Gulbis Oskars

Pret fasismu! 1933

Pret fašismu!

Eiropas Pretfašistiskā Strādnieku Kongresa Manifests

visiem strādniekiem, strādniecēm un darba jaunatnei!!!

Visiem darba zemniekiem!

Visiem izmantotiem un vajātiem!

Visiem fašisma pretiniekiem!

Piecdesmit tūkstoši strādnieku un strādnieču, kalpotāju, sīkzemnieku un darba inteliģences smok Hitlera diktatūras slepkavu bedrēs — koncentrācijas nometnēs, kazarmēs un policijas arestu telpās. Hitlera fašisma karatavu kalpi viņus „bēgot* noslepkavo.

Noziedzīgā uguns pielaišana reichstagam, kas ir mūsu laikmeta vislielākā provokācija deva brīvas rokas nevaldāmam fašisma terroram.

Strādnieku šķiras priekšposteni, kas varonīgi cīnās par visu strādnieku interesēm pret fašismu, imperalistisko un kapitālistisko izmantošanu, izsludināja ārpus likuma. Simtiem strādnieku laikrakstu iznākšanu pārtrauca.

Masām ir nolaupītas arodbiedrības, kuras pusgadsimteni proletārieši izveidoja, nesot milzīgus upurus un pūles. Tās ir pārvērstas fašistiskā valstī par streiklaužu organizācijām. Strādnieku organizāciju īpašumi nozagti, streikošanas tiesības iznīcinātas. Streiki ir aizliegti — tā skan pēdējā fašistisko varas vīru parole. Vācijā darbs pārvērsts par spaidu darbiem Nevaldāms terrors plosās visā valstī. Brūnais mēris trako pret visiem un visu, kas pēc fa šistisko кар talistu un prūšu junkuru domām varētu apdraudēt satrunējošo ka= pitalistisko sistēmu Gadu simteņiem vecas zinātniskās atziņas, lielākos zinātnes, literatūras un mākslas darbus dedzina publiskos sārtos, skaļiem piekrišanas kliedzieniem atskanot nacionālsociālistu barbārn lēģeri. Vācijas ievērojamākos zinātniekus, kas ieguvuši visas pasaules atzinību, padzen nc laboratorijām un katedriem. Tāpat trimdā aiziet ievērojamākie rakstnieki un mākslinieki. Žīdu pogromu nelietības atsviež Vāciju veseliem gadu simteņiem atpakaļ!

Simti tūkstoši ir kļuvuši par fašistiskā terrora upurieml

Strādniekus, sīkzemoiekus un darba inte' liģenci fašisti slepkavo, sakropļo un padzen no viņu dzīves vietām. Bet tie, kas mēģina aizstāvēt fašisma upurus pēc fašistiskās tiesību mērauklas, paši dabū izbaudīt nacionālsociālisma terroru. Irstošo kapitālismu var tikai ar kailiem varas līdzekļiem balstīt.

Fašisms Vācijā gatavo katastrofu! Ko ir viņas darbības pirmais gada ceturksnis devis? Hitlers so-lija darbu — tā vietā bezdarbs kļūst lielāks Viņš apsolīja lielāku darba algu — tās vietā algu tiešā vai netiešā ceļā spekulanti nos ta uz leju. Viņš solija tracī giem zemniekiem atbalstu, samazināt nodokļus un dot atvieglinājumus parādniekiem. Patiesībā biržas spekulantiem do-taa brīvas rokas, prūšu junkuri gūst mil joniem lielu peļņu.

Hitlers iet pa to pašu ceļu, pa kādu gājuši Musolini. Piļsudskis un Hortijs. las ir ceļš, pa kuru miljoniem Itālijas, Polijas un Ungārijas strādnieku ir novesti galīga posta.

Ne Musolini, ne Piļsudsbim, ne Ног-tija in ir izdevies kapitalizma krīzi mīkstināt, ne iznīcināt šķiru cīņu. To pierāda varonīgās strādnieku cīņas un zemnieku

sacelšanās, kas Vienmēr šais fašistiskās valstīs uzliesmo. Vēl mazāk tas izdosies nacionālsociālistu slepkavu bandu vado-nim! Milzīgā krīzes padziļināšanās ir kapitālistisko sistēmu satricinājusi pašos pamatos

Par to liecina politiskie un ekonomiskie streiki, nelegālās 1. maija demonstrācijas, bruņotā cīņa pret fašistiem, revolucionārā kustība darba klausības nometnēs, ne-ska tāmas pretfašist skas avīzes uzņēmumos, proklamācijas, laikraksti un brošu ras. Vācijas pretfašistiskā fronte kļūst arvienu lielāka!

Valstīs, kur buržnāzija izmanto pagaidām demokrātijas plīvuri, trako imperiālistiskā reakcija. Francijas, Vācijas, Spānijas un Čechoslovāķijas dēmokrātis kās buržuāzijas valstis mēģina savu reakcionāro, strādniecībai naidīgo politiku, savus imperiālistiskos kara planus izvest zem demokrātijas un pacifisms maskas. Ar viltus lozungu „demokrātija jāsargā ,no fašisma* tiek sperti fašistiski un reakcionāri soļi pret strādnieku masām. Soli pa solim pilsoniskās demokrātijas valstis pārveido par fašistiskām diktatūras valstīm.

Tā tas notika Vācijā, ļoti aktīvi piedaloties sociāldemokrātu vadonim Brau nain, Severingam un Gržezinskim. Tas pats norisinās Austrijā ar .kreiso* sociāl demokrātu vadoņu palīdzību. Ari Spānijas, Čechoslovāķijas, Zviedrijas un Dānijas „demokrātiskās" valstīs notiek tas pats, kur valdību priekšgalā atrodas so cialdēmokrātu vadoņi un ir saistīti valdībā ar pilsoniskām partijām.

Francijas, Anglijas, Holandes demokrātiskās valstīs imperiālistiskās valdības apspiež kolonijās iedzimto atsvabināšanās centienus, sacelšanos armijā un flotē ar visasiņaināko terroru.

Atklātā fašstiskā pilsoņu kapā, kas norisinās Polijā, Itālijā, Bulgārijā, Uagā rija, Dienvidslāvijā un Lietuvā, ar visiem līdzekļiem un brutālāko terroru cīnās kapitālisti. Tas ir tilts, pa kuj-u imperiālisms ved masas pretim šausmīgiem slaktiņiem

Internacionālā fašisma kustība ir tieša parēja uz imperiālistisko к a r u. Nesaudzīgā strādnieku un zemnieku revolucionārās kustības apspiešana, algu nosišana, sociālās apdrošināšanas iznīcināšana, nodokļu un muitas tarifu paaugstināšana gatavo imperiālistisko pasaules slaktiņu

Itālijas asiņainais diktators Musolini un Hitlers ir kļuvuši pārējas valstīs fašistisko bandu vadoņ ein par paraugiem. Viņi māca, ka savas šķiras apzinīgo strādnieku kustību vajaga iekalt važas. Viņi sev stādās priekšā tādu Eiropn, kas bāzējas uz demagoģiskās mācības principiem un fašisma slepkavu praksi. Kapitālisti, kas drudžaini meklē izeju no saimnieciskās krīzes, un to nevar atrast, cenšas glābties ar fašistisko terroru un imperiālistiskā kapa miljona upuru palīdzību.

Fašisms ir internacionālas briesmas visas pasaules strādniekiem!

Vācijā, Polijā, Itālijā un Bulgārijā trako fašistiskās slēp avu bandas. Drudžaino gatavošanos imperiālistiskām karam mēģina ātrāk nobeigt. Kāmēr Vācijas, Itālijas un Ungārijas imperiālistiskās varas apvienojas vienā grupā un steidzīgi bruņojas, lai revidētu Versaļas miera līgumu — pārējās fašistiskās valstīs (Polija, Dienvidslāvijā, Rumānijā) .demokrātiskās* Francijas vadībā organizējās, lai radītu jaunu V e r s a ļ u ar melu pilno paroli: „demokrātijā jāsargā no fašisma." Minētās valstis grib Versaļas jūgu padarīt par mūžīgu.

Konflikti starp imperiālistiskām val‘ stīm aug lielāki. Vienā laikā pasaules imperialisms arvienu vairāk cenšas nodi' bināt cīņas fronti pret Padomju Krieviju, organizē kajai pret sociālistisko valsti, kas ir vienīgais un ae-satriciuāmais visu zemju strādnieku un apspiesto tautu cietoksnis Ķīnas 400 miljonu iedzīvotājiem Japānas imperiālisms uzliek asiņainu jūgu, ko veicina ķīniešu buržuāzija un pērkamie ģenerāļi. Tālie Austrumi sagatavojušies cīņai" pret Padomju Savienību

Ar katru dienu vairāk un vairāk ap' vienojas vienotā frontē strādnieku šķira Anglijā cīņai pret valdošo kliķi, kas izsludinājusi Padomju Krievijas preču importa aizliegumu.

Britānijas imperialisms mēģina ar četru valstu paktu sagrābt savās rokās pretlieliniecisko intervences kapa vadību.

Strādnieki! Strādnieces! Darba zem nieki! Kalpotāji un darba inteliģence!

Tikai cīņā pret buržuāziju un kapi-talismu, pret fašisma dīgļiem, novirzie niem un metodēm var fašisma masas km Stības attīstību tā sauktajās „demokra tisķās* valstīs aizkavēt.

Tikai ar visu strādnieku vienotu i n-terncionālu cīņas fron-t i, sadarbībā ar brīvajiem sociālistiskās Padomju Krievijas strādniekiem un zemniekiem pret imperiālismu, iespējams atsist internacionālo fašisma izplatīšanos un imperiālistiskās kara briesmas

Prūšu junkuri un Vācijas kapitālisti palīdzēja Hitlera bandītiem iegūt varu tikai tāpēc, ka vācu sociāldemokrāti neve lējās atteikties no sadarbības ar Vācijas buržuāziju un kavēja vācu strādnieku pretfašistisko cīņu. Vācijas proletariats varēja aizkavēt Hitleram varas sagrābšanu ar vienoto un enerģiski izvesto ģe-neralstreiku, kā to revolucionārie strad’ nieki gribēja.

Vācu sociāldemokrātijas un arodbiedrību vadoņi, izmantodami savu auto ritāti nožņaudza streika kustību un izjauca pretfašistisko cīņas fronti. Strādnieku kustības vēstūrē nav lielāka kauna ka sociāldemokrātu frakcijas piedalīšanos fašistiskā reichtāga atklāšanā, pie kam neviens protesta vārds netika minēts pret Hitlera valdības varas darbiem, no kupiem cieta sociāldemokrātu, kom-mūnistu un bezpartejiskie strādnieki. Nav lielāka kauna par sociāldemokrātijas frakcijas piedalīšanos 17. maija balsošanā, Hitleram reichtāga nolasot politisko deklarāciju. Mēs jautājam : Ko Amsterdamas 2 Internacionāles vadoņi darījuši pret Vācijas sociāldemokrātu un arodbiedrību publisko kapitulāciju ?

Ko izdarījuši šie vadoņi, lai atbalstītu Vācijas strādnieku varonīgo pretfašistisko cīņu? Ko dara viņi tagad, lai kavētu internacionālā fašisma uzvaras gājienu un draudošās imperiālistiskā kapa briesmas?

Otrās Internacionāles Izpildu komi-tej as lēmums, boikotēt Inter nacionālo pretfašistisko kongresu, pierāda, ka otrās Internacionāles vadoņi sadarbību ar kapitālistiem negrib pārtraukt.

Mēssakam: pret fašismu nevar cīnīties, kāmēr nav pilnīgi pārtraukta sadarbība ar buržuāziju, kāmēr nav uzsākta neatlaidīga revolucionāra cīņa.

Tikai konsekventā cīņā par visu nodarbināto un nenodarbināto strādnieku, kalpotāju, zemāko ierēdņu, zemnieku, sīkamatnieku, darba intelligences, darba jaunatnes un sieviešu interesēm iespē jams iznīcināt fašisma iespaidu.

Internacionālā pretfašistiskā strād" nieku kongresa delegāti ir izvēlēti no visām Eiropas valstīm, kur plosās asiņainā fašisma diktatūra un brutāla tautu apspiešana un pilsoniskā viltus demokrātijā.

Kongresa dalībnieki, sūtīti no tūkstošiem uzņēmumiem, rūp' niecībām, organizācijām, arodbiedrībām bezdarbnieku un zemnieku sapulcēm, kalpotāju un darba intelliģences sapulcēm, kas representē piecus miljonus aktīvāko kommūoistu, sociālistu, kristīgo, anar-ķistu un bezpartejisko strādnieku pret-fašistiskos cīnītājus, kā arī tie desmitiem miljoniem strādnieku pārstāvjiem, kuriem fašistiskais terrors šai kongresā nav atļāvis piedalīties, Jūs uzaicina: cīnīties pret fašismu un imperiālistisko reakciju pašu valstīs!

Pret spaidu darbiem un algu nosišanu, pret sociālās apdrošināšanas iznīcināšanu. pret bezdarbnieku pabalstu un kara cietušo pensiju samazināšanu !

Pret jaunātnes militāro dresūru, pret nodokļiem un muitām !

Organizējat cīņu visos uzņēmumos) visās darbnicās un katrā izdevīgā vietā j

Atbalstāt ar aktīvu solidaritāti pretfašistisko cīņu Vācijā!

