Likvidatori un latviešu strādnieku kustība (1914)

Ļeņins.

LIKVIDATORI UN LATVIEŠU STRĀDNIEKU KUSTĪBA (1914)

NO REDAKCIJAS PAR VETERĀNĀ RAKSTU: „NACIONĀLAIS JAUTĀJUMS UN LATVIEŠU PROLETARIĀTS"

Ar patiku ievietojam b. Veterāna rakstu, kas dod vēsturisku aprakstu par nacionālo jautājumu pie latviešiem vispār un pie latviešu s.-d. it īpaši. Grozījumu vai papildinājumu projekti pie vasaras (1913. g.) apspriedes lēmuma no latviešu marksistu puses būtu visai vēlami. Latviešu s.-d, bija vecas simpātijās pret Bundu, kuras sāka svārstīties, pirmkārt, marksistu teorētiskās kritikas rezultātā; otrkārt, bundistu praktiskā separātisma dēļ, sevišķi pēc 1906. gada. Novēlēsim, lai diskusija par nacionālo jautājumu latviešu s.-d. vidū turpinātos un beigtos ar pilnīgi noteiktu lēmumu pieņemšanu.

Par b. Veterāna piezīmju būtību atzīmēsim tikai sekojošo. Viņam liekas nepārliecinoša mūsu atsaukšanās uz Šveici, jo tur visas trīs nācijās esot vēsturiskas un tiesībās vienlīdzīgas no paša sākuma. Bet “nācijām bez vēstures" nav citur kur meklēt (ja ne utopijā) piemēru un paraugu kā vien starp vēsturiskām nācijām. Un nāciju tiesību vienlīdzību paredz paši "kulturāli nacionālās autonomijas" piekritēji. Tātad civilizētās cilvēces pieredze mums māca, ka apstākļos, kur valda patiesa nāciju tiesību vienlīdzība un konsekvents demokrātisms, „kulturāli nacionālā autonomija" ir lieka; bet bez šiem nosacījumiem tā paliek utopiska un tās propaganda ir izsmalcinātā nacionālisma sludināšana.

"Prosveščeņije“ 2. nr., 1914. g. februārī.

Iespiests pēc žurnālā "Prosveščeņije“ teksta.

______________

* Veterāns — P. I. Stučka.

LATVIEŠU STRĀDNIEKI PAR ŠĶELŠANOS S.-D. FRAKCIJA

Strādnieki, kas lasa likvidatoru presi, zina, cik bieži krievu likvidatori lielījās ar to, it kā. viņu pusē esot latviešu strādnieki marksisti. Kad likvidatori sašķēla Domes s.-d. frakciju, arī tad viņi pastiprināti atsaucās uz latviešiem, tai viešu s.-d. strādniekus — viņi rakstīja — neviens neuzdrošināsies apvainot "pagrīdes" noliegšanā, un, lūk, pat tie latviešu strādnieki ir mūsu pusē.

Kas labi zināja faktus, tas nešaubījās, ka likvidatori., novirzās no patiesības. Kad latviešu strādnieki sāka apspriest jautājumu par "sešnieku" un "septiņnieku", šo strādnieku lielākais vairums izteicās par "sešnieku". "Pravda” bija iespiesti desmiti rezolūciju no simtiem un simtiem lai viešu s.-d. strādnieku un daudzām grupām Rīgā, Jelgavā, Liepājā un citos punktos, kas aizstāvēja 6 strādnieku deputātu ieņemto pozīciju. Pēc Pēterburgas visdedzīgāk atsauks Rīga, šis vislielākais latviešu strādnieku centrs. Lielum liela Rīgas strādnieku vairākuma rezolūcijas pauda visdedzīgāko uzticību konsekventā marksisma idejām un vispatiesāko sašutumu pret likvidatorismu.

