Staļins Josifs Visarionovičs

Stalins. Par Padomju Savienibas Lielo Tevijas Karu. 1944

J. V.Staļins

Par Padomju Savienības Lielo Tēvijas karu

Augstākais Virspavēlnieks Padomju Savienības Maršals J. V. STAĻINS

RADIORUNА

19 4 1. gada 3. jūlijā

Biedri! Pilsoņi!

Brāļi un māsas! Mūsu armijas un flotes karavīri!

Pie juras es griežos, mani draugi!

22. jūnijā iesāktais hitleriskās Vācijas nodevīgais kara uzbrukums mūsu dzimtenei — turpinās. Neraugoties uz Sarkanās Armijas varonīgo pretestību, neraugoties uz to, ka ienaidnieka labākās divīzijas un viņa aviācijas labākās daļas jau sakautas un atradušas sev kapu kaujas laukos, ienaidnieks turpina līst uz priekšu, sviežot frontē jaunus spēkus. Hitlera karaspēkam izdevies sagrābt Lietuvu, ievērojamu daļu Latvijas, Baltkrievijas rietumu daļu un daļu Rietumu Ukrainas. Fašistiskā aviācija paplašina savu bumbvedēju darbības rajonus, bombardējot Murmansku, Oršu, Mogiļevu, Smoļensku, Ķijevu, Odesu un Sevastopoli. Mūsu dzimtenei draud nopietnas briesmas.

Kā varēja gadīties, ka mūsu slavenā Sarkanā Armija atdeva fašistu karaspēkam vairākas mūsu pilsētas un rajonus? Vai tad tiešām vācu fašistiskais karaspēks ir neuzvarams karaspēks, kā par to nemitīgi taurē lielīgie fašistu propagandisti?

Protams, ne! Vēsture liecina, ka neuzvaramu armiju nav un nav bijis. Napoleona armiju uzskatīja par neuzvaramu, bet viņu sakāva pārmaiņus krievu, angļu un vācu karaspēks, Vilhelma vācu armiju 'pirmā imperiālistiskā kara laikā ari

uzskatīja par neuzvaramu armiju, bet tā vairākas reizes pazaudēja kaujas ar krievu un angļu-franču karaspēku, un beidzot to sakāva angļu un franču karaspēks. Tas pats jāsaka par tagadējo vācu fašistisko Hitlera armiju. Šī armija nebija vēl sastapusi nopietnu pretestību Eiropas kontinentā. Tikai mūsu territorijā tā sastapa nopietnu pretestību. Un ja šīs pretestības rezultātā mūsu Sarkanā Armija jau satriekusi vācu fašistiskās armijas labākās divīzijas, tad tas nozīmē, ka Hitlera fašistisko armiju var tāpat sakaut un viņu sakaus, kā sakāva Napoleona un Vilhelma armijas.

' Kas attiecas uz to, ka vācu fašistiskais karaspēks tomēr sagrābis daļu mūsu territorijas, tad tas izskaidrojams galvenēm kārtām ar to, ka fašistiskās Vācijas karš pret PSRS iesākās vācu karaspēkam izdevīgos un padomju karaspēkam neizdevīgos apstākļos. Lie'ta tāda, ka Vācijas kā karotājas zemes karaspēks bija jau pilnīgi mobilizēts un 170 divīzijas, ko Vācija svieda pret PSRS un kas bija jau pievirzītas pie PSRS robežām, atradās pilnīgā gatavībā, gaidot tikai signālu uzbrukumam, kamēr padomju karaspēkam vajadzēja vēl mobilizēties un pievirzīties robežām. Liela nozīme šeit bija arī tam apstāklim, ka fašistiskā Vācija negaidot un nodevīgi pārkāpa 1939. gadā starp Vāciju un PSRS noslēgto neuzbrukšanas paktu, nerēķinoties ar to, ka visa pasaule to atzīs par uzbrucēju. Protams, ka mūsu miermīlīgā zeme, nevēlēdamās ņemt uz sevi pakta pārkāpšanas iniciatīvu, nevarēja iet vārda lauzējas ceļu.

Var jautāt: kā varēja gadīties, ka Padomju Valdība noslēdza neuzbrukšanas paktu.ar tādiem vārda lauzējiem un briesmoņiem kā Hitlers un Ribentrops? Vai šeit Padomju Valdība nepielaida kļūdu? Protams, ne! Neuzbrukšanas pakts ir pakts par mieru starp divām valstīm. Tieši tādu paktu mums piedāvāja Vācija 1939. gadā. Vai Padomju Valdība varēja atteikties no tāda priekšlikuma? Es domāju, ka neviena miermīlīga valsts nevar atteikties no miera noilguma ar kaimiņu valsti, pat ja šīs valsts priekšgalā stāv tādi briesmoņi un cilvēkēdāji kā Hitlers un Ribentrops. Un tas, protams, ar vienu nepieciešamu noteikumu, ja miera nolīgums ne tieši, ņe netieši neaizskar miermīlīgās valsts territoriālo nedalāmību, neatkarību un godu. Kā zināms, Vācijas un PSRS neuzbrukšanas pakts ir tieši tāds pakts.

Ko ieguvām mēs, noslēdzot ar Vāciju neuzbrukšanas paktu? Mēs nodrošinājām mūsu zemei pusotra gada.-ilgu mieru un iespēju sagatavot savus spēkus pretsitienam, ja fašistiskā Vācija riskētu uzbrukt masu zemei, pretēji paktam. Tas ir noteikts mūsu ieguvums un fašistiskās Vācijas zaudējums.

Ko ieguva un ko zaudēja fašistiskā Vācija, nodevīgi laužot paktu un uzbrūkot PSRS? Ar to tā uz īsu laiku panāca zināmu jzdevlgu stāvokli savam karaspēkam, bet tā zaudēja politiski, atmaskojot sevi visas pasaules priekšā kā asiņainu agresoru. Nevar būt šaubu, ka šī Vācijas neilgā kara laime ir tikai epizods, bet PSRS milzīgais politiskais ieguvums ir nopietns un ilgstošs faktors, uz kura pamata jāizvēršas plašumā noteiktiem Sarkanās Armijas militārajiem panākumiem karā ar fašistisko Vāciju.

Lūk, kāpēc visa mūsu varonīgā armija, visa mūsu varonīgā jūras kara flote, visi mūsu ērgļi lidotāji, visas mūsu zemes tautas, visi labākie Eiropas, Amerikas un Āzijas ļaudis un, beidzot, visi labākie Vācijas ļaudis — ar lāstu min vācu fašistu nodevīgo rīcību un jūt līdzi Padomju Valdībai, piekrīt Padomju Valdības rīcībai un redz, ka mūsu lieta ir taisna, ka ienaidnieks tiks sakauts un mums jāuzvar.

Tā kā karš mums uzspiests, mūsu valsts uzsākusi cīņu uz dzīvību un nāvi ar savu niknāko un viltīgo ienaidnieku — vācu fašismu. Mūsu karaspēks varonīgi cīnās ar ienaidnieku, kas līdz zobiem apbruņots ar tankiem un aviāciju. Sarkanā Armija un Sarkanā Flote, pārvarot daudzas grūtības, pašaizliedzīgi cīnās par katru Padomju zemes pēdu. Kaujā stājas galvenie Sarkanās Armijas spēki, apbruņoti ar tūkstošiem tanku un lidmašīnu. Sarkanās Armijas karavīru drošsirdība ir neredzēta. Mūsu pretsitiens ienaidniekam stiprinās un aug. Kopā ar Sarkano Armiju aizsargāt Dzimteni ceļas visa padomju tauta.

Kas vajadzīgs, lai likvidētu briesmas, kas draud mūsu Dzimtenei, un kas darāms, lai satriektu ienaidnieku?

Vispirms nepieciešams, lai masu ļaudis, padomju ļaudis, saprastu visu to briesmu dziļumu, kas draud mūsu zemei, un atsacītos no apmierinātības, no bezrūpības, no mierīgās celtniecības noskaņojuma, kas pilnīgi saprotams priekškara laikā, bet nes postu tagad, kad karš pašos pamatos grozījis stāvokli. Ienaidnieks ir nežēlīgs un nepielūdzams. Viņa nolūks ir sagrābt mūsu zemi, kas slacīta mūsu sviedriem, sagrābt mūsu maizi un masu naftu, kas ir mūsu darba ieguvums. Viņa nolūks ir atjaunot muižnieku varu, atjaunot carismu, izpostīt krievu, ukraiņu, baltkrievu, lietuviešu, latviešu, igauņu, uzbeku, tatāru, moldāvu, gruzīnu, armēņu, azerbeidžaņu un citu Padomju Savienības brīvo tautu nacionālo kultūru un nacionālo valsts iekārtu, pārvācot šis tautas un pārvērst tās par vācu firstu un baronu vergiem. Tādā kārtā cīņa norisinās par Padomju valsts dzīvību un nāvi, par PSRS tautu dzīvību un nāvi, par to — vai Padomju Savienības tautām būt brīvām, vai nokļūt verdzībā. Nepieciešams, lai padomju ļaudis to saprastu un atmestu bezrūpību, lai viņi mobilizētu sevi un pārkārtotu visu savu darbu tā, kā to prasa karš, kur nepazīst saudzību pret ienaidnieku.

Nepieciešams, tālāk, lai mūsu rindās nebūtu vietas gaudu-ļiem un gļēvuļiem, pānikas pārņemtiem un dezertieriem, lai cīņā masu ļaudis nepazītu baiļu un pašaizliedzīgi ietu tēvijas atbrīvošanas karā pret fašistiskajiem verdzinātājiem. Lielais Ļeņins, mūsu Valsts dibinātājs, teica, ka padomju cilvēku galvenajai īpašībai jābūt drošsirdībai, varonībai un bezbailībai cīņā, tiem jābflt gataviem cīnīties kopā ar tautu pret mūsu dzimtenes ienaidniekiem. Nepieciešams, lai šī boļševika lieliskā īpašība kļūtu par miljonu un miljonu Sarkanās Armijas, mūsu Sarkanas Flotes un visu Padomju Savienības tautu īpašību.

Mums nekavējoties jāpārkārto viss mūsu darbs tā, kā to prasa kafš, pakļaujot visu frontes interesēm un ienaidnieka sakāves organizēšanas uzdevumiem. Padomju Savienības tautas tagad redz, ka vācu fašisms ir nevaldāms savā trakajā niknumā un naidā pret mušu Dzimteni, kas nodrošinājusi visiem darba ļaudīm brīvu darbu un labklājību. Padomju Savienības tautām jāceļas aizsargāt savas tiesības, sava zeme, pret ienaidnieku.

Sarkanai Armijai, Sarkanai Flotei un visiem Padomju Savienības pilsoņiem jāaizstāv katra padomju zemes pēda, jākaujas līdz pēdējam asins pilienam par mūsu pilsētām un ciemiem, jāparāda mūsu tautai piemītošā drosme, iniciatīva un attapība.

Mums jāorganizē vispusīga palīdzība Sarkanai Armijai, jānodrošina kāpināta tās rindu papildināšana, jānodrošina tās apgāde ar visu nepieciešamo, jānokārto karaspēka un kara materiālu transportu ātra pārvadāšana un plaša palīdzība ievainotiem.

Mums jānostiprina Sarkanās Armijas aizmugure, pakļaujot visu savu darbu šis lietas interesēm, jānodrošina kāpināts darbs visos uzņēmumos, jāražo vairāk šauteņu, ložmetēju, lielgabalu, patronu, šāviņu, lidmašīnu, jāorganizē rūpnīcu, elektrostaciju, telefona un telegrāfā sakaru apsardzība un jānokārto vietējā pretgaisa aizsardzība.

Mums jāorganizē nesaudzīga cīņa ar visādiem aizmugures dezorganizētajiem, dezertieriem, pānikas sējējiem, baumu izplatītājiem, jāiznīcina spiegi, diversanti, ienaidnieka izpletņu lēcēji, sniedzot visā šajā darbā ātru palīdzību mūsu iznīcinātāju bataljoniem. Jāievēro, ka ienaidnieks ir blēdīgs, viltīgs, veikls krāpšanā un nepatiesu baumu izplatīšanā. Visu to vajaga ņemt vērā un nepadoties provokācijai. Nekavējoties jānodod Kara Tribunāla tiesai visi tie, kas ar savu paniku un gļēvulību traucē aizsardzības darbu, neņemot vērā, kas tās par personām.

Sarkanās Armijas daļu piespiestas atkāpšanās gadījumā jāizved viss dzelzceļu ripojošais sastāvs, neatstājot ienaidniekam nevienu lokomotīvi, nevienu vagonu, neatstājot pretiniekam neviena kilograma maizes, neviena litra degvielu. Kolchoz-nieku pienākums — aizdzīt visus lopus, nodot labību valsts orgānu glabāšanā, tās izvešanai uz aizmugures rajoniem. Visa vērtīgā manta, tai skaitā krāsainie metalli, labība un degvielas, ko nav iespējams izvest, visādā ziņā jāiznīcina.

Ienaidnieka ieņemtajos rajonos jāorganizē jātnieku un kājnieku partizānu nodaļas, jāorganizē diversiju grupas cīņai ar ienaidnieka armijas daļām, lai partizānu karš liesmotu visur un visās vietās, lai spridzinātu tiltus un ceļus, bojātu telefona un telegrāfā sakarus, dedzinātu mežus, noliktavas un transportus. Ieņemtajos rajonos radīt nepanesamus apstākļus ienaidniekam un visiem viņa pabalstītājiem, vajāt un iznīcināt viņus uz katra soļa un izjaukt visus viņu pasākumus.

Karu ar fašistisko Vāciju nevar uzskatīt par parastu karu. Tas ir ne tikai karš starp divām armijām. Līdz ar to tas ir visas padomju tautas lielais karš pret vācu fašistisko karaspēku. Šīs visas tautas tēvijas kara mērķis pret fašistiskajiem apspiedējiem ir nevien likvidēt briesmas, kas draud mūsu zemei, bet arī palīdzēt visām Eiropas tautām, kuras vaid zem vācu fašisma jūga. Šai atbrīvošanas karā mēs nebūsim vieni. Šai lielajā karā mūsu uzticīgie sabiedrotie būs Eiropas un Amerikas tautas, tai skaitā- arī vācu tauta, kuru verdzina bitleris-kie varasvīri. Mūsu karš par mūsu tēvijas brīvību saplūdīs ar Eiropas un Amerikas tautu ciņu par viņu neatkarību, par demokrātiskām brīvībām. Tā būs tautu vienotā fronte par brīvību pret verdzināšanu un verdzības draudiem no Hitlera fašistiskajām armijām. Šai sakarā Lielbritānijas premjera Čer-čila kunga vēsturiskā runa par palīdzību Padomju Savienībai un ASV valdības deklarācija par gatavību sniegt palīdzību mūsu zemei, kas Padomju Savienības tautu sirdīs var izsaukt tikai pateicības jūtas, — ir pilnīgi saprotamas un zīmīgas.

Biedri! Mūsu spēki ir nesaskaitāmi. Iedomīgajam ienaidniekam par to drīz būs jāpārliecinās. Kopā ar Sarkano Armiju kapā pret uzbrūkošo ienaidnieku ceļas daudzi tūkstoši strādnieku, kolchoznieku un inteliģentu. Celsies mūsu tautas miljonu masas. Maskavas un Ļeņingradas darba ļaudis jau stājušies pie tūkstošiem lielu tautas sardzes pulku organizēšanas, lai palīdzētu Sarkanai Armijai. Katrā pilsētā, kūjai draud ienaidnieka iebrukuma briesmas, mums jāorganizē šādi tautas sardzes pulki, jāceļ uz ciņu visi darba ļaudis, lai mūsu tēvijas kapā ar vācu fašismu ar savu krūti aizsargātu savu brīvību, savu godu, savu dzimteni.

Lai ātri mobilizētu visus PSRS tautu spēkus, lai organizētu pretsparu ienaidniekam, kas nodevīgi uzbrucis masu dzimtenei,— nodibināta Valsts Aizsardzības Komiteja, kuras rokās tagad pilnīgi koncentrēta visa vara vaktL.—Valsts Aizsardzības Komiteja uzsākusi savu darbu un aicina visu tautu sakļauties ap Ļeņina - Staļina partiju, ap Padomju Valdību, lai sniegtu pašaizliedzīgu atbalstu Sarkanai Armijai un Sarkanai Flotei, lai satriektu ienaidnieku, lai uzvarētu.

