 325, 326, 378, 1325, 1336—1338 nenovērtējama 971 p-u pamatu vienādība — 20 par lietas paradīšanu — 36 pelņas uzņēmumu administrācijās

— 29

pierādījumu nodrošināšana — 36 pret piespiedu izpildīšanu pēc aktiem — 239 par realnastu — 318 sabiedrību — 33, 42. 86, 327

p-u savienošana — 19, 20, 360— ļ 363

par servituta lietošanas atjaunošanu - 36, 94 sindikātā — 1425—1430 testamenta izpildītāja — 32 uz testamenta p'aniata — 31, 46, 322

par tiesību atjaunošanu — 4 par tiesiskas attiecības pastāvēšanu — 3 par tiesu nodevu atpakaldošanu — 975 _ tirgotājā — 34'

uzaicinājuma kārtībā — 1698, 1702, 1703

par uzturu — 36 par uzvārda tiesību — 1441 par valdijuma atjaunošanu — 36, 41, 94, 1421. turpm. valsts pārvalžu lietās — 1402. 1403. 1406

par vīra pārvaldīšanas tiesību izbeigšanu — 38 par zaudējumu atlīdzību — 7, 9, 36, 318, 319 Prasības lūgums analfabētu — 365 apgabaltiesā — 358 apvienoiot prasības — 19, 20. 361, 363

atpakaiizsniegšana — 66, 370—372, 673, 674

atstāšana bez talākvirzīšanas — 68. 69, 301, 373, 374 prasības no dažadiem pamatiem

— 360

forma un saturs — 64, 67, 358—360,

366 , 670. II iesniegšana — 39. turpm., 63, 309.

turpm., 364 pie miertiesneša — 63, 64, 67 mutisks — 64

sūdzība par nepieņemšanu — 263,

372

noraksti — 65, 382. turpm. pārvedot lietu — 673, 674 pielikumi — 68, 367, 368, 421 prasības sumas uzdošana — 70—72, 376—378, 1454, 1460 pretprasība — 49, 50, 445—447 tiesu nodeva — 970

Prasības nodrošināšana — 36, 50, 98,

174—177, 681—748 p-u ceļot — 174, 691. turpm. pirms celšanas — 36, 175, 681—690 ar galvojumu — 734—745 izpildīšanu apturot — 933, 934 . ar kuģiem — 703—716' ar kustamu mantu — 717—733 ar nekustamu īpašumu — 703— 716'

ar parakstu par dzīves vietas ne-atstāšanu — 746—748 veidi — 703—716' valsts pārvalžu lietas — 1406 Prasības pamats

dažādi pamati — 360—363 grozīšana — 435, 1442 Prasības punkts

apelacijā — 255, 856 atsauksmē uz aizmugurisku spriedu moi — 209, 835 kasacijā — 912 neuzrādīšana — 66, 370 prasības lūgumā — 67, 359. II Prasības suma — 70—72, 376—379 laulības lietās — 1454 nenovērtējamās prasībās — 971 neuzdošana — 68, 370—372 noteikšana — 71, 377, 1454, 1460 piekritība pēc p. s-s — 36, 308 strīds pret p. s-u — 72, 378 uztura lietās — 1460 Prasijunis

apelacijā — 255, 856, 858 grozīšana — 435- -437 jauns p. otrā instancē — 255, 436, 858

kasacijā — 912 konkursā — V 70—110 neapstrīdams — 1 piez. nodrošināšana — 36, 683 turpm.H 709-

pretapelacijā — 876 pretkasacijā — 876, 915 I Prasītājs

lūgums aizliegt atsavināt strīdamu valsts mantu — 1406 apķīlāšanas apturēšana — 1233 apmierinājums no piedzītās naudas — 936 aprakstot mantu 1118, 1125,

1142, 1146, 1149

atbildetaja adreses uzdošana — 394

atbildētaia aicināšana ar sludinājumu — 400 lietas caurlūkošana p-а prombūtnē

— 198, 200, 823. 825

glabātaja izraudzīšana — 1157,

1159

glabāšanas maksas noteikšana —

1161

iebildumi pret pārvērtējumu — 1267, 1268 izdevumu un zaudējumu nodrošinājums — 669 izsolē — 1196

izsoles lapas parakstīšana — 1304 lietas par laulības neesamību — 1447

Iietprateju izraudzīšana - 1150. 1154

parādnieka aicināšana līdzekļu uzrādīšanai — 1370, 1372 piekrišana apķīlātā kuģa atsavināšanai — 709^2. neierašanās — 198, 200, 201, 823, 825

noraidijuma tiesības — 90, 663 lūgums uemt no parādnieka parak- ļ stu par dzīves vietas neatstā-šanu — 1367—1369 pārdošanas vietas un laika noteikšana — 1168, 1175, 1280 paturēšanas tiesības — 1213, 1217, 1316, 1320, 1321 piedzīšanas izdevumi — 1211 prasības grozīšana — 435—437 prasības iesniegšana — 63, 64, 364 prasības pierādīšana — 102, 454 rakstisku pierādījumu iesniegšana miertiesnesim — 73 rezolūcijas noraksta piesūtīšana — 200, 825

sludinājums par pārdošanu — 1183 starpnieku izraudzīšana — 1488, 1490, 1497, 1498 trešās personas pieaicināšana lietā

— 178, 750 turpm.

valsts parvalde kā p. — 1399, 1400,

1402

vertspapiru cenas noteikšana — 1216, 1217 sk. arī piedzinējs

Prāva

ka iemesls tiesneša atstatišanai — 292, 767 sk. arī prasība Prāvnieks

aicināšana ierasties personīgi — 106‘, 459 apelacijas tiesības — 253, 854 apkārtnieks — 505 aprobežojumi — 25—34, 1458 pie apskatīšanas uz vietas — 165, 600

lietas apturēšana — 782 lietas atlikšana — 85, 790 atzīšana — 155—157, 567—569 dzīves vieta — 87, 413, 415, 875 iepazīšanās ar lietu — 375, 820 ierašanās tiesā — 77, 88—101, 268, 380 turpm., 882 izdevumu atlīdzība — 993 turpm. izdevumu iepriekšēja segšana — 757, 989

izlīgums — 91, 92, 442, 1477 turpm. juridiskā adrese — 413—416, 875 klātbūtne iztiesāšanā — 17, 106'. 459

liecinieku atsvabināšana no zvēresta — 128, 484 liecinieku nopratinot — 129, 131, 479, 488

lietpratcia izraudzīšana — 168, 608, 1150

p-a mantinieki — 257, 862, 863, 1092 mutiska sacīkste — 93 turpm., 424 turpm.. 880. 881 nāve — 98, 257, 782, 862—865, 1092 nepatiesas ziuas par mantas stāvokli — 1007 nodrošināšana pret trešo personu

— 178, 755 tiesība lūgt noraidijuma atsevišķu izlemšanu — 676 noraidijumi procesa spēju trūkuma dēl — 90. 661, 667 paskaidrojumi, mutiski — 17, 93 turpm.. 205, 268. 271», 272, 430, 438 turpm., 443, »27. 882 paskaidrojumi, rakstiski — 266, 41T—422, 440, 441, 658 turpm.,

869 turpm., 901 turpm., 915, 1030 turpm., 1550

pilnvarnieka izraudzīšana — 18, 19, 56, 347, 1458 procesa spēju trukums — 90, 661, 667, 675 samierinašana — 91, 273 sazināšanās ar tiesu — III lūgums iztiesāt lietu aiz slēgtam durvīm — 88. 427 sods par nepareizu viltojuma strīdu — 151, 652 sprieduma norakstu saņemšana — 197, 820 termiņa pagarinašana — 955 tiesnešu atstatīšana — 292 turpm., 767 turpm. uzturēšanās vieta — 413—416, 875 viltojuma pierādīšanai aktu izvēle

— 641

viltojuma strīda paziņojuma noraksts — 647 sk. arī atbildētājs, parādnieks, piedzinējs, prasītājs.