Bet taisnība gan: par likvidatoriem un viņu "septiņnieku" ar azartu uzstājās latviešu "virsotnes". Latviešu avīzē, ka toreiz vadīja likvidatori, bija iespiesti raksti pret "sešnieku", kuri nedz ar skandalozo toni, nedz ar likvidatorisko saturu nepalika iepakaļ krievu likvidatoru Pēterburgas avīzes rakstiem.

Tiesa, tikai visniecīgākais latviešu strādnieku skaits atbalstīja likvidatoru kampaņu. Bet "vadošā" iestāde bija likvidatoru pusē. Un tie joprojām runāja organizētā latviešu proletariāta "vārdā"...

Bet, lūk, pagāja neilgs laiks. Sapulcējās visu latviešu strādnieku marksistu pārstāvji*. Jautājumam par Domes s.-d. frakcijas šķelšanos tur, protams, bija ļoti redzama vieta. “Vadošie" likvidatori darīja visu iespējamo un neiespējamo, lai atbalstītu "septiņnieku" vai vismaz notušētu jautājumu. Ak vai! Tas viņiem neizdevās. Latviešu s.-d. strādnieki savu oficiālo pārstāvju personā* pieņēma šādu rezolūcija (citējam burtiski, tikai ar nenovēršamiem grozījumiem) :

Par Valsts domes s.-d. frakcijas šķelšanos.

— "Visu latviešu strādnieku marksistu pārstāvji izteic savu visdziļāko nožēlu sakarā ar šķelšanos Valsts domes s.-d. frakcijā un uzskata, ka šī šķelšanās bija tās šķelšanās neizbēgamas sekas, kura pastāv ārpus frakcijas, Krievijas marksistu vidū.

Viņi uzsver, ka frakcijas vienība ir nepieciešama, un atzīst, ka šī vienība var tikt realizēta:

1) pieņemot par apvienošanās pamatu tos lēmumus, ko pieņēmušas pirms marksistiskā veselā sašķelšanās tā augstākās instances: marksistiskā veselā programa, tās statūti, Londonas lēmиmi, 1908. gаda decembra un 1910. gada janvarа Visкrievijas mаrкsist и pārstāvniecības lēmиmi;

2) atrodot tādи коpīgas darbības modusu, кas garantētu mazāкиma tiesības frakcijā.

Latviešu strādnieki marksisti uzdod savai vadošajai iestādei atbalstīt visus apvienošanās soļus saskaņā ar uzsкatiem, kas izteikti šinī rezolucijā".

Tāda ir rezolūcija. Tās kodols, kā lasītājs redz, ir tas, ka par apvienošanās obligāto noteikumu tiek izvirzīta vecā marksistiskā veselā atzīšana. Kas neatzīst programu, statūtus, 1907., 1908., 1910. gada lēmumus, — ar tiem vienība nav iespējama. Tā teica latviešu strādnieki. Šeit ir latviešu rezolūcijas svarīgā nozīme.

Nav šaubu, ka latviešu kongresā ļoti stipras bija samierināšanās tendences. Latvieši negribēja paziņot Domes likvidatoru grupai tieši un atklāti, ka tā ir šķēlāju grupa, kas pārkāpj strādnieku gribu, ka tai ir pienākums nolikt savus Domes mandātus. Negribēja — tāpēc, ka latviešu mazākums vēl nav nogājis tik tālu kā krievu likvidatori, un — tāpēc, ka latviešiem vēl nav zudušas visas cerības par iespēju samierinaties ar Čheidzes frakciju.

Bet katrā ziņā latviešu strādnieki ir izvirzījuši noteiktus un skaidrus vienības noteikumus.

Un patiesi, kā no latviešu rezolūcijas viedokļa atrisināmi strīdīgie jautājumi, kas sašķēla frakciju?

Latvieši prasa, pirmkārt, atzīt programu. Tas nozīmē, luī viņi nosoda izdaudzinātās "kulturāli nacionālās autonomijas" izvirzīšanu no Domes tribīnes. Jo — programa oficiāli noraidījusi šo prasību, jo pat likvidators L. Martovs itlzinis, ka "kulturāli nacionālā autonomija" slikti saskanot ar programu. Lai vienība kļūtu iespējama, likvidatoriem jāatsakās no kulturāli nacionālās autonomijas. Tā jāsaprot latviešu atbilde uz pirmo strīda jautājumu.