Aģitējat visplašākos slāņos par pro testu rīkošanu pret Hitlera valdības kauna pilniem darbiem!

Padzenat visus ārzemju nacionālsociālistu aģentus!

Mobilizējat visas pasaules strādniekus atbalstīt Vācijas proletariāta cīņu par strādnieku atsvabināšanu но fašisma un šķiru cīņas orgaaizēianu !

Organizējat bruņotu ciņu pret fa šistiskiem uzbrukumiem, provokācijām un terrora aktiem!

Aizstāvat strādnieku organizācijas, demonstrācijas, īpašumus, dzīves vietas un dzīvību !

Organizējat pretfašistiskas cīņas vienības uzjēmumos; strādnieku dzīvokļos, lauku saimniecībās!

Cīnāties ar visu spēku, cīnāties ar visu enerģiju par politisko emigrantu patvēruma tiesībām uu viņu pabalstīšanu!

Palīdzat izplatīt pretfašistisko presi Vācijā! Ziedojat fašistiskam cīņas fon dam, ko kongress ir nodibinājis.

Cīnāties neatlaidīgi pret nacionālu un šovinistisku imperiālismā karu kūdīšanu un intervences gatavošanu pret Padomju Savienību. Par visu nāciju internacionālo solidaritāti, pret Japānas un pārējo imperiālismā laupītājiem, kas saskalda Ķīnu, par visu apspiesto tautu atbrīvošanu 1

Cīnāties pret fašistiskās Vācijas diktatūras slepkavāml Organizējat masu demonstrācijas un politiskus masu streikus, kas ir proletariāta stiprais ierocis pret fašisma uzbrukumiem!

Internacionālais pretfašistiskais kon gress nolemj izvēlēt pastāvīgu Eiropas Pretfašistisko Strādnie ku Apvienības Centrālo К o-mitēju cīņai pret fašismu.

Eiropas Pretfašistiskā Komiteja cīnīsies kopā ar visām organizācijām pret imperiālistisko karu un militāro intervenci pret Padomju Savienību, ar visiem fašisma un imperiālistiskā kara ienaidniekiem. lai aizstāvētu strādniekus un visus apspiestos no fašisma un imperiālismā slepkavām!

Organizējat visās valstīs, uzjēmn-mos, arodbiedrībās, savienībās, kulturālas organizācijās, strādnieku sporta organizācijās, visās bezdarbnieku sapulcēša nas vietās, pilsētās un laukos

Ml№ tigai pret foto.

Slogotas gnttliskas kaujas vienis!

PaliUias komitejas fašistiska tenon lomiem!

Mēs sūtam biedriskus sveicienus visiem asiņainās fašisma diktāturas gūstekņiem visās valstīs!

Neatstājat asiņaino Hitlera diktāturu ne mirkli mierā!

Veicināt visiem līdzekļiem cīņu par fašisma gūstekņu atsvabināšanu !

Mēs ejam pretim izšķirošām šķiru cīņām!

Organizējat visur masu cīņu, lai gāztu fašistisko slepkavu diktāturu!

Ceļat dzelzs sienu pret fašisma izplatīšanos pašu valstī!

Bruņojaties izšķirošai cīņai, lai gāztu fašistisko, asiņaino varu!

Uz priekšu vienotā cīņā pret fašisma uzvaru!

Parīzē, 6. jūnijā 1933. g.

Eiropas Pretfašistiskais Strādnieku Kongress.

Rokas nost no strādnieku - un zemnieku frakcijas!

Nost jauno sodu likumu!

Ekonomiskai krizei padziļinoties, jaunu dziļāku vērienu gūst šķiru pretešķības un jaunu spilgtāku izpausmi — šķiru cīņa Latvijā. Ar jaunu sparu un vairākkārt pastiprinātu negantību fašistiska reakcija Latvijā no jauna uzsākuse savu ekonomisko un politisko uzbrukuma gājienu pret strādnieku šķiru un visiem darbjaudīm pilsētā un uz laukiem. Ar lielu neatlaidību, nepiekāpību un drosmi turpina cīņu pret buržuāzijas uzbrukumu revolucionārās darbļaužu masas. Apav-strādnieku, kokstrādnieku, tekstilstād-nieku u. c streiki liecina ka šīs masas apziņas savas šķiras intereses un ir gatavas par viņām cīnīties un cīnās par tām. Buržuāzijai savā uzbrukuma gājienā ir jārēķinās ar noteiktu sabiedrisku spēku — revolucionāro strādniecību un revolucionārām darblaužu masām.

Latvija nav izolēta no pārejās kapitālistiskās pasaules. Fašistiskās reakcijas uzvara Vācijā ir ielējuse „jaunas asinis* ari Latvijas fašisma miesās. Aktivizējās Latvijas lielburžuāzija un naudas maisi. Viņi „iedvesmo", uzpērk un izvirza cīņas līuijā tādas organizācijas, kā „ugunskrust-neši“, „lāčplēšu leģionāri", „nacionalzoci-alisti*. aug augumā fašistiskās tendences „nacionālās koalicijas* partiju un dažādo sīkburžujisko grupu aprindas. BJod-nieka valdība, aktivizējot fašistiskos spēkus, jau Īsā laikā ir sevi parādījuse kā koaceutrētu fašistisku uzbrukuma valdību, kā valdību, kupa sper jaunu lielu soli fašistiskās diktatūras nodibināšanā Latvijā Viņa turpina buržuāzijas neganto uzbrukumu strādnieku eksistences līmenim, strādnieku un zemāko kalpotāju darba algām, aplaupa slimo kases, uzvej jaunus nodokļus (tiešus un netiešus) plašajām darbaļaužu masām, atrauj pēdējo pabalstu bezdarbniekiem. Nespēdama novērst ekonomisko krizi un paglābt bur-žujiskās Latvijas saimniecību no sabrukuma, kā ari novērst pretešķības pašas buržuāzijas rindās, Bļodnieka valdība cenšās salaust katru strādnieku šķiras pretestību, kupa šādos apstākļos viņai kļūst arvien bīstamāka. Pastiprinot važu un cariskās katorgas režimu cietumos. Bļodnieka valdība izdod jaunus soda likumus, kas paredz kopsummā līdz 22 gadi katorgas un cietuma buržuāzijas šķiras kundzības pretiniekiem — revolucionārajiem strādniekiem un darba ļaudīm. Tam seko jauna fašistiska „republikas aizsardzības likuma* sagatavošana, kupš vienotāj ir vērsts pret strādnieku šķiru un pirmām kārtām — saeimas strādnieku-zemnieku frakciju. Šis likums paredz saeimas strādnieku zemnieku frakcijas likvidēšanu, viņas nekavējošu arestu un visu kreiso strādnieku un zemnieku deputātu saraketu atcelšanu (aizliegšanu). Atklāta diktatūrā pār strādnieku šķiras un trūcīgām zemnieku masām Latvijas buržuāzija grib nostiprināt savu kundzību progresējošās ekonomiskās feri-zes apstāk)os.

No 1. augusta jāstājās spēkā jaunam sodu likumam. Šim sodu likumam jāstājas vecā 1903. g. aisiņainā cara izdotā izdotā soda likuma vietā, bet jaunais savā bārdzībā pret strādniecību un revo-lūcionāriem vēl pārspēj veco. Jaunais sodu likums paredz spaidu darbu termiņu dubultošanu (līdz 15 gad. 8 vietā). Viņš atjauj kalt apcietinātos važās uz tiesas sprieduma — līdz 3 gadiem, administratīvi — līdz 1 mēnesim. Jaunais sodu likums atkal paredz progresīvā sodu režima ievešanu politieslodzītiem — kas līdzinās tiesības atņemšanai saņemt pār tiku no ārienes: šīs tiesības viņi sev izrāva no Soc.-detn. valdības 1927. gadā pēc varonīga 13 dienu bada streika.

Bez tam jaunais sodu likums faktiski laupa strādniekiem tiesības streikot un mazāko pārkāpumu uzņēmēja priekšā soda ar vairākiem cietuma gadiem. Strādniekam atņem tiesības cīnīties par sava stāvokļa uzlabošanu un šo beztiesības stāvokli fiksē ar likumu.

Fašistiskai kustībai pieaugot jo sevišķi spilgta gaismā paradās Latvijas sociāldemokrātu riebīgā loma buržuāzijas kopējā „nacionālajā frontē1-. Pastiprināta kārtā uu apmēros pielietojot savus kreisos manevrus, (vācu sociāldemokrātijas ,,kr -tika*, aicinājums uz „bruņotu cīņu pret fašismu* u. t. t.) viņi, lai noslēptu patieso lietas stāvokli Latvijā — ar gudru ziņu savā „cīņā* pret hitlerismu (faktiski: fašistiskās diktatūras ceļa sataisīšanā) — kā vienīgus fašisma diktatūras nesējus iztēlo vienīgi vācu baronus Latvijā. Bļod nieku un viņa valdību, kupa ar savām represijām, teroru un katorgas likumiem pret strādnieku šķiru un trūcīgo zemniecību klaji parādījusi, ka viņa ir fašistisko uzbrukumu valdība, s. d. lideri faktiski atbalsta kā „mazāko ļaunumu* līdz ar visu viņas fašistiskā uzbrukuma politiku darbjaudīm. Un ne jau pabalsta vien. Šinī negantajā nzbnakumā, kupu tagad ar jaunu sparu uzsāknsi Latvijas buržuāzija pret strādnieku šķiru. s.-d. lideri piedalās kā tieši un aktivi dalībnieki. Ka starp s.-d. lideriem un buržuāziju pastāv kopējs nolīgums par strādnieku zemnieku frakcijas likvidēšanu uu viņas vietu savstarpēju sadalīšanu starp buržujiskām partijām un s. d , liecina vesela rinda faktu gau tiešā, gan aplinkus kārtā.

Lai ari cik nepatīkami tas neizrādi tos priekš s.-d. lideriem, buržujiskie laikraksti nevar novaldīties, neizpļāpājuši še savu sabiedroto patiesos, dziji aizkulisēs apslēptos „pasākumus*. Tā „Pēdējā Brīdī* (š. g 17. aprilī) lasam burtiski sekošo:

„Daudzi (domāti buržuji) cer ar šādu komunistu frakcijas likvidēšanu panākt saprašanos ar sociāldemokrātiem, kūpi tad jpaliktu daudz mērenāki, un nebūtu izslēgta arī varbūtība, ka tie ieietu valdība." Kupš spēj noliegt, ka taisni strādnieku deputāti ir tie, kuri spiež liderus „kreiso-ties“ masu mānīšanas nolūkos. Vai gan, likvidējot strādnieku zemnieku frakciju, līderi nejustos brivakam rokām savā bur-žujiskās iekārtas stutešanas darbā un ne varētu kjūt pie ta miera un „godīgas dzīvošanas", kuru viņiem laupa „komunisti"? Vai nav fakts, ka taisni pēdējā laikā s.-d. lideri līdz ārprātam saasinājuši savu provokatorisko cīņu pret kreiso slrādniecību? Un vai, beidzot, s.-d. lideri atklāti nepasaka savā centrālajā orgānā (sk. „Sociāldemokrāts" Nr. 116), ka „Tāda komunistu taktika .. laupīs (!) sociāldemokrātijai iespēju saeimā vispār uzstāties pret politiskām represijām... jo nav nekāda aprēķina pret reakciju domāto nostāšanos jaut komunistiem pārvērst par veļas mazgāšanu pašu strādnieku (!) starpā".

Vai viss tas, kā ari pilnīgais klusums s.-d. presē strādnieku zemnieku frakcijas tiešas apdraudēšanas brīdī, neliecina, ka Latvijas s. d. lideri ņem vistiešāko līdzdalību šīs frakcijas likvidēšanā, burtiski atkārtojot to pašu nodevības taktiku, kufu pielietoja viņu brāļi — Vācijas s.-d. lideri, sataisot ceļu fašismam? Visi reakcijas spēki, sociāldemokrātus neizņemot, neteikti mobilizējās vienotai frontei pret revolucionāro strādniecību un izsūkto un kalpināto masam Latvijā, Kopīgi viņi gatavo vienu no izšķirošākiem triecieniem visai strādnieku šķirai — strādnieku-zein-nieku frakcijas likvidēšanu un areslu.