Preces

aprakstīšana — 1133, 1137, 1146, I 16

konkursa — V 83 naudas sadaliiumā — 1357 Prekluzija — 1699. 1706. 1707, 1710,

1711, 1715, 1721 Pretapelacija — 876 Prctkasaciia — 876, 915 Pretlīdzējs

lietas par valsts darbiem un piega-gādēm — 1413—1416 Pretošanās

izpildu darbībai — 1064 Pretprasība

celšana — 49, 445—447 piekritība — 49, 50, 333 Priekšniecība

atskaitījumi no algas — 1229 parādnieku apcietinot — V 43—46 Priekšrocības

naudas sadalīšanā — 1357, 1357^2,

1358 Priekšsēdētājs

akta īstuma pārbaudīšana — 638 atbildētāja aicināšana — 308, 394 rīkojums atvest parādnieku — 1375 p-am iesniedzamo dokumentu apmaksa ar zīmognodevu — 967 domas apspriedē — 799

izpildīšanas apturēšana — 841 izpildu raksta nosūtīšana tiesu izpildītājam — 1069 izpildu raksta parakstīšana — 1054 jautājumu uzstādīšana — 796 kopmantinieku uzaicināšanā— 1644 liecinieku nopratināšanā — 482 maksātnespējīga paradnieka atsvabināšana — V 51 nodrošinājuma soļi — 698—701, 935 parādnieka aicināšana līdzekļu uzrādīšanai — 1374 pavele ņemt parakstu par dzīves vietas neatstāšanu — 1368 paskaidroiumu pieprasīšana — 417, 438

pilnvarniekam atsvabinašanas termiņa noteikšana — 356 rīkojumi attiecībā uz prasības lūgumu — 369—375 lietas nodošana referentam apstākļu noskaidrošanai — 587 lietas nodošana referentam vienpersonīgai iztiesāšanai — 375 rezoluciias pasludināšana — 278, 802, 806 rezolūcijas uzrakstīšana — 802 samierinot prāvniekus — 273. 442 sprieduma parakstīšana — 279, 818, 822 sedes vadīšana — 271, 272, 443 tiesnesi atstatot — 771 Privatadvokats

kā iecelts aizstāvis — 1104 pie miertiesneša — 56 ; vispārējās tiesu iestādēs — 347 | Procenti

apelacijā — 255, 868 naudas sadalīšanā — 1357. piez.,

1357^3, 1357®, 1358. piez. pieskaitīšana prasības sumai — 71, 377, 436 Prokurors

aizgādnību nodibinot — 1550, 1556, 1560

atstatīšana — 767—781 atsvabināšana no drošības naudas

— 914

atzinums — 448—452, 919, 1429, 1436, 1542 p-am iesniedzamo dokumentu apmaksa ar zīmognodevu — 967

ka galvinieks — 736 laulības lietās — 1435—1437, 1447, 144«

novēlējuma akta izraksta nosūtīšana p-am — 1582 nozudušu atzīstot par mirušu — 1565, 1566 ziņu ievakšana par promesošu atbildētāju — 1103 Senātā — 919, 1429 prasījums slēgt durvis — 425 svešu lietu vešana — 348 paziņojums p-am par viltojumu — 152, 663 zaudējumu atlīdzība no p-a — 1425—143«

Promesošais

aizgādnība par mantu — 375, 1559—1564 zīmogu noņemšana no p-ā mantas

— 1605

ziņu ievākšanu par p-o — 1103 sk. arī nozudušais Protokols

par apskatīšanu uz vietas — 169, 601, 602 par atzīšanu — 217, 218, 567 par gara spēju pārbaudi — 1539 izlīguma p. — 92, 442, 1480, 1485 izpildu kārtībā — 1031 par liecinieku izsaciium'iem — 133, 494

par līdzekļu uzrādīšanu — 137i, 1373—1375, 1384. nodeva par p-a norakstu — 305, 983 par pēdējās gribas mutisku rīkojumu — 1581 par pēdējas gribas rīkojuma nolasīšanu — 1578 par pierādijuntu pārbaudīšanu — 593, 627, 639 par prokurora atzinumu — 451 Sēdes p. — 216—219 par viltojuma strīdu — 217, 646 Prove ^

dārgmetālā — 1129 Publiskums

aprobežojumi — 88, 425—427, 772, 1484, 1535, 1537 izpildīšana — 1172, 1298 iztiesāšanā — 17, 88, 192, 269, 424, 802, 918, 1484

R.

Radnieks

apkārtnieks — 505 apķīlatas mantas glabātājs — 1159 liecinieks — 115, 116, 462, 463, 1462 sakara ar maksatnespejīga parādnieka apcietināšanu — V 33 tiesnesis — 292, 767

Rakstisks pierādijums

pārbaudīšana — 138 turpm., 624 turpm.

Realnasta

divkāršā izsolē — 1294 naudas sadalīšanā — 1358 prasība par r-u — 318 uzaicinajuma sekas, atsavinot nekustamu īnašumu — 1707

Realservituts

prasība par r-u — 318

Referējums

lietas r. — 269, 423, 424, 428- -430. 880, 882, 916, 918

Referents

atvietojot kolēģiju — 375, 587

Reģistrācijā

kuģa r-s certifikats — 1309^1, 1335' nosolīta kuģa r. — 1309'

Rēķins

maksātnespējīgā parādnieka mantas un parādu r. — V 24, 25 pārbaudīšana — 138 turpm., 624 turpm-. kā pierādījums — 560

Rever/.als — sk. paraksts

Revizija

konkursa valdes — V 16

Rezolūcija

atlikšana — 192, 278, 804 atsevišķas domas — 805 izlabošana — 193, 278, 904, 1015, 1016, 1058 ļ pasludinašana — 192, 278 saturs — 803 Senata — 917, 920, 921 taisīšana — 192—194, 236 , 802, 804 turpm.

Rīcība

civilresora vai pašvaldības dienest-personas nepareiza r. — 1425 picz.

tiesu izpildītāja nepareiza r. — 1095

tiesu resora dienestpersonas nepareiza r. — 1425 Rīcības sēde

Senata Civildepartamenta — 917 Rīkojums

pēdējās gribas r-u nolasīšana un ļ spēkā stāšanās — 1573—1578 Senata — 921 Rīga

maksātāja dzīves vieta — 303. p. ļ piez., 1011. p. piez.