Tālāk — strīds ir par deputātā Jagelo uzņemšanu frakcija. Kā atrisina šo strīdu latviešu strādnieki? Viņi saka: skaties 1908. gada decembra lēmumu. Atšķiram attiecīgo dokumentu, skatāmies un lasām:

"Par apvienošanos ar PPS "kreisajiem".

Noklausījusies biedru meņševiku priekšlikumu par apvienošanos ar PPS kreisajiem, Viskrievijas marksistu parstāvniecība bez debatēm pāriet pie kārtējā darba". (Sk. pārskata 46. Ipp.)

Lieta ir skaidra. Ne par kādu apvienošanos ar Jagelo partiju Viskrievijas 1908. gada lēmums ne dzirdēt negribēju. Likvidatori ir pārkāpusi šo lēmumu. Tātad viņiem ir jaņem atpakaļ savs šķeltnieciskais lēmums par Jagelo.

Tālāk latvieši prasa atzīt vispār visus principiālos 1908. gada decembra un 1910. gada janvara lēmumus. Kādi ir šie lēmumi, kā tie novērtē likvidatorismu? Atšķiram attiecīgos dokumentus un lasām:

"Konstatējot, ka vairākās vietās ir novērots, ka viena partijas inteliģences daļa mēģina likvidēt "pagrīdi" un aiztat to ar bezveidīgu apvienību legalitātes robežās par katru cenu, kaut arī tas maksātu atklātu atteikšanos no marksistiska veselā programas, taktikas un tradicijām,... atzīst par nepieciešamu visnoteiktāko cīņu pret likvidatoriskiem mēģinājumiem — un aicina visus patiesi marksistiskus darbiniekus bez frakciju un virzienu izšķirības enerģiski jo enerģiski pretoties šiem mēģinājumiem".

Tā nosodīja likvidatorismu 1908, gada lēmumi (sk. pārskata 38. Ipp.). Šo lēmumu atzīšanu pieprasīja latvieši.

Tālāk seko 1910. gada janvara lēmumi. Tur mēs lasām: — "S.-d. kustības vēsturiskā situācijā buržuāziskās kontrrevolūcijas laikmetā neizbēgami rada kā buržuazijas ietekmes iz pausmi proletariātā, ...nelegālās partijas noliegšanu, tās lomas un nozīmes noniecināšanu, mēģinājumus sašaurināt marksistiskā veseli programas un taktikas uzdevumus un lozungus".

Tā nosodīja likvidatorismu 1910. gada lēmumi. Latvieši pieprasīja, lai likvidatori atzīst arī šos lēmumus.

Latviešu rezolūcija tika pieņemta vienbalsīgi. Pat klātesošie latviešu likvidatori neuzdrošinājās balsot pret to. Viņi dabūja diezgan ietekmīgu mācību no latviešu strādniekiem, kas cienī "pagrīdi", atzīst vecā marksistiskā veseli lēmumus. Balsot pret šo rezolūciju nozīmēja izaicināt visus latviešu proletāriešus un zaudēt pēdējos piekritējus strādnieku vidū.

Tāds ir latviešu strādnieku lēmums (pārstāvēti bija vairāk nekā 3 000 organizētu strādnieku).

Ļoti pieklājīgā formā, bez neviena skarba vārda, bet noteikti un neatlaidīgi latviešu strādnieki paziņoja Čheidzes frakcijai:

— Jūs gribat vienību? Atzīstiet vecā marksistiskā veselā svarīgākos lēmumus, atsauciet programas un 1908,—1910. g. lēmumu pārkāpumus, atsakieties no tiem, kas atteikušies no "pagrīdes", vārdu sakot, nostājieties uz marksisma pamata.