Strādnieku-zemnieku frakcijas stiprums ir viņas ārpus parlamenta darbības rosība, r viņas sakaros ar strādnieku un trūcīga» zemniecības masām vispār. Pēdējos mēnešos šo sakaru nostiprināšana frakcija ir guvusi ievērojamus sasn egu-mus. Tas apstāklis, ka stradnieku-zem-nieku frakcija ir piedalījušās ar pavairotu rosību strādnieku šķiras cīņās, revolūcio-uārās strādniecības organizētos streikos un demonstrācijās, viņu protestos pret pilsētu un lauku darba ļaužu darbalgas nolaupīšanu, cīnījusēs par strādnieku apdrošināšanu, par valsts pabalstu bezdarbniekiem, pret masu aplaupīšanu no Sku-jenieku un Bļodnieku valdībām, par trūcīgo un vidējo zemnieku atsvabināšanu no nodokļiem, pret izpirkšanas, klaušu nastām un parādiem, pret buržuāzijas un sociālfašistu politiku kayu un intervences gatavošanā, pret fašistisko reakciju u. L t.

an vadījusi šo cīņu, neraugoties ne uz kādiem policijas draudiem un represijām, — nostiprināja strādnieku zemnieku frakciju, nodrošināja viņai visplašāko atbalstu pie pilsētu un lauku daiba ļaudīm Likvidēt strādnieku zemnieku frakciju nozīmē ne tikai atklati uzspļaut virsū buržujiskās demokrātijās kankariem, tas nozīmē tanī pat reizē uzsākt jaunu, vēl negantāku kapa gājienu, nekā līdz šim, pret plašajām darbļaužu masām. Bet buržuāzija ar BJodnieka valdību priekšgalā un sociāldemokrātiju šo neredzēti neganto uzbrukumu jau sagatavo. Viņi gatavo Latvijā atklātu fašistisku diktatūru Viņi gatavo Latvijas ieraušanos noziedzīgā kapa par poļu franču imperiālistu interesēm. V ņi gatavo intervences kapu pret SPRS. Tamdēļ ir vajadzīgs likvidēt strādnieku zemnieku frakeiju. Tas ir jāzin strādnieku masām. Atsist jauno fašisma uzbrukumu var tikai plaši ievadīta un plaši izvērsta cīņas kampaņa par strādnieku-zemnieku frakcijas aizstāvēšanu. Sapulces darba vietās, protesta mītiņi, īslaicīgi streiki, kā pirmais pretspara solis reakcijas uzbru kurnam, izvērsti tanī pat reizē par plašu stāvokja noskaidrošanas kampaņu, atvērs masām acis, parādīs, ka uzbrukums strādnieku-zemnieku frakcijai ir tikai daļa no tā koncentrētā uzbrukuma, kuru gatavo buržuāzijā strādnieku šķirai.

Šai cīņai būs noteiktas sekmes ud plašu masu mobilizēšanas nozīme, ja viņa noritēs uz cīņas pamatiem par masu ikdienas prasībām Pret kapitala uzbrukumu un fašismu Par darbalgas paausti-našauu. Par Bļodnieku valdības laupītāju dekrētu nekavējošu atcelšanu. Pret fašistisko „republikas aizsardzības likumu". Izdzīt no Latvijas Hitlera piekritējus un krievu baltgvardus. Pret kapu un intervenci. Likvidēt fašistu organizācijas Latvijā. Par vienotu fronti ar s.-d. strādniekiem, pret sociālfašistiem un Bjodnieka „mazākā ļaunuma" valdības atbalstītājiem. Pret ūtrupēm un nabadzīgo zemnieku aplaupīšanu, par nodokļu nastu eovel-šanu un parādu dzēšanu.

Šinī cīņā, ieturot vienotu fronti ar s.-d. strādniekiem un tanī pat reizē ne saudzīgi atmaskojot s.-d lideru» kūpi faktiski devuši ьали piekrišanu strādnieku-zemnieku frakcijas likvidēšanai un atbalsta Bļodnieka fašistiskās diktatūras ievešanas valdību, — revolūcionirā strādniecība atsitīs jauno neganto reakcijas uzbrukumu.

Sociāldemokrātija un vienotā strādnieku fronte

Ievērojot fašisma apdraudēto strādnieku stāvokli, Strādnieku Zemnieku Saeimas frakcija jau vairākkārt gr'ezas pie z-d. partijas vadības ar priekšlikumu nekavējoši slēgties visas strādnieku šķiras vienotā cīņas frontē pret fašistu uzbrukumiem un pārtraukt katru sadarbību ar buržuāziju. Uz visiem šiem mutiskiem un rakstiskiem mūsu priekšlikumiem gan aiz šādiem, gan tādiem iemesliem, vien mēr saņēmām, pēc kļūmīgās vācu z—d partijas parauga, atkal un atkal noraidošu atbildi. Vienreiz noraida to tādēļ, ka mēs, kreisās strādniecības pārstāvji lūk viņus, sociāldemokrātu līderus lamajot, otreiz — ka „dzenot pret viņiem demo-gogiju" u.t.t. u.t.t. Та jau sen bija skaidri redzams, ka s—d. vadoņi, neskatoties uz skaistām frāzēm, nopietnu cīņu pret fašismu nevēlas Bet pašiem strādniekiem, taisni otrādi, vienota pret fašistu cīņas fronte nepieciešama Tādēļ Strādnieku Zemnieku frakcija 9. š. g. jūnijā šinī sakarībā vēl reiz griezās pie s—d. līderiem un viņu organizācijām ar rakstisku atgādinājumu, pie tam ne vārdu vairs neminot par lideru nodevīgo rīcību ne tāpēc, ka viņi tādi vairs nebūtu, bet lai atmaskotu viņu liekuligi-revolucionārās frāzes, lai atņemtu iemeslus viņiem it ka mūsu uzbrukumu dēļ no vienošanās atteikties. Bet, ka jau tas bija sagaidams, mūsu priekšlikumu atkal noraidīja un proti — šoreiz aiz iemesla demagoģiskā nolūkā prasot, sarunu ve-šanāi kommunistu pārtījas Centrālkomi-tēju un III Internacionāli, kas. kā katram saprotams, tagadējos apstākļos taču neiespējami. Prasīta „CK“ tikai iemeslis lai izvairītos ņo kopējas cīņas, kas varētu dot uzvaru par fašismu, ko lideri nevē las, pie tam tie jūtas ļoti apvainoti par mūsu uzaicinājumu pārtraukt sadarbību ar buržuāziju, ko viņi, lūk, nekad neesot darijuši (skat. „Zocealdemokrats“ 9. jūlija 1933. g.). Lai jūsu atmiņu atsvaidzinātu, lideru kungi, esam spiesti jums dažus faktus, kādu ir tūkstošiem—atgādināt. Vai Cielena valstiskais sūtņa darbs netiek vests pret padomju savienību par- un sadarbojoties ar starptautisku buržuāziju? Vai Dr. P. Kalniņš buržujiskos rautos un sanāksmēs nedzied slavas dziesmas bur-

žujiskai „demokrātijai" resp. diktatūrai un aicina (piemēram Vaļtaiķos pieminekli atklājot u, c,), to „sargāt pret uzbrukumiem pa labi un pa kreisi"? Vai s—d. partijas lideri Saeimā p. g. oktobrī nebalsoja pret mūsu frakcijas priekšlikumu likvidēt kapa budžetu, atdodot to līdzekļus mazturīgo iedzīvotāju stāvokļa uzlabošanai? Un vai šogad Saeimā valsts budžeta debates, tās pašas buržujiskas armijas stiprināšanas nolūkā buržuji ne-pieņēn ā Bruno Kalniņa priekšlikumu „uzdot valdībai izstrādāt likumu par kaj-a ministrijas iekārtu, armijas reorganizāciju un izbūvējamiem kara ceļiem uz sauja miem laukiem nometnēs*? Vai Bruno Kalniņa ierīkotie „šaujamie lauki" pret strādniekiem un Padomju savienību nav sadarbojotos ar buržuāziju un augoša fa šisma labā? Vai tagad s—d. lideru klusēšana par „jaunajiem soda likumiem" un kandalu režimu cietumos nav vedama sakarā ar viņu pašu valdības 1928. g. buržuāzijas labā ievesto lauka kapa tiesu un „mērdēšanas režimu" cietumos? Vai buržuāzijas labā lideri nelikvidē pēdējās strādniekiem vēl palikušās tiesības, piem. Gaiļa bēres, pieteikdami runātājus pie kapa policijai, kas likumīgi nebija pat vajadzīgs Vai tagad, jūrniekiem strei kojot lideri kopā ar buržuāziju, neprasa likvidēt revolucionāro streika komitēju un padzīt no komitejas mūsu frakcijas b. 0. Gulbi? Un ta varētu turptnāt bez gala faktus ka s - d. lidtru un buržuāzijas sadarbības pierādījums, — bet pie-pietiks. Strādniekiem jāzin. Ja Latvijas s—d. partijas vadībā viņu organizācijas joprojām turpinās Vācijas s—d. partijai līdzīgo noziedzīgo sadarbību ar buržuāziju un fašistiem, kas buržuāziju stiprina, bet strādniecības spēkus vājina, — Latvijai Vācijas liktenis neizbēgams. Tādēļ — s—d partijas strādnieki, inteliģenti. darba zemnieki, pārtraucat lideru buržuāzijas atbalstīšanu! Strādnieku šķiras kailās dzīvības dēļ vienota pret fašistu cīņas fronte jau šodien jāpanākt To sapratušas daudzas s—d. partijas org-jas biedri, kuri piesūtījuši un piesūta joprojām ik dienas mūsu frakcijai patiesas cīņas gribas apliecinājumus un izsaka gatavību (bez lideru demogoģiska nolūka prasot CK) vajadzīgā brīdī, blakus revolucionārai strādniecībai, cīnīties uz dzīvību un nāvi pret asiņaino fašisma diktatūru.

Lai dzīvo visu strādnieku vienota

cīņas fronte pret jauno soda likumu! pret

fašismu!

Lai dzīvo socialisms!

Strādnieku Zemnieku Saeimu frakcija

Kapitala uzbrukumi un streiku cīņa Latvijā

Latvijas strādniecība 1933. gadu uzsāka ar lielu zaudējumu nastu, ko bij sniedzis iepriekšējais gads, neraugoties uz diezgan sīvo pretošanos no strādniecības puses 1932. gada laikā buržuāzijai izdevās panākt vispārēju darbalgu nosišanu Tā rūpniecības strādnieku algas pa visu Latviju nosistas caurmērā par 26 proc kvalificētiem un par 16 proc. nekvalificētiem strādniekiem. Ja nu vēl ievēro, kā ar valdības "cieto cenu noteikšanu un piemaksām sadārdzināti pirmās nepieciešamības produkti — maize, sviests un gaļa, ka strādniecībai uzlikti jauni nodokļi atvilkumu veidā par labu bezdarba apkarošanas fondam un ka pasliktināta ārstēšanās slimo kasēs, tad kļūst skaidrs, ka pagājušā gada laikā notikusi ļoti strauja strādniecības stāvokļa pasliktināšanas. „Nacionālās atmodas" valdība ar s -d. līderu laipnu piepalīdzību panāca, ka tieši uz jauno gadu uzdāvināja valsts darbiniekiem algu pazemināšanu par apm. 20 proc., pie kam dažām kategorijām (sanatoriju un patversmju kalpotājiem) pat par 50 proc.

Vēl sliktāki pagājušā gadā gājis laukstrādniekiem: viņu tā jau zemās algas nosistas par 35 proc , bet atsevišķos apgabalos pat par 50 proc.

Taču buržuāzijas uzbrukumi strādnieku dzīvības interesēm ar to vien ne aprobežojas. Blakus dažādu krīzes dekretu bagātīgam birumam, 1933. gada sākums iezīmējās ar jaunu pastiprinātu uzbrukumu darba algām visās ražošanas nozarēs Visstiprākie uzbrukumi darbalgai tomēr bijuši apavu, tekstīl un kokrūpniecības nozarēs un pie drēbniekiem. Algu stāvokļa raksturošanai minēsim dažus uzņēmumus no atsevišķām ražošanas nozarēm.

Šī gada sākumā apavrūpniecībā no darbināto strādnieku darbalgas sastādīja va'rs kādus 80 proc.no 1928. gada algam. Tekstilrūpniecības uzņēmumos, salīdzinot ar pagājušo gadu, nodarbināto strādnieku skaits pieaudzis apm. par 2000, Sevišķi stipri paplašinājusēs kokvilnas apstrādā šana. Kā „Sociāldemokrāts" ziņo, darba netrūkstot ari citās nozarēs. Taču strādnieku algas visā rūpniecībā pag. gadā nosistas par 30 proc , kas liecina, kā šīs nozares daļējs .uzplaukums", kas stāv sakarā ar tekstllražojumu ievešanas no-1 egšanu, dibinās galvenām kārtam uz strādniecības pastiprinātas izsūkšanas rēķina Tekstllstrādnieku algu nosišanu veicina tas apstāklis, ka fabrikanti ir apvienojušies sindikātā un algu nos sanu izdara organizēti, kurpretim strādniecība nav pietiekoši vienota Pēc stāt. pārvaldes ziņām, kvalificētiem strādniekiem 1929. g. par stundu maksāja 84 sant. Bet 1932. g. vairs tikai 51 sant. Pašā pēdējā laikā, sevišķi sākot ar marta mēnesi, strādnieku algas vēl pazeminātas, tā kā kopā ar agrākiem pazeminājumiem strād nieku izpeļņa tekstilrūpniecībā kritusēs apm. par 55—60 proc. Piem agrāk par 1000 saaudumiem maksāja Ls '9. 20 un vietām pat 19. 23, kurpretim tagad tikai Ls 9. 8 un pat 9. 7. Marta beigās „Kos mos" fabrikā audējiem nosistas algas no 4 Ls uz 2,80 dienā, bet audējām no 4 Ls uz 2.40 (sk. „Socdem “ Nr. 76). Rīgas viln s manufaktūrā audējas alga — Ls 2.40. Ja neizpelna akordu, maksā dienas algu. Spolētājām dienas alga — Ls 2, kopētajām — Ls 2—2.80, jaunām strādniecēm Ls 1. 60. Dažas strādnieces, kas skaitas kā mācekles, strādā vairāk nedēļas uu pat mēnešus bez kautkādas atlī dzības. Birznieka linu apstrādāšanas fabrikā atlīdzība par akordarbu nosista no 12 līdz 5 santīmiem par audekla audumu, bet pārējos darbos — par 50 proc., pie kam šo martā izdarīto algu pazemiuāšanu uzņēmējs grib realizēt arī par laiku, sā kot no šī gada 1. janvāra, izdarot attiecīgus atvilkumus no jau izmaksātām darb algām (sk. „Socdem “ no29/III - 1933. g.).