Rīgas apgabaltiesa

nekustamu īpašumu pārdošana —

1318 Rīgas birža

vērtspapiru kursi — 1216, 1300 Rīki

neapķīlājami — 1120 Rokas nauda

izsolē — 1202, 1207, 1212, 1214 Rokraksts

pardošana izsole — 1187, 1188 salīdzināšana — 641 Rūpniecības strīdu lietas šķīrējtiesas līgums — 1495

s.

Sabiedrība

pavēstes izsniegšana — 86, 392 prasību piekritība — 42, 43, 327.

328

rakstisku pieradijuinu iesniegšana tiesai — 537 statutu noteikumi par vērtspapiru pāreju — 1221 tiesība prasīt un atbildēt tiesā — 33, 34 sk. arī biedrība Sacensība

mutiska s. par nekustama īpašuma paturēšanu — 1316 Sacerējumi

pārdošana izsolē — 1131, 1187, 1188

Sadalīšana

izpildu izdevumu atmaksa — 1357, 1357», 1358 piedzītas naudas — 1088, 1089, 1353—1366, V 6 Saistības

izpildīšanas nodrošināšana — 682 maksātnespējīgā parādnieka s. —

V 73

piespiedu izpildīšana pec s-u aktiem — 226—252 prasību nodrošināšana pēc s-ārn — 174, 695

s-u prasību piekritība — 36, 308 Samaksa

piespriestās sumas s-s nolikšana uz termiņiem— 186, 187, 810, 811 Samierināšana

prāvnieku — 91. 92, 273, 442, 1443, 1453

s-s kārtība — 375, 1477—1521 laulības lietās — 1443, 1453 Saraksts

apkārtniekiem — 504 turprn. apķīlātai mantai, nodrošinot prasību — 722 aprakstot kustamo mantu — 1128— 1147

iztiesāšanai noliktam lietam — 423 mantojamai mantai — 1635 atzītiem maksatnespejīgā parādiem

— V 91, 93 prasības lugumam pievienotiem dokumentiem — 368 valstīm, kurās Latvijas pilsoņi atsvabināti no lietas izdevumu nodrošināšanas — 661. p. 2. pie? Savienošana

sadalīšanas lietu — 1363 Savstarpējs testaments iesniegšana tiesai — 1573 Sazināšanās

s. kārtība ar ārvalstu tiesām —■ 412*

s. kārtība ar pārvniekiem — 402, 409 - 412', III

Sede

Senata Civildepartamenta rīcibas s. — 917 slēgta — 88, 425—427, 772, 1484, 1535, 1537

Sēkla

neapķīlājama — 1120 Sekretārs

izpildu raksta apliecināšana — 1054

papiru nodošana prāvniekiem — 411

protokola sastadišana — 219 spriedumu un to norakstu parakstīšana — 279, 818, 822 Senāts

drošības naudas iemaksa — 286, 914

kā kasacijas instance — 285 turpm., 906 turpm. lietas nosūtīšana atpakaļ otrai instancei — 926‘ lietas par zaudējumu atlīdzību no tiesu resora darbiniekiem — 1425—1430 lietu referēšana — 916, 918 kā pārsūdzības instance, šķīrējtiesas spriedumu anulējot — 1521 piekritības strīdu caurskatīšana — 341 346 rezolūcija — 917. 919—921 rīcības sēdes — 917 rīkojums — 921

spriedumu izsludināšana Valdības Vēstnesī — 938 strīdi par valsts mantu — 1410 sūdzības lietas par valsts darbiem un piegādēm — 1412 tiesnešu atstatīšana — 779 Tiesu palatas sprieduma atcelšana — 926 virsprokurora atzinums — 919, 1429

zīmognodeva — 967 Servituts

prasības par s-a lietošanas atjaunošanu — 36, 94, 318, 1421 piez.

Sevišķā tiesāšanas kārtība — 1522—1 1779

Sieva

prasījumi naudas sadalīšana — 1357, 1358 Sieviete

apcietināšana maksātnespējas ga-dijumā — V 32

Slēgta aploksne

ka pavēstēs pielikums — 381. p. p'iez., 382. p. piez.

Slimība

liecinieka — 125, 474 maksātnespējīga paradnieka, to apcietinot — V 48, 49 prasītāja s. sakarā ar prasības lūguma parakstīšanu — 365 Slimo kase

mazturības tiesības lietās pēc noteikumiem par s. k-ēm — 1004 prasījumi naudas sadalīšanā — 1357, 1358 Sludinājums

atbildētāja aicināšana ar s-u — 380, 397, 400, 401, 870 atzīt kadu par gara slimu vai atzīt garā slimo par izveseloiušos — 1547*

atzīt nozudušo par mirušu — 1570 par kreditora uzaicināšanu — 1679, 1680

par kustamas mantas pardošanu — 1179—1185 maksa — 986

par mantojuma atklāšanos — 1583, 1628i—1631, 1637, 1691, 1710, VII 7 maksatuespejīga paradnieka lietās — V 4, 8, 9 naudas iesniegšana aicinašanai ar S-u — 367, 373 par nekustama īpašuma Iabpratīgu pārdošanu izsolē — 1670 par nekustamas mantas pārdošanu

— 1287, 1288,J 290 nodibinot aizgadnību par promesošā mantu — 1562 nodibinot vai atceļot aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēļ — 1558^1 par nozudušā uzaicināšanu — 1567—1569' par pēdējas gribas rīkojuma akta nolasīšanu — 1575 par parādnieka uzmeklēšanu — 1376

par pilnvarojuma atsaukšanu —

1777—1779 sūdzības par nepareizu nekustamas mantas pardošanas s-u —

1340 par tiesas vēstulēm — III 9, 11 uzaicināiuma kārtība — 1692—1697, 1699, 1706, 1710, 1715, 1721, 1722 par zīmogu noņemšanu mantojuma apsardzībā — 1608 sk. arī Valdības Vēstnesis, izsludināšana

Sods

apķīlātās mantas glabātājam —

1160

atbildētājam par sprieduma neizpildīšanu — 1062 lieciniekiem — 123, 124, 471, 472 lietpratējiem — 170, 61®, 1153 par nekustama īpašuma pirkšanas sumas nesamaksu — 1321, 1322 par nepatiesa paraksta došanu, apzīmogojot mantojumu — 1595 par nepatiesa paraksta došanu uzaicinājuma kārtībā — 1691 par nepareizu ziņu uzdošanu, pieprasot atsauksmi par maksājumiem atbildētajam — 731 parādniekam par nepatiesa paraksta došanu — 1350 prāvniekam, atzīstot viltojuma strīdu par neievērojamu — 151, 650

prāvniekam un tā pilnvarniekam par lietas iztiesāšanas aizkavēšanu — 93^3, 434—437, 889 par_ tiesas lēmuma neizpildīšanu, kārtojot mantojuma lietu — VII5 par zīmognodokja noteikumu neievērošanu — 550 sk. arī aresta sods, naudas sods

Spriedums

aizmugurisks — 102 piez., 198—

214, 823—853 apelacijas sūdzības par aizmuguriskiem s-icm — 213, 214, 843 apgabaltiesas kā otrās instances s-u atcelšana — 282—291 atcelšana — 282—291, 906—938, 1020

atsauksmes par aizmuguriskiem s-icm — 209—211, 833 turpm. atsevišķas domas — 805 ārvalstu tiesu s-u izpildīšana — 1387—1395 balsošana — 277, 799—801

daļas s. — 181', 260', 285, 795, 874. 914. 915

galīgi s-i — 281

iepriekšeia izpildīšana — 188—191, 221 piez., 840, 841, 845—853, 1406. 1464 izgatavošana galīgā veida — 280, 281, 818, 892 izlīgumam ir s-a spēks — 442, 1485 izpildīšana - 188^191, 220-225, 845—853, 1409, 1011 piez., 1014— 1395

jauna caurlūkošana — 282, 284, 287, 289, 906. 908, 911, 912, 914 turpm., 1452'

kasaeija — 282, 283, 287, 288, 906,

907, 910—912, 914 turpm. pamatošana uz likumu vispārējo izpratni — 11 parašu piemērošana, taisot s-u

— 13

parsudzešana — 213, 214, 253—26^\ 843, 854—938 pasludinašana — 819 referenta s., atvietojot kolēģiju

— 375

saturs — 196, 816 Senata s-i — 919 turpm.