Visus mūsu spēkus — mūsu varonīgās Sarkanās Armijas, mūsu slavenās Sarkanās Flotes atbalstam!

Visus tautas spēkus—ienaidnieka satriekšanai!

Uz priekšu, par mūsu uzvaru!

LIELAS OKTOBRA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 24. GADADIENA

Ziņojums Maskavas darba fauiu deputātu Padomes svinīgajā sēdē kopā ar partijas un sabiedriskām organizācijām Maskavā

1941. gada 6. novembrī.

BiedriI

Pagājuši 24 gadi, kopš pie mums uzvarējusi Oktobra Sociālistiskā revolūcija un mūsu zemē nodibinājusies padomju iekārta. Mēs tagad stāvam uz nākamā, divdesmit piektā padomju iekārtas pastāvēšanas gada sliekšņa.

Parasti svinīgajās sēdēs Oktobra revolūcijas gada dienā rezumē mūsu panākumus mierīgās celtniecības laukā pagājušā gadā. Mums tiešām iespējams tā rezumēt, jo mūsu panākumi mierīgās celtniecības laukā aug ne tikai gadu pēc gada, bet arī mēnesi pēc mēneša. Kas tie par panākumiem un cik tie lieli,—tas zināms visiem, kā draugiem, tā arī ienaidniekiem.

Bet pagājušais gads nav vienīgi mierīgas celtniecības gads. Tas reizē ir arī kara gads ar vācu iebrucējiem, kas nodevigi uzbruka mūsu miermīlīgajai zemei. Tikai pagājušā gada pirmajos sešos mēnešos mums bija iespējams turpināt mūsu mierīgo celtniecības darbu. Gada otrā puse, vairāk kā 4 mēneši, noris nikna kara apstākļos ar vācu imperiālistiem. Karš tātad kļuvis pagrieziena punkts mūsu zemes attīstībā pagājušā gadā. Karš ievērojami sašaurinājis, bet dažās nozarēs pilnīgi pārtraucis mūsu mierīgo celtniecības darbu. Tas spiedis pārkārtot visu mūsu darbu pēc kara laika prasībām. Tas pār-

vērtis mūsu zemi vienota un visaptverošā aizmugurē, kas apkalpo fronti, apkalpo mūsu Sarkano Armiju, mūsu Jūras Kara Floti.

Mierīgās celtniecības periods ir beidzies. Sācies atbrīvošanas kara periods pret vācu iebrucējiem.

Tāpēc pilnīgi vietā bvirzīt jautājumu par kara rezultātiem pagājušā gada otrā puse, patiesībā par gada otras puses vairāk kā četriem mēnešiem, un par tiem uzdevumiem, kurus mēs sev spraužam šai -atbrīvošanas karā.

Kapa galta četros mēnešos

Es jau kādā no savām runām kara sākumā teicu, ka karš bīstami apdraudējis mūsu zemi, ka pār mūsu zemi gulstas nopietnas briesmas, ka šīs briesmas jāsaprot, jāapzinās un viss mūsu darbs jāpārkārto pēc kara laika prasībām. Tagad, četru kara mēnešu rezultātā man jāpasvītro, ka šīs briesmas nevien nav mazinājušās, bet, gluži otrādi, vēl vairāk pastiprinājušās. Ienaidnieks sagrābis Ukrainas lielāko daļu, Baltkrieviju, Molda-viju, Lietuvu, Latviju, Igauniju, vairākus citus apgabalus, nokļuvis Donbasā, kā melns mākonis uzgūlies Ļeņingradai, draud mūsu slavenajai galvaspilsētai — Maskavai. Vācu fašistiskie iebrucēji izlaupa mūsu zemi, grauj mūsu pilsētas un ciemus, kas celti ar strādnieku, zemnieku un inteliģences darbu. Hitlera ordas slepkavo un varmācīgi apspiež mūsu zemes mierīgos iedzīvotājus, nesaudzējot sievietes, bērnus, sirmgalvjus. Vāciešu sagrābtajos mūsu zemes apgabalos mūsu brāļi vaid vācu apspiedēju jūgā.

Aizstāvēdami dzimtenes godu un brīvību, vīrišķīgi atsitot satrakotā ienaidnieka triecienus, sniedzot drosmes un varonības paraugus, mūsu armijas un flotes cīnītāji straumēm ir lējuši ienaidnieka asinis. Bet ienaidnieks nerēķinās ar upuriem, viņš netur ne graša vērtas savu kareivju asinis, no ierindas izgājušo vietā viņš met fronte jaunas un atkal jaunas daļas un sasprindzina visus spēkus, lai sagrābtu Ļeņingradu un Maskavu līdz ziemas sākumam, jo viņš zina, ka ziema viņam nesola nekā laba.

Četros kara menešosmēs esam zaudējuši 350 tūkstoš kritušu un 378 tūkstoš bez vēsts pazudušu cilvēku, ievainoto mums ir 1 miljons 20 tūkstoš cilvēku. Tai pašā laikā ienaidnieks zaudējis vairāk nekā 4 ar pus miljona kritušo, ievainoto un sagūstīto.

Nav šaubu, ka 4 kara mēnešu rezultātā Vācija, kuras cilvēku rezerves jau izsīkst, ir daudz vairāk novājināta nekā Padomju Savienība, kuras rezerves tikai tagad izvēršas pilnā apjomā.

„Zibenskara" neizdošanās

Uzsākot uzbrukumu mūsu zemei, vācu fašistiskie iebrucēji domāja, ka viņi droši spēs „uzveikt" Padomju Savienību pusotra — divos mēnešos un šai īsajā laikā spēs aiziet līdz Uraliem. Jāsaka, ka vācieši neslēpa šo „zibens" uzvaras plānu. Gluži otrādi, viņi visādi to reklamēja. Fakti tomēr parādīja visu „zibens" plāna vieglprātību un nepamatotību. Tagad šis vājprātīgais plāns jāuzskata par galīgi sabrukušu. (Aplausi.)

Ar ko izskaidrot, ka „zibenskarš", kas izdevās Rietumeiropā, neizdevās un sabruka Austrumos?

Kāds bija vācu fašistisko stratēģu aprēķins, kad tie apgalvoja, ka viņi divos mēnešos uzveiks Padomju Savienību un aizies šai īsajā laikā līdz Uraliem?

Viņu aprēķinos bija vispirms —• nopietnas cerības radīt vispārēju koaliciju pret PSRS, iesaistīt šai koalīcija Lielbritāniju un ASV, iepriekš iebaidot šo valstu valdošās aprindas ar revolūcijas rēgu, un tā pilnīgi izolēt mūsu zemi no citām lielvalstīm. Vācieši zināja, ka viņu politika spēlēt ar pretrunām starp šķīrām atsevišķās valstīs un starp šīm valstīm un Padomju zemi bija jau devusi savus rezultātus Francijā, kūjas valdītāji, ļaujot iebaidīt sevi ar revolūcijas rēgu, izbailēs nolika savu dzimteni pie Hitlera kājām, atteikdamies pretoties. Vācu fašistiskie stratēģi domāja, ka tas pats notiks ar Lielbritāniju un ASV. Tieši tādēļ vācu fašisti bija sūtījuši uz Angliju pazīstamo Hesu^lai pierunātu angļu politiķus pievienoties vis-pārējamTrifa gājienam pret PSRS. Bet vācieši gauži pārrēķinājās. (Aplausi.) NeraūģoīiS^zHesa pūliņiem, Lielbritānijā un ASV ne tikai nepievienojās,vācu fašistisko iebr-ucēju kara gājiēnanTpret PSRS, bet gluži otrādi, izrādījās vienā nometnē ar PSRS pret hitlerisko Vāciju. PSRS ne tikai neizrādījās izolēta, bef, gluži otrādi, ieguva jaunus sabiedrotos — Lielbritāniju, ASV un citas zemes, ko bija okupējuši vācieši. Izrādījās, ka vācU politika spēlēt ar pretrunām un iebaidīt ar revolūcijas rēgu sevi izsmēlusi un vairs neder jaunajā situācijā. Un ne tikai neder, bet var kļūt ļoti bīstama vācu iebrucējiem, jo tā kara jaunajos apstākļos dod pilnīgi pretējus rezultātus.

Otrkārt, vāciešu aprēķins bija, ka padomju iekārta, padomju aizmugure ir nestipra, viņi domāja, ka jau pēc pirmā nopietnā trieciena un pirmajām Sarkanās Armijas neveiksmēm sāksies konflikti starp strādniekiem un zemniekiem, sāksies plēšanās starp PSRS tautām, notiks sacelšanās un valsts sairs savās sastāvdaļās, kas atvieglos vācu iebrucēju virzīšanos līdz pat Uraliem. Bet vācieši arī šeit gauži pārrēķinājās. Sarkanās Armijas neveiksmes ne tikai novājināja, bet gluži otrādi, vēl vairāk nostiprināja kā strādnieku un zemnieku savienību, tā arī PSRS tautu draudzību. (Aplausi.) Vēl vairāk, tās pārvērta PSRS tautu saimi vienotā, nesatricināmā nometnē, kas pašaizliedzīgi atbalsta savu Sarkano Armiju, savu Sarkano Floti. Nekad vēl padomju aizmugure nav bijusi tik stipra kā tagad. (Vētraini aplausi.) Pilnīgi iespējams, ka jebkura cita valsts, zaudējusi tik daudz territorijas kā tagad mēs, nebūtu izturējusi pārbaudījumu un sabruktu. Ja padomju iekārta tik viegli izturēja pārbaudījumu un vēl vairāk nostiprināja savu aizmuguri, tad tas nozīmē, ka padomju iekārta tagad ir visstiprākā iekārta. (Vētraini aplausi.)

Beidzot, vācu iebrucēju aprēķins bija, ka Sarkanā Armija un Sarkanā Flote ir vāja, viņi domāja, ka vācu armijai un vācu flotei izdosies jau pirmajā triecienā salauzt un izklīdināt mQsu armiju un mūsu floti, atvejot sev ceļu, lai netraucēti virzītos mūsu zemes iekšienē. Bet vācieši arī šeit gauži pārrēķinājās, pārvērtēdami savus spēkus un nenovērtēdami mūsu armiju un mušu floti. Protams, mūsu armija un mušu flote vēl jaunas, tās kājo tikai 4 mēnešus, tās vēl nav paspējušas kļūt pilnīgi par kadru armiju un kadru floti, kamēr tām jācīnās ar vāciešu kadru armiju un kadru floti, kas kājo jau 2 gadus. Bet, pirmkārt, mūsu armijas morālais stāvoklis ir augstāks nekā vāciešu, jo viņa aizstāv savu dzimteni pret svešzemju iebrucējiem un tic, ka viņa cinās par taisnīgu lietu, kamēr vācu armija kājo kā iebrucēja un laupa svešu zemi, ne mirkli nespēdama ticēt, ka viņas zemiskā lieta ir taisnīga. Nevar būt šaubu, ka savas tēvijas aizstāvēšanas idejai, kūjas vārdā kājo mūsu ļaudis, jārada un tā patiešām arī rada mūsu armijā varoņus, kas cementē Sarkano Armiju, kamēr svešas zemes sagrābšanas un aplaupīšanas idejai, kūjas vārdā, patiesību sakot, ari kājo vācieši, jārada un tā patiešām arī rada vācu armijā profesionālus laupītājus, kam nav nekādu morāles principu un kas demoralize vācu armiju. Otrkārt, virzīdamās mūsu zemes iekšienē, vācu armija attālinās no savas vācu aizmugures, spiesta rīkoties naidīgā vide, spiesta radīt svešā zemē jaunu aizmuguri, ko bez tam grauj mūsu partizāni, kas pamatos dezorganizē vācu armijas apgādi, liek tai baidīties no savas aizmugures un nāvē tajā paļāvību sava stāvokļa drošībai, kamēr mūsu armija darbojas savā dzimtajā vidē, nepārtraukti izmanto savas aizmugures atbalstu, ir nodrošināta ar cilvēku, kaujas materiālu un pārtikas piegādi un cieši tic savai aizmugurei. Lūk, kāpēc mūsu armija izrādījās stiprāka, nekā vācieši domāja, bet vācu armija vājāka, nekā varēja domāt, spriežot pēc vācu iebrucēju lielīgajām reklāmām. Ļeņingradas un Maskavas aizstāvēšana, kur mūsu divīzijas nesen iznicināja ap trīsdesmit vācu kadru divīziju, rāda, ka tēvijas kara ugunī kaldinās un jau ir izkaldināti jauni padomju kareivji un komandieri, lidotāji, artileristi, mīnmetējnieki, tankisti, kājnieki, jūrnieki, kas rit pārvērtīsies par bargu negaisu vācu armijai. (Vētraini aplausi.)

Nav šaubu, ka visi šie apstākļi, kopā ņemti, jau iepriekš noteica, ka austrumos „zibenskarš" nenovēršami sabruks.

Masu armijas pagaidu neveiksmju cēloņi

Tas viss, protams, ir pareizi. Bet pareizi ir arī tas, ka blakus šiem labvēlīgajiem apstākļiem ir vel virkne Sarkanai Armijai nelabvēlīgu apstākļu, kuru pēc mūsu armija cieš pagaidu neveiksmes, spiesta atkāpties, spiesta atdot ienaidniekam dažus mūsu zemes apgabalus.

Kādi ir šie nelabvēlīgie apstākļi? Kur Sarkanās Armijas pagaidu neveiksmju cēloņi kapā?

Viens Sarkanās Armijas neveiksmju cēlonis ir tas, ka Eiropā nav otras frontes pret vācu fašistisko karaspēku. Lieta tā, ka Eiropas kontinentā pašreiz nav nekādu Lielbritānijas vai Amerikas Savienoto Valstu armiju, kas karotu ar vācu fašistisko kapaspēku, un tāpēc vāciešiem nav jāsaskalda savi spēki un jākaro divās frontēs, rietumos un austrumos. Un lūk, šis apstāklis noved pie tā, ka vācieši, uzskatīdami savu aizmuguri rietumos par nodrošinātu, var visu savu kapaspēku un savu sabiedroto kapaspēku Eiropā virzīt pret mūsu zemi. Situācija tagad ir tāda, ka mūsu zeme viena pati bez militāras palīdzības izcīna atbrīvošanas kapu pret apvienotiem vācu, somu, rumāņu, itāliešu un ungāru speķiem. Vācieši plātās ar saviem pagaidu panākumiem un bez mēra liela savu armiju, iegalvojot, ka tā vienmēr kaujās viena pret vienu spēj pieveikt Sarkano Armiju. Bet vācu apgalvojumi ir tukša lielība, jo nav saprotams, kāpēc gan tādā gadījumā vācieši izmanto somu, rumāņu, itāliešu un ungāru palīdzību pret Sarkano Armiju, kas karo tikai saviem spēkiem, bez militāras palīdzības no ārienes. Nav šaubu, ka otras frontes trūkums Eiropā pret vāciešiem ievērojami atvieglo vācu armijas stāvokli. Bet nevar būt šaubu arī par to, ka otras frontes rašanās Eiropas kontinentā,— un tai katrā ziņā jārodas visdrīzākajā laikā (vētraini aplausi), — jūtami atvieglos mūsu armijas stāvokli par ļaunu vācu armijai.

Otrs mūsu armijas pagaidu neveiksmju cēlonis ir tas, ka mums trūkst tanku un pa daļai aviācijas. Modernajā karā kājniekiem ļoti grūti cīnīties bez tankiem un bez pietiekamas aviācijas aizsardzības gaisā. Mūsu aviācija kvalitātes ziņā pārspēj vācu aviāciju, un mūsu slavenie lidotāji ieguvuši bezbailīgu cīnītāju slavu. (Aplausi.) Bet lidmašīnu mums pagaidām vel ir mazāk nekā vāciešiem. Mūsu tanki kvalitātes ziņā pārspēj vācu tankus, un mūsu slavenie tankisti un arti-leristi ne vienreiz vien piespieduši bēgt izlielīto vācu karaspēku ar viņa daudzajiem tankiem. (Aplausi.) Bet tomēr tanku mums daudz mazāk nekā vāciešiem. Lūk, kur vācu armijas pagaidu sekmju noslēpums. Nevar teikt, ka mūsu tanku rūpniecība strādātu slikti un dotu mūsu frontei maz tanku. Nē, tā strādā ļoti labi un ražo daudz lielisku tanku. Bet vācieši ražo daudz vairāk tanku, jo viņu rīcībā tagad ir nevien viņu pašu tanku rūpniecība, bet arī Čechoslovakijas, Beļģijas, Holandes un Francijas rūpniecība. Ja nebūtu šī apstākļa, Sarkanā Armija jau sen būtu sakāvusi vācu armiju, kas neiet kaujā bez tankiem un neiztur mūsu daļu triecienus, ja tai nav tanku pārākuma. (Aplausi.)