Sevišķi smagu krīzi pagājušā gadā pārdzīvoja kokrūpniecība. Liela daļa kokrūpniecības uzņēmumu stāvēja dīkā. Klāt vēl pievienojās nenokārtotās algu izmāk sas, kas viss kopā ņemot ļoti smagi gulās uz kociuieku pleciem. Ar! strādājošiem gāja grūti ar nekārtīgām algu izmaksām. Sākoties sesonai, kokrūpniecībā atkal no manama zināma rosība, bet arī strauja algu nosišana Tā Aucē koku lādētāji, strādājot no agra rīta līdz vēlam vakaram, spēj izpelnīt tikai 3 ls dienā; bij. Kleina kokzāģētavā (Liepājā) vīrieši saņem Ls 3. 10, sievietes Ls 1. 30 dienā. Mišķinska mēbeļu fabrikā pašreizējās al gas līdzinājās tikai 66 proc no normālām algu likmēm (kas pašas par sevi jau ir ārkārtīgi zemas). Algu nosišana skāra arī pārējos kokrūpniecības uzņēmumus — Mīlmaņa, Emolipa, Mirkina u c, kā arī Ventspils kokzāģētavas — Berinaņa, Kāna, Ciriana un Sarkanmuižas.

Algu krišanos metālrūpniecībā rak sturo sekosi, kam arī visai nepilnīgi (oficiālās statistikas dotie) dāti, kupus pieved -Arodnieks“ Nr. 7.

.Feniksā, neskatoties uz lielo peļņu, visus gadus pastāv garantētas algas augstākā likme — 32 santīmi stundā kvalificētiem amainiekiem. Ja 1930. g. algas kaut cik pieauga.., tad tagad tās nosistas apmēram par trešo daļu. Pēc statistiskām pārvaldes biļetena ziņām, algas samazinātas līdz 30 proc. ... īstenībā algu stāvoklis ir daudz sliktāks."

Vēl sliktāks stāvoklis Liepājas drāšu fabrikā, kur nesen atpakaļ strādnieki gatavojās iziet streikā, bet mazliet noseboja izdevīgo brīdi.

Šī gada pirmos mēnešos drēbnieku algas nosistas caurmērā par 20—45 — 50 proc. Drēbnieku, tāpat kā apavnieku stāvokli pasliktina vēl tas, ka viņi pa lielākai daļai izkaisīti pa daudz un dažādiem sīkiem uzņēmumiem, kā bieži vien viņi tieši nemaz nav saistīti ar šiem uzņēmumiem, bet saistību uztur caur vidutājiem-piegādatājiem, kā drēbnieku, kā arī apavnieku darbam piemīt sesonas raksturs, kas viss kopā ņemot dod uzņēmējiem iespēju attīstīt neaprobežotu uzbrukumu drēbnieku un apavnieku darba algām un darba laikam Šinīs nozarēs arī visplašākos apmēros tiek praktizēta tieša darb-algas noblēdīšana, sistemātiski viņu ieturot. Tā Molotņikova darbnīcā uz aprīļa sākuma uzņēmējs bij palicis parādā saviem strādniekiem no 60—100 ls, kas pie tā jau zemā atalgojuma, kas bieži vien līdzinās bada grašiem, strādnieka budžetā cērt ārkārtīgi lielu robu.

Bet blakus šim uzbrukumam darba algai, ko buržuāzija izved uz visas līnijas — visās nozarēs, viņa attīsta ar pa. stiprinātu uzbrukumu pārējām strādnieku šķiras un plašo darbļaužu masu dzīvības interesēm. Aprija beigas Bļodnieka valdība 81. panta kārtība izdevusi veselu rindu likumu un to gzozījumu, kas visi vērsti pret strādnieku šķiru. Samazinātas valsts piemaksas slimo kasēm par 1/2^00/. resp. par lji daļu; no slimo strādnieku aplaupīšanas paredzēts iegūt 800.000 latu, Samazinātas piemaksas lauku iedzīvotāju ārstēšanai (no šim piemaksām paredzēts „ietaupīt" 500.000 latu) Ar vairāku pantu grozījumu panakta kalpotāju algu aplaupīšana u. t. t.

*

Ja pagājušā, kā arī iepriekšējos ga dos, neraugoties uz diezgan lielo strādnie čības pretešķību, buržuāzijai tomēr lielā mērā izdevās viņas uzbrukums strādnieku darbalgām, tad šīgada sākums, pēdējo gadu virknē, iezīmē zināmu lūzumu: iepretim nepārtrauktiem, samērā sekmī giem, buržuāzijas uzbrukumiem, kupus viņa izvedusi visus pēdējos gadus, šīgada pirmos piecos mēnešos Latvijā ir attīstījušās pēdējos gados vēl nepieredzēti plaša strādniecības pretuzbrukuma cīņa.

Pēc visai nepilnīgām avīžu ziņām spriežot, šī gada pirmos piecos mēnešos ir notikuši streiki apm 630—640 uzņēmumos (ieskaitot atsevišķas sīkas darbnīcas) ar kopēju streikotāju skaitu — pāri 10.000 cilv. Visplašākie uo šiem strei kiem ir bijuši: apavrūpniecībā — Rīgā,

Liepājā, Ventspilī, Kuldīgā un Tukumā (kopa ap 600 darbnīcas ar 7000 — strād niekiem); kokrūpniecībā — Rīgā, Liepājā, Ventspilī, Aucē u. c. (16 uzņēmumos ar 1910 strādniek em); tekstilrūpniecībā — 2 streiki, gatavu apģērbu darbnīcās — 5 streiki; sabiedrisku darbu vietās šīgada sākumā (janv.-febr.) — 9streiki ar, apm., 500 strādniekiem; transportstrādnieku streiks Ventspilī — 350 cilv. u. c.

Daudz uzskatamāku ainu par streiku kustības viļņa augstumu šī gada piecos mēnešos dabūsim, ja salīdzināsim šinī laikā notikušos steikus ar stāt. pārvaldes dotiem iepriekšējo gadu dātiem, kuj-i bez šaubam arī ir stipri vien nepilnīgi, jo pa rasti visi streiki nemaz netiek uzskaitīti.

1933. gada pirmo piecu mēnešu streiki atšķīrās no iepriekšējiem ne tikai ar pašu streiku un viņas ierauto strādnieku daudzumu, bet arī pēc sava rakstura

Ja pēdējos iepriekšējos gados mēs arvien vairāk sastopamies ar īslaicīgiem

aizsargāšanās streikiem, kup pa lielākai daļai izlauzās stichiski un neizpauda visai mānāmu tendenci vērsties plašuma, tad pēdējo mēnešu streiki noteikti iezīmē zināmu lūzumu, kas raķsturoja ar sekošam īpatnībām:

1. Streiki kļāvuši ilgstoši un neatlaidīgi (Rīgas apavnieku streiks turpinājās 6 nedēļas, citās pilsētas — vairākas nedēļas; kokstrādnieku streiks Ventspili un pie Milmaņa — apm. 2 nedēļas; jau otru nedēļu kā turpinās Ventspilī oststrad-nieku streiks un vēl nav beidzies).

2. Viņiem piemīt pretuzbrukuma

raksturs. Gandrīz visos streikos izvirzītas divas pamatprasības: 1) algu paaug

stināšana līdz pag. gada, bet vietām pat līdz 1928. g. algu līmenim, 2) kolektīvo ilgumu noslēgšana.

3. Mazāk stichiskuma, bet vairāk organizētības elementu, kā iepriekšējos gados (apavnieku un kocinieku streiki — iepriekšējas, kaut gan bieži v en nepietiekošas sagatavošanas rezultāts)

4. Gandrīz visi streiki notikuši uz revolucionāro strādnieku iniciatīvi un viņu vadībā un beigušies pa lielākai daļai ar pilnīgu uzvaru, un tikai dažos gadījumos, kad streiku vadībā iekļuvuši reformisti, ar daļēju uzvaru.

Streiku kustība ši gada pirmos piecos mēnešos satriec drupās reformistisko arodlideru muldēšanu par to, ka:

„saimnieciskie depresiju laikmeti no visiem strādniecības vadoņiem atzīti kā strādniecības cīņas spēku mazinoši un ka vienības, disciplenī-bas un savstarpējās solidaritātes jaucēji", ka „strādniecība streiku lieto tikai tad, kad viņu uz to spiež sevis aizsargāšanās prasības".

(Š. g. „Arodnieks" № 3).

Šīs šļupstēšanas īstos nolūkus — visiem spēkiem atturēt strādniecību no streiku cīņas — jo gaiši pierādīja p.;ši šie arodbirokrāti — Balodis, Trejs u. c. Kad februāra mēnesī kreisās strādniecības iespaidā vairākos uvņēmumos nobrieda streika noskaņas, kad pie Katlo-viča jau tika izsludināts streiks. Balodis ar Treju skraidīja kā apsviluši : „Ko jūs

iedomājaties? Redzat cik liela bezdarba armija. Jūs pat neesat arodbiedrībā un gribat uzsākt streiku! Tas ir ārprāts un mēs jūs neatbalstīsim". Pēc divām dienam zem šīs baidīšanas iespaida Katlo-viča strādnieki streiku izbeidza. Ari pārējos gatavo apģērbu veikaloa tika izjaukta gatavošanas steikam (pie „Gentelineņ" u. c ).

Ar šiem kungiem piemītošu cinismu un neķaunību Balodis „Sociāldemokrātā" ņirgājās par drēbniekiem, ka viņiem nosistas algas:

„Par to drēbniekiem jāpateicās gab vēnā kārta „Gentelmeņa" un Vanagu firmu drēbniekiem^11, kuri ar savu izturē» šanos esot vainīgi, un tāpēc, „lai nu nesūdzas, ja tagad saņem par to pelnīto samaksu — algu nosišanu'1 („Sociāldemokrāts" № 23, š. g).

Šinīs streikos sociāldemokrātu līderi vēl reiz pierādīja, ka viņi visiem līdzekļiem cenšas atturēt strādniekus no streikiem, bet kad tas neizdodas — visādi mēģina streika gaitu jaukt. Nobriestot apavnieku streiku noskaņām, reformistis-kie līderi nopūlējās iestāstīt, ka slāvoklis uzlabosies, ka viņi panāks lielākus pasūtījumus no SPRS; pēc desmit dienām, 12./IV., kad streiks jau izcēlies ar revolucionāriem strādniekiem priekšgala, viņi mēģina iešmugulēties streika vadībā ar savam prasībām, kupās cenšas partrum pot streikotāju uzstādītās prasības, lai tādejādi dezorganizētu cīņu. Kad tas numurs arī neiet cauri, viņi visādi mēģina caur savu presi un sapulcēm iegal vot, ka panākumi būšot īslaicīgi, ja ne» slēgšot kolektīvos līgumus ar viņu arodbiedrību u. t. t. Tā ir veselu nodevības virkne, ko izgājuši cauri s.-d. līderī šiuī streika. Un ja streika kustība Latvija šī gada pirmos mēnešos tomēr pieņēmusi neredzēti plašus apmērus, gūstot panākumus savā cīņā, tad vienīgi pateicoties tam, ka šie streiki noritējuši revo-lūcionāras strādniecības vadībā uz patiesas vienotas frontes pamatiem ar social demokrātisko strādniecību, nesaudzīgā cīņā pret reformistisko lideru jaukšanas un nodevības politiku. Visi šeit pievestie fakti liecina, ka Latvijas strādniecības saimnieciskā ciņa ir pacēlušās uz augstākas pakāpes

Parīzes Pretfašistu Kongress

(vēstule no Parīzes)

Eiropas antifašistiskais kongress, kas notika š. g. 4., 5. un 6. jūnijā, Parīzē, izvērtās par Eiropas darba tautas massu grandiozu demonstrāciju. Pirmkārt ta bija sašutuma demonstrācija pret hitleriešu asins teroru, jo strādniecība skaidri apziaas, ka notikumi Vācijā pašlaik noteic fašistiskās froates uzbrukuma procesu. Bet vel lielākā mērā kongress izvērtās par darba tautas kopējās gribas demonstrāciju un revolucionāro cīņu pret kapitālismu, vai tas būtu atklātas diktatūras formā, vai arvien vairāk fašizejo-šās demokrātijās formā. Tā bija plaša antifāšistiskās vienotās frontes demonstrācija. 3500 fiziskā un garīgā darba proletāriešu delegātu, kas sapulcējās Parīzes zālē »Plejeļ“ no visām Eiropas zemēm bija pārjemti ar stingru nodomu apvienot visus spēkus internacionālai šķiru cīņai pret fašismu.

Prezidijs, kupā ievēlēja sociālistus, komunistus, kristīgo un reformistu savienību priekšstāvjus no strādniekiem, kas nebaidoties savu vadoņu draudu atsaucās uz aicinājumu par vienotu fronti, šis prezidijs rādīja kongresa sociālā sastāva skaidru bildi, kur uz plašiem vienotās frontes pamatiem sanāca visu proletariātu slāņu priekšstāvji.