Senata s-u izsludināšana — 938 likumīgais spēks — 1014—1021 sūdzības par s-u nepareizu izpildīšanu — 1095—1097, 1100 šaubas vai strīdi, kas ceļas s-u izpildot — 224. 225 šķīrējtiesas — 1508—1521 s-a taisīšana — 13, 181 turpm., 277 turpm., 794 turpm., 1509 Tiesu palatas s-i — 884 turpm. Starpnieki

izspriežot lietu šķīrējtiesā — 1488 turpm. maina — 1497, 1498 sprieduma taisīšana — 1509 Statūti

biedrību — 1221

kredītiestāžu un akciju sabiedrību

— 1724 Strīds

par akta viltojumu — 144—148, 151—154, 631 turpm., 645 turpm. par atradumu un izgudrojumu patentiem — 38

par civiltiesībām — 1,3 izpildot spriedumu — 1095, 1097, 1099, 1100 jautājumus uzstādot — 798 kreditora s. par apmierinājuma priekšmetu — 16 82 mantojumu apsargājot — 1622— 1625

par mantojuma dalīšanu — 1642 par mantojuma tiesībām — 1638 pret aprakstītās mantas novērtējumu — 1149 piedziņu vēršot uz nekustamu īpašumu — 1336—1345 piedziņu vēršot uz kustamu mantu — 1233—1236 par piekritibu — 52- 55, 336—346 par prasības sumu — 72, 378, 379 pret pēdējās gribas rīkojuma aktu

— 1584

pret naudas sadalīšanas aprēķinu

— 1361. 1362

s-a izšķiršana šķīrējtiesā — 1488 uzaicinājuma kārtībā tiesa nelūko cauri s-us — 1698 par ievešanu valdijumā — 1743—1748 par valsts mantu, starp centrālām iestādēm — 1410 Stunda

aprēķinot termiņu — 948 izsolēs — 1192, 1193, 1202, 1315 Sūdzība

adopcijas lietās — 1531, 1532' par apelacijas tiesības atjaunošanu — 893 par aprakstījuma nepareizību — 1147, 1257, 1261, 1339 par tiesneša atstatīšanu — 773 par_ atteikšanos pieņemt prasības lūgumu, atsauksmi vai apelaci-ias sudzību — 263 bērnu leģitimēšanas lietās — 1527 par kopmantas dalīšanu — 1654 par lēmumu nodibināt aizgādnību izlaidīgas vai izšķērdīgās dzī- 1 ves_ dēļ — 1533 par lēmumu atstat bērnu pie viena no vecākiem — 1463 par lēmumu atzīt par garā slimu

— 1546

par lēmumu atzīt nozudušo par mirušu — 1571 par liecinieka nopratinātāja rīcību

— 478

liecinieku un lietpratēju s-s par noteikto atlīdzību nav pielaižamas — 496, 621 maksātnespējīgā parādnieka lietā

— V 17, 18

mantojumu apsargajot — 1622— 1625

par nekustama īpašuma izsoles-nepareizu izsludināšanu — 1340,

1341

par nekustama īpašuma izsoles nepareizu noturēšanu — 1342 par nekustama īpašuma nepareizu novērtējumu — 1369 par priekšsēdētāja rīkojumu izsniegt lūgumu atpakaļ — 372 prokurora s. laulību lietās —1437 par pierādījumu pārbaudītāja rīcību — 594 par nepareizu sprieduma izpildīšanu — 1095—1097, 1099—1101 par ievešanu valdijuma — 1743— 1748

strīda jautājumos starp valsts iestādi un privātpersonām- lietās par valsts mantas vai tiesību nomu — 1419 par valsts iestādi vai amatpersonu lietas par valsts darbiem un piegādēm — 1412 par vilcināšanu — 224, 263, 897. 898

sk. arī apelacija, blakus sūdzība, kasacija, pārsūdzība Sūtniecība

ārvalstī taisīto aktu apliecinājums

— 553

personu aicināšana, kas kalpo ārvalstu s-ās — 332 piez. prasības pret personām, kas pieder pie ārvalstu s-ām — 332 Svainicšl

apķīlātās mantas glabātāji —1159 šķīrējtiesneši — 1497 tiesneši — 76<7 Svinamā diena

aprēķinot termiņu — 945, 946

š.

Šaubas

par akta īstumu — 140—143, 631 turpm.

par sprieduma izpratni — 225 ļfaS

parādu — V 96—99, 101. 104, 105, 107 Šķīrējtiesa

darbības nobeigšana — 1515 lietas apturēšana tiesā — 1496 līgums — 1490—1493, 1495, 1496 i piekritība — 1489, 1642 pilnvaras tiešs noradijums par tiesību izraudzīt starpniekus š-ai — 352 slēgšana — 1507 spriedums — 1508—1521 sprieduma pārsūdzēšana — 1514.

1518—1521 sprieduma pasludinašana — 1513 starpnieku izraudzīšana — 1488, 1497, 1498 termiņš sprieduma taisīšanai — 1493, 1494, 1506, 1507 Šķiršana

laulības — 1438—1465

T.

Tālākvirzišana

atstāšana bez t-s — 68, 259, 285. 373. 867, 915. 969 Telpas

pārdošanas un glabāšanas t. — 1171 Termiņš

adj'udikacijas lēmumam — 1307. adopcijas lēmuma pārsūdzēšanai _— 1532

luguma caurskatīšanai par aizmuguriska sprieduma izpildīšanu —

apelaciias — 214, 253, 254 257, 843, 859—862, 864, 865, 891 turpm., 1111. 1408 apelacijas pielikumu iesniegšanai

— 259, 867

apelacijas nosūtīšanai uz otro instanci — 260, 873 aprēķināšana vispār — 939—954, 959, 1109 apstašanas — 952—954 apturētas iztiesāšanas izbeigšanai

— 790

apvērsuma prasībai — 239 ārpus konkursa apmierinamo pra-sijumu realizēšanai — V 85 ārzemēs esoša atbildētāja aicināšanai — 405. 414 atbildētāja aicināšanai, kura dzīves vieta nav zinama — 74,405, 414

atjaunošana — 265'—265^4, 408, 891—895, 954, 956—961 sūdzībai par luguma atpakaļiz-_ sniegšanu — 261, 263, 372. 868 lūgumam par nodevu atpakaliz-sniegšatni — 302

atsauksmei par tiesneša atstatīša-nu — 295, 771 atsavināšanas nodevas iemaksai

— 1307

blakus sūdzībām — 243. 261—263, 898

blakus sudzību nosūtīšanai otrai instancei — 263, 903 lietās par dzimšanu laulībā — 1432,_ 1470, 1473, 1474. 1667 sūdzībām' par ievešanu valdijumā