Ir tikai viens līdzeklis, kas nepieciešams, lai likvidētu vāciešu pārākumu tankos un līdz ar to radikāli uzlabotu mūsu armijas stāvokli. Šis līdzeklis ir — ne tikai vairākkārt palielināt mūsu zemē tanku ražošanu, bet krasi palielināt arī prettanku lidmašīnu, prettanku šauteņu un lielgabalu, prettanku granātu un mīnmetēju ražošanu, vairāk ierīkot prettanku grāvjus un dažādus citus prettanku šķēršļus.

Tāds tagad uzdevums.

Šo uzdevumu mēs varam veikt, un tas mums jāveic, lai tur vai kas!

Kas ir „nacionālsociālisti^11?

Vācu iebrucējus, t. i, hitleriešus, pie mums parasti sauc par fašistiem. Hitlerieši, izrādās, atzīst to par nepareizu un ietiepīgi turpina saukt sevi par „nacionālsociālistiem". Tātad vācieši grib mums iegalvot, ka hitleriešu partija, vācu iebrucēju partija, kas izlaupa Eiropu un organizēja noziedzīgo uzbrukumu mūsu sociālistiskajai valstij, ir sociālistiska partija. Vai tas ir iespējams? Kas var būt kopējs sociālismam ar hitleriešu zvērīgajiem iebrucējiem, kas aplaupa un apspiež Eiropas tautas?

Vai var hitleriešus uzskatīt par nacionālistiem? Nē, nevar. Patiesībā hitlerieši tagad ir nevis nacionālisti, bet imperiālist). Kamēr hitlerieši nodarbojās ar vācu zemju savākšanu un Reinas apgabala, Austrijas u. tml. atpakaļ pievienošanu, viņus ar zināmu pamatu varēja uzskatīt par nacionālistiem. Bet pēc tam, kad viņi sagrāba svešas territorijas un nospieda verdzībā Eiropas nācijas — čechus, slovakus, poļus, norvēģus, dāņus, holandiešus, beļģus, frančus, serbus, grieķus, ukraiņus, baltkrievus, baltiešus utt. un sāka dzīties pēc virskundzības

pasaulē, hitleriskā partija vairs nav nacionālistiska, jo no šī brīža tā kļuvusi imperiālistiska, iebrucēju, apspiedēju partija.

Hitlieriešu partija ir imperiālistu partija, pie tam visplēsonīgāko un laupītkārāko imperiālistu starp visiem pasaules imperiālistiem.

Vai var uzskatīt hitleriešus par sociālistiem? Nē, nevar. Patiesībā hitlerieši ir sociālisma niknākie ienaidnieki, ļaunākie reakcionāri un melnsimtnieki, kas atņēmuši strādnieku šķirai un Eiropas tautām elementārās demokrātiskās brīvības. Lai apslēptu savu reakcionāri melnsimtniecisko būtību, hitlerieši lamā angļu-amerikāņu iekšējo režīmu par plūtokratisku režīmu. Bet Anglijā un ASV ir elementāras demokrātiskās brīvības, ir strādnieku un kalpotāju arodbiedrības, ir strādnieku partijas, ir parlaments, bet Vācijā hitleriskā režīma laikā visi šie institūti iznīcināti. Jāsalīdzina tikai šis divas taktu virknes, lai saprastu hitleriskā režīma reakcionāro būtību un visu vācu fašistu liekulīgo pļāpāšanu par angļu-amerikāņu plūtokratisko režīmu. Pēc būtības hitleriskais režīms ir tā reakcionārā režīma kopija, kas pastāvēja Krievijā carisma laikā. Ir zināms, ka hitlerieši ar tādu pašu patiku mīda kājām strādnieku tiesības, inteliģences tiesības un tautu tiesības, kā tās mīdīja kājām cara režīms, ka viņi ar tādu pašu patiku rīko viduslaiciskus ebreju grautiņus, kā tos rīkoja cara režīms.

Hitleriskā partija ir demokrātisko brīvību ienaidnieku partija, viduslaiku reakcijas un melnsimtniecisko grautiņu partija.

Un ja šie negantie imperiālisti un ļaunākie reakcionāri tomēr arvien vēl turpina tērpties „nacionālistu* un .sociālistu" togā, tad viņi to dara, lai piekrāptu tautu, apmuļķotu vientiešus un ar „nacionālisma" un „sociālisma" karogu apslēptu savu imperiālistisko laupītāju būtību.

Vārnas, kas greznojas pāvu spalvām... Bet lai kā vārnas greznotos pāvu spalvām, viņas tomēr paliek vārnas.

„Visiem līdzekļiem, — saka Hitlers, — jāpanāk, lai pasauli iekāp vācieši. Ja mēs gribam radīt mūsu lielo Vācijas impēriju, mums vispirms jāizspiež un jāiznīcina slavu tautas — krievi, poļi, čechi, slovaki, bulgāri, ukraiņi, baltkrievi. Nav nekādu iemeslu to neizdarīt."

„Cilvēks, — saka Hitlers, — ir grēcīgs no dzimšanas, par viņu valdīt var tikai ar varas palīdzību. Pret viņu atļauta ikkatra metode. Kad to prasa politika, jāmelo, jānodod, pat jāslepkavo."

„Nogaliniet, — saka Gērings, — katru, kas ir pret mums, nogaliniet, nogaliniet, par to atbildiet ne jūs, bet es, tāpēc nogaliniet!"

„Es atbrīvoju cilvēku, — saka Hitlers, — no pazemojošās chimeras, ko sauc par sirdsapziņu. Sirdsapziņa, tāpat kā izglītība, kropļo cilvēku. Mana priekšrocība ir tā, ka mani neattur nekādi teorētiski vai morāliski apsvērumi."

Kādā vācu pavēlniecības 25. septembra pavēlē 489. kājnieku pulkam, kas atrasta pie kritušā vācu unteroficiepa, teikts:

„Es pavēlu atklāt uguni pret katru krievu, tikko tas parādīsies 600 metru attālumā. Krievam jāzina, ka viņam ir darīšana ar noteiktu ienaidnieku, no kā viņš nevar gaidīt nekādas žēlastības."

Kādā vācu pavēlniecības uzsaukumā kareivjiem, kas atrasts pie kritušā leitnanta Gustava Clgeļa, kurš dzimis Frankfurtē pie Maiņas, teikts:

„Tev nav sirds un nervu, kapā tie nav vajadzīgi. Iznīcini sevī žēlumu un līdzcietību—nogalini katru krievu, padomju cilvēku, neapstājies, ja tavā priekšā ir sirmgalvis vai sieviete, meitene vai zēns, — nogalini, ar to tu izglābsi sevi no nāves, nodrošināsi savas ģimenes nākotni un kļūsi uz mūžu slavens."

Lok, jums hitleriskās partijas līderu un hitleriskās pavēlniecības programma un norādījumi, to cilvēku programma un norādījumi, kas zaudējuši cilvēku izskatu un pagrimuši līdz plēsīgu zvēru līmenim.

Un šie [audis bez goda un sirdsapziņas, ļaudis ar dzīvnieku morāli uzdrošinās bezkaunīgi aicināt iznīcināt lielo krievu nāciju. Pļechanova un Ļeņina, Be|inska un Čemiševska, Puš-kina un Tolstoja, Gļinkas un Čaikovska, Gofkija un Čechova, Sečenova un Pavlova, Repina un Surikova, Suvorova un Kutuzova nāciju!...

Vācu iebrucēji grib, lai viņu karš būtu iznīcinātājs karš pret PSRS tautām. Nu ko, ja vācieši grib dabāt iznīcinātāju karu, viņi to dabūs. (Vētraini, ilgstoši aplausi.)

No šī brīža mūsu uzdevums, PSRS tautu uzdevums, mūsu armijas un mūsu flotes kareivju, komandieru un polītdarbi-nieku uzdevums būs iznīcināt līdz pēdējam visus vāciešus, kas ielauzušies mūsu dzimtenes territorijā kā tās okupanti. (Vētraini aplausi. Saucieni: .Pareizi!", saucieni: „Urra!‘)

Nekādas žēlastības vācu okupantiem!

Nāvi vācu okupantiem! (Vētraini aplausi.)

Vācu imperiālistu un viņu armiju sakāve nenovēršama.

Jau tas vien, ka savā morālā degradācijā vācu iebrucēji, pazaudējuši cilvēka izskatu, sen jau pagrimuši līdz plēsīgu zvēru līmenim — jau tas apstāklis vien liecina, ka viņi nolēmuši sevi nenovēršamai bojā ejai.

Bet hitlerisko iebrucēju un viņu armiju nenovēršamo bojā eju nenosaka tikai morāles faktori vien.

Ir vēl trīs pamata faktori, kuru spēks aug diendienā un kuriem tuvākā nākotnē nenovēršami jānoved pie hitlerisko laupītāju imperiālisma sagrāves. (Aplausi.)

Tas ir, pirmkārt, imperiālistiskās Vācijas aizmugures nedro-

šība Eiropā, „jaunās kārtības" nedrošība Eiropā. Vācu iebrucēji nospieduši verdzībā Eiropas kontinenta tautas no Francijas līdz Padomju Baltijai,no Norvēģijas, Dānijas, Beļģijas, Holandes un Padomju Baltkrievijas līdz Balkāniem un Padomju Ukrainai, atņēmuši tām elementārās demokrātiskās brīvības, atņēmuši tam tiesības noteikt savu likteni, atņēmuši tām maizi, gaļu, izejvielas, padarījuši tās par saviem vergiem, piesituši krustā poļus, čechus, serbus un nolēmuši, ka, ieguvuši kuņdzibu Eiropā, viņi tagad var uz šī pamata celt Vācijas virskundzību pasaulē. To viņi sauc — „jaunā kārtība Eiropā". Bet kas ir šis „pamats", kas ir šī „jaunā kārtība"? Tikai hitleriskie muļķīši, kas iemīlējušies paši sevī, neredz, ka „jaunā kārtība" Eiropā un šīs kārtības izdaudzinātais „pamats" ir vulkāns, kas Ingu katru brīdi var eksplodēt un aprakt vācu imperiālistisko kāršu namiņu. Atsaucas uz Napoleonu, apgalvojot, ka Hitlers rīkojas kā Napoleons un ka viņš viscaur līdzinās Napoleonam. Bet, pirmkārt, nevajadzētu tad aizmirst Napoleona likteni. Un, otrkārt, Hitlers Ildzinās Napoleonam ne vairāk kā kaķēns lauvai (smiekli, skaļi aplausi), jo Napoleons cinljās pret reakcijas spēkiem, balstoties uz progresīviem spēkiem, bet Hitlers, gluži otrādi, balstās uz reakcionāriem spēkiem, cīnoties ar progresīviem spēkiem. Tikai hitleriskie muļķīši no Berlīnes nespēj saprast, ka verdzībā nospiestās Eiropas tautas cīnīsies un sacelsies pret hitlerisko tiranniju. Kas var apšaubīt to, ka PSRS, Lielbritānijā un ASV sniegs pilnīgu atbalstu Eiropas tautām to atbrīvošanas cīņā pret hitlerisko tiranniju? (Aplausi.)

Tas ir, otrkārt, hitlerisko iebrucēju aizmugures nedrošība Vācijā. Kamēr hitlerieši nodarbojās ar Vācijas apvienošanu, kas ar Versaļas miera līgumu sadalīta gabalos, viņus varēja atbalstīt vācu tauta, ko bija sajūsminājis Vācijas atjaunošanas Ideāls. Bet pēc tam, kad šis uzdevums bija atrisināts un hitlerieši nostājās uz imperiālisma ceļa, uz svešu zemju sagrābšanas

ceļa un svešu tautu iekarošanas ceļa, pārvēršot Eiropas tautas un PSRS tautas tagadējās Vācijas niknākos ienaidniekos, — vācu tautā radies dziļš lūzums pret kara turpināšanu, par kara likvidēšanu. Vairāk kā divi gadi asiņaina kara, kam gala vēl neredz; miljoniem cilvēku upuru; bads; nabadzība; epidēmijas; visapkārt vāciešiem naidīga atmosfaira; Hitlera muļķīgā politika, kas pārvērtusi PSRS tautas tagadējās Vācijas niknākos ienaidniekos — viss tas nevarēja nepavērst vācu tautu pret nevajadzīgo un postīgo karu. Tikai hitleriskie muļķīši nevar saprast, ka ne tikai vācu karaspēka aizmugure Eiropā, bet arī tā aizmugure Vācijā ir vulkāns, kas var eksplodēt un aprakt hitleriskos avantūristus.

Tas, beidzot, ir PSRS, Lielbritānijas un Amerikas Savienoto Valstu koalicija pret vācu fašistiskajiem imperiālistiem. Tas ir fakts, ka Lielbritānijā, Amerikas Savienotās Valstis un Padomju Savienība apvienojušās vienotā nometnē, kas spraudusi sev mērķi sakaut hitleriskos imperiālistus un viņu iekarotājas armijas. Modernais karš ir motoru karš. Karā uzvarēs tas, kam būs noteicošs pārsvars motoru ražošanā. Apvienojot ASV, Lielbritānijas un PSRS motoru ražošanu, mēs dabūsim, salīdzinot ar Vāciju, vismaz trīskārtīgu pārsvaru motoru ziņā. Šeit viens no hitleriska laupītāju imperiālisma nenovēršamās bojā ejas pamatiem.

Nesenā triju valstu konference Maskavā, kur piedalījās Lielbritānijas pārstāvis Biverbruka kungs un ASV pārstāvis Harrimena kungs, nolēma sistēmatiski palīdzēt mūsu zemei ar tankiem un aviāciju. Kā zināms, pamatojoties uz šo lēmumu, mēs jau esam sākuši saņemt tankus un lidmašīnas. Jau agrāk Lielbritānijā nodrošināja mūsu zemes apgādi ar tādiem deficita materiāliem kā aluminijs, svins, alva, niķelis, kaučuks. Ja tam vēl pievieno tādu faktu, ka šais dienās Amerikas Savienotās Valstis nolēmušas piešķirt Padomju Savienībai

1 miljarda dolāru lielu aizdevumu, — tad droši var teikt, ka Amerikas Savienoto Valstu, Lielbritānijas un PSRS koalicija ir reāla lieta (vētraini aplausi), kas aug un augs mūsu kopējās atbrīvošanas lietas labā.

Tādi ir faktori, kas noteic vācu fašistiskā imperiālisma nenovēršamo bojā eju.

Mūsu uzdevumi

Ļeņins izšķīra divējādus karus— iekarošanas un tātad netaisnīgus karus, un atbrīvošanas, taisnīgus karus.

Vācieši tagad uzsākuši iekarošanas, netaisnīgu karu, lai sagrābtu svešas territorijas un apspiestu svešas tautas. Tāpēc visiem godīgiem ļaudīm jāsaceļas pret vācu iebrucējiem kā pret ienaidniekiem.

Atšķirā no hitleriskās Vācijas, Padomju Savienība un tās sabiedrotie izcīna atbrīvošanas, taisnīgu kapi, lai atbrīvotu verdzībā nospiestās Eiropas un PSRS tautas no hitleriskās tirannijas. Tāpēc visiem godīgiem cilvēkiem jāatbalsta PSRS, Lielbritānijas un citu sabiedroto armijas kā atbrīvotāju armijas.

Mums nav un nevar būt tādu kara mērķu kā svešu zemju iekarošana, svešu tautu apspiešana, vienalga, vai runa ir par Eiropas tautām un territorijām, vai arī par Āzijas tautām un territorijām, to skaitā arī par Irānas. Mūsu pirmais mērķis ir — atbrīvot mūsu territorijas un mūsu tautas no vācu fašistiskā jūga.