Pēdējā īstā strādnieku organizācija, kuras vārdā mēģināja uzstāties Čheidzes frakcija, ir novērsusies no šās frakcijas. Aiz septiņiem deputātiem, kas sliecas uz likvidatorisma pusi, palika — kā tas bija sagaidāms — tikai likvidatoru grupiņas. Viss, kas proletārisks, aiziet un ir aizgājis no viņiem.

Frakcija bez strādniekiem — lūk, kāda ir likvidatoru frakcija Domē.

Pēc latviešu lēmuma tas jau ir pilnīgi neapšaubāms.

"Putj Pravdi", 50. nr. 1914. g. 30. martā.

Iespiests pēc avīzes "Putj Pravdi" teksta.

_________________________

* Runa ir par Latvijas sociāldemokrātijas IV kongresu, kas notika 1914. gadā no 26. janvara līdz 8. februārim (j, st.) Briselē.

Ļeņins aktivi piedalījās kongresa sagatavošanā un tā darbā. 1913, gada maijā viņš sarakstīja latviešu boļševikiem "Platformas projektu Latvijas sociāldemokrātijas IV kongresam", kas tika publicēts 1913. gada novembri atsevišķā novilkumā no "Biļetena" 8. nr-a, kuru izdeva Latvijas sociāldemokrātijas ārzemju grupu Birojs, un tad „Biļetena" 9.—10 nr-ā.

Ļeņins piedalījās kongresā kā KSDSP CK goda viesis. Viņš nolasīja referātu, kurā kritizēja Latvijas sociāldemokrātijas CK darbību, kuras nostāja bija oportunistiska. Ļeņins vēlāk atzīmēja, ka viņš noteikti cīnījies pret stipram samiernīeciskām tendencēm kongresā. Ļeņins panāca, ka latviešu sociāldemokrāti izstājās no Augusta bloka.

** Te Ļeņins min Latvijas sociāldemokrātijas IV kongresa rezolūciju ar "neizbēgamiem grozījumiem" cara cenzūras apstākļu dēļ; tā vārdu "Latvijas sociāldemokrātijas kongress" vietā teikts “visu latviešu strādnieku marksistu pārstāvji"; "KSDSP" vielā — "marksistiskais veselais"; "1908. gada Viskrievijas konference un KSDSP CK 1910. gada plēnums" vietā — "marksistu 1908. gada decembra un 1910. gada janvara Viskrievijas pārstāvniecība"; „Latvijas socialdemokrātijās CK" vietā — "sava vadošā iestāde".

LIKVIDATORI UN LATVIEŠU STRĀDNIEKU KUSTĪBA

Visu organizēto latviešu strādnieku nesenais lēmums, kas nosodīja likvidatorismu un atbalstīja marksistisko līniju, deva izšķirošu triecienu "Augusta blokam", parādīdams, ka visi proletāriskie elementi agrāk vai vēlāk sarauj sakāms ar likvidatoriem. No šā nepatīkamā fakta avīze "Severnaja Rabočaja Gazeta" cenšas visiem spēkiem "atkratīties". Šo smago uzdevumu uzņēmušies L. M. un F. D.

Uz sīko lamāšanos, ko uzsākuši likvidatori, mēs neatbildēsim. Mums šeit svarīga tikai tā lietas puse, kam ir organizatoriski politiska nozīme.

Likvidatori saka: labi, latviešu marksisti izstājušies no "Augusta bloka", bet viņi taču nav pieslējušies arī "ļeņiniešiem".

Pilnīgi pareizi, kungi! Latviešu marksisti patiešām palikuši neitrāli. Jau savos pirmajos rakstos par latviešu lēmumiem mēs teicām, ka latvieši ir spēruši tikai pirmo soli, kn viņi, vispār runājot, ir uzstājušies kā samierinātāji.

Bet vai likvidatori ir padomājuši, kas no tā izriet?