— 1097, 1748 izlīgumam konkursā — V 104 sūdzībām par izpildīšanu — 1097 izpildu kārtībā — 1025, 1027, 1029,

1041, 1047_ izpildu pavēstēs izsniegšanai — 1075

izpildu raksta iesniegšanai naudas sadalīšanai 1366 sūdzībām par izsludināšanu — 1340, 1341. 1342' izpirkuma lietās — 1662 izsoles dokumentu apskatei —

1291

sludinājumiem par izsoli — 1177,

1289

juridiskas adreses uzdošanai — 413, 414, 875 karavīra aizturēšanai — V 45, 46 kasacijai — 287—289, 910, 911,923 kustamas mantas pardošanai —

1050, 1173—1175 leģitimešanas lēmuma pārsūdzēšanai — 152>7 ierašanās t. līdzekļu uzrādīšanai

— 1374, 1379 lugumam atcelt lieciniekam sodu — 124, 472

lietprateju noraidīšanai — 115,612 paziņošanai par maksātnespēju —

V 6

mantas nodošanai piespiedu izpildīšanas kārtībā — 241 sūdzībām sakarā ar mantojuma apsardzību — 1622, 1623, 1625 mantojuma pieņemšanai — 1634 naudas iemaksai izsolē — 1202, 1307

naudas sadalīšanas aprēķinam —

1359

naudas_ sadalīšanas aprēķina apstrīdēšanai — 1360 sūdzībām par nekustama īpašuma aprakstīšanu un novērtēšanu — 1339, 1341, 1342^1 nekustamu īpašumu pārdošanai — 1284—1286 ar likumu nenoteiktie t-i — 939 nodevu iesniegšanai — 301, 374 noraidijuma celšanai — 666 sūdzībai par noraidijumu — 679 notecejums — 941—948 noteiktā datumā — 949 iebildumiem- pret novērtēšanu — 1263, 1268 nozudušo lietās — 1568, 1569 pagarinājumi — 955_1 1110, 1111 parada samaksai, vēršot piedziņu uz nekustamu īpašumu — 1237 paraksta spēkam par dzīves vietas neatstašanu — 747 pārvērtēšanai — 1266 pārvērtējumā pārbaudei — 1271 paskaidrojumu iesniegšanai — 417 turpm., 871, 872, 876, 902, 1342' ! pēdējā diena — 947 sūdzībai piekritības strīdos —341 prasītājam trūkstošo pielikumu un ziņu iesniegšanai — 69, 374 sūdzībai par pierādījumu pārbaudītāja rīcību — 478, 594 pierādījumu uzdošanai — 73, 93l, 93«, 146, 432, 434, 647, 889 lūgumam par piespiedu izpildīšanas apturēšanu — 244 pilnvarnieka pienākumu izpildīšanai pec atteikšanas — 61, 356 prasības celšanai pēc lietas pārvešanas — 674 paziņojumam par prasības lūguma nepieņemšanu — 69, 374 prasijuma pieteikšanai naudas sadalīšana — 1366 pretensiju pieteikšanai konkursā

— V 9, 88, 104 pretprasības iesniegšanai — 49,

445, 446

lietas nodošanai prokuroram — 449

sedes nolikšanai — 76, 402—408, 422, 423, 879 lēmuma parsudzešanai par sodīšanu — 889 lugumatn par sprieduma atcelšanu

— 287, 910, V 18

sprieduma izgatavošanai galīgā veidā — 195, 197, 222, 281, 818 lugumam par sprieduma jaunu caurlukošanu — 287, 288, 911, 923

šaubu pieteikšanai par akta īstumu — 140, 635, 636 šķīrējtiesā — 1492—1494, 1501— 1503', 1506, 1507, 1517, 1520 testamenta nolasīšanai — 1575, 1576

pēc tiesas ieskata — 939, 940 tiesneša atsauksmei par atstatiša-nu — 295, 771 pieteikumam par tiesneša atstatī-šanu — 293, 769 sūdzībai par tiesneša atstatīšanu

— 295, 774

tirdzniecības grāmatu pierā<lijuma spēkam — 555 trešās personas iestāšanās t. —

179, 762—766

trešās personas pieaicināšanai — 178, 749—761 uzaicinajuma kartība — 1694, 1699, 1701—1703 uztura naudas iemaksai — V 41,

63, 64

prasībai par valdijuma atjaunošanu — 1421 sūdzībām lietās par valsts darbiem un piegādēm — 1414 sūdzībām valsts pārvalžu lietās — 1408, 1419 iebildumu celšanai viltojuma strīdā — 650 atsauksmei viltojuma strīdā — 146, 649

Termiņu maksājumi — 186, 187, 728,

729, 810, 811, 1222 Testaments

iesniegšana tiesai — 1573 īstums un spēks — 46, 322 t-a izpildītāja prasības — 31, 32 mutisks — 1579—1581 nolasīšana un speķa stašanas — 1573—1587 prasības uz t-a pamata — 31, 32, 46, 322 strīds pret t-u — 46, 322 sk. arī pēdējās gribas rīkojuma akts Ticamība

lūdzot anulēt dokumentus uzaicinājuma kārtībā — 1691 tirdzniecisku grāmatu — I 11 Tiesas apliecība

par vertspapiru pārdošanu — 1219—1221 par dokumentu un zinu saņemšanu ļ iestādes — 540 Tiesas brīvlaiks — 74. p. 2. piez., 267. piez., 422. piez., 945'. piez. Tiesas sazināšanās ar prāvniekiem pa pastu — III Tiesāšanas izdevumi

aizgādnību lietās — 1558 atlīdzības pieprasīšana vispārējā kartībā — 1047 atsvabināšana no t. i-iem — 300 turpm., 1002 turpm. izņēmumi — 300 turpm., 1002—

1013

kasacijas instancē — 919, 927, 1018

laulības lietas — 1448 maksātnespējīga parādnieka lietās — 28, 30 pie miertiesneša — 184, 185, 236, 250, 252, 296—307 naudas sadalīšanā — 1357. piez., 1357^2, 1357^8, 1358. p. 2. piez. piedzīšana izpildu kartība — 1042—1044 pieskaitīšana prasījumiem — 1357 piez., 1357^8, 1358. p. 2. piez. vispārējās tiesu iestādēs — 803,

888, 962—1013 Tiesāšanas kārtības noteikumu pārkāpšana — 283, 907 Tiesas sēžu protokoli — 216—219 Tiesas sēžu nolikšana — 74, 77, 85, 210, 266 turpm., 402 turpm., 838, 879, 916 turpm.