Mums nav un nevar būt tādu kara mērķu kā savas gribas un sava režīma uzspiešana slavu un citām verdzībā nospiestām Eiropas tautām, kas gaida mūsu palīdzību. Mūsu mērķis ir — palīdzēt šīm tautām viņu brīvības cīņā pret hitlerisko tiranniju un pēc tam ļaut tām pilnīgi brīvi iekārtoties savā zemē tā, kā tās grib. Nekādu iejaukšanos citu tautu iekšējās lietās!

Bet lai realizētu šos mērķus, jāsagrauj vācu iebrucēju militārais spēks, jāiznicina līdz pēdējam visi vācu okupanti, kas ielavījušies mūsu zemē, lai to ieverdzinātu.

Bet lai to veiktu, nepieciešams, iai mūsu armiju un mūsu floti darbīgi un aktīvi atbalstītu visa mūsu zeme, lai mūsu strādnieki un kalpotāji, vtrieši un sievietes strādātu uzņēmumos, neatlaižot rokas, un dotu frontei arvien vairāk un vairāk tanku, prettanku šauteņu un lielgabalu, lidmašīnu, lielgabalu, mīnmetēju, ložmetēju, šauteņu, kapa materiālu, lai mūsu kolchoznieki, vīrieši un sievietes, strādātu savos laukos, neatlaižot rokas, un dotu frontei un zemei arvien vairak un vairāk maizes, gaļas, izejvielu rūpniecībai, lai visa mūsu zeme un visas PSRS tautas organizētos vienotā kaujas nometnē, kas kopā ar mūsu armiju un floti izcīna lielo atbrīvošanas kapu par mūsu dzimtenes godu un brīvību, par vācu armiju sakaušanu. (Vētraini aplausi.)

Tāds ir tagad uzdevums.

Mēs varam un mums jāizpilda šis uzdevums.

Tikai izpildot šo uzdevumu un sakaujot vācu iebrucējus, mēs varam panākt ilgstošu un taisnīgu mieru.

Par vācu iebrucēju pilnīgu sakāvi! (Vētraini aplausi.)

Par visu apspiesto tautu atbrīvošanu, kas vaid hitleriskās tirannijas jūgā! (Vētraini aplausi.)

Lai dzīvo Padomju Savienības tautu nesatricināmā draudzība! (Vētraini aplausi.)

Lai dzīvo mūsu Sarkanā Armija un mūsu Sarkanā Flote! (Vētraini aplausi.)

Lai dzīvo mūsu slavenā dzimtene! (Vētraini aplausi.)

Mūsu lieta taisnīga, — uzvara būs mūsu!

(Vētraini aplausi. Visi pieceļas. Saucieni: „Lielajam Staļinam urrā!", „Lai dzīvo biedrs Staļins!" Vētrainas, ilgi nerimstošas ovācijas, „Internacionāles" dziedāšana.)

RUNA SARKANAS ARMIJAS PARADE

1941. g. 7. novembrī Sarkanā laukumā, Maskavā

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un polit-darbinieki, strādnieki un strādnieces, kolchoznieki un kolchoz-tiieces, inteliģentā darba strādnieki, brāļi un māsas mūsu ienaidnieka aizmugurē, kas uz laiku nokļuvuši vācu laupītāju jūgā, mūsu slavenie partizāni un partizānes, kas grauj vācu iebrucēju aizmuguri!

Padomju Valdības un mūsu boļševistiskās partijas vārdā sveicinu jūs un apsveicu Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 24. gadadienā.

Biedri! Grūtos apstākļos nākas svinēt šodien Oktobra revolūcijas 24. gadadienu. Vācu laupītāju nodevīgais uzbrukums un mums uzspiestais karš apdraud mūsu zemi. Mēs uz laiku esam zaudējuši vairākus apgabalus, ienaidnieks nokļuvis pie Ļeņin-, gradas un Maskavas vārtiem. Ienaidnieka aprēķins bija, ka jau pēc pirmā trieciena mūsu armija tiks izkliedēta, mūsu zeme tiks nospiesta uz ceļiem. Bet ienaidnieks smagi pārrēķinājās. Kaut mēs pagaidām ciešam neveiksmes, mūsu armija un mūsu flote varonīgi atsit ienaidnieka uzbrukumus visā frontē, nodarot tam smagus zaudējumu^, un mūsu zeme, — visa mūsu zeme, — organizējusies vienotā kaujas nometnē, lai kopā ar mūsu armiju un mūsu floti sakautu vācu iebrucējus.

Ir bijušas dienas, kad mūsu zeme atradās vēl daudz grūtākā stāvokli. Atcerieties 1918. gadu, kad mēs svinējām Oktobra revolūcijas pirmo gadadienu. Trīs ceturtdaļas mūsu zemes toreiz atradās ārzemju interventu rokās. Mēs uz laiku bijām zaudējuši

Ukrainu, Kaukāzu, Vidusāziju, Uralu.Sibiriju, Tālos Austrumus. Mums nebija sabiedroto, mums nebija Sarkanās Armijas, — mēs tikai sākām to radīt — trūka maizes, trūka apbruņojuma, trūka apģērbu-, 14 valstis toreiz mācās virsu mūsu zemei. Bet mēs nenoskumām, mēs nezaudējām drosmi. Kara ugunīs mēs toreiz organizējām Sarkano Armiju un pārvērtām mūsu zemi kara nometnē, Lielā Ļeņina gars toreiz iedvesmoja mūs karam pret interventiem. Un kas notika? Mēs sakāvām interventus, atguvām visas zaudētās territorijas un panācām uzvaru.

Tagad mūsu zemes stāvoklis daudz labāks nekā priekš 23 gadiem. Mūsu zeme tagad daudzkārt bagātāka gan ar rūpniecību, gan ar pārtiku, gan ar izejvielām nekā priekš 23 gadiem. Mums tagad ir sabiedrotie, kas kopā ar mums iet vienotā frontē pret vācu iebrucējiem. Mums tagad jūt līdzi un mūs atbalsta visas Eiropas tautas, kas nokļuvušas hitleriskāstirannijas jogā. Mums tagad ir lieliska armija un lieliska flote, kas ar visu krūti aizstāv mūsu dzimtenes brīvību un neatkarību. Mums nav nopietna trūkuma ne pārtikas, ne apbruņojuma, ne apģērba ziņā. Visa mūsu zeme, visas mūsu zemes tautas atbalsta mūsu armiju, mūsu floti, palīdzot tām satriekt vācu fašistu iebrucēju ordas. Mūsu cilvēku rezerves ir neizsmeļamas. Lielā Ļeņina gars un viņa uzvarošais karogs iedvesmo mūs tagad tēvijas karam tāpat kā priekš 23 gadiem.

Vai gan var šaubīties par to, ka mēs varam uzvarēt un mums jāuzvar vācu iebrucēji?

ienaidnieks nav tik stiprs, kā to tēlo daži pārbiedēti inteli-ģentiņi. Velns nav nemaz tik briesmīgs, kā viņu iztēlo. Kas var noliegt, ka mūsu Sarkanā Armija ne vienreiz vien piespiedusi pānikā bēgt daudzināto vācu karaspēku? Ja spriežam nevis pēc vācu propagandistu lielīgajiem ziņojumiem, bet pēc Vācijas patiesā stāvokļa, tad nebūs grūti saprast, ka vācu fašistiskie iebrucēji atrodas katastrofas priekšā. Vācijā tagad valda

bads un trūkums, četros kara mēnešos Vācija zaudējusi 4 ar pus miljona kareivju. Vācija noasiņo, viņas cilvēku rezerves izsīkst, sašutuma gars pārņem ne tikai Eiropas tautas, kas nokļuvušas vācu iebrucēju jūgā, bet ari pašu vācu tautu, kas neredz kara beigu. Vācu iebrucēji sasprindzina pēdējos spēkus. Nav šaubu, ka Vācija tādu sasprindzinājumu ilgi izturēt nevar. Vēl dažus mēnešus, vēl pusgadu, varbūt gadiņu — un hitleriskajai Vācijai jāsabrūk zem savu noziegumu smaguma.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un pollt-darbinieki, partizāni un partizānes! Uz jums raugās visa pasaule kā uz spēku, kas spējīgs Iznicināt vācu iebrucēju laupītāju ordas. Uz jums kā uz atbrīvotājiem raugās Eiropas ieverdzinātās tautas, kas nokļuvušas vācu iebrucēju jūgā. Jums lemta lielā atbrīvošanas misija. Esiet tad nu šis misijas cienīgi! Karš, kuru jūs izcīnāt, ir atbrīvošanas karš, taisnīgs karš. Lai jūs šai karā iedvesmo mūsu lielo senču — Aleksandra Ņevska, Dimitrija Donskoja, Kuzmas Miņina, Dimitrija Po-žarska, Aleksandra Suvorova, Michaila Kutuzova vīrišķīgie tēli! Lai jūs apstaro lielā Ļeņina uzvarošais karogs!

Par vācu iebrucēju pilnīgu sakāvi!

Nāvi vācu okupantiem!

Lai dzīvo mūsu slavenā dzimtene, tās brīvība, tās neatkarība !

Zem Ļeņina karoga — uz priekšu, pretī uzvarai!

AIZSARDZĪBAS TAUTAS KOMISĀRĀ PAVĒLĒ № 55

1942. gada 23. februārī, Maskava

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un pollt-darbinieki, partizāni un partizānes 1

Sarkanās Armijas 24. gadadienu mūsu zemes tautas sagaida bargajās Tēvijas kara dienās pret fašistisko Vāciju, kas nekaunīgi un nelietīgi apdraud mūsu dzimtenes dzīvību un brīvību. Milzīgajā frontē no Ziemeļu ledus okeānā līdz Melnajai jūrai Sarkanas Armijas un Jūras Kara Flotes kareivji nikni cīnās, lai izdzītu no mūsu zemes vācu fašistiskos iebrucējus un aizstāvētu mūsu tēvijas godu un neatkarību.

Ne pirmoreiz Sarkanai Armijai nākas aizsargāt mūsu dzimtene no ienaidnieku uzbrukuma. Sarkano Anniju radīja pirms 24 gadiem cīņai ar ārzemju interventu-iebrucēju karaspēku, kas centās saskaldīt mūsu zemi un iznicināt tās neatkarību. Jaunie Sarkanās Armijas pulki, kas gāja karā pirmo reizi, pilnīgi sakāva vācu iebrucējus pie Pleskavas un Narvas 1918. gada 23. februāri. Taisni tāpēc 1918. gada 23. februāri izsludināja par Sarkanās Armijas dzimšanas dienu. Kopš tā laika Sarkanā Armija auga un stiprinājās cīņās ar ārzemju inter-ventiem-iebrucējiem. Tā nosargāja mūsu dzimteni cīņās ar vācu iebrucējiem 1918. gadā, izdzenot tos no Ukrainas un Baltkrievijas robežām. Та nosargāja mūsu dzimteni cīņās ar Antanles ārzemju karaspēku 1919.—1921. g., izdzenot tos no mūsu zemes robežām.

Ārzemju interventu-iebrucēju sakāve pilsoņu kapa laikā nodrošināja Padomju Savienības tautām ilgstošu mieru un mierīgas celtniecības iespēju. Šajos mierīgās celtniecības divos gadu desmitos mūsu zemē radās sociālistiskā rūpniecība un kollektīvā lauksaimniecība, uzplauka zinātne un kultūra, nostiprinājās mūsu zemes tautu draudzība. Bet padomju tauta nekad neaizmirsa ienaidnieku jauna uzbrukuma iespēju mūsu dzimtenei. Tāpēc vienā laikā ar rūpniecības un lauksaimniecības, zinātnes un kultūras uzplaukumu auga arī Padomju Savienības militārais spēks. Šo spēku jau izbaudījuši uz savas muguras daži svešu zemju tīkotāji. To patlaban izjūt izslavētā vācu fašistiskā armija.

Pirms 8 mēnešiem fašistiskā Vācija nodevīgi uzbruka mūsu zemei, rupji un nelietīgi laužot neuzbrukšanas līgumu. Ienaidnieks domāja, ka jau pēc pirmā trieciena Sarkanā Armija tiks sakauta un zaudēs pretošanās spējas. Bet ienaidnieks stipri pārrēķinājās. Viņš nenovērtēja Sarkanās Armijas spēkus, nenovērtēja padomju aizmugures stiprumu, nenovērtēja mūsu zemes tautu gribu uzvarēt, nenovērtēja fašistiskās Vācijas aizmugures nedrošību Eiropā, nenovērtēja, beidzot, fašistiskās Vācijas un viņas armijas iekšējo vājumu.

Pirmajos kaja mēnešos Sarkanā Armija bija spiesta atkāpties, atstāt daļu padomju territorijas, jo vācu fašistu uzbrukums bija negaidīts un pēkšņs. Bet atkāpjoties tā novājināja ienaidnieka spēkus, deva tam nežēlīgus triecienus. Ne Sarkanās Armijas cīnītāji, ne mūsu zemes tautas nešaubījās, ka šī atiešana ir tikai uz laiku, ka ienaidnieku apturēs un pēc tam arī sakaus.

Kapa gaitā Sarkano Armiju briedināja jauni dzīvinoši spēki, tā papildinājās ar ļaudīm un techniku, saņēma palīgā jaunas rezerves divīzijas. Un pienāca laiks, kad Sarkanā Armija ieguva iespēju pāriet uzbrukumā milzīgās frontes galvenajos sektoros. īsā laikā Sarkanā Armija deva vācu fašistiskajam karaspēkam vienu triecienu pēc otra pie Rostovas pie Donas

un Tichvinas, Krimā un pie Maskavas. Niknās kaujās pie Maskavas tā sakāva vācu fašistisko karaspēku, kas draudēja ielenkt padomju galvaspilsētu. Sarkanā Armija atsvieda ienaidnieku no Maskavas un turpina spiest to uz rietumiem. No vācu iebrucējiem pilnīgi atbrīvoti Maskavas un Tulas apgabali, desmiti pilsētu un simti ciemu citos apgabalos, ko uz laiku bija sagrābis ienaidnieks.

Tagad jau vāciešiem vairs nav tās militārās priekšrocības, kādas tiem nodevīgā un pēkšņā uzbrukuma rezultātā bija pirmajos kafa mēnešos. Pārsteiguma un pēkšņuma moments, kā vācu fašistiskā karaspēka rezerve, iztērēts pilnīgi. Reizē ar to likvidēta tā nevienlīdzība kara apstākļos, ko bija radījis vācu fašistu uzbrukuma pekšņums. Tagad kara likteni neizšķirs tāds blakus moments kā pēkšņuma moments, bet pastāvīgi darbojošies faktori: aizmugures stiprums, armijas morālais gars, divīziju daudzums un kvalitāte, armijas apbruņojums, armijas komandējošā sastāva organizatoriskās spējas. Pie tam jāatzīme viens apstāklis: vajadzēja vācu arsenālā izzust pēkšņuma momentam, lai vācu fašistiskā armija atrastos katastrofas priekšā.

Vācu fašisti uzskata savu armiju par neuzvaramu, apgalvojot, ka karā viens pret vienu tā katrā ziņā sakautu Sarkano Armiju. Patlaban Sarkanā Armija un vācu fašistiskā armija cīnās viens pret vienu. Vēl vairāk: vācu fašistisko armiju frontē ar karaspēku tieši atbalsta Itālijā, Rumānija un Somija. Sarkanai Armijai pagaidām tamlīdzīga atbalsta nav. Un kas notiek: izslavētā vācu armija zaudē kauju, bet Sarkanai Armijai ir nopietni panākumi. Zem Sarkanās Armijas varenajiem triecieniem vācu karaspēks, veldamies atpakaļ uz rietumiem, cieš milzīgus cilvēku un technikas zaudējumus. Tas mēģina turēties katrā aizsardzības līnijā, cenzdamies attālināt savas sakāves dienu. Bet ienaidnieka pūles ir veltīgas.

Iniciatīva tagad ir rausu rokās, un izklabējušās, sarūsējušās Hitlera mašīnas pūliņi nevar aizturēt Sarkanās Armijas spiedienu. Nav tālu tā diena, kad Sarkanā Armija ar savu vareno triecienu atsviedīs zvēriskos ienaidniekus no Ļeņingradas, iztīrīs no tiem Baltkrievijas un Ukrainas, Lietuvas un Latvijas, Igaunijas un Karelijas pilsētas un ciemus, atbrīvos Padomju Krimu, un visā Padomju zemē no jauna uzvaroši plīvos sarkanie karogi.