Tā tad kongress izrādījās par v i e-notas frontes demonstrāciju un tanī pastāv viņa galvenā nozīme darba tautai.

Pāri par 200 otrās internacionāles locekļiem neraugoties uz izpildu komitejas aizliegumu tomēr ierādās kongresā. Viņi nodrukāja paziņojumu, kurā norādija uz vienotās revolucionārās frontes nepieciešamību, asi nosodīja sociāldemokrātijas lideru un II. internacionāles vadoņu po litiku, politiku kas ved uz ploletariata spēku skaldīšanu. Visi sociālistiskie de legati norādija uz to bezdibeni, kas izveidojies un pašlaik pastāv starp soc-demo-kratijas darba tautas massām un viņas vadoņiem.

Kongress konstatēja, ka antifaši-stlskā cīņa var būt tikai kā šķiru cīņa pret kapitālismu, tamdēļ vajag pastiprināt cīņu pret „savu māju“ buržuāziju, kā

Libkuechts teica: ienaidnieks atrodas

savā zemē.“

Pirmā kongresa diena

Kongresu atklāja Fraucijas revolu cionāro arodsavienību sektretārs Rakašons (Racachoud) ar īsu uzrunu delegātiem. Šinī uzrunā viņš sevišķi sirsnīgi sveicināja Vācijas delegāciju, kas ar lielu risku savai dzīvībai tika pāri robežai, lai jemtu dalību kongresa darbībā. Aprādijis kongresa uzdevumus un viņa sastāvu, kas piedod tam vienotas frontes raksturu, Rakašons pastrīpoja, kā kongresa cīņai ar fašismu nav nekā kopēja ar to Šovi nistisko vācu nīšanu, ko izved franču imperialisms kopīgi ar II. internacionāles lideriem. Franču proletariats ved savu cīņu pret fašismu tā, ka pirmā kārtā pa stiprina cīņu pret savas zemes buržu aziju.

Prezidijā ievēlāja 5 vāciešus, starp viņiem 1 soc.-dem. strādnieks un 1 soci ahstiskās jaunieša apvienības strādnieks; 8 frančus, viņu starpā rakstnieki Romens Rollans, Andre Žīds un Anri Barbiuss.

5 itāliešus, 3 angļus uu 2 poļus. Goda prezidijā ievēlēja Telmani, kūpam par godu kongress sarīkoja lielas ovāci-cijas, Bez tam goda prezidijā ievēlēja Torgleru, Dimitrovu un c. Pēc vēlēša nām vācu antifašistiskās vienotas frontes centrālās komitējas priekšsēdētājs Millers ņēma vārdu ziņojumam par pirmo dienas kārtības punktu: cīņā pret fašismu uu kapitālistisko ofensivi.

$3eebra VWlIera (ЭДаЬзВД referatē.

SOIef)3, ЭДаЬЗййЗ pretfafdjifti, 3il)nu pret fafdjifnm nepaf)rtrau3dm. ‘Stebubt ne, mefjē pat nebomajam minu pal)rtrauft. Otrabi, mef)3 frf)o 3if)nu turpinājām paafi» natd toeibd ar lotjeem proletariffaš fd)firu 3ib«a8 Iif)bfefleem.

^apitaliftiffdē toalbibač, toifu jemju imperialifti, mefjgtna pafauleē frifeš milļt= guč apmef)ru8 aifplitourot ar toifabam melu teorijām un „leetprateju atfinumeem". 5*et toift toinu pareģojumi netfpllbijaē, glufcfji otrabi — frife aug.

Pēc Millera, pie lielām ovācijām, pretkara kustības vārdā, uzstājās Anri Barbuss. Mēs neatdalam pretkara cīņu. teica v nš -avā runā, no cīņas pret fa šisrnu uu tāpēc pilnīgi pievienojamies autifašistiskajam strždnieku kongresam. Mēs solam kongresam visplašāko atbalstu un vissirsnīgāko sadarbību. Vienība ir galvena s proletariāta uzvaras priekš noteikums un visas c'lvēces vienīgais glābiņš!

Uz Britanijas delegāta Pankhurst, Sorbonijas profesora Prenaut, Anri Bar-biussa, Andre Žida un čechu profesora Nejedly priekšlikumu kongress nolēma nosūtīt Vācu valdībai asu protesta telegrammu pret nāves spriedumiem Altonas un Chemnicas antifašistiem

Pēc tam ar koreferatu uzstājas itāliešu antifašistu priekšstāvis. Viņš rak sturoja itāliešu proletariats nospiesto stāvokli zem fašisma virskundzības, kurš solītā darba un maizes vietā sagādāja strādniekiem darba algas pazemināšanu par 30 procentiem, 12 stundu darba dienu, apdrošināšanas pret bezdarbu faktisku iznīcināšanu un t. t Neskatoties uz soc demokrātijas demoralizējošo darbību Itāliešu proletariats jau desmitgadus ved un arī vedīs turpmāk cīņa līdz galīgai uzvarai.

Otru koreferātu nolasīja Poļu anti fašistiskās frontes vadonis, kurš sīki rak sturoja Polijas strādnieku, zemnieku, vi dejo šķiru un minoritātu stāvokli Viņš norādīja ka neskatoties uz terroru, Po lijas proletariāta cīņa pastiprinās un tas spiež fašizmu dažadi manevrēt. Kaut gan Poļu delegātu skaits kongresā neliels, tad tomēr viņu ievēlēšanai izvesta liela kampaņa, kurā jēma dalību plašas darba tautas massas.

Pēc Bulgāru delegāta uzstāšanas, kongresa prezidijs pasludināja Beržeri, Laugier, Dalsan, Laugsin, MMlarte, Et. Scheweny, Cazauboh un Bnrbiussa pa rakstīto iesniegumu, kurā konstatē, ka policijas prefekta Chiappe apgalvojums, itkā kongress būtu kommunistisks izgudrojums, ir kaili meli, jo Franču orga nizatoriskās komitejas vairākums nav kompartijas un kommunistisko arodsavie nību locekļi. Vēl uzstājās Italījās mak-simalistiskās sociālistiskās partijas priekšstāvis, Spānijas delegāts Calan, un pēc viņa runāja Beļģu raktuvju strādnieku vadonis Lachaut, kurš stāsti ja par fašisma briesmām Beļģijā. Beļģijas valdībai piešķirtas sevišķas pilnvaras nav nekas cits, kā jauns solis uz fašizmu. Bet Beļģijas strādnieku šķira arī nesnauž. Neskatoties uz roforinistisko vadoņu pretdarbību, vienotā fronte massās atrod arvienu plašaku piekrišanu. No ISO Beļģijas delegātiem vairāki ir soc. dem., soc. strādnieku jaunatnes locekļi un re formistisko arodsavjenību biedr. Viņš attēloja arī spīdoši izdevušos vienotās frontes I. maija demonstrāciju Ļježā. Šinī demonstācijā no Vācu konsulātā ēkas bija norauts Hitleriešu ugunskrusta karogs.

Otrā kongresa diena.

2 kongresa darbības dienu ievadīja angļu delegāts Papworth Pēc viņa do mfimarī angļu arodbiedrību vadoņi fašisti-zēias. Ar lielu runu pēc tam uzstājās bijušais franču radikālsocialistu partijas vice prezidents Beržeri, kurš pašlaik sastāv parlamentā kā neatkarīgais deputāts. Viņa runa izsauca kongresā neapmierinā-juinu, asas un noteiktas Dorno un Ka-šena atbildes. Būdams pats, kā arvien, par vienoto fronti, Beržeri tomēr izteicās pret franču antifašistu komitejas padošanos starptautiskajai organizācijai. Pēc viņa domām tāds solis izsistu ieročus no vienotās frontes pretinieku rokām un novērstu katru sabotāžas mēģinājumu. Beržeri lika priekšā paplašināt Amsterdamas pasākumus, šinī ziņā pievienojot tiem antifašistjsko biroju. īpaši Francijai Beržeri piedāvāja izlietot viņa organizēto „kopējo fronti. “

Tad nāca Dancigas un Dienvidslāvijas delegātu un Hamburgas matroža runas un pēc tiem jēma vārdu vācu kom.-partijas delegāts Majers. Viņš sīki iztir zāja antifašistiskās cīņas metodes Vācijā. Savā laikā, teica Majers, vācu kom.-partija aicināja dzelz&frontniekus un sociāldemokrātiju vienotā revolucionārā frontē, bet ar viņu līderiem nebija iespējams sarunāties, jo tie turējās pie ieskata: fa

šisms pats sevi likvidēs. Šodien turpretī, kā mēs to dzirdējām, saka runātājs, Beržeri izteicas, ka lai gan vācu kom -partijai ir savi panākumi, tomēr vācu proletariats bija spiests piekāpties pret fašismu. Tamdēļ, turpināja tālāk viņš proletariātam nav citas izejas, ir tikai viens ceļš uzvaras gājienam un tas ir ikdienišķas šķiru cīņas ceļš līdz pat beidzamajai un izšķirošajai kaujai.

Mūsu iepriekšējās cīņas rezultālā mums ir Vācijā noteikts un stingrs revo lūeionāras partijas kodols un revolucionārais marksisms ir tik dziļi iesakņojies strādnieku šķirā, ka nekādi spēki nespēs to iznicināt."

Dorio, Parīzes sarkanās priekšpilsē tas — Sen-Demis — burgomistrs, sakara ar Beržeri uzstašsnos, izteicās: „Beržeri

prasa nacionālajam komitejām lielāku neatkarību no internacionālās antifašistiskās komitejas direktivēm. Mūsu pienākums tāda gadījienā paziņot: to kas domā anti-fašistisko cīņu ierobežot nacionālajos rāmjos, tas acīmredzot grib radīt savā zemē iespējamību tādām lietām, kas būtu līdzīgas Vācijas un Itālijas notikumiem. Mēs nenoliedzam un negribam pamazināt vidējo šķiru nozīmi, bet līdz ar to zinām, ka šķiru cīņas vadībai jāpieder proleta riātam. Mēs ceram, ka pavisam drīzi Dāks tā diena, kad visi cīnīsimies vienā kopēja antifašistiskajā vienotā frontē."

Kongress pēc tam vēl noklausījās daudzas citas runas, to starpa franču so» cialista Moliarte, angļu reformistiskā arod-savienībnieka un citu-Trešā kongresa diena.

Sēde sākās ar čechu delegāta Kli-mentā runu. „Zem „demokrātijas aizsardzības" lozungas čechu buržuāzija, ievada veselu riudu pasākumu, kas galu galā iz» vēršas par atlikušo strādnieku šķiras tiesību ierobežošanu. Pie tam šos fašizēša-nas soļus, socāldemokratija atbalsta uz vi=as līnijas Revolucionārais proletariats šāda fašistu uzbrukuma atsišanai, izbīda vienotās frontes lozungu. Tādas rīcības rezultātā arvien plašakas sociāldemokrātisko strādnieku aprindas stājas antifašis-tiskās cīņas rindās Tad nāca paziņojums, ka neskatoties uz stingru aizliegumu, Že-ņevā notika plašas ielu demonstrācijas, sakarā ar tiesas spriedumu Zeņevas „sacelšanās" lietā. Šo paziņojumu kongress uzņēma skaļiem applausiem. Pēc tam ņēma vārdu Rumānijas delegāts. Viņš raksturojaRumāuijā valdošo fašistu teroru un spaidīgos apstākļus, pie kupiem jāstrādā vienotās frontes nodibināšanai, ievē-ļojot pie tam reformistisko organizāciju vadoņu ārkārtīgo pretošanos un viltību.

Itāliešu sociālistiskās partijas (maksi-mālisti) priekšstāvis nosodīja vācu sociāldemokrātijas, tā saukto „mazākā ļaunuma” politiku kupa palīdzēja vācu fašismam uzvarēt. Frakcija kongresā, kas reprezentē Itālijas sociālistisko partiju pilnīgi pievienojās vienotai frontei.

Pie jūsmīgiem kongresa aplausiem runātāju tribīni ieņēma „Humanitē* re daktors К a š e n 9. Pirmkārt viņš godināja proletariāta ārkārtīgi lielos upu rus vācu fašisma dēl un pienagloja franču „demokrātijas* koloniālā imperiālismā briesmas Pēc tam viņš apstājas pie jautājuma par kaya gatavošanu, ko iesācis starptautiskais fašisms. „Sakara ar sevišķi aso šī jautājuma formu, ko uzstāda augošais fašisms, teica viņš, mūsu pienākums savukārt, pacelt jautājumu par vienotās cīņas metodēm. Te pirmā kārta un vienmēr no jauna vajaga norādīt uz to, ka tautu savienība ne mazākā mērā necenšas novērst karu, gluži otrādi, viņa maskētā veidā gatavo to. Ar ko tad jā slēdz vienotā fronte pret fašismu un pret karu? Es prasu Beižeri, vai var slēgt vienoto fronti ar^ tādiem cilvēkiem ka Leons Blums un Žuo? Ar cilvēkiem, kufi strādā priekš kapa, jo taču ne gadījiena pēc Žuo ar Poj Bonkuru sēž blakus Hitleram un Mussolini tautu savienībā?