Ja latvieši patiešām ir samierinātāji, ja viņi ir vienības piekritēji par katru cenu, ja viņi ir neitrāli organizatoriskā ripā, tad jo sāpīgāks likvidatoriem ir tas politiskais likvidatorisma novērtējums, ko devuši samiernieciski noskaņotie lai viešu marksisti.

Un šis novērtējums no politiskā viedokļa ir pilnīgi skaidrs un nepārprotams. Latviešu strādnieki noteikti apstiprinājuši veco lēmumu, ka likvidatorisms ir buržuāziskās ietekmes izpausme proletariātā. Viņi paziņojuši, ka apvienoties ar likvidatoriem nozīmē nonākt "idejiski politiskā atkarībā no likvidatoriem".

Jā, L. M. un F. D. kgi, latvieši patiešām palikuši neitrali, jā, viņi vēl nav atbrīvojušies no "samierināšanās" ceribām, jā, viņi vēl nav izdarījuši visus praktiskos secinajumus no savas pozīcijas, jā, viņi līdz šim vēl izturējušies pārāk iecietīgi pret grupām, kas jūs aizstāv. Bet tieši šie iecietīgie un neitrālie ļaudis jums paziņojuši, ka jūsu likvidatoriskā līnija pauž tikai buržuāzijas ietekmi atpalikušajos strādnieku slāņos.

Cik smieklīgi likvidatori sapinušies latviešu lēmumu vērtēšanā, redzams no rakstiem ebreju likvidatoru avīzi "Cait". Tur Jonova kgs ļoti garos rakstos stāsta, ka "biedri latvieši neatzīst šķelšanos, gluži otrādi, viņi ir šādas taktikas visasākie pretinieki".

Un šis pats autors paziņo, ka "vispārējā (latviešu) rezolūcijas noskaņa bez jebkādām šaubām ir ļeņiniska noskaņa, Tā (rezolūcija) celta uz naidīgām attiecībām pret likvidatorismu, uz atzinumu, ka nepieciešams cīnīties pret to" („Cait", 14. nr).

Vienojieties savā starpā, likvidatoru kungi, un rakstiet kaut ko vienu.

Likvidatori cer, ka latvieši vēl spers soli atpakaļ — uz likvidatorismu. Mēs ceram, ka viņi spers soli uz priekšu — uz krievu marksistu pozīciju. Kad dzīvosim, tad redzēsim, kuru cerības attaisnosies. Mēs to mierīgi atstājam latviešu un visas Krievijas strādnieku kustības gaitai. Bet pašreizēja momentā sasniegts viens: latvieši devuši nāvīgu triecienu “Augusta blokam" un atzinuši likvidatorismu par buržuāzisku virzienu.

Vēl dažus vārdus sakarā ar latviešu lēmumu par s.-d. frakcijas sašķelšanos. 6 likvidatoru deputāti nav devuši tiešu atbildi uz jautājumu, vai viņi pieņem latviešu noteikumus. Ar F. D. kga palīdzību viņi mēģina, tā sakot, "apvārdot zobus". Tas viņiem neizdosies.

Paraugieties uz F. D. kga "argumentiem". Viņam uzrāda (latviešu apstiprināto) 1908. g. lēmumu pret apvienošanos ar Jagelo partiju. Bet viņš atbild ar atsaukšanos uz to, ka otrās Domes frakcijā tikuši uzņemti... lietuviešu s.-d. "Mazā" starpība ir tikai tā, ka Krievijas marksisti ne vienreiz vien nolēmuši apvienoties ar lietuviešiem, bet ar PPS nolēmuši neapvienoties, jo šī partija nav marksistiska. Starpība ir tā, ka lietuviešu deputāti iekļuva Domē ar visu vidējo s.-d. pilnīgu atbalstu, bet Jagelo tur iekļuva pret poļu s.-d., pret strādnieku balsotāju vairākumu.