Tomēr būtu nepiedodama tuvredzība apmierināties ar sasniegtajiem panākumiem un domāt, ka ar vācu karaspēku jau esam galā. Tā būtu tukša lielība un iedomība, kas nav padomju ļaužu cienīga. Nav jāaizmirst, ka priekšā vēl daudz grūtību. Ienaidnieks cieš neveiksmes, bet tas vēl nav sakauts un — vēl jo vairāk — nav pilnīgi sakauts. Ienaidnieks vēl stiprs. Viņš sasprindzinās pēdējos spēkus, lai gūtu panākumus. Un jo vairāk viņš cietīs neveiksmi, jo zvēriskāks kļūs. Tāpēc nepieciešams, lai mūsu zemē ne uz mirkli neatslābtu rezervju sagatavošana, palīdzot frontei. Nepieciešams, lai arvien jaunas un jaunas karaspēka daļas ietu uz fronti kaldināt uzvaru pār zvērisko ienaidnieku. Nepieciešams, lai mūsu rūpniecības, sevišķi kara rūpniecība,, strādātu ar divkāršu enerģiju. Nepieciešams, lai fronte saņemtu ar katru dienu vairāk un vairāk tanku, lidmašīnu, lielgabalu, mīnmetēju, ložmetēju, šauteņu, automātu, kaujas piederumu.

Tas ir viens no Sarkanās Armijas spēka un varenības galveniem avotiem.

Bet ne tikai tur ir Sarkanās Armijas spēks.

Sarkanās Armijas spēks vispirms ir tas, ka viņa ved nevis Iekarošanas, nevis imperiālistisku karu, bet atbrīvošanas, taisnīgu, tēvijas karu. Sarkanās Armijas uzdevums ir atbrīvot no vācu iebrucējiem mūsu Padomju territoriju, atbrīvot no vācu iebrucēju jūga mūsu pilsētu un ciemu pilsoņus, kas

bija brīvi un dzīvoja cilvēcīgu dzīvi līdz karam, bet tagad apspiesti un cieš no laupīšanām, postījumiem un bada, atbrīvot, beidzot, mūsu sievietes no tā kauna un piesmiešanas, ko tām liek izciest vācu fašistiskie izdzimteņi. Kas var būt cildenāks un augstāks par tādu uzdevumu? Neviens vācu kareivis nevar teikt, ka viņš ved taisnīgu karu, jo viņš nevar neredzēt, ka viņam liek karot par citu tautu aplaupīšanu un apspiešanu'. Vācu kareivim nav augsta un cildena kara mērķa, kas varētu viņu iedvesmot un ar ko viņš varētu lepoties. Un taisni otrādi, ikviens Sarkanās Armijas kareivis ar lepnumu var teikt, ka viņš ved taisnīgu, atbrīvošanas karu, karu par savas tēvijas brīvību un neatkarību. Sarkanai Armijai ir savs cildens un augsts kara mērķis, kas to iedvesmo varoņdarbiem. Ar to arī īstenībā izskaidrojams, ka tēvijas karš pie mums rada tūkstošiem varoņus un varones, kas gatavi iet nāvē par savas dzimtenes brīvību.

(

Tas ir Sarkanās Armijas spēks.

Tas ari vācu fašistiskās armijas vājums.

Dažkārt ārzemju presē melš, ka Sarkanās Armijas mērķis esot iznīdēt vācu tautu un iznīcināt Vācijas valsti. Tā, protams, ir muļķīga muldēšana un Sarkanās Armijas negudra apmelošana. Sarkanai Armijai nav un nevar būt tādu idiotisku mērķu. Sarkanās Armijas mērķis ir izdzīt vācu okupantus no mūsu zemes un atbrīvot padomju zemi no vācu fašistiskajiem iebrucējiem. Ļoti iespējams, ka karš par padomju zemes atbrīvošanu novedis pie Hitlera kliķes izdzīšanas vai iznicināšanas. Tādu iznākumu mēs apsveiktu. Bet būtu smieklīgi Hitlera kliķi identificēt ar vācu tautu, ar Vācijas valsti. Vēstures pieredze stāsta, ka hitieri nāk un iet, bet vācu tauta, Vācijas valsts — paliek.

Sarkanās Armijas spēks, beidzot, ir tas, ka viņai nav un nevar būt rāšu naida pret citām tautām, to starpā ari pret vācu tautu, ka tā audzināta visu tautu un rāšu vienlīdzības gara, Cieņas garā pret citu tautu tiesībām. Vācu rāšu teorija un rāšu naida prakse novedušas pie tā, ka visas brīvības mīlētājas tautas kļuvušas par fašistiskās Vācijas ienaidniekiem.

Rāšu vienlīdzības teorija PSRS un citu tautu tiesību cienīšanas prakse novedušas pie tā, ka visas brīvības mīlētājas tautas k|uvušas Padomju Savienības draugi.

Šeit ir Sarkanas Armijas spēks.

Šeit ari vācu fašistiskās armijas vājums.

Dažkārt ārzemju presē pļāpā, ka padomju ļaudis neieredzot vāciešus tieši kā vāciešus, ka Sarkanā Armija iznicinot vācu kareivjus tieši ka vāciešus aiz naida pret visu vācisko, ka tāpēc Sarkanā Armija neņemot vācu kareivjus gūstā. Tas, protams, ir tāda pati muļķīga muldēšana un Sarkanās Armijas negudra apmelošana. Sarkanai Armijai nepiemīt rāšu naida jūtas. Viņai nepiemīt tādas pazemojošas jūtas, jo tā audzināta rāšu vienlīdzības un citu tautu tiesību cienīšanas garā. Bez tam nav jāaizmirst, ka mūsu zemē rāšu naida izpaudumus soda likums.

Protams, Sarkanai Armijai nākas iznicināt vācu fašistiskos okupantus, par cik tie grib verdzināt mūsu dzimteni, vai kad viņi, mūsu kaj-aspēka ielenkti, atsakās nolikt ieročus un padoties gūstā. Sarkanā Armija tos iznīcina ne viņu vāciskās izcelšanās dēļ, bet tāpēc, ka tie grib verdzināt mūsu dzimteni. Sarkanai Armijai, tāpat kā katras citas tautas armijai, ir tiesības un pienākums iznicināt savas dzimtenes verdzinātājus, neatkarīgi no viņu nacionālās piederības. Nesen Kaļiņinas, Kļina-, Suchiņiču, Andreapoles, Toropecas pilsētās mūsu karaspēks bija ielencis tur stāvošos vācu garnizonus, kuriem lika priekšā padoties gūstā un apsolīja tādā gadījumā saudzēt dzīvību. Vācu garnizoni atteicās nolikt ieročus un padoties gūsta. Saprotams, ka tos bija jāizsit ar spēku, pie

kam ne mazums vāciešu krita. Karš paliek karš. Sarkanā Annija ņem gūstā vācu kareivjus un virsniekus, saudzē viņu dzīvību, ja tie padodas gūstā. Sarkanā Armija iznicina vācu kareivjus un virsniekus, ja tie atsakās nolikt ieročus un ar ieročiem rokās cenšas verdzināt mūsu dzimteni. Atcerieties lielā krievu rakstnieka MaksimaGorkija vārdus: „Ja ienaidnieks nepadodas, viņu iznīcina."

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un pollt-darbinieki, partizāni un partizānes! Apsveicu jūs Sarkanās Armijas 24. gadadienā ! Novēlu jums pilnīgu uzvaru pār vācu fašistiskajiem iebrucējieml

Lai dzīvo Sarkanā Armija un Jūras Kara Flote!

Lai dzīvo partizāni un partizānes!

Lai dzīvo mūsu slavenā dzimtene,tās brīvība,tās neatkarība!

Lai dzīvo iielāboļševiku partija,kas ved mūs pretim uzvarai!

Lai dzīvo neuzvaramais lielā Ļeņina karogs!

Zem Ļeņina karoga uz priekšu, sakaut vācu fašistiskos iebrucējus!

Aizsardzības tautas komisārs J. STAĻINS

AIZSARDZĪBAS TAUTAS KOMISĀRĀ PAVĒLE № 130

1942. gada 1. maija, Maskava

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un polit-darbinieki, partizāni un partizānes, strādnieki un strādnieces, zemnieki un zemnieces, inteliģentā darba ļaudis, brāļi un māsas viņpus frontes vācu fašistiska 'karaspēka aizmugurē, kas uz laiku nokļuvuši vācu apspiedēju jūga!

Padomju Valdības un mūsu boļševiku partijas vārdā apsveicu jūs ar 1. Maiju!

Biedri! Mūsu zemes tautas šogad sagaida starptautisko ļ. Maija dienu apstākļos, kad norisinās tēvijas kafš pret vācu fašistiskajiem iebrucējiem. Karš uzspiedis savu zīmogu visai mūsu dzīvei. Tas uzspiedis savu zīmogu arī šai dienai —

1. Maija svētkiem. Mūsu zemes darba ļaudis, ievērojot kara apstākļus, atteikušies no svētku atpūtas, lai šo dienu pavadītu spriegā darbā mūsu dzimtenes aizsardzības labā. Dzīvojot vienotu dzīvi ar mūsu frontes kareivjiem, viņi pārvērtuši

1. Maija svētkus darba un cīņas dienā, lai sniegtu frontei vislielāko palīdzību uii dotu tai jo vairāk šauteņu, ložmetēju, lielgabalu, mīnmetēju, tanku, lidmašīnu, munīcijas, maizes, gaļas, zivju, saknāju.

Tas nozīmē, ka fronte un aizmugure pie mums ir vienota un nedalāma kaujas nometne, kas gatava pārvarēt it visas grūtības, lai uzvarētu ienaidnieku.

Biedri! Ir pagājuši vairāk nekā divi gadi, kopš vācu fašistiskie iekarotāji iegrūduši Eiropu kara mutulī, iekarojuši

Eiropas kontinenta brīvības mīlētājas zemes — Franciju, Norvēģiju, Dāniju, Beļģiju, Holandi, Čechoslovakiju, Poliju, Dienvidslāviju, Grieķiju un izsūc to asinis, lai raustu bagātības vācu baņķieriem. Ir pagājuši vairāk nekā desmit mēneši, kopš vācu fašistiskie iekarotāji neģēlīgi un, vārdu laužot, uzbruka mūsu zemei,'laupa un posta mūsu ciemus un pilsētas, pastrādā varas darbus un slepkavo Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas, Ukrainas un Moldavijas mierīgos iedzīvotājus. Ir pagājuši vairāk nekā desmit mēneši, kopš mūsu zemes tautas ved tēvijas karu pret zvērīgo ienaidnieku, aizstāvot savas dzimtenes godu un brīvību. Šai laikā mums bijusi iespēja pietiekami labi iepazīt vācu fašistus, izprast .viņu īstos nodomus, saskatīt viņu īsto seju, saskatīt, pamatojoties ne uz vārdiem, bet uz kara pieredzi, uz vispārzināmiem faktiem.

Kas gan viņi tādi ir, mūsu ienaidnieki, vācu fašisti? Kas tie par ļaudīm? Ko šai ziņā mums māca kara pieredze?

Runā," ka vācu fašisti esot nacionālisti, kas aizsarga Vācijas nedalāmību un neatkarību no citu valstu uzbrukumiem. Tas, protams, ir meli. Vienīgi krāpnieki var apgalvot, ka Norvēģija, Dānija, Beļģija, Holande, Grieķija, Padomju Savienība un citas brīvības mīlētājas zemes uzbrukušas Vācijas nedalāmībai un neatkarībai. īstenībā vācu fašisti ir nevis nacionālisti, bet imperiālisti, kas sagrābj svešas zemes un izsūc to asinis, lai padarītu bagātākus vācu baņķierus un plūfokratus. Vācu fašistu galva Gērings, kā zināms, pats ir viens no pirmajiem baņķieriem un plūtokratiem, kas ekspluatē desmitiem rūpnīcu un fabriku. Hitlers, Gebelss, Rībentrops, Himmlers un citi tagadējās Vācijas varas' vīri ir vācu baņķieru ķēdes suņi, kas šo vācu baņķieru intereses stāda augstāk par visām citām interesēm. Vācu armija šo kungu rokās ir akls ierocis, kas aicināts izliet savas un svešas asinis un kropļot sevi un citus ne Vacijas interešu labā, bet gan vācu baņķiefu un plūtokratu bagātību vairošanas labā.

To liecina kara pieredze.

Runā, ka vācu fašisti esot sociālisti, kas cenšoties aizsargāt strādnieku un zemnieku intereses pret plūtokratiem. Tas, protams, ir meli. Vienīgi krāpnieki var apgalvot, ka vācu fašisti, kas ieveduši vergu darbu rūpnīcās un fabrikās un atjaunojuši dzimtbūšanas kārtību Vācijas un iekaroto zemju laukos, ir strādnieku un zemnieku aizstāvji. Vienīgi nekaunīgi krāpnieki var noliegt, ka verdziski dzimtbūtnieciskā kārtība, ko ieved vācu fašisti, izdevīga vācu plūtokratiem un baņķieriem, bet ne strādniekiem un zemniekiem. īstenībā vācu fašisti ir reakcionāri dzimtkungi, bet vācu armija — dzimtkungu armija, kas lej savas asinis vācu baronu iedzīvošanās un muižnieku varas atjaunošanas labā.

To liecina kara pieredze.

Runā, ka vācu fašisti esot Eiropas kultūras nesēji, kaskapo, lai izplatītu šo kultūru citās zemēs. Tas, protams, ir meli. Vienīgi profesionāli krāpnieki var apgalvot, ka vācu fašisti, kas pārklājuši Eiropu karātavām, kas aplaupa mierīgus iedzīvotājus un dara varas darbus, dedzina un uzspridzina pilsētas un ciemus un iznīcina Eiropas tautu kultūras vērtības — var būt Eiropas kultūras nesēji. Īstenībā vācu fašisti ir Eiropas kultūras ienaidnieki, bet vācu armija — viduslaiku tumsonības armija, kas aicināta Eiropas kultūras iznīcināšanai, lai ieviestu vācu baņķiefu un baronu vergu īpašnieku „kultūru*.

To liecina kara pieredze.

Tāda ir mūsu ienaidnieka seja, kā to rāda un ceļ gaismā kara pieredze.

Bet kara pieredze neaprobežojas ar šiem secinājumiem. Kara pieredze vēl rāda, ka kara laikā notikušas nopietnas pārmaiņas kā fašistiskās Vācijas un tās armijas stāvoklī, tā ari mūsu zemes un Sarkanās Armijas stāvoklī.

Kas tās par pārmaiņām?

Vispirms nav šaubu, ka pa šo laiku fašistiskā Vācija un tās armija kļuvušas vājākas, nekā bija pirms desmit mēnešiem. Kajš vācu tautai atnesis lielu vilšanos, miljoniem cilvēku upufu, badu un nabadzību. Gals karam nav saredzams, bet cilvēku rezerves izsīkst, izsīkst nafta, izsīkst izejvielas. Vācu tautā arvien vairāk aug apziņa par Vācijas neizbēgamu sakāvi. Vācu tautai kļūst arvien skaidrāks, ka vienīgā izeja no pašreizējā stāvokļa ir Vācijas atbrīvošana no Hitlera-Gēringa avantūristiskās kliķes.

Hitleriskais imperiālisms sagrābis plašas Eiropas territorijas, bet tas nav salauzis Eiropas tautu gribu pretoties. Verdzībā nospiesto tautu cīņa pret vācu fašistisko laupītāju režīmu sāk iegūt vispārēju raksturu. Visās okupētajās valstīs parasta parādība kļūst sabotāžas akti kafa rūpnīcās, vācu noliktavu spridzināšana, vācu kafa ešelonu nolaišana no sliedēm, vācu kareivju un oficiepu nogalināšana. Visā Dienvidslāvijā un vācu ieņemtajos padomju rajonos liesmo partizānu kajš.

Visi šie apstākļi vājinājuši vācu aizmuguri un tātad arī visu fašistisko Vāciju visumā.