Tiesas ziņnesis atlīdzība — 991 papiru piegādāšana — 409, 410 pavēstes piegādāšana — 79, 83,

383, 386 turpm. prasības lūguma atpakalizsnieg-šana — 371 Tiesas kancleja

dzīves vietas paziņošana t. k-ai

— 413, 875 lietu glabašana — 375 papiru atstāšana t. k-ā — 374, 416, 875 Tiesas loceklis

apšaubītā akta pārbaudīšana —

638

apskatīšanā uz vietas — 598 atstādināšana un noraidīšana — 375, 767—779 atvietojot kolēģiju — 375, 587 grāmatu un aktu apskatīšana — 538 539 izpildu kārtībā — 1030—1033 izsoles uzraudzība — 1302 liecinieku nopratinašana - 474, 477

lietas parzinašana — 375 lietas referēšana — 428, 4(29, ,480, 918

lietpratēju izraudzīšana 614 lietpratēju uzraudzība 607

mantojuma dalīšana — 1645,1646, 1653

naudas sadalīšanas aprēķina sastādīšana — 1359—1362 paskaidrojumu pieprasīšana — 438

picradiiumu pārbaudīšana — 538, 539, 587. 58», 595, 624, 883,1434, 1475

piespiedu izpildīšana pēc aktiem

— 453

sprieduma izgatavošana — 815 svešu lietu vešana — 348 zaudējumu atlīdzība no t. 1-a — 375, 1425—1430 Tiesas spriedumu izpildīšana — 1014—1395 ārvalstu — 1387—1395 Tiesība

kopīga — 20

sakarā ar laulību — 1431—1437 pieteikšana uz aprakstīto mantu

— 1138 Tiesību spēja

procesuālā — 25—34 Tiesību zaudēšana — 57, 98, 348, 556, 782

Tieslietu ministris

glabāšanas noteikumu apstiprināšana — 1162 to valstu saraksta sastādīšana, kurās Latvijas pilsoņi atsvabināti no tiesas izdevumu nodrošināšanas — 661. p. 2. un 3. piez. Tiesnesis

zaudējumu atlīdzības prasība pret t-i — 375, 1425—1430 sk. arī miertiesnesis, tiesas loceklis

Tiesu amata kandidats

kā iecelts aizstāvis — 1104 Tiesu izpildītājs

atbildība — 1086

jau apķīlātas mantas aprakstīšana ,

— 1127

atlīdzība — 991, 1091, 1343 aprakstijuma noraksta izsniegšana

— 1145

mantas apzīmogošana — 1146.

1593, 1595. 1597, 1598, 1601 atzīme par izpildīšanu — 1090 dalīšanas lietās — 1649

darbības apturēšana — 1233, 1341 disciplinārsods — 1344 dokumentu norakstu izprasīšana

— 1258

glabataja izraudzīšana — 1157— 1159

mantas saņemšana no glabataja — 1347

ievešana valdijumā — 1741, 174'2, 1745, 1746 paziņojums par izpildīšanas neuzsākšanu 1072 izpildu pavēste — 1074—1075^1, 1106, 1117, 1222, 1237 izpildu naksta piesūtīšana iestādei

— 1223

izpildu raksta uzrādīšana — 1073 izsoles dienas noteikšana — 1169, 1283

izsoles lapas parakstīšana — 1304 atteikšanās izsolē piesist — 1199 paziņojums par izsoles nenotik-šanu — 1315 izsoles noturēšana — 1172, 1302 kratīšana — 1119 kustamas mantas aprakstīšana —

1117, 1118, 1128—1146 kustamas mantas pārdošana — 1168 turpm. kvītes izdošana glabātājam — 1190 lietpratēju izraudzīšana — 1150 mantojuma aprakstijuma sastādīšana — 1613 mantojuma apsardzība — 1593, 1595. 1598, 1599, 1601, 1606, 1610, 1611, 1613 miertiesneša spriedumu izpildīšana

— 222, 1068

naudas iemaksa sadalīšanai — 1353 naudas izmaksa — 1087. 1088 naudas sadalīšana — 1088, 1088 nekustama īpašuma aprakstīšana

— 1247 turpm. nekustama īpašuma pardošana —

1280 turpm. paziņojums par nekustama īpašuma pārdošanu — 1287, 1289^1,

1290

paziņojums par nekustama īpašuma pārvērtēšanu — 1264 nepareiza pārdošana — 1343, 1344 pagasttiesu atvietojot — 1068

papiru piegādašana — 409, 410, III 1, 19

paraksta ņemšana par dzīves vietas neatstāšanu — 1368 pārdošanas izdevumu aprēķināšana — 1297 pārdošanas sludinājumi — 1176, 11'86, 1287. turpm. pārdošanas termiņa noteikšana —

1171, 1173, 1283 pārvērtējumā akta nosūtīšana pārbaudītājam— 1269, 1270 pavēstes piegādāšana — 383, 386— 390

pavēste trešai personai — 1222 paziņojums par piedziņas vēršanu uz nekustamu īpašumu 1239,1242, 1243

piedziņas lietas iesniegšana apgabaltiesai — 1315 piekritība — 1067, 1070 lūgums caur t. i-u par piespiedu izpildīšanas apturēšanu — 245 pieteikums t. i-am — 1069, 1071 policijas pieaicināšana — 1126 prasības lūguma atpakalizsnieg-šana — 371 saistības priekšmeta pardošana — 1686

sūdzība par t. i-a rīcību — 1095—■ 1097

zaudējumu atlīdzināšana — 1344 zīmogu noņemšana — 1606, 1610 ziņu ievākšana par novērtējumu

— 1262

ziņu pieprasīšana par nodokļu parādiem — 1259, 1292 žurnāls — 1083, 1084, 1201 Tiesu markas — 306, 977—981 Tiesu nodeva

apelacijai — 259. 867 atmaksa — 302, 975, 981 atsvabinašana no t. n-s — 300, 303, 975, 1002 turpm., V 18 dalīšanas prāvā — 1657* maksātnespējas lietās — V 18 pie miertiesneša — 297—298^1, 301 >—303, Э06, 307 par iepriekšeiu nodrošināšanu — 684

norēķināšanās par t. n-u — 982 piedzīšana — 303 piez., 1011 piez.

pielikšana prasības lugumain — 68, 367, 373 piespiedu izpildīšanas kartībā — 233, 240

ieskaitīšana valsts ienākumos — 999

valsts iestāžu — 300, 1002 vispārējās tiesu iestādēs — 962, 964, 970 -982 Tiesu paiata

apeladjas iztiesāšana — 875 turpm.

apelacijas nosūtīšana T. p-ai —

873, 874

lietas atpakalsutīšana apgabaltiesai — 884 blakus sūdzības izlemšana — 905 blakus sūdzības nosūtīšana T. p-ai

— 903

drošības nauda, lūdzot atcelt T.

p-as spriedumu — 914 lugumi par iepriekšēju izpildīšanu

— 852, 853

jaunu pieradijumu uzdošana —889 piekritības strīdu izšķiršana — 337. 340

pienākums izspriest lietu — 884 pārsūdzība par prasības lūguma atpakalizsniegšanu — 372 spriedums — 886 , 887, 1452 spriedumu caurlūkošana uz Senātā rīkojumu — 927. 928 spriedumu spēkā stāšanās —1018 tiesu izdevumi — 888 varas robežu pārkāpšana — 907 zaudējumu atlīdzība no amatpersonām' — 1425—1430 Tirdzniecības grāmatas — 537, 538, 554 turpm., 624 turpm., I 7—15 Tirdzniecības lietas