Mēs nedrīkstam aizmirst Karļa Lib-knechta vārdus: ienaidnieks

atrodas mūsu pašu ze-m ē. Lūk, pret šo ienaidnieku jāpagriež visus vienotās strādnieku frontes spēkus. Kara gatavošanā pret Padomju savienību Hitlers spēlē vadošo lomu, tomēr vācu sociāldemokrātijas vadoņi attiecībā pret S. P. R. S nepārtrauc lietot to pašu terminoloģiju, ko visu laiku lieto Hitlers, Franču sociālistu vadoņi šinī ziņā nav ne par matu labāki. Pēc visa šī es pra su Beržerim: — vai gribat jūs, lai vienotā frontē, kādu jūs to saprotat, ieslēgtu arī minētos kungus? (Beržeri no vietas: nekad un ne mūžam es neeju un neiešu ar tādiem cilvēkiem!) Redziet nu, turpināja tālāk Kašens, — un tanī pat laikā mēs ar gandarījumu varam konstatēt, ka sociālistisko strādnieku apziņa aug. Tā piemēram Beļģijas strādnieku partijas kongresā, strādnieki vienkārši prasīja saviem vadoņiem, vai jūs arī, cīnīsities tad, kad būs jau par vēlu, kā to izdarīja sociāldemokrāti Vācijā? Lūk, šie jautātāji, revolucionārie strādnieki ir īstie sociālisti, ar kupiem mēs slēgsim vienoto fronti, bet ue ar viņu buržuiskuma piesūkuša-miea vadoņiem. Pret kara briesmām būtu aplami cīnīties ar papīra deklarācijām un parastām protesta rezolūcijām. Tur vajadzīga noteikta un stingra rīcība!“

Pēc Kašena runas bija pasludināti naudas ziedojumu vākšanas noteikumi, uz kuriem vesela rinda strādnieku patērētāju biedrību, pasta telegrāfā darbinieku arodsavienība uu citas organizācijas turpat parakstīja prāvākās naudas summas Par Grieķijas fašismu, par proletariāta cīņu ar viņu, par sīkpilsonibas un zemniecības vienoto fzonti strādniecības vadību — pastāstīja kongie-ā vienīgais Grieķijas delegāts Plastiras, kupš tika pari savai robežai neraugoties uz vadoņu brīdinājumiem un pat teroru.

Tad jēma vārdu Rosetti Itālijas re-publikaniešu partijas uzdevumā un deklarēja pilnīgu, bez kādām ierunām, pievienošanos vienotai cīņas frontei pret fašismu. „Itāliešu republikāuiešu frakcija, kupu šinī gadījumā es reprezentēju, — paziņoja Rosetti, — atzina, ka tikai proletariats var izvest dzīvē vienoto fronti ar sīkpilsoniskām masam? Atzīstot, tā pat ka Beržeri, šī slāņa pievilkšanas nepieciešamību, Rosetti tomēr pastrīpoja, ka vienotās frontes vādītājai jābut strādnieku šķirai.

Tālāk itāliešu zemniecības priekš-stāvis, kas bija ieradies tieši no Itālijas, īsos vārdos raksturoja šausmīgo stāvokli kurā nokļuva zemnieki zem fašisma varas.

Pēc viņa nāca franču zemniecības pārstāvis, kurš atzīmēja franču zemnieku saimniecisko stāvokli noteikti uzsvēra zemnieku un strādnieku ciešas vienības t. i. stipru sakaru nepieciešamību. Neno dibinot tādus sakarus uu vienību proletariāta uzbrukums kopējām ienaidniekam — kapitālismam un fašismam, var arī neizdoties. Ierosinājums šo sakaru dibināšanai un arī tālāko viņu izveidošanu jāuzņemās strādnieku šķirai, kas par lielu nožēlošanu līdz šim Francijā netika pietiekoši ievērots. Strādniecības pienākums izskaidrot darba zemniecībai, ka ti kai vispārējā kapitaliskās sistēmas gāšana dos arī zemniekiem ne tikai izeju no tagadējās krīzes, bet ari plašas perspek-tives ņakotnē; ka fašisms, kas Francijā sevišķi sirsnīgi cenšas pievilkt cev zemnieciskās masas, patiesībā nav nekas cits, kā tā paša kapitālisma jaunākā for macija ar visiem viņa atribūtiem: kapitāla eksploataciju, krīzēm u. t. t.

Revolūcioraro rakstnieku vārdā kon greau sveicināja Bunhu-Ry. —

Poļu un vācu delegāti uzatājās par poļu, vācu uu ebreju strādnieku interešu kopību,

Pēc tam par fašisma iespaidu bez-darbuiekot runāja spāņu un maķedoniešu delegāti un beidzot franču bezdarbnieku komitejas priekšstāvis Mersjē Tad redakcijas kommisijas vārdā sociālists 9, P о u p у pasludināja kongresa manifestu: „Patiesa cīņa pret fašismu nav

iespējama bez cīņas tanī pat laikā pret kapitālismu.0 Bez tam kongress vienbalsīgi pieņēma sociālistu papildinājumu — norādījumu, ka starp sociāldemokrātijas vadoņiem un viņas strādnieciskām ma sum pastāv noteikta plaisa. Tā pat pieņēma turpmākās darbības plānu.

Tad P о u p у slēdza kongresu se-košiem vārdiem: „Mēs varam slēgt šo

kongresu apbruņoti cīņai un pārņemti ar nelokāmu gribu organizēt aizstāvēšanos pret fašismu,“

Ar vienprātīgu un skanīgu Internā-cionalai kongress slēdzās.

Otrā antifašistu kongresa dienā no tika zemnieku konference. Kongresa da lībnieki — zemnieku pārstāvji atzina par nepieciešamu sasaukt konferenci lai apspriestu tiešiviņus skarošus konkrētus antifašistu cīņas uzdevumus.

Konferencē tika pastrīpots, kā darba zem nieki arvienu vairāk tiek ierauti politika un proletariāta revolucionārās cīņās pateicoties arvienu pieaugošai lruksaimnie čības krīzei un saimniecisko t u politisko apstākļu paasināšanai кар.tālis kās valstīs. Dažadu valšķu pārstāvji infoi :nēja kon ferenci, cik tālu zemnieki dažādās valstīs ir pārvilkti revolucionāra proletariate pusē un atzīmējot panākumus šinī virziena aizrādīja uz nepieciešamību pastiprināt aģitāciju un propagandu. Pēc konferences domām antifašistu cīņa jāved ar masu akciju palīdzību.

Vesela rinda delegātu raksturoja stāvokļi viņu valstīs un pielietotus cīņas veidus.

Eiropas zemnieku komitejas priekš stāvis aizrādīja, kā galvenais jautājums ir kā dot antifašistu darbam darba zemniecības aprindās revolucionāru saturu. Tas ir iespējams tikai pastrīpojot šķiru pretešķības uz laukiem,

Pēc ilgstošām pārrunām tika pieņemts uzsaukuma teksts, kurš arī tika nolasīts kongresā plēnuma aizrādot uz draudošo imperalistisku karu — vispirms kapu pret SSSR — aicina zemniekus nezaudējot ne mirkli pacelt cīņas karogu pret fašisma briesmām. .Protestējot pret nepanesamiem nodokļiem, pret mušu materiāla stāvekļa pasliktināšanu, sīkgrunt-nieku Izsūkšanu, laukstrādnieku algas nosišanu mums arvienu jāzin. ka mūsu prasību apmierināšana neglābs mūs no posta un nabadzības, jo posts un nabadzība cieši saistīti ar kapitālisma virs kundzību^0 — saka uzsaukums. Visām prasībām jābūt savienotām ar zemnieku cīņu par atsvabināšanu no kapitālisma jūga un ceļi uz šo atsvabināšanu iet caur vienotu fronti."

Vācu, franču un poļu delegācijās izlaida kopēju uzsaukumu; viņi izteicās pret Francijas buršuāzijas šovinistisku propagandu, kuru ved pret Vāciju, lai tāda ceļā pasargatu Versaļas līgumu no grozījumiem; tiek aizrādīts, kā fašistiskā Versaļas līguma revizija var novest ti kai pie jauna imperiālistiskā kara, pie jaunas nacionālas apspiešanas. Cīņa pret fasismu ir starptautiska šķiru cīņa.

Kalnrači antifašistu konferencē pirmā kārtā apsprieda jautājumu par kon gresa lēmumu praktisku izvešanu starp kalnračiem. Vienotās frontes jautājumā franču delegāti a zrādija uz s. d. sabotāžu. Koference paziņoja, kā viņa apņemas iz vest dzīvē antifašistu kongresa lēmumu.

Tādu pat lēmumu pieņēma arī Eiropas metālistu konference, kura arī notika kongresa laikā. Konferencē, kurā piedalījās visu Eiropas valšķu delegāti, tanī skaitā arī pāri par 100 franču dele gātu, pirmām kārtām pārrunāja jautājumu par kara briesmām un kara rūpniecību Noklausījās dažādu valšķu delegātu ru nas par strādnieku stāvokli un fašismu briesmām attiecīgās valstīs.

Bez tam noturēja arī jaunatnes an tifašistu konferenci, piedaloties vairak par 300 delegātiem no visām Eiropas valstīm, Starp delegātiem daudz sociālistisku strādnieku, daudzi no kristīgo republikāņu organizācijām. Apspriede ar lielu sajūsmu vienbalsīgi nelēma aktivi pabalstīt š. g. rudenī sasaucamo vispasaules jaunatnes pretkaru kongresu, kuru orga nizē Amsterdamas pretk&ra komiteja.

Konferences kulminācijas punkts bija sociālistisku delegātu „uzaicinājuma sociālistiskai jaunatnei^0 nolasišana ar uzsaukumu organizēt vienotu antifašistu fronti.

Konference pieņēma veselu rindu svarīgu lēmumu un apstiprināja manifesta tekstu darba jaunatnei.

Kongress nolēma organizācijas biroja biļetenu „Antifašistu fronte'1 vietā izdot avīzi, kurai būtu jāizūāk mazākais reizi nedeja.

Fašistu mēģinājumi Latgalē

Saimnieciskās krīzes cilpa arvien stingrāk savelkas ap kapitālisma kaklu. Jo dienu, jo asāk paliek šķiru cīņa, kura netikai tīrais proletariats — strādnieki, bet ari darba zemniecība atmet „pasīvās pretošanās" taktiku un pāriet aktīvā uz brukumā. Apziņa par revolucionāro izeju no krīzes pārņem arvien plašākas darbu ļaužu massas. Kā visās citas zemēs, tā pie mums arī Latgalē, šī kustība sāk izvērsties par draudošu buržuāzijai un kulakiem. Redzot augušo zemnieku ne mieru ar nepanesami grūto stāvokli, Latvijas lielburžuāzija neapmierinās ar savu „patentēto" aģentūru: soc. dem progre-

sistiem un kristīgiem. Tie tagadējos apstākļos vairs nespēj norādīt mierīgā gultnē revolucionāro kustību. Šī uzdevuma pilnīgākai veikšanai tiek celti augšā bijušie baroni, muižnieki un dažādi vācu sugas „civilizātori". Pēc nac. soc. paraug* arī pie mums Latgalē tiek dibināti dažādi perkonkrustiešu pulciņi, kas bez kādas kautrēšanās gatavojas uzmaukt Latgales zemniekam fašisma iemauktus. Un kā tas visur un visos laikos parasts tiek speciāli pacelti, ta sauktais, žīdu jautājums Ne ar kapitālistiskās iekārtas vispārējo bankrotu, kas ir arī tagadējās krīzes pamatā, bet ar žīdu pastāvēšanu fašisti mēģina izskaidrot neapzinīgiem darba ļaudīm pašlaicējo postu, trūkumu, badu un bezdarbu. Pēc Beilisa procesa parauga, ko savā laikā bija sarīkojuse Krievijas cara valdība, arī pie mums, šovasar Krāslavā, vietējie perkoukrustieši gribēja sev izsist „politisko" kapitālu. Šo reizi tāds numurs neizdevās, jo fa šisma bouzas kristīgie un progresisti paši bija nobijušies no varbūtējām sekām. Tas viss nenozīmē, ka šie bonzas būtu likušies un atteikušies no fašisma iernī ļotā zirdziņa.