Kas attiecas uz vācu armiju, tad, kaut gan tā sīksti aizstāvas, tā tomēr kļuvusi daudz vājāka nekā priekš 10 mēnešiem. Tās vecos pieredzējušos ģenerāļus, kā Reichenau’u, Brauchiču, Todu un citus vai nu iznīcinājusi Sarkanā Armija, vai arī vācu fašistu varas viru virsotne padzinusi. Tās kadru oficieru sastāvs pa daļai Sarkanās Armijas iznīcināts, pa daļai izvirtis, aplaupot un darot varmācības pret mierīgajiem iedzīvotājiem. Tās ierindas sastāvs, kas nopietni novājināts kara operāciju gaitā, saņem arvien mazāk papildinājumu.

Otrkārt, nav šaubu, ka pagājušā kara periodā mūsu zeme kļuvusi stiprāka, nekā bija kara sākumā. Ne tikai draugiem, bet arī ienaidniekiem jāatzīst, ka mūsu zeme tagad vairāk kā jebkad apvienojusies un saliedēta ap savu Valdību, ka mūsu zemes aizmugure un fronte apvienotas vienotā kaujas nometnē, kas traucas uz vienu mērķi, ka padomju ļaudis aizmugurē dod mūsu frontei arvien vairāk šauteņu un ložmetēju, mīnmetēju un iielgabalu, tanku un lidmašīnu, pārtikas un municijas.

Kas attiecas uz mūsu dzimtenes starptautiskajiem sakariem, tad tie pēdējā laikā nostiprinājušies un izauguši tā kā vēl nekad. Pret vācu imperiālismu apvienojušās visas brīvības mīlētājas tautas. Viņu skati vērsti uz Padomju Savienību. Varonīgā cīņa, kūpi izcīna mūsu zemes tautas par savu brīvību, godu un neatkarību, ,rada sajūsmu visā progresīvajā cilvēcē. Visu brīvības mīlētāju zemju tautas raugās uz Padomju Savienību kā uz spēku, kas spēj glābt pasauli no hitleriskā mēra. Starp šim brīvības mīlētājām valstīm pirmo vietu ieņem Lielbritānijā un Amerikas Savienotās Valstis, ar kurām mēs esam saistīti draudzības un savienības saitēm un kuras sniedz mūsu zemei arvien lielāku un lielāku militāru palīdzību pret vācu fašistiskajiem iebrucējiem.

Visi šie apstākļi liecina, ka mūsu valsts kļuvusi daudz stiprāka.

Beidzot, ir neapšaubāmi, ka šai laikā Sarkanā Armija kļuvusi organizētāka un spēcīgāka, nekā bija kara sākumā. Nav nejaušība tas vispārzināmais fakts, ka pēc īslaicīgās atkāpšanās, ko radīja nodevīgais vācu imperiālistu uzbrukums, Sarkanā Armija panākusi lūzumu kara gaitā un pārgājusi no aktīvas aizsardzības sekmīgā uzbrukumā ienaidnieka karaspēkam. Tas ir fakts, ka, pateicoties Sarkanās Armijas sekmēm, tēvijas karš iegājis jaunā periodā, periodā, kas raksturojas ar padomju zemju atbrīvošanu no hitleriskajiem ne-

šķīsteņiem. Tiesa, šī vēsturiskā uzdevuma veikšanu Sarkanā Armija uzsāka bargas un dziļas ziemas grūtajos apstākļos, bet tomēr tā guvusi lielas sekmes. Saņēmusi kara operāciju iniciatīvu savās rokās, Sarkanā Armija deva vācu fašistiskajam karaspēkam daudz smagu triecienu un piespieda to atstāt ievērojamu daļu padomju territorijas. Iebrucēju aprēķini izmantot ziemu atpūtai un nocietināties savā aizsardzības līnijā cieta neveiksmi. Uzbrukuma gaitā Sarkanā Armija iznīcināja milzīgu ienaidnieka dzīvā spēka un technikas daudzumu, atņēma ne mazumu ienaidnieka technikas un piespieda to pirms laika iztērēt savas dziļās aizmugures rezerves, kas bija domātas pavasara un vasaras operācijām.

Tas viss liecina, ka Sarkanā Armija kļuvusi organizētāka un spēcīgāka, tās oficieru kadri kaujās norūdījušies, bet tās ģenerāļi kļuvuši pieredzes bagātāki un tālredzīgāki.

Arī Sarkanās Armijas ierindas sastāvā noticis lūzums.

Izzudusi apmierinātība un bezrūpība pret ienaidnieku, kas bija kareivjos pirmajos tēvijas kara mēnešos. Zvērības, laupīšanas un varmācības, ko vācu fašistiskie iebrucēji pastrādā pret mierīgajiem iedzīvotājiem tin padomju kara gūstekņiem, izārstējušas mūsu kareivjus no šīs slimības. Kareivji kļuvuši niknāki un nesaudzīgāki. Viņi iemācījušies patiesi nīst vācu fašistiskos iebrucējus. Viņi sapratuši, ka nevar ienaidnieku uzvarēt, neiemācoties to nīst visiem dvēseles spēkiem.

Izzudusi pļāpāšana, ka vācu karaspēks neuzvarams, kas bija dzirdama kara sākumā un aiz kā slēpās bailes no vāciešiem. Slavenās kaujas pie Rostovas un Kerčas, pie Maskavas un Kaļiņinas, pie Tichvinas un Ļeņingradas, kad Sarkanā Armija piespieda bēgt vācu fašistiskos iebrucējus, pārliecināja mūsu kareivjus, ka pļāpāšana par to, ka vācu karaspēks neuzvarams, ir pasaka, ko sacerējuši fašistiskie propagandisti. Kapa pieredze pārliecinājusi mūsu kareivi, ka tā

sauktā vācu oficiera drošsirdība ir ļoti relatīva lieta, ka vācu oficieris ir drošsirdīgs, sastopoties ar neapbruņotiem kara gūstekņiem un mierīgiem civiliedzīvotājiem, bet viņš zaudē drošsirdību, tiklīdz sastopas ar Sarkanās Armijas organizēto spēku. Atcerieties tautas parunu: „Drošinieks pret aitām, bet pret drošinieku — pats aita.“

Tādi ir secinājumi, kas izriet no pieredzes karā ar vācu fašistiskajiem laupītājiem.

Ko tie liecina?

Tie liecina, ka vācu fašistiskos iekarotājus mēs varam sist, un mums, viņi jāsit arī turpmāk līdz viņu pilnīgai iznīcināšanai, līdz pilnīgai padomju zemes atbrīvošanai no hitleriešu neģēļiem.

Biedri! Mēs vedam tēvijas karu, atbrīvošanas, taisnīgu karu. Mums nav tādu mērķu, lai sagrābtu svešas zemes, lai iekarotu svešas tautas. Mūsu mērķis skaidrs un cildens. Mēs gribam atbrīvot mūsu padomju zemi no vācu fašistiskajiem neģēļiem. Mēs gribam atbrīvot mūsu brāļus ukraiņus, moldāvus, baltkrievus, lietuviešus, latviešus, igauņus un kareļus no tā kauna un pazemošanas, ko viņiem liek izciest vācu fašistiskie neģēļi. Šī mērķa sasniegšanai mums jāsakauj vācu fašistiskā armija un jāiznīcina vācu okupanti līdz pēdējam cilvēkam, ja viņi nepadosies' gūstā. Citu ceļu nav.

Mēs to varam izdarīt, un mums tas jāizdara katrā ziņā.

Sarkanai Armijai ir viss nepieciešamais, lai sasniegtu šo cēlo mērķi. Trūkst tikai viena — prasmes pilnīgi izlietot pret ienaidnieku to pirmklasīgo techniku, ko tai dod mūsu dzimtene. Tāpēc Sarkanās Armijas, tās kareivju, tās ložmetējnieku, tās artileristu, tās mīnmetējnieku, tās lidotāju un kavalēristu uzdevums ir mācīties kara mākslu, mācīties neatlaidīgi, pilnīgi apzināt savu ieroci, kļūt par savas lietas meistariem un tā iemācīties sist ienaidnieku

bez kļūdīšanās. Tikai īā var iegūt raākslū uzvarēt ienaidnieku.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un po-litdarbinieki, partizāni un partizānes!

Sveicinot un apsveicot jūs 1. Maija dienā, paveļu:

1) Ierindas kareivjiem -— pilnīgi iemācīties pārzināt šauteni, kļūt par sava ieroča meistariem, sist ienaidnieku bez kļūdīšanās, kā to sit mūsu slavenie snaiperi, vācu okupantu iznīcinātāji!

2) Ložmetējniekiem, artileristiem, mīnmetējniekiem, tankistiem, lidotājiem — pilnīgi iemācīties pārzināt savu ieroci, kļūt par savas lietas meistariem, tiešā tēmējumā graut vācu fašistiskos iebrucējus līdz viņu pilnīgai iznicināšanai!

3) Karaspēka vienību komandieriem — pilnīgi iemācīties pārzināt dažāda veida karaspēka daļu sadarbību, kļūt par karaspēka vadības meistariem, parādīt visai pasaulei, ka Sarkanā Armija ir spējīga izpildīt savu iielo atbrīvotājas misiju!

4) Visai Sarkanai Armijai —jpanākt, lai 1942. gads kļūtu par vācu fašistiskā karaspēka galīgās sakaušanas un padomju zemes atbrīvošanas gadu no hitleriešu neģēļiem!

5) Partizāniem un partizānēm — pastiprināt partizānu karu vācu iebrucēju aizmugurē, postīt ienaidnieka satiksmes un transporta līdzekļus, iznīcināt ienaidnieka štābus un techniku, nežēlot patronas pret mūsu dzimtenes apspiedējiem!

Zem lielā Ļeņina neuzvaramā karoga — uz priekšu pretim uzvarai!

Aizsardzības tautas komisārs J. STAĻINS

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

иг Amerikāņu aģentūras „Associated Press" korespondenta jautājumiem

Amerikāņu aģentūras „Associated Press" Maskavas korespondents Kesldi kungs griezās pie PSRS Tautas Komisāru Padomes Priekšsēdētāja biedra J. V. Staļina ar vēstuli, kurā lūdza mutvārdiem vai rakstvūrdiem atbildēt uz trim jautājumiem, kas interesē amerikāņu sabiedrību.

Biedrs J. V. Staļins atbildēja Ķesidi kungam ar šādu vēstuli:

Kesidi kungs!

Tā ka esmu aizņemts un sakarā ar to nevaru dot Jums interviju, aprobežojos ar īsu rakstvārdu atbildes sniegšanu uz Jūsu jautājumiem.

1. „Kāda vieta pašreizējā stāvokli pēc padomju novērtējuma ir otras frontes iespējai?"

Atbilde. Ļoti svarīga,— varētu teikt, pirmklasīga vieta.

2. „Cik efektīva ir sabiedroto palīdzība Padomju Savienībai un ko varētu darīt, lai paplašinātu un uzlabotu šo palīdzību?"

Atbilde. Salīdzinot ar to palīdzību, ko Padomju Savienība sniedz sabiedrotiem, atvilkdama pie sevis vācu fašistiskā karaspēka galvenos spēkus — sabiedroto palīdzība Padomju Savienībai vēl pagaidām mazefektīva. Lai šo palīdzību paplašinātu un uzlabotu, vajadzīgs tikai viens: lai sabiedrotie pilnīgi un laikā izpildītu savas saistības.

Atbilde. Es domāju, ka padomju spējas pretoties vācu laupītājiem pēc sava spēka nebūt nav zemākas, ja pat ne augstākās par fašistiskās Vācijas vai kādas citas agresīvas lielvalsts spējām nodrošināt sev pasaules kundzību.

Ar cienību

1942. g. 3. oktobrī J. Staļins

LIELAS OKTOBĶA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 25. GADADIENA

Valsts Aizsardzības Komitejas Priekšsēdētaja ziņojums Maskavas darba ļaužu deputātu padomes un Maskavas pilsētas partijas un sabiedrisko organizāciju svinīgajā sēdē 1942. gada 6. novembrī, Maskavā

Biedri!

Šodien mēs svinam 25. gadadienu Padomju revolūcijas uzvarai mūsu zemē. Pagājuši 25 gadi kopš tā laika, kad pie mums nodibinājās Padomju iekārta. Mēs stāvam uz nākamā, 26. Padomju iekārtas pastāvēšanas gada sliekšņa.

Oktobra Padomju revolūcijas gadadienas svinīgajās sēdēs parasti pieņemts rezumēt valsts un partijas orgānu darbu par pagājušo gadu. Man uzdots sniegt jums pārskatu tieši par šiem pagājušā gada rezultātiem — no pagājušā gada novembra līdz šī gada novembrim.

Mūsu valsts un partijas orgānu darbība šajā laikā noritēja divos virzienos: mierīga celtniecībā un mūsu frontes stipras aizmugures organizēšanā, — no vienas puses, un Sarkanās Armijas aizstāvēšanās un uzbrukuma operāciju realizēšanā, — no otras puses.

1. Organizatoriskais darbs aizmugurē

Mūsu vadošo orgānu mierīgais celtniecības darbs šinī laikā bija — pārvietot uz mūsu zemes austrumu rajoniem kā mūsu militāro, tā civilo rūpniecību, evakuēt un iekārtot jau-

najās vietas strādniekus un uzņēmumu ierīces, paplašināt sējas platību un palielināt ziemāju sējumus austrumos, beidzot, radikāli uzlabot frontei strādājošo mūsu uzņēmumu darbu un nostiprināt darba disciplīnu aizmugurē, kā rūpnīcās, tā ari kolchozos un sovchozos. Jāsaka, ka tas bija visgrūtākais un sarežģītākais liela apjoma organizatorisks darbs visiem mūsu saimnieciskiem un administratīviem tautas komisariātiem, to skaitā mūsu dzelzceļu transportam. Tomēr grūtības izdevās pārvarēt. Un tagad mūsu rūpnīcas, kolchozi un sov-chozi, neraugoties uz visām kaja laika grūtībām, neapstrīdami Strādā apmierinoši. Mūsu kara rūpnīcas un ar tām saistītie uzņēmumi godīgi un akurāti apgādā Sarkano Armiju ar lielgabaliem, mīnmetējiem, lidmašīnām, tankiem, ložmetējiem, šautenēm, kaujas piederumiem. Mūsu kolchozi un sovchozi tāpat godīgi un akurāti apgādā iedzīvotājus un Sarkano Armiju ar pārtiku, bet mūsu rūpniecību — ar izejvielām. Jaatzīst, ka mūsu zemei vēl nekad nav bijusi tik stipra un organizēta aizmugure.

Visa šī sarežģītā organizatoriskā un celtnieciskā darba rezultātā pārveidojusies ne tikai mūsu zeme, bet ari paši cilvēki aizmugurē. Ļaudis kļuvuši spriegāki, atbildīgāki, disciplinētāki, iemācījušies strādāt kā kaj-a laikā, sākuši apzināties savu pienākumu pret Dzimteni un tās aizstāvjiem frontē — pret Sarkano Armiju. Sliņķu un slaistu, kam trūkst pilsoņa pienākuma apziņas, kļūst aizmugurē aizvien mazāk un mazāk. Organizētu un disciplinētu, pilsoņu pienākuma apziņas pilnu cilvēku kļūst aizvien vairāk un vairāk.

Bet pagājušais gads ir, kā es jau saciju, ne tikai mierīgas celtniecības gads. Tas reizē ar to ir Tēvijas kara gads ar vācu iebrucējiem, kas nelietīgi un nodevīgi uzbrukuši mūsu miermīlīgajai zemei.

Kas attiecas uz mflsu vadošo orgānu militāro darbibu pagājušā gadā, tad tā izpaudās Sarkanās Armijas uzbrukuma un aizstāvēšanās operāciju nodrošināšanā pret vācu fašistisko karaspēku. Kara darbību padomju - vācu frontē pagājušā gada var sadalīt divos periodos: pirmais periods — tas ir galvenokārt ziemas periods, kad Sarkanā Armija, atsitusi vācu uzbrukumu Maskavai, saņēma iniciatīvu savās rokās, pārgāja uzbrukumā, sāka dzīt vācu karaspēku atpakaļ un 4 mēnešu laikā nogāja vietām pāri par 400 kilometru, un otrs periods, — vasaras periods, — kad vācu fašistiskais karaspēks, izmantodams to, ka Eiropā nebija otras frontes, savācis visas savas brīvās rezerves, pārrāva fronti dienvidrietumu virzienā un, saņēmis iniciatīvu savās rokās, nogāja vietām 5 mēnešu laikā līdz 500 kilometru.