•iepriekšēja izpildīšana — I 19 pierādijumi — I 7—15 piekritība — 35, I 1—4 prasības nodrošināšana — I 16 prāvnieku aicināšana — I fi šķīrējtiesas līgums — 1495 Tirdzniecības parašas — 1357, I 17, 18 sk. arī parašas Tirdzniecības un rūpniecības kamera — 1495 Tirdznieciska maksātnespēja V 3

Tirgotājs

t-a prasības — 34*

Traucējumi

servitutu lietošanā — 36, 94, 1421 piez.

valdijumā — 36, 94, 1421—1423 Trauki

neapķīlājami — 1120 Trešā persona

adopcijas lietās — 1532^1 apķīlajot mantu pie t-ās p-as — 724 turpm. aprakstot mantu — 1233 dokumentu pieprasīšana no t-ās p-as — 533—536 iestāšanās lietā — 179, 762—766 intervencijas prasība — 1234, 1235, 1336—133« izsolē — 1320, 1326 laulības lietās — 1447, 1451 t-as p-as lietas mantojumā —

1618, 1621 parādnieka manta pie t-as p-as — 1222, _V 78 pieaicinašana lietā — 178, 180, 749—761

pieteikumi uz aprakstītu mantu

— 1138

sprieduma spēks t-ai p-ai — 1451, 1519 Tulkojums

ārvalsts tiesas sprieduma — 1390 dokumenta — 367, 629, 630 pārbaudīšana — 629, 630 t-a pārdošana — 1187 Tulks

atlīdzība — 988 lieciniekus pratinot — 493 tulkojuma pārbaudīšana — 630 Turētājs

parada akta — 1721 Tuvinieki

darijumi ar t-iem — VI 4

U.

Universitāte

tulkojumu pārbaudīšana — 630 Uzaicinājums

atsavinot nekustamu īpašumu 1705—1707 hipotēku dzēšanai — 1712, 1717 u-a kārtība — 1687—1724, VII 6, 7

kopmantojuma līdzīpašnieku — 1644

kreditoru u. saistības priekšmeta saņemšanai — 1678—1680 mantojumam atklājoties — 1710, 1711

mantojuma lietu kartošanai — V5I

3, 4

parādu dokumentu nozušanas gadījumā — 1718—1724 sk. arī aicināšana, izsaukšana

Uzņēmējs

u-a prasijumi naudu sadalot — 1357 Uzrādīšana

izpildu raksta u. parādniekam — 1073 Uzraksts

uz kuģa dokumentiem — 1309'.

1309^2, 1335' pārvedu u. uz kredītiestāžu zīmēm

— 1227 Uzturēšanās vieta

aizliegums parādniekam atstāt u.

v-u — 1367—1369 izraudzītā — 413—416, 875 Uzturs

parādnieka u-a nauda — V 40—42, 55, 57, 62, 64, 66 u-a prasība — 36, 1019, 1441, 1455—1465 Uzvārds

u-a grozijums leģitimējot — 1525 piez.

prasijums piešķirt tiesību uz u-u

— 1441, 1452 Uzziņa

zemes grāmatu nodaļas u. par hipotēkām — 1716, 1720, 1723

V.

Vaina

laulību šķirot — 1440, 1452^1 Valdības Vēstnesis

biržas kursu izsludināšana — 1300 glabašanas takses izsludināšana —

1162

Senata spriedumu izsludināšana — 938

spriedumu izsludināšana — 1450 sk. arī izsludināšana, sludinājums

Valdījums

ievešana v-ā — 1342^4, 1346, 1739—

1748

īpašuma prasība pret Metas valdītāju — 758 prasības par v-a atjaunošanu — 36. 41, 94 prasības par v-a tiesību uz nekustamu mantu — 38, 318 v-a traucēšana attiecībā uz valsts , nekustamu īpašumu — 1421—

1424

ziņu ievākšana caur apkartniekiem par v-u — 500

Valoda

svešā v-a rakstīti dokumenti — 629, 630

valsts v-a rakstīti dokumenti — 548^1, 554 piez.

Valsts pārvaldes

v. p-žu lietu iztiesāšana — 1367— | 1424, V 19, 42 v. p-žu lietu piekritība — 1402, 1403

lietas, kas cēlušas sakara ar līgumiem par darbiem un piegādēm valsts vajadzIbam un valsts mantas vai tiesību nomas līgumiem — 1411—1420 lietas par mantas vardarbīgu atņemšanu vai valdījuma traucējumu — 1421—1424 pārsūdzības termiņš — 1408 piedziņas vēršana uz privātpersonu algu — 1228—1232 piedzinās vēršana uz privātpersonu mantu, kas atrodas v. p-ēs —-

1993i_1007

pilnvarnieki — 1400, 1401 prasību nodrošināšana — 1406 privātpersonu mantas apķīlāšana, kas atrodas v. p-ēs — 726 spriedumu iepriekšējā izpildīšana

— 1406

sprieduma izpildīšana — 1409 spriedumu pasludināšana — 1407 strīdi par valsts mantu starp centrālām valsts iestādēm — 1410 v. p-žu lietas nevar izšķirt šķīrējtiesa- — 1489 tiesu izdevumu atlīdzināšana — 997

tiesu nodevas — 300, 1002 valsts parādnieku mantas uzmeklēšana — 1377—1Э86 v. p-žu lietas nav nododamas vienpersonīgai iztiesāšanai — 375 Vecāki

apcietināšana maksātnespējas ga-dijumos — V 32 atvieto nepilngadīgos bērnus tiesa

— 27

bērna atstašana pie viena no v-iern lietās par v-u pienākumiem pret bērniem — 1463 bērni^1 nevar liecināt pret v-iem —

116, 463

leģitimešanas lietu piekritība pēc v-u dzīves vietas — 1523 lietas piekritība par v-u tiesību satikties ar bērniem — 36 paziņojums par leģitimējamā bērna celšanos no vecākiem — 1524 tiesības un pienākumi pret bērniem — 1456—1465 Vekselis

piespiedu izpildīšana pēc aktiem 4- 226—252 prasības nodrošināšana pēc protestēta v-a — 174, 695 sprieduma iepriekšēja izpildīšana, kad piedzenamā suma piespriesta pēc protestēta v-a — 188, 846

Veļa

neapķī'lājama — 1120 Vērtspapīri

aprakstīšana — 1134 apsargajama mantojuma — 1599, 1611 piez. konkursa masā esošie v. — V 13 kā nodrošinājums izsolēs — 1300 piedziņas vēršana uz v-iem — 1216—1221 sk. arī akcijas, obligācijās, ieķīlājuma raksts.

Vēstniecība

personu aicināšana, kas kalpo ārzemju v-ās — 332 piez. prasības pret personām, kas pieder pie ārvalsts v-ām — 332 Vēstule

tiesas — III Vienkāršā maksātnespēja

parādnieka v. m. — V 29, 31

Vienošanās

laulības šķiršanas lietā — 1453 par mantojuma dalīšanu mājas kārtībā — 1641 par naudas sadalīšanu - 1359 par sprieduma izpildīšanas veidu

— 1011 piez.