Nacionālais un arī sociālais jautā jums Latgalē ir pavisam Citāds, kā tas parēja Latvija Sociālā ziņā Latgale ir puelldz viengabalaiņa: 95 proc viņas iedzīvotāju ir darba tauta un tikai kādi 5 proc eksploatātoru šķira turpretim nacionālā ziņā Latgales iedzīvotāju sastāvs ļoti raibs. Izejot no šī stāvokļa kļūst tad labis saprotama atklāto un nīgās un Ulmaņa, Blodnieka, Breikša interesēs, kultivē tā saukto baltiešu-lat-galiešu un ari zemnieku-strādnieku antagonismu. Latgales apgabalā saimnieciskās un kulturālās intereses nododot mūsmāju fašisma mopšeli attaisnojas ar to, ka baltieši vispāri Latgali šmaucot, piem,: cukura fabrikas, dzelzceļu, šoseju, skolu būvēs jautājumos; nododot darba zemnieku specifiskās un vispārējas darba ļaužu sociālas intereses Trasunieši, Ru* bulieši, Rancanieši kliedz, ka visu pa ņemot pilsētas, ierēdņi, bezdarbnieki u. 1.1. Tomēr neskatoties uz visu veiklo maskēšanos un šmaukšanu, šāda veida „gu drības" seklums, ar katru dienu, Lat gales darba tautai paliek redzamāks. Pašapziņa par sociālo stāvokli, ar darba ļaužu šķiras interešu kopību, par revolu cionārās cīņas pret eksploatātoru šķiru, pret buržuāziju — nepieciešamību beidzamajā laikā jo strauji pieaug. Opozicionāri revolucionārā kustība latgaliešu organizācijās un partijās tam ir labākais liecinieks. Latgales massas, ka tas redzams no opozicionārās kustības, iet pāri līderu galvām kopējā frontē fašisma uzbāzības atsišanai, lai tādā ceļā reiz uzlabotu savu grūto stāvokli. Aresti, ar kuru palīdzību progresistu lideri cer nodibināt mieru savās mājās ir beidzamais līdzeklis, kas, pats par sevi saprotams, nespēj De mīkstināt, ne novērst tik pat saimniecisko krīzi, tik pat dabisko tautas ne mieru ar to. Šo reizi šķiet veltīgas būs Trasuniešu, Rubuliešu un kristīgo pūles, Latgales darba tautas nemieru ar kapita labāk maskēto fašistu taktika. Bez tam jāpatur prātā, ka Latgale ir tīpiska maz-zemnieku, — puoproletariāta zeme un kā tāda tie; nesaudzīgi eksploatēta. Patei coties šim apstāklim Trasuna-Rubuļa progresisti un arī kristīgie, maskodami savu Latgales zemniecības nodevību perso-listisao iekārtu un buržujisko demokrātiju, ievadīt nacionālā naida gultē. '

Šo reizi neizdosies ievirzīt zemnie ciskas revolucionāro kustību, — šo neno liedzamo šķiru cīņas faktoru, — jaunās darba tautas jūgā resp. faš stnā ar kupu buržuāzija cer salāpīt sapuvušo kapita llsmu.

Kā stāvoklis kapitālistu lēģerī ir

sabrukuma stadijā par to gaiši runā tas fakts, ka gan soc-demokrāti, gan progre sisti i Trasnna. 1 Rubuļa su as spiest iz-legt no savam rindām ne tikai duč em biedrus, bet pat veselas nodaļas. Neorganizētās massas ir skaidri sapratušas, ka savu stāvokli nevar izlabot padodoties Trasuna-Rubuļa, Auk pana, Rancana no

devīgai politikai. Apsveicot šo darba tautas apziņu, a'cinam vēl stingrāk slēgt savas nndas, nepadoties līderu provokācijai un izplēstā frontē dot izšķirošo triecienu buržuāzijai un fašisma kalpiem.

Fašisms un karš

Fašisms uzsver, ka kaps esot neatņemama un nedalama paša dieva noteiktas kārtības sastāvdaļa

Mēs sakaru, un labi zinām, ka kavš ir neatņemama un nedalama kapitālistiskas zistēmas sastāvdaļa. Ar kapitālisma atcelšanu zudīs galvenais iemeslis karam, jo zudīs iuterešu pretešķības imperiālistiskās valstīs. Priekš buržuāzijas karš par jaunu imperiālistisku pasaules sadalījumu un karš pret naidīgo, neieredzēto sociālistisko zistēmu, tik uzvaroši nostiprinātu ar strādniecības spēkiem SPRS, liekās vienīgā kapitālistiska izeja no tagadējās krīzes.

Fašisms ka tāds, būdams kā viena no buržuāzijas valdības formām, neskatoties uz ārkārtīgo ekonomisko krīzi, cītīgi gatavojās karam, bet tālos Austrumos Japānas imperialisms jau uzsācis karu par jaunu tirgu iegūšanu, par teritorijas piesavināšanos, no kuras gatavoties intervencei un uzbrukumam Padomju Savienībai.

Drudžainajā steigā, ar kādu fašisms it visās kapitālistiskās valstīs gatavojās karam, tas cenšas apmuļķot masas ar no» žēlojamas demagoģijas jokiem, ar tukšas un noziedzīgas frazeoloģ jas palīdzību, kuras arsenālā ieiet gan fašisma revolucio-narisms, gan nožēlojamais nac.-zocialistu zocialisms, gan arī rupjais šovinistiskais apdulums un pasakas par galējo ekonomisko nepieciešamību rast jaunas saimnieciskas izejas. Šinī fašisma vadoņu demoralizējošajā un tukšajā darbībā tiem cītīgi palīdz II internacionāle, starptautiskās zoc. demokrātijas vadoņi Kā jau 1914. g. pēc savas strādnieku massu nodevības, tie arī tagad, nodrošinājuši fašismam varu, darbojās roku roka ar pēdējo, gatavodamies karam Priekš šiem mūsdienu īstenības varoņiem, visu eks-ploatatoru un kapitālistu uzticamiem sabiedrotiem, priekš šiem strādnieku šķiras nodevējiem, kur to jau reizi tik zemiski nodeva, fašisms ir tikai mazakais ļaunums. Tāpēc jūtot tuvojošos asiņaino izrēķināšanos, zoc demi katra sevišķā valatī sļeidzas nostāties savas buržuāzijas pusē Francijā zocialisti bez pretrunām balso par ārkārtīg em izdevumiem priekš armijas, flotes un aviācijas, priekš imperiālistiskiem mērķiem, par svešu teritoriju sagrābšanu, Versaļas sistēmas uzturēšanu un priekš koloniju valstīm.

Vācijā līdz apvērsumam, vācu soc.-demokrāt ja pate būvēja bruņukuģus, bet pēc apvērsuma vienprātīgi balsoja par Hitleri jaunajā nac. sociālistu Reichtagā pēc viņa deklarācijas par līdztiesību bruņošanā.

Čecho-Slovaķijā — soc demokrāti atrodoties buržuāziskajā koalicijas valdībā

Mazās antantes bruņoto dūri II Internacionāle izlaizdama pasakas par Padomju Savienības sarkano imperiālismu, visādi atturēja un attura strādnieku masas, lai tās neuzstātos par SPRS, un tas tanī laikā, kad Japānas imperialisms taisa nopietnu spiedienu, kad tikai ar ārkārtīgu augstasinību un miermīlīgu politiku Padomju valdība novērš jauno pasaules kaj-a izcelšanās briesmas.

Visa starptautiskā dzīves iekārta tagad slimo ar asiņojošiem konfliktiem starp imperiālistiskām valstīm un slimo ar šķiru cīņām. Versaļas Vašiugtonas pa saules sadalījums vairs neatbilst agrākajām savstarpējām spēku attiecībām imperiālistiskajā lēģerī.

Pasaules ekonomiskās krīzes padziļināšanās izsaukuse jaunu uzliesmojumu ekonomiskajā karā starp kapitālistiskam valstīm dēļ sašaurinātiem tirgiem, par saimniecisko teritoriju jaunu sadalījumu,

par izejvielu avotu piesavināšanos Šķiru cīņām paasinoties, katras atsevišķas valsts iekšiene, vaidošās buržuāzijas galotnes spiestas atrisināt neatrisināmās kapitālisma pretruņas uz starptautiskas arenes. Versaļas miers ir lielākais sitiens, ar kādu tikai sevi varēja pacienāt nelaimīgo uzvarētāju valstju kapitālisti un imperiālisti

Attiecību stabilizācijas beigas izsauca vēl ūebijršu ekonomisko krīzi, un vēl vairāk paasināja jau pastāvošo kapitāli stisko krīzi un paātrināja jaunas izredzes uz kapu. Tagad sakārtojušies dzīves apstākļi arvienu vairāk atgādina priekškara posmu.

Eiropas imperiālistisko valstu pārgrupēšanās

Nacionāl sociālistu uzvara Vācijā un Hitlera nākšana pie varas ārkārtīgi paātrināja valstju nogrupēšanos Eiropas kontinentā Šī uzvara deva milzīgu triecienu imperiālistiskām valstīm priekš gatavošanas sadursmei ar ieročiem Vai tas no zīmē, ka tikai fašisms būtu imperiālistiskā kapa un kapa intervences pret SSSR ka rognesis, kā arī pilsoņu kapa paudējs pret proletariātu? Neapšaubāmi, ka fašisms ir pate galējā kapa partija,kupa atrodas katrā imperiālistiskā valstī. Bet kapa partija visur un visās valstīs ne katrreiz ir arī fašistu partijas. Vācijā ir fašisms kapa partija, Anglijā konservatori ir pretpa-domju intervences partija. Fašisms ir galējā reakcionāri — imperiālistiskā nacionālisma un šovinisma partija. Bet reakcionāri — imperiālistiskais šovinisms, mežonīgais nacionālisms var parādīties un arī bieži vien parādās buržujiski-demokrātiskā aizsegā. Vācijas fašisma uzvara tikai pastiprināja imperiālistiskās valstīs galēji šovinistisko un kapa partiju aktivitāti.

Hitlera programas runa. kopu tas noturēja 21. martā reichstagā neko sevišķu nesatura, tajā nav nekā tāda. ko nebūtu teikuši arī iepriekšējie kabineti. Tādu runu varēja noturēt gan Šleichers gan Papens, gan Brlnings, kā arī soc-dems Millers Hitlera runa bij ar apdomu mērena Bet pats par sevi saprotams, ka ne Hitlera piekritēji, ne Vācijas imperiālistiskie konkurenti nevērtē Hitlera valdību pēc viņas runām, bet pēc viņas darbiem. Turpretī, Hitlera valdības darbi nebūt nav tik mēreni

Vācijas fašisms nāca pie varas nacionālo jūtu, un nevaldāma šovinisma uzplūdumā. Šīs nacionālo jūtu un šovinisma uzplūdums bij sekas no nelaimīgās Versaļas sistēmas. Hitlers nācis pie varas, dara visu, lai jo spēcīgāk iededzinātu nacionālās, šovinistiskās un imperiālistiskās kaislības starp vācu sīkbur-žuāziju, dara visu, lai šīs idejas pieaugtu zemniecībā, lai pēc iespējas vairāk saindētu strādniecību ar nacionālismu un šovinismu. Vācu fašisms nevisai arī slēpj, ka tas gatavojās kapam. Ir zināms, kā Hitlera kabinets paaugstināja muitu uz lauksaimniecības produktiem. Protams, šis solis tika sperts, lai gūtu zināmus labumus lielie zemju īpašnieki un kulaki. Ar muitu paaugstināšanas pēdējie iedzī vojās uz strādniecības pilsētu sīkburžuā-zijas un uz lauku nabadzīgo iedzīvotāju rēķina.

Ar cinisku atklātību valdība paskaidro šo savu rīcību, ka gatavošanos kapam kā jau zinām, pirmā imperiālistiskā kapā Antanta izveda pret Vāciju blokādi un pārtikas, kā arī izejvielu trūkums nemazo lomu spēlēja Vācijas sskaušanā. Hitlera-Hugenberga muitas paaugstinājumi ievesti ar aprēķinu, visīsākā laikā pacelt pēc iespējas pilnīgāku un intensīvāku ražošanu visās lauksaimniecības nozarēs, lai šo lauksaimniecības ražojumu pieteiktu visā valstī, pie kam lauksaimniecības ministrijas štats sekretārs Pops atklāti paskaidro, ka viss tas ir vajadzīgs, lai kapa gadījumā valsts neciestu no blokādes.

Kapara, alvas, kokvilnas un daudzi citi pusgatavu materiālu iepirkumi runā par gatavošanos kapam.

Hitlera valdība atcēla nodokli uz automobiļiem. Pats valsts kanclers Hitlers izsauca pie sevis valsts dzelzsceļa direktoru Dornmilleru un cēla tam priekšā atbalstīt autotransportu uz dzelzsceļu rēķina. Visās valstīs dzelzsceļi ved cīņu pret pieaugošo autotransportu, bet Vācijā autotransportu atbalsta valsts dzelzsceļi.

Fašistu aģitācija atklāj šo noslēpumu; te iet runa par armijas motorizēšanu,

runa par kapa gaisa flotes attīstību Ge* rings, pēc tam, ka bij nozīmēts par valsts kapa-gaisa flotes ministri, kāda no savām daudzskaitlīgam runām izteicās ka, ja Antanta n ēģinās 'celt iebildumus pret Vācijas gaisa flotes attīstību, viņš, Ge-rings, pats braukšot uz Zeņevu un «sitīšot ar dūri pa galdu.b Vai nu Gerings brauks uz Žeņevu un dauzīs ar dūri galdu — to vēl redzēsim. Bet automobiļu un motoru fabrīkas strādā pilna spēkā, ka par to ziņo fašistu avīzes. Kompetentas personas no Francijas ārlietu un kapa komisijas ziņo, ka Vācija Reinas apgabalā būvē šosejas un pārtaisa dzelzsceļus pēc kapa laika prasībām. Vācija būvē spēcīgus ātrskrējējus auiomobīļus priekš kapa spēka pārsviešanai pēc vajadzības.