Latvieši uzstādīja par vienības noteikumu Viskrievijas 1908. un 1910. g. lēmumu atzīšanu, kuri nosodīja likvidatorismu kā buržuāzisku virzienu. Vai šo noteikumu pieņem Čcheidzes frakcija? Ko par to var teikt tās aizstāvis F. D. kgs? Tikai to, ka "vietas trūkums neatļauj mums (t. i., viņam) pakavēties" pie šiem Viskrievijas lēmumiem.

Nu labi, pagaidīsim, kamēr avīzē "Severnaja Rabočaja Gazeta" atradīsies vairāk brīvas vietas, lai beidzot atbildētu, ka tad izturas šī avīze pret visa marksistiskā veselā 1908. un 1910. g. lēmumiem, kas atzīst likvidatorismu par buržuāzisku virzienu.

Bet strādnieki no šās likvidatoru izlocīšanās bez šaubām taisīs savus secinājumus un pārliecināsies, ka šie ļaudis marksisma lietai ir miruši ļaudis.

"Putj Pravdi" 62. nr., 1914. g. 16. aprilī.

Iespiests pēc avīzes "Putj Pravdi" teksta.

LATVIEŠU MARKSISTU LĒMUMI UN LIKVIDATORI

Kurš strādnieks gan neatceras, kādu troksni sacēla likvidatori, kad mēs avīzes speciālnumurā iepazīstinājām lasītājus ar latviešu marksistu pēdējiem lēmumiem un sakarā ar tiem sacījām: latvieši ir atdevuši godu samierniecībai, bet līdz ar to devuši nāvīgu triecienu likvidatoru Augusta blokam.

Lai apstrīdētu šo secinājumu, likvidatori laida darbi visu, ko vien varēja. Visa Martova izlocīšanās, viss Dana... patiesīgums, viss Semkovska un Jonova prāts un spožais literārais talants — viss tika mobilizēts šai nolīlkā. Likvidatori par katru cenu gribēja "pierādīt", it kā latviešu kongress likvidatorismu nepavisam neesot nosodījis, pret Augusta bloku neesot izteicies utt., u. tini. Vārdu sakot» es neesmu es, zirgs nav mans.

Bet, lūk, pagāja tikai 2—3 mēneši. Pašu likvidatoru žurnālā ("Naša Zarja", 4. nr.) mēs tagad atrodam paša, "izcilākā" latviešu likvidatora F. Veisa kga rakstu, kuri pilnīgi apstiprina to pašu faktisko novērtējumu, kādu šiem notikumiem devām mēs.

Veisa kgs ir mūsu viskrasākais pretinieks. Ar visniknāko "kritiku" viņš apber krievu "ļeņiniešus" un latviešu vairākumu. Ret viņam netrūkst vīrišķības atklāti atzīt savu sakāvi, un viņš solās cīnīties tālāk par saviem likvidatoriskajiem uzskatiem. Viņš nešaudās un nelokās, necenšas kā Semkovskis baltu pataisīt par melnu un otrādi. Ar šādu pretinieku var asi strīdēties, bet viņš tomēr pelna cieņu par to, ka nelieto... Semkovsku visai nožēlojamos paņēmienus.

Veisa kgs raksta:

— "Tajā (kongresā) bija pārsvarā, tiesa, tikai ār vienas, dažos jautajumos ar divu balsu vairākumu, tas virziens latviešu marksistu vidū, turi simpatizē... "ļeņiniešu pulciņam".

— Latviešu marksistu IV kongress nozīmē mēģinājumu atgriezties pie vecās... boļševistiskās ideoloģijas.

— Rezolūcija par (Domes) frakciju pieņemta vienbalsīgi. Tā ir kongresa mazākuma liela piekāpšanās (t. i., piekāpšanās pret "leņiniešiem").

— Ļeņiniešu pulciņš varēs cerēt uz latviešu oficiālu atbalstu" utt.

Autors iebilst, ka "mazākumam izdevās mazliet sabojāt ļeņiniešu triumfu", viņš nosauc (un pelnīti!) par "kuriozu" !o piekāpību, kāda vairākumam bijusi pret samierinatajiem.