Kapa darbība pirmajā periodā, jo sevišķi Sarkanās Armijas sekmīgā darbība Rostovas, Tulas, Kalugas rajonā, pie Maskavas, pie Tichvinas un Ļepingradas — atklāja divus iezīmīgus faktus. Tā parādīja vispirms, ka Sarkanā Armija un tas cīnītāju kadri izauguši par nopietnu spēku, kas spējīgs ne tikai noturēties pret vācu fašistiskā karaspēka spiedienu, bet arī sakaut to atklātā kaujā un dzīt to atpakaļ. Tā parādīja, otrkārt, ka vācu fašistiskajam karaspēkam ar visu tā izturību ir tādi nopietni organiski trūkumi, kuri dažos Sarkanai Armijai labvēlīgos apstākļos var novest pie vācu karaspēka sakāves. Nevar uzskatīt par nejaušību to faktu, ka vācu karaspēks, kas triumfa gājienā pārsoļoja visai Eiropai un vienā triecienā sakāva franču karaspēku, ko uzskatīja par pirmklasīgu karaspēku, sadūrās ar īstu militāru pretsparu tikai mflsu zemē, un ne tikai sadūrās ar pretsparu, bet bija spiests no Sarkanās Armijas triecieniem atkāpties no

ieņemtajām pozīcijām vairāk nekā par 400 kilometriem, pametot atkāpšanās ce|ā kolosālu daudzumu lielgabalu, mašīnu, kaujas piederumu. Šo faktu nekādi nevar izskaidrot tikai ar ziemas apstākļiem karā.

Otru karadarbības periodu padomju-vācu frontē iezimē lūzums vāciešiem par labu, iniciatīvas pāreja vāciešu rokās, mūsu frontes pārrāvums dienvidrietumu virzienā, vācu karaspēka virzīšanās uz priekšu un ieiešana Voroņežas, Staļin-gradas, Novorosijskas, Pjatigorskas, Mozdoka rajonos. Izmantojot to, ka Eiropā nebija otras frontes, vācieši un to sabiedrotie svieda frontē visas savas brīvās rezerves un, orientējot tās vienā virzienā, dienvidrietumu virzienā, radīja šeit lielu spēku pārsvaru un guva ievērojamu taktisku panākumu.

Acīm redzot, vācieši nav vairs tik stipri, lai vienlaicīgi izdarītu uzbrukumu visos trijos virzienos, uz dienvidiem, ziemeļiem un uz centru, kā tas notika vācu uzbrukuma pirmajos mēnešos pagājušā gada vasara, bet viņi vēl diezgan stipri, lai organizētu nopietnu uzbrukumu kaut kādā vienā virzienā.,

Kāds bija vācu fašistisko stratēģu galvenais mērķis, kad tie uzsāka savu vasaras uzbrukumu mūsu frontē? . Ja spriež pēc ārzemju, tai skaitā arī vācu, preses atsauksmēm, tad var domāt, ka galvenais uzbrukuma mērķis' bija — ieņemt Groz-nija un Baku naftas rajonus. Bet fakti noteikti apgāž tādu pieņēmumu. Fakti saka, ka vācu virzīšanās uz PSRS naftas rajonu pusi nav vis galvenais, bet palīgmerķis.

Kas tad tādā gadījumā bija vācu uzbrukuma galvenais mērķis? Tas bija — apiet Maskavu no austrumiem, atgriezt to no Volgas un Uralu aizmugures un pēc tam dot triecienu Maskavai. Vācu gājiena uz dienvidiem, uz naftas rajonu pusi, palīgmerķis bija ne tikai un ne tik daudz, lai ieņemtu naftas rajonus, kā atvilkt mūsu galvenās rezerves uz dienvidiem un vājināt Maskavas fronti, lai jo vieglāk gūtu panākumus, dodot triecienu Maskavai. Ar to patiesībā ari izskaidrojams, ka vācu karaspēka galvenais grupējums tagad atrodas nevis dienvidos, bet Orlas un Staļingradas rajonos.

Nesen mūsējo rokās krita kāds vācu ģenerālštāba oficieris. Pie šī oficiera atrada karti ar vācu karaspēka virzīšanās plāna apzīmējumu termiņos. No šī dokumenta redzams, ka vācieši domājuši būt Borisogļebskā šā gada 10. jūlijā, Staļin-gradā — 25. jūlijā, Saratovā — 10. augustā, Kuibiševā—15. augustā, Arzamasā— 10. septembrī, Bakū — 25. septembrī.

Šis dokuments pilnīgi apstiprina mūsu datus par to, ka galvenais vācu vasaras uzbrukuma mērķis bija Maskavas apiešana no austrumiem un trieciens pret Maskavu, turpretim gājienam uz dienvidiem, bez visa pārējā, bija mērķis atvilkt mūsu rezerves tālāk no Maskavas un vājināt Maskavas fronti, lai jo vieglāk būtu izdarīt triecienu Maskavai.

īsāk sakot, galvenais vācu vasaras uzbrukuma mērķis bija ielenkt Maskavu un izbeigt karu šogad.

Pagājušā gada novembrī vācieši domāja frontālā uzbrukumā ieņemt Maskavu, piespiest Sarkano Armiju kapitulēt un tā panākt kara izbeigšanu Austrumos. Ar šīm ilūzijām viņi baroja savus kareivjus. Bet šie vācu aprēķini, kā zināms, neattaisnojās. Apdedzinājušies, pagājušā gadā frontāli uzbrūkot Maskavai, vācieši bija nodomājuši, apejot, ieņemt Maskavu šogad un tā izbeigt karu Austrumos. Ar šīm ilūzijām viņi tagad baro savus apmuļķotos kareivjus. Kā zināms, ari šie vācu aprēķini nav attaisnojušies. Rezultātā, dzīdamies pēc diviem zaķiem — gan pēc naftas, gan Maskavas aplenkšanas, — vācu fašistiskie stratēģi nokļuvuši grūtā stāvoklī.

Tādā kārtā vācu vasaras uzbrukuma taktiskie panākumi palikuši pusceļā, vācu stratēģisko plānu acīm redzamās ne-realitātes dēļ.

3. Jautājums par otru fronti Eiropā

Kā izskaidrot to faktu, ka vāciešiem tomēr izdevās šinī gadā saņemt savās rokās kara darbības iniciatīvu un got nopietnus taktiskus panākumus mūsu frontē?

Tas izskaidrojams tā, ka vāciešiem un to sabiedrotiem izdevās savākt visas savas brīvās rezerves, mest tās austrumu frontē un radīt vienā virzienā lielu spēku pārsvaru. Nevar būt šaubu, ka bez šī pasākuma vācieši nebūtu varējuši gūt panākumus mūsu frontē.

Bet kāpēc viņiem izdevās savākt visas savas rezerves un sviest tās austrumu frontē? Tāpēc, ka otras frontes trūkums Eiropā deva viņiem iespēju izdarīt šo operāciju bez kaut kāda riska sev.

Tātad galvenais iemesls vācu taktikas panākumiem mūsu frontē šogad ir tas, ka otras frontes trūkums Eiropā deva viņiem iespēju sviest mūsu frontē visas brīvās rezerves un radīt lielu savu spēku pārsvaru dienvidrietumu virzienā.

Pieņemsim, ka Eiropā būtu bijusi otra fronte, tāpat kā tā bija pirmajā pasaules kafā, un otra fronte atvilktu pret sevi, teiksim, 60 vācu divīzijas un 20 Vācijas sabiedroto divīzijas. Kāds tad būtu vācu karaspēka stāvoklis mūsu frontē? Nav grūti saprast, ka viņa stāvoklis būtu bēdīgs. Vēl vairāk, tas būtu vācu fašistiskā karaspēka beigu sākums, jo Sarkanā Armija šai gadījumā stāvētu nevis tur, kur viņa stāv tagad, bet kaut kur pie Pleskavas, Minskas, Žitomiras, Odesas. Tas nozīmē, ka jau šī gada vasarā vācu fašistiskā armija būtu stāvējusi savas katastrofas priekšā. Un ja tas nav noticis, tad tāpēc, ka vāciešus glāba otras frontes trūkums Eiropā.

Apskatīsim jautājumu par otru fronti Eiropā vēsturiskā plāksnē.

Pirmajā pasaules karā Vācijai bija jākaro divās frontēs, Rietumos, galvenokārt, pret Angliju un Franciju, un Austrumos — pret krievu karaspēku. Tātad pirmajā pasaules karā pastāvēja otra fronte pret Vāciju. No 220 divīzijām, kas Vācijai toreiz bija, krievu fronte atradās ne vairāk par 85 vācu divīzijām. Ja tām vēl pievieno Vācijas sabiedroto karaspēku, kas stāvēja pretim krievu frontei, proti 37 austriešu un ungāru divīzijas, 2 bulgāru un 3 turku divīzijas, tad pavisam sanāk 127 divīzijas, kas stāvēja pretim krievu karaspēkam. Pārējās Vācijas un viņas sabiedroto divīzijas atradās galvenokārt angļu-franču karaspēka frontē, bet daļa no tam izpildīja garnizona dienestu Eiropas okupētajās territorijās.

Tā tas bija pirmajā pasaules karā.

Kā ir tagad, otrā pasaules karā, teiksim, šī gada septembrī?

Pēc pārbaudītiem datiem, kas neiada nekādu šaubu, no 256 divīzijām, kas tagad ir Vācijai, mūsu frontē atrodas ne mazāk par 179 vācu divīzijām. Ja tām pievieno 22 rumāņu divīzijas, 14 somu divīzijas, 10 itāliešu divīzijas, 13 ungāru divīzijas, 1 slovaku divīziju un 1 spāniešu divīziju, tad pavisam sanāksi 240 divīzijas, kas patlaban kaujas mūsu frontē. Pārējās Vācijas un viņas sabiedroto divīzijas izpilda garnizona dienestu okupētās zemēs (Francija, Beļģija, Norvēģija, Holande, Dienvidslāvijā, Polija, Čechoslovakija utt.), daļa no tām karo Ēģiptes dēļ Lībijā pret Angliju, pie kam Lībijas fronte atvelk pavisam 4 vācu divīzijas un 11 itāliešu divīzijas.

Tātad 127 divīziju vietā pirmajā pasaules karā tagad mūsu frontē pret mums karo ne mazāk par 240 divīzijām, un 85 vācu divīziju vietā pret Sarkano Armiju tagad kaujas 179 vācu divīzijas.

Lūk, kur galvenais iemesls un pamats vācu fašistiskā karaspēka taktikas panākumiem mūsu frontē šī gada vasarā.

Vācu uzbrukumu mūsu zemei bieži salīdzina ar Napoleona uzbrukumu Krievijai. Bet šis salīdzinājums neiztur kritikas.

No 600 tūkstošiem karaspēka, kas devās karagājienā uz Krieviju, Napoleons noveda līdz Borodino tik tikko 130 — 140 tūkstoš viru lielu karaspēku. Tas ir viss, kas bija viņa rīcībā pie Maskavas. Nu, bet mums tagad ir pāri par trīs miljoniem karaspēka, kas atrodas frontē pret Sarkano Armiju un apbruņots ar visiem modernā kara līdzekļiem. Kāds tur var būt salīdzinājums?

Vācu uzbrukumu mūsu zemei dažreiz salīdzina arī ar Vācijas uzbrukumu Krievijai pirmā pasaules kara laikā. Bet ari šis salīdzinājums neiztur kritikas. Vispirms, pirmajā pasaules karā pastāvēja otra fronte Eiropā, kas stipri apgrūtināja vācu stāvokli, turpretim šinī karā' Eiropā nav otras frontes Otrkārt, šinī karā pret mūsu fronti stāv divreiz vairāk karaspēka nekā pirmajā pasaules karā. Skaidrs, ka salīdzinājums neder.

Tagad jūs varat iedomāties, cik nopietnas un neparastas tas grūtības, kas stāv Sarkanās Armijas priekša, un cik liela tā varonība, ko parāda Sarkanā Armija savā atbrīvošanas karā pret vācu fašistiskajiem iebrucējiem.

Es domāju, ka neviena cita zeme un neviena cita armija nevarētu izturēt tamlīdzīgu vācu fašistisko laupītāju zvērīgo bandu un viņu sabiedroto spiedienu. Tikai mūsu Padomju zeme un tikai mūsu Sarkanā Armija spējīgas izturēt tādu spiedienu. (Vētraini aplausi.) Un ne tikai izturēt, bet arī pārvarēt to.

Bieži vaicā: bet vai tomēr būs otra fronte Eiropā? Jā, būs, agri vai vēlu, bet būs. Un tā būs ne tikai tāpēc, ka tā vajadzīga mums, bet vispirms arī tāpēc, ka tā vajadzīga mūsu sabiedrotiem ne mazāk kā mums. Mūsu sabiedrotie nevar nesaprast, ka pēc tam, kad Francija izgājusi no ierindas, tas, ka otras frontes pret fašistisko Vāciju trūkst, var beigties bēdīgi visām brīvības mīlētājām zemēm, to skaitā — pašiem sabiedrotiem.

4. PSRS, Anglijas un ASV cīņas savienība pret hitlerisko Vāciju un tās sabiedrotiem Eiropā

Tagad jau var uzskatīt par neapstrīdamu, ka kafa gaitā, ko hitleriskā Vācija uzspiedusi tautām, notikusi radikāla speķu norobežošanās, notikusi divu pretēju koaliciju — italiešu-vācu koalicijas un angļu-padomju-amerikāņu koaiicijas izveidošanās.

Neapstrīdams arī tas, ka šīm divām pretējām koalicijām ir divas dažādas pretējas rīcības programmas.

Italiešu-vācu koalicijas rīcības programmu var raksturot šādiem punktiem: rāšu naids; „izredzēto" nāciju kundzība; citu nāciju iekajošana un to territoriju sagrābšana; iekaroto nāciju nospiešana ekonomiskā verdzībā un to nacionālo bagātību izlaupīšana; demokrātisko brīvību iznīcināšana; hitleriskā režīma nodibināšana visur.

Angļu-padomju-amerikāņu koalicijas darbības programma: rāšu pārākuma iznīcināšana; vienlīdzīgas tiesības nācijām un to territoriju neaizkaramība; verdzībā nospiesto nāciju atbrīvošana un viņu suverēno tiesību atjaunošana; katrai nācijai tiesības iekārtoties pēc savas velēšanās; ekonomiska palīdzība cietušām nācijām un palīdzība tām viņu materiālās labklājības sasniegšanai; demokrātisko brīvību atjaunošana; hitleriskā režīma iznīcināšana.

Italiešu-vācu koalicijas darbības programma novedusi pie tā, ka visas okupētās Eiropas zemes — Norvēģija, Dānija, Beļģija, Holande, Francija, Polija, Čechoslovakija, Dienvidslāvijā, Grieķija, okupētie PSRS apgabali—deg naidā pret italiešu-vācu tiranniju, kaitē vāciešiem un to sabiedrotiem, kā vien var, un gaida izdevīgu brīdi, lai atriebtu saviem verdzinātājiem par tiem pazemojumiem un varmācībām, ko viņi pārcieš.

Sakarā ar to viena no pašreizējā momenta raksturīgajām pazīmēm ir tā, ka progresīvi pieaug italiešu-vācu koalicijas izolācija un izsīkst tās morāliski politiskās rezerves Eiropā, pieaug tās novājināšanās un sairšana.

Angļu-padomju-amerikāņu koalicijas darbības programma novedusi pie tā, ka visas okupētās zemes Eiropā joti simpatizē šīs koalicijas locekļiem un gatavas visādi atbalstīt tos, kā vien spēdamas.

Sakarā ar to, pašreizējā momenta otra raksturīgā pazīme ir tā, ka sīs koalicijas morāliski politiskās rezerves Eiropā pieaug ar katru dienu, — un ne tikai Eiropā, — un ka šai koalicijai progresīvi pievienojas miljoniem līdzjutēju, kas gatavi cīnīties kopīgi ar to pret Hitlera tiranniju.