Vienpersonīga lietas iztiesāšana

caur referentu — 375, 587 Vilcināšana

sūdzība par v-u - 224, 263, 897, 898 Viltojums

atklāšana — 254 , 861, 908 pēdējās gribas rīkojumā — 1577^1 pilnvarojums pieteikt v-a strīdu

sprieduma jauna caurlūkošana aktu viltojuma dēl — 284, 861, 908 strīds par v-u — 144—148, 151— 154, 631 turpm., 645 turpm. sūdzības iesniegšanas termiņš at-klajot viltojumu — 861 uzaicinājuma kārtībā iesniegtos dokumentos — 1702, 1703 kādas personas vainošana v-ā —

152, 154, 663, 655

Vīrs

prasība atzīt bērnu par ārlaulībā dzimušu — 1470—1473 prasības piekritība izbeigt v-a tiesību pārvaldīt un lietot sievas mantu — 38 Virsnieks

maksātnespējīga parādnieka - v-a apcietinašana — V 44—46 Virsprokurors

atzinums lietās par spriedumu atcelšanu — 919 atzinums lietās par zaudējumu at-1 līdzību no tiesu resora darbinieku nepareizas rīcības —1429 ļ Vispārējā avarija

v. a-as parāds naudas sadalīšanā i 1357-'. 1357°, 1357^8 Visparnoderīgi mērķi

novēlējumi v-iem iTMetn — 1582

Z.

Zaudējumi

atlīdzība par z-iem mantas apķīlāšanas noteikumu neievērošanas dēl — 727. 732, 733 no apķīlātās mantas nepareizas glabāšanas — 1163 z-u atlīdzība par atbildētāja nepareizu aicinašanu — 408 z-u atlīdzība, kuri nodarīti ar noziedzīgu nodarijumu — 7—10, 542

z-u atlīdzības prasības — 36, 41,

318, 319

z-u atlīdzība, kuri cēlušies prasības nodrošināšanas dēļ — 702 z-u atlīdzība no tiesu resora darbiniekiem — 375, 1425—1430 izpildu kārtība attiecībā uz aprēķiniem par z-iem, ienākumiem un izdevumiem — 1022 turpm. atsaukšanās uz krimināllietu, ceļot prasību par z-iem — 542 no nepareizas pārdošanas izsolē

— 1344

z-u nodrošināšana, ārzemniekam ceļot prasību — 661, 668, 669

Zemes grāmata

atzīme par pārdošanas apturēšanu intervencijas prasībās — 1338i

atzīmes izrakstīšana lietas par aizgādnības nodibināšanu personas izlaidīgas vai izšķērdīgas dzīves dēl — 1558^1 nekustama īpašuma ierakstīšana

— 1309

uz nekustamo īpašumu ievesto parādu un apgrūtinājumu dzēšana — 1307 z. g-ā ierakstītie parādi, naudas sumu sadalot — 1358 p. 1. piez. z. g-as nodalijurna noraksts par pārdodamu nekustamu īpašumu

— 1243, 1664

sprieduma ierakstīšana — 1238 tiesu izpildītāja paziņojums par piedziņas vēršanu uz nekustamu īpašumu — 1242

Zemes gramatu akti

dzēšot hipotēku — 1712, 1714— 1716

nozaudēti z. g. a. — 1722, 1723 piespiedu izpildīšana pēc a-iem

— 226—252

spēks — 545, 548, 564 sprieduma iepriekšēja izpildīšana, kad piedzenamā suma piespriesta pēc z. g. a-a — 188, 846

Zīmognodeva

neievērojot noteikumus par z-u, apelacijas sūdzība atstājama bez tālāk virzīšanas — 867 lūgumu apmaksa ar z-u — 967— 969

personas, kurām piešķirtas mazturības tiesības, atsvabinātas no z-s — 1C08 miertiesa nav ņemama — 296 pierādījuma spēks aktiem bez z-s apmaksas — 549 prasības lūguma atstāšana bez ļ virzīšanas z-s neiemaksas d'ēl

— 373, 374

sods par z-s noteikumu neievero-šanu — 550 valsts pārvaldes atsvabinātas no j z-s — 1002 Zīmogs

apķīlajot kustamu mantu — 722, 1146

uz tiesu izpildītāja aprakstījuma

— 1140

uz tiesas kanclejas izdotiem raktiem — 984, 1054 z-u noņemšana, mantojumu apsargājot — 1605—1610

Zinātniskās tiesekspertizes kabinets

atlīdzību par izmeklējumiem noteic pēc takses — 988 piez.

Ziņas

z-u ievākšana caur apkārtniekiem

— 173, 500—525 izsoles lapa — 1292

z-u ievākšana par nekustama īpašuma novērtējumu, izpildot spriedumu — 1262 z-u ievākšana par nodokļu parādiem, izpildot spriedumu — 1259

z-u ievākšana par ostas nodokļiem un nodevām, pārdodot jiiras kuģi — 1292 piez. z-u ievākšana piedziņu lietās pret atbildētāju, kura dzīves vieta nav zinama — 1103 lūgumā atzīt nozudušo par mirušu jāuzrāda, kad dabūtas par viņu pēdējās z. — 1566 sludinājums dot z. par nozudušo

— 1568

sods par apzinati nepatiesu z-u sniegšanu par trūcību — 1007 sods par uzaicinājuma kārtība sniegtām nepareizām z-ām -_ .1691 Zverests

apkārtnieku — 524 liecinieku — 128', 484 lietpratējus nenozvērina — 1151 maksātnespējīgo parādnieku nenozvērina — V 7 Zvērināts advokats

iecelšana par aizstāvi atbildētājiem^1, kuru dzīves vieta nav zināmā — 223. p. 2. piez., 1104 garā silimo interešu aizstāvja iecelšana — 1543 iecelšana par zvērinātu aizgādni maksātnespējīgā parādnieka lietā — V 10 nevar būt par galvinieku — 736 pagaidu iecelšana prāvnieka interešu aizstāvēšanai — 356 papiru rādīšana un šo papīru norakstu nodošana — 412 ka pilnvarnieks tiesā — 56, 347 pilnvarojums — 39. р. 1. un 2. piez. 350

Zvērināts aizgādnis

atbildība — V 16 iecelšana — V 10 maksātnespējīgā parādnieka mantas aprakstīšana — Vil maksatnespejīgā paradnieka mantas uzmeklēšana — V 15

Ž.

Žurnāls

tiesu izpildītāja — 1081, 1083, 1084,1182,1201,1351,1598 1604 1610, 1613, 1745, V 52 54. 66

1

CPL neparedz apelatora tiesību sniegt tiesai tādus papildu paskaidrojumus, ar kuriem varētu novērst 258. p. 3: pk. paredzētās sekas (39/275).

Sk. ari tezes zem 866. p.

259. Apelacijas sūdzība atstājama bez tālākvirzīšanas:

1) kad tai nav pielikta tiesu un lokšņu nodeva, un

2) kad nav pielikti apelacijas un tās pielikumu noraksti pienācīgā eksemplāru skaitā.

Šajos gadijumos apelacijai nepielikto nodevu vai norakstu iesniegšanai lūdzējam nosakams ne ilgāks termiņš, kā līdz apelacijas termiņa notecējumam, bet ja no pēdējā atlicies mazāk par septiņām

Content

Konradi F., et al Civilprocesa likums 1939.g

Civilprocesa likums

Pirmā dala.

Otra dala.

Trešā dala.

Ceturtā dala.

Alfabētisks rādītājs.

1