Bet viņš skaidri un nepārprotami atzīst faktu: kongress nostājies uz "cīņas pret likvidatorismu" pamatiem, kongress galvenajos jautājumos sekojis pravdistiem.

Atkārtojas vecais stāsts. 2—3 mēnešus likvidatori paklaigā, bet tad paši spiesti atzīt, ka faktus pareizi esam atstāstījuši tieši mēs.

Cik tālu dažkārt aiziet likvidatori, cenzdamies "izskaidrot" viņiem nepatīkamos partijas lēmumus, redzams no sekojošā. Kā zināms, 1908. gada decembrī Viskrievijas marksistu apspriede noraidīja apvienošanos ar Jagelo partiju (PPS). Tas tika izdarīts visasākā veidā: pārejot pie kārtējiem jautājumiem pāri pašam priekšlikumam par apvienošanos ar deputātā Jagelo nesocialdemokratisko partiju. Latvieši savā kongresā 1914. gadā apstiprināja visus 1908. gada lēmumus un ar to pateica, ka viņi nosoda nesocialdemokrata Jagelo uzņemšanu s.-d. frakcijā. Šis lēmums sevišķi nepatīkams likvidatoriem.

Un kas notiek? Ebreju likvidatoru avīzē "Cait" šādi tiek "izskaidrots" šis lēmums:

— "Ko nozīmē pāriet pie kārtējiem jautājumiem? Tas nozīmē, ka sapulce negrib balotēt priekšlikumu, negrib ne noraidīt, ne pieņemt to. Tad pāriet pie cita jautājuma. 1908. gada sapulce jautājumu par apvienošanos ar Jagelo virzienu vienkārši atstāja atklātu (!!)“ (avīze "Cait“, 17. nr.).

Vai šāda partijas lēmumu "izskaidrošana" nav ne... kautrības kalngals?

Kad likvidatoru priekšlikums par apvienošanos ar Jagelo virzienu bija noraidīts, F. Dans toreiz, 1908. gadā, savā oficiālajā, iespiestajā pārskatā rakstīja:

.... "Pēc poļu delegācijās (poļu s.-d.) priekšlikuma konference nevēlējas pat apspriest mūsu rezolūciju, bet pāri tai pārgāja pie kārtējiem jautājumiem. Šai mazajā faktā pulciņu neiecietība un pulciņu domas rūtiņa acīm redzot sasniedza savu visaugstāko pakāpi" (F. Dana pārskats, 45. lpp.).

F. Dans tāpēc arī lamājās, ka zināja: pāreja pie kārtējiem jautājumiem ir visasākā atsacīšanās apvienoties ar Jagelo nesocialdemokratisko partiju. Bet tagad šo pašu aso atsacīšanos mums "izskaidro" tādā nozīmē, ka jautājums "atstāts atklāts" un ka katrs varot izlemt to pēc sava prāta! Marksistisko lēmumu nozākāšanā tālāk vairs nav kur iet.

Lai kā lokās likvidatori, dzīve ņem savu. Dzīve ir par marksistisko līniju. Notikumi latviešu sociāldemokrātijā apstiprina to tikpat uzskatāmi kā visa strādnieku kustības gaita visā Krievijā.

"Rabočij“, 7. nr., 1914. g. 9. jūnija.

Iespiests pēc avīzes "Rabočij" teksta.

***

«DARBA BALSS»

e-grāmatu izdevniecība

darbabalss.eu

№ 230

Riga, 2015

***

Content

Likvidatori un latviešu strādnieku kustība (1914)

NO REDAKCIJAS PAR VETERĀNĀ RAKSTU: „NACIONĀLAIS JAUTĀJUMS UN LATVIEŠU PROLETARIĀTS"

LATVIEŠU STRĀDNIEKI PAR ŠĶELŠANOS S.-D. FRAKCIJA

LIKVIDATORI UN LATVIEŠU STRĀDNIEKU KUSTĪBA

LATVIEŠU MARKSISTU LĒMUMI UN LIKVIDATORI