Pēc Versaļas līguma, reichsvērā ne var sastāvēt vairāk par 100 tūkst, cilvēku; policijas spēki noteikti uz 180 tūkst cilv. Triecienu grupas Vācijā līdz Hitlera nākšanai pie varas, apvienoja 400 tūkst, cilv. Tagad triecienu grupās skaitās 600 tūkst cilv., apsardzības nodaļās — apm. 70—80 tūkst. Štālhedmā uz janvārī skaitījās 400 tūkst no tiem 200 tūkst, tā sauktie „aktīvie* biedri apvienoti kau- • jas organizācijās - „Štalhelm". un šī kapa organizācija atšķirībā no Hitlera triecieniekiein apvieno lieliski apmācītus virsniekus, kufi ņēmuši dalību pasaules kapā.

Bez visa tā, vēl Vācija pastāv daudz un dažādas puskareiviskas organizācijas kā: „Werwolf", ,,Kifhauzerbuņd“ un citas, palīgu policija, sastādītu no Stalhelrna un triecieniekiem. Tad vēl Vācijā atrodas 4,5 milj. apmācītu kareivju, kuri cīnījās pasaules kapā. Hitlera kabinets apspriež jautājumu par piespiedu darba armijas dibināšanu Pēc nac,-sociālistu novērtējuma, jau rudenī, bet ne vēlāk ka nākošā gada janvārī, piespiedu darba armijā tiks iesaukti 600 tūkst cilvēki, bet gada laika šī armija jāpalielina 1,100 tūkst, cilv. Nac, sociālistu prese pat neslēpj, ka šī, tā saukta darba armija nodarbosies tikai ar purvu nosusināšanu, šoseju būvēm, jaunu zemju kultivēšanu un citiem derīgiem darbiem, bet viņas darbībā ieiet arī kara mākslas piesavināšanās.

Priekš pasaules kapa Vācijas pastāvīgā armijā skaitījās 800 tūkst, cilvēku; Hitlera piespiedu darba armija sastāvēs no 1,100 tūkst cilv. neskaitot Reichsvērā, neskaitot policijas un „Štaihelma". No, šīm organizācijām darba armijā ieiet tikai komsastāvs, ta sakot, darba armijas mugurkauls.

Fašistu prese arī sev šķi neslēpj to faktu, ka lielāka Vācijas metalurģijas koncerna «Apvienotie tērauda zavodi“ un ķīmiskā tresta „Farbenindustrie” fabrikas saņēmušas ievērojumus pasūtījumus, Franču, poļu un čeķu prese atklāj un uzsver, ka vācu fašisms izaicinošā kārtā stājies pie smagas artilērijas un smago tanku izgatavošanas, kā arī gatavojas ķi-miskam kapam. Franču žurnāli pieved pat datus, cik smago un tāļšāvēju lielgabalu izgatavots Vācijā.

Franču kapa eksperti pārliecināti, ka fašistiska Vācija, pie šī laika metalurģijas un ķīmijas attīstības, var sagatavoties pietiekoši labi kapam 6 — 8 mēnešos. Var būt š! pārliecība ir pārspīlētā, jeb pareizāk sakot 6—8 mēneši ir par maz lai sagatavotu šolaiku smago artilēriju, kapa gaisa floti, līdztekus ķīmiskam kapam un pietiekoši daudz tanku, bet Hitlera Vācija par katru cenu grib panākt bruņošanās līdztiesības; Hitlera nākšana pie varas nostādījuse Versaļas jautājumu pietiekoši asi.

Eiropas Anifašistiskās centrālkomitejas organizācijas šēma un darba plāns.

Eiropas Antifašistiskā centrālkomi tēja klipu izvēlēja Eiropas Antifašistisko strādnieku kongress dod visām pretfa-šistu komitejām darba vietās, pilsētas, laukos, sādžas sekošus norādījumus:

Visās fašistiskās zemēs organizēt pretsitienu visāda veida fašisma uzbrukumam kā politiskā tā saimniicbka frontē. Cīnīties pret fašisma mēģnājumu sarīkot karu un intervenci uz SPRS.

Saslēgties kopēja pretfašisma frontē vis'em strādniekiem, ierēdņiem, vidus šķiram, sīksaimniekiem un inteliģentiem — bez partiju un uzskatu izšķirības.

Pabalstīt visāda veida oiņas pasākumus pret fašismu caur strādnieku sporta, kultūras, saimnieciskām Organizācijām.

Plašākos sakarus, informācijas par fašisma uzbrukumu un strādnieku pretsitienu v sās zemēs.

Aktīvi atbalstīt internacionālo pret-fašistisko cīņas fondu ar naudas līdzekļiem, lai varētu sniegt atbalstu fašisma upuriem.

Nopietnu vērību piegriest jaunatnes revolūcionarizēšana'. Izraut viņu no fa> šisma nagiem.

.

Vācijas fašisma ārējā politika.

Nav patiesība, ka Vācijas fašismam aeesot programas. Vācijas fašismam ir ļoti noteikta programa. — Viņa iekšēja politika —- _ strādnieku šķiras un viņu organizācija sagraušana, pilsoņu kaps pret strādniecību kompartijas sagraušana. Viss tas nozīmē, ka fašisms gatavo sevim drošu aizmugri kapa gadījuma Viņa eko-nom.skā politika pastāv paātrināta kapitālu uzkrāšanā un sagatavošanos kapam. Viņa kapa un ārpolitikā sprauduse mērķi — gatavoues kapam. Un no svara jau nav šeit tikdaudz Hitlers. No svara šeit ir tas apstāklis, ka Versale ir atņēmuse vācu imperiālismam kolonijas, atņēmuse čugunu, ogles un arī daļu lauksaimniecības pamāta. Šādos apstākļos, Vācija, ka kapitālistiska valsts nevar pastāvēt. Šādos apstākļos fašisms nevienu pro-

. . Krievijas un par Ukraines valsts dibināšanai zem Vācijas protektorāta. Vācu fašisms atbalsta ukrainiešu baltgvardu kapa organizāciju. „Anšlua" — Austrijas pievienošana Vācijai atklātu pēdējai ceļu uz Balkaniem, bet caur Bal-kaniem — uz Tuvējiem Austrumiem. Ko

nesasniedza Hohencollernu imperialisms,

— mērķis — Hamburga — Bagdade, grib panākt Hitlera imperialisms. Atdabūt poļu koridoru un Dancīgu, atdabūt Sileziju un Pozeni ir vācu imperiālismā programas galvenie punkti, ka arī atdabūt zaudētas kolonijas un iekarot ļaunas.

Sī maksimālā programa var izrādi ties par fašisma pārkarsētās fantāzijas murgiem. Bet tagadējie reālie apstākļi pašā saknē atšķiras no priekškara apstākļiem. Un šie reālie apstākļi mūs māca, ka tiekšanās uz Vakariem ir — ļoti gpūta lieta. Beļģijas sagrābšana, Longvi baseina dzelzsrūdas iekapošana, Brie, Elzas-Lotaringijas atpakaļ iegūšana

— viss tas uzduras ne tikai uz Francijas un Beļģijas pretošanos, bet izsauc nemiera arī Anglija. Atliek vēl koloniju atgūšana. Vācijai pagaidam nav stipras kapa flotes, un pret Vācijas centieniem iegūt kolonijas, atkal nostājās Anglija un arī citas valstis. Bet viens no Vācijas imperiālismā galveniem uzdevumiem lr galvenām kārtām atskaldīt Angiiju no Francijas, lai nepielaistu angļu franču Antantes atdzimšanu uz jauniem noteikumiem. Vācu imperiālismā galvenais mērķis bij: radīt „lielo līniju" Hamburga

— Bagdade, t. i. cenšanās uz dienvidu-vakariem.

Tomēr, Donavas ielejā, Balkanos un Tuvējos Austrumos vācu imperialisms atdūrās uz franču un angļu imperiālismā. Arī Itālijas imperialisms arī cenšās „draudzīgai" Vācijai aizkrustot ceļu uz Do . navas ieleju, Balkaniem un Tuvējiem — ^Austrumiem. Niknie vācu imperiālismā priekšstāvji no nac sociālistu lēģera izbīda kā sevišķi aktuālu un reālu uzdevumu — spiesties uz Austrumiem. Tagadējā laikā, kad Vācijas buržuāzija iziet uz to, lai iekapotu sevim redzamu vielu starp lielākajiem imperiālistiskiem plē soņām, nac sociālisti grib Roppalo poli tiku apmainīt pret Rozenberga politiku. Bet Rozenberga kungs pietiekoši gaiši un nepārprotami izskaidro, kas ir jāsaprot — „dzīties uz Austrumiem". Rozenberga kungs pietiekoši skaidri un nepārprotami izskaidro, ka runa iet par Rop palo politikas izmaiņu pret antipadomiju bloka radīšanas politiku.

No pat pirmās dienas, kad pie varas раса Hitlera valdība, ta cenšas izrādīt sevi par galveno cīkstoni pret vispasaules lielniecismu un piesola savus pakalpo jumus pret SSSR, pietiekoši nepārprotami atgādināt, ka Vācijas atzīšana līdztiesībās bruņošanās ziņā un daža piekāpšanās attiecībā uz robežu jautājumiem Austrumos, radītu iespēju kopīgi Eiropas imperiālistiskām valstīm uzstāties pret SSSR. Polijai un Rumānijai taču būtu iespeja paplašināties uz SSSR rēķina, un tanī pašā laikā Polijai būtu iespēja piekāpties Vācijas priekšā altiecībā uz Po-zēni, Silēziju, Dancīgu un Poļu koridoru. Izbīdot sevi par pirmās līnijas cīkstoņiem cīņā pret lielmecismu. Hitlers, Ge-rings un citi ņēm vērā arī šo koncepciju.

Bet nelaime ir tā, ka pirmkārt, ļoti viegli ir dalīt vēl nenomedīta lāča ādu, bet SSSR nedomā atkāpties ne par pēdu no savas zemes, otrkārt, Polijā vēl nav radušies ārprātīgi, kūpi atkāptos no tām teritorijām, par kurām tie jau valda to teritoriju vārdā, kuras vēl būtu jāatkaj-o uo SSSR, pie kam izredzes šo teritoriju atkarošanai ir ļoti šaubīgas, lai neteiktu vairāk.

Mēs zinām, ka pastāvēt Padomju republikai blakus imperiālistiskām valstīm ilgāku laiku nav iespējams Mās zinām, ka augstāk par tautas, tēvijas un visa ko vēlaties, interesēm, kapitāls stāda savu kapitālistu apvienību pret darba tautu.

Mēs zinām, ka katru reiz, kad ka-ditālisms nonāk pretrunās un attiecības sāk paasināties, buržuāzijā met skatus uz SSSR, sak: vai nevarētu izšķirt to jeb citu pretrunu, jeb visas nesaprašanās kopa ņemtas uz SSSR rēķina. Bet taņī pašā laikā, lai cik stipras arī nebūtu saites starp imperiālistiskām valstīm, tās var tikt sarautas dažu dienu laikā, lai to pager svētās privātīpašuma un koncesiju tiesības u.t.t. Un pietiek niecīgas dzirk steles, lai saspārdītu pastāvošo valstju nogrupējumu.

. Ir divas tendences: viena apvieno daina visus imperiālistus, otra — nostādīdama, vienus imperiālistus pret otriem, bet neviena no šim tendencēm neatrodas uz drošiem pamatiem.

Piedzīvojumi pasaules politikā jau pirmā kapa un revolūcijas posmā rādīja, ka katra apvienošanās vērsta pret SSSR ir neglābjami notiesāta uz neizdošanos. Vai nu vācu imperialisms realizēs pasau Ies sadalīšanu ar bruņotu spēku, kafa intervences ceļā pret SSSR, jeb ar pieri metīsies pret Versaļu, bet pagaidām tas nospraudis tuvākus uzdevumus, bruņošanās, Austrijas pievienošanu Vācijai un Poļu koridora problēmas. Bet lieta lūk ir tā, ka šīs vācu imperiālismā pretenzijas augstākā mērā ir saistītas ar visu Versa ļas sistēmu.

Un kaut arī šīs sistēmas sargu vietā atrodas līdz zobiem apbruņojušās Francija ar veselu sēriju valstju un viņas vasaļu. Sadursme starp imperiālistiskajām valstīm ir sākusies un pieņēinuse tik asu veidu, ka Versaļae sistēmas revīzija i teorētiski i praktiski nonākuse dienas kārtībā

Milzīga doza eksplodējošā spēka imperiālistiskās pretrunās ir uzkrājies starp Franciju uu Itāliju, starp Itāliju un Jugo slāv'ju, starp Japānu un Z.A.S.V

Tādā veidā imperiālistisko valstju savstarpējs karš un intervence pret visām valstīm naidīgo SSSR izvēršas par konkrētu realitāti.

Tad nu strādniecības uzdevums būtu organizēti un sagatavoti nostāties pret šo jauno apkaušanu un pielikt visus spēkus tam, lai proletariāta revolucionāro spiedienu nostādītu pretī starptautiskā imperiālismā gribai.

Content

Gulbis Oskars Pret fasismu! 1933

Eiropas Pretfašistiskā Strādnieku Kongresa Manifests

Rokas nost no strādnieku - un zemnieku frakcijas!

Sociāldemokrātija un vienotā strādnieku fronte

Kapitala uzbrukumi un streiku cīņa Latvijā

Parīzes Pretfašistu Kongress

Fašistu mēģinājumi Latgalē

Fašisms un karš

Eiropas imperiālistisko valstu pārgrupēšanās

Eiropas Anifašistiskās centrālkomitejas organizācijas šēma un darba plāns.

Vācijas fašisma ārējā politika.