Ja apskata jautājumu par abu koaliciju spēku samēru no cilvēku un materiālo resursu viedokļa, tad nevar nenākt pie slēdziena, ka mums šeit ir neapstrīdams pārsvars angļu-padomju-amerikāņu koalicijas pusē.

Bet, lūk, jautājums: vai pietiek tikai ar šo pārsvaru vien, lai gūtu uzvaru? Ir taču gadījumi, kad resursu daudz, bet tos izlieto tik nesaprātīgi, ka pārsvars izrādās līdzīgs nullei. Skaidrs, ka bez resursiem vēl nepieciešamas ir spējas mobilizēt šos resursus un prasme tos pareizi izlietot. Vai ir pamats šaubīties, ka angļu-padomju-amerikāņu koalicijas ļaudīm ir šāda prasme un šādas spējas? Ir cilvēki, kas to apšauba. Bet kāds pamats ir viņu šaubām? Savā laikā šīs koalicijas ļaudis parādīja prasmi un spējas mobilizēt savu zemju resursus un pareizi izlietot tos saimnieciskās un Kulturāli politiskās celtniecības mērķiem. Jājautā, kāds pamats šaubīties par to, ka ļaudis, kas parādījuši spējas un prasmi mobilizēt un sadalīt resursus saimnieciskiem un kulturāli politiskiem mērķiem, izrādīsies nespējīgi veikt to pašu darbu militāru mērķu realizēšanai? Es domāju, ka tāda pamata nav.

Runā, ka angļu-padomju-amerikāņu koalicijai ir visas izredzes uzvarēt un tā droši vien uzvarētu, ja tai nebūtu viena organiska trūkuma, kas spējīgs to vājināt un saskaldīt. Šis trūkums, pēc šo cilvēku domām, ir tas, ka šī koalicija sastāv no nevienādiem elementiem, kam nav vienādas ideoloģijas, un ka šis apstāklis nedos tiem iespēju organizēt kopīgu darbību pret kopēju ienaidnieku.

Es domāju, ka šis apgalvojums nepareizs.

Būtu smieklīgi noliegt atšķirību ideoloģijā un sabiedriskā iekārtā valstis, kas ietilpst angļu-padomju-amerikāņu koalici-jas sastāvā. Bet vai šis apstāklis liedz šis koalicijas locekļiem kopīgi un lietderīgi uzstāties pret kopēju ienaidnieku, kas draud viņus nospiest verdzībā? Bez šaubām, ka ne. Vēl vairāk, — šie draudi kategoriski pavēl koalicijas locekļiem, ka nepieciešams kopīgi rīkoties, lai izglābtu cilvēci no atgriešanās pie mežonības un viduslaiku zvērībām. Vai ar angļu-pa-domju-amerikāņu koalicijas rīcības programmu nepietiek, lai uz tās bāzes organizētu kopīgu cīņu pret hitlerisko tiranniju un gūtu uzvaru pār to? Es domāju, ka pilnīgi pietiek.

Šo cilvēku hipotēzē nepareiza vēl arī tāpēc, ka to pilnīgi apgāž pagājušā gada notikumi. Patiešām, ja šiem cilvēkiem būtu taisnība, mēs novērotu, ka angļu-padomju-amerikāņu koalicijas locekļi progresīvi atsvešinās. Tomēr mēs ne tikai nenovērojam to, bet, gluži otrādi, mums ir fakti un notikumi, kas runā par angļu-padomju-amerikāņu koalicijas locekļu progresīvu tuvināšanos un to apvienošanos vienotā cīņas savienībā. Pagājušā gada notikumi mums tieši to pierāda.

1941. gada jūlijā, dažas nedēļas pēc Vācijas uzbrukuma PSRS, Anglija noslēdza ar mums nolīgumu „Par kopīgu darbību karā pret Vāciju". Ar Amerikas Savienotām Valstīm mums toreiz vēl nebija nekādu nolīgumu šinī lietā. 10 mēnešus pēc tam, 1942. gada 26. maijā, kad b. Molotovs apmeklēja Angliju, Anglija noslēdza ar mums „Līgumu par savienību karā pret hitlerisko Vāciju un tās līdzdalībniekiem Eiropā un par sadarbību un savstarpēju palīdzību pēc kara". Šis līgums noslēgts uz 20 gadiem. Tas iezīmē vēsturisku pagriezienu attiecībās starp mūsu zemi un Angliju. 1942. gada jūnijā, kad b. Molotovs apmeklēja ASV, Amerikas Savienotās Valstis parakstīja ar mums „Nolīgumu par savstarpējās palīdzības principiem kājā pret agresiju", nolīgumu, kas ir nopietns solis uz priekšu PSRS un ASV attieksmēs. Beidzot, jāatzīmē tāds svarīgs fakts kā Lielbritānijas premjerministra Čerčila kunga ierašanās Maskavā, kas nodibināja pilnīgu abu zemju vadītāju savstarpēju saprašanos. Nevar būt šaubu, ka visi šie fakti runā par PSRS, Lielbritānijas un Amerikas Savienoto Valstu progresīvu tuvināšanos un par to apvienošanos cīņas savienībā pret itāliešu-vācu koaliciju.

Izrādās, ka faktu loģika stiprāka par kuru katru citu loģiku.

Secinājums viens: angļu-padomju-amerikāņu koalicijai ir visas izredzes, lai uzvarētu itāliešu-vācu koaliciju, un tā bez šaubam uzvarēs.

5. Mušu uzdevumi.

Kajš norāvis visus plīvurus un parādījis attiecības visā kailumā. Stāvoklis kļuvis tik skaidrs, ka nav nekā vieglāka kā definēt mūsu uzdevumus šinī karā.

Savā sarunā ar turku ģenerāli Erkiletu, kas bija publicēta turku avīzē „Džumhuriet", cilvēkēdājs Hitlers saka: „Mēs iznīcināsim Krieviju, lai tā nekad vairs nevarētu piecelties." Liekas skaidri, kaut arī diezgan muļķīgi. (Smiekli.) Mums nav tāda uzdevuma kā iznīcināt Vāciju, jo nav iespējams iznicināt Vāciju, tāpat kā nav iespējams iznicināt Krieviju. Bet iznīcināt hitlerisko valsti — var un vajag. (Vētraini aplausi.) .

Mūsu pirmais uzdevums ir tieši tas, lai iznīcinātu hitlerisko valsti un tās iedvesmotājus. (Vētraini aplausi.)

Tanī pašā sarunā ar to pašu ģenerāli cilvēkēdājs Hitlers turpina: „Mēs turpināsim kapi tik ilgi, kamēr Krievijā vairs nebūs organizēta militāra spēka." Liekas skaidri, kaut arī analfabētiski. (Smiekli.) Mums nav tāda uzdevuma kā iznīcināt jebkuru organizētu militāru spēku Vācijā, jo kurš katrs daudzmaz izglītots cilvēks sapratīs, ka tas ir ne tikai neiespējami attiecību uz Vāciju, tāpat kā arī attiecību uz Krieviju, bet arī nelietderīgi no uzvarētāja viedokļa. Bet iznīcināt hitlerisko armiju —var un vajag. (Vētraini aplausi.)

Mūsu otrs uzdevums arī ir tieši tas, lai iznīcinātu hitlerisko armiju un tās vadītājus. (Vētraini aplausi.)

Hitleriskie neģēļi pieņēmuši par likumu spīdzināt padomju kara gūstekņus, nogalināt tos simtiem, noiemt tūkstošus no tiem bada nāvei. Viņi pastrādā varas darbus un nogalina mūsu zemes okupēto territoriju civiliedzīvotājus, vīriešus un sievietes, bērnus un sirmgalvjus, mūsu brāļus un māsas. Viņi sprauduši mērķi padarīt par vergiem vai iznīcināt Ukrainas, Baltkrievijas, Baltijas, Moldavijas, Krimas un Kaukaza iedzīvotājus. Tikai zemiski cilvēki un nelieši, kam trūkst goda un kas noslīdējuši līdz dzīvnieku stāvoklim, var atļauties tādas nekrietnības pret nevainīgiem, neapbruņotiem ļaudīm. Bet tas nav viss. Viņi pārklājuši Eiropu ar karātavām un koncentrācijas nometnēm. Viņi ieveduši nelietīgo „ķīlnieku sistēmu". Viņi šauj un kar pilnīgi nevainīgus pilsoņus, paņemtus „ķīlām" tāpēc, ka kaut kādam vācu dzīvniekam neļāva izvarot sievietes vai aplaupīt iedzīvotājus. Viņi pārvērtuši Eiropu par tautu cietumu. Un tā viņiem saucas — „jaunā kārtība Eiropā". Mēs zinām, kas vainīgi šinīs nekrietnībās, zinām šos „Eiropas jaunās kārtības" cēlājus, visus šos jaunizceptos ģenerālgubernatorus un vienkārši gubernatorus,

komandantus un apakškomandantus. Viņu vārdi zināmi desmitiem tūkstošiem nomocītu cilvēku. Lai šie bendes zina, ka viņiem neizbēgt no atbildības par saviem noziegumiem un neizbēgt no nomocīto tautu sodītājas rokas.

Mūsu trešais uzdevums ir iznīcināt ienīsto „jauno kārtību Eiropā" un sodīt tās cēlājus.

Tādi ir mūsu uzdevumi. (Vētraini aplausi.)

Biedri! Mēs izcīnām lielu atbrīvošanas kafu. Mēs neizcī-nām to vieni, bet kopīgi ar mūsu sabiedrotiem. Tas nes mums uzvaru pār nelietīgajiem cilvēces ienaidniekiem, pār vācu fašistiskajiem imperiālistiem. Uz tā karoga rakstīts:

Lai dzīvo angļu-padomju-amerikāņu cīņas savienības uzvara! (Aplausi.)

Lai dzīvo Eiropas tautu atbrīvošana no hitleriskās ti-rannijas! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu slavenās padomju dzimtenes brīvība un neatkarība! (Aplausi.)

Lāsts un nāve vācu fašistiskajiem iebrucējiem, to valstij, to armijai, to Jaunajai kārtībai Eiropā"! (Aplausi.)

Mūsu Sarkanai Armijai — slava! (Vētraini aplausi.)

Mūsu Jūras Kapa Flotei — slava! (Vētraini aplausi.)

Mūsu partizāniem un partizānēm — slava! (Vētraini, ilgi aplausi. Visi pieceļas. Ovācijās visa zāle.)

aizsardzības tautas komisārā pavēlē Nr. 345

1942. g. 7. novembrī, Maskavā

Biedri sarkanarmieši, komandieri un polītdarbinieki, partizāni un partizānes! Padomju Savienības darba ļaudis!

Padomju valdības un mūsu boļševiku partijas vārdā sveicinu un apsveicu jūs ar Lielās Oktobra Sociālistiskās Revolūcijas uzvaras 25. gadadienu.

Priekš gadsimta ceturkšņa strādnieki un zemnieki boļševiku partijas un lieiā Ļeņina vadībā nodibināja mūsu zemē Padomju varu. Slavas pilnu ceļu nostaigājušas Padomju Savienības tautas šai laikā. 25 gados mūsu Dzimtene kļuvusi par varenu sociālistisku industrijas un kolchozu lielvalsti. Padomju valsts tautas, iekarojušas sev brīvību un neatkarību, apvienojās nesatricināmā brālīgā sadraudzībā. Padomju ļaudis atbrīvojās no visādiem spaidiem un neatlaidīgā darbā nodrošināja sev pārticīgu un kulturālu dzīvi.

Tagad Lielās Oktobra Sociālistiskās Revolūcijas divdesmit piekto gadadienu mūsu zemes tautas sagaida niknas cīņas svelmē pret vācu fašistiskajiem iebrucējiem un viņu sabiedrotajiem Eiropa.

Šī gada sākumā, ziemā, Sarkanā Armija deva vācu fašistiskajam karaspēkam nopietnus triecienus. Atsitusi vācu uzbrukumu Maskavai, tā saņēma iniciatīvu savās rokās, pārgāja uzbrukuma un dzina uz rietumiem vācu karaspēku, atbrīvojot no vācu verdzības vairākus mūsu zemes apgabalus. Sarkanā

Armija tādā kārtā parādīja, ka zināmos labvēlīgos apstākļos viņa var pārspēt vācu fašistisko karaspēku.

Vasarā tomēr stāvoklis frontē pārmainījās uz slikto pusi. Izmantojot otras frontes trūkumu Eiropā, vācieši un viņu sabiedrotie saslaucīja kopā visas savas rezerves, svieda tās mūsu Ukrainas frontē un pārrāva to. Ar milzu zaudējumiem vācu fašistiskajam karaspēkam izdevās pavirzīties uz priekšu dienvidos un apdraudēt Staļingradu, Melnās jūras piekrasti, Grozniju un Aizkaukaza pievārti.

Tiesa, Sarkanās Armijas izturība un vīrišķība izjauca vācu plānus apiet Maskavu no austrumiem un uzbrukt no aizmugures mūsu zemes galvaspilsētai. Ienaidnieks apturēts pie Staļingradas. Bet, apturēts pie Stajingradas un atstājis tur desmitiem tūkstošiem savu kareivju un oficieru, ienaidnieks met kaujā jaunas divīzijas, sasprindzinot pēdējos spēkus. Ciņa padomju-vācu frontē kļūst arvien sasprindzinātāka. No šīs cīņas iznākuma atkarīgs Padomju valsts liktenis, mūsu Dzimtenes brīvība un neatkarība.

Mūsu padomju tauta godam izturējusi pārbaudījumus, kurus tai nācies izciest, un nelokāmi tic uzvarai. Karš bargi pārbaudījis padomju iekārtasstiprumu un spēku. Vācu imperiālistu aprēķini, ka Padomju valsts sairs, pilnīgi izjukuši. Sociālistiskā rūpniecība, kolchozu iekārta, mūsu zemes tautu draudzība, Padomju valsts paradīja savu stiprumu un nesagraujamību Strādnieki un zemnieki, visa mūsu zemes inteliģence, visa mūsu aizmugure godīgi un pašaizliedzīgi strādā mūsu frontes vajadzību apmierināšanai.

Sarkanā Armija iznes uz saviem pleciem visu smagumu karā pret hitlerisko Vāciju un tās līdzdalībniekiem. Ar savu pašaizliedzīgo cīņu pret fašistiskajām armijām viņa iekarojusi visu pasaules brīvības mīlētāju tautu mīlestību un cienību. Sarkanās Armijas kareivji un komandieri, kupem agrak nebija pietie-kamas kafa pieredzes, iemācījušies sist ienaidnieku bez kļūdīšanās, iznīcināt tā dzīvo speķu un techniku, izjaukt ienaidnieka nodomus, izturīgi aizsargāt no svešzemju verdzinātājiem mūsu pilsētas un ciemus. Varonīgie Maskavas un Tulas, Odesas un Sevastopoies, Ļeņingradas un Staļingradas aizstāvji parādījuši pašaizliedzīgas drosmes, dzelzs disciplīnas,izturības un prasmes, uzvarēšanas nākas paraugus. Šos varoņus ņem par paraugu visa mūsu Sarkanā Armija. Ienaidnieks jau izbaudījis uz savas ādas Sarkanās Armijas pretestības spējas. Viņš vēl iepazīsies ar Sarkanās Armijas dragājošo triecienu spēku.

Nevar būt šaubu, ka vācu iebrucēji vēl metīsies jaunās avantūrās. Bet ienaidnieka spēki jau iedragāti un sasprindzināti līdz pēdējam. Kara laikā Sarkanā Armija izsitusi no ierindas pāri par 8 miljoniem ienaidnieka kareivju un oficieru. Tagad hitleriskā armija, atšķaidīta ar rumāņiem, ungāriem, itāliešiem un somiem, kļuvusi daudz vājāka nekā 1941. gada vasarā un rudenī.

Biedri sarkanarmieši, komandieri un polītdarbinieki,partizāni un partizānes!

No jūsu neatlaidības un izturības, no kareiviskās prasmes un gatavības izpildīt savu pienākumu attiecībā pret Dzimteni atkarīga vācu fašistiskās armijas sakaušana, Padomju zemes iztīrīšana no hitleriskajiem iebrucējiem!

Mēs varam un mums jāiztīrī Padomju zeme no hitleriskajiem nešķīsteņieml

Šim nolūkam nepieciešams:

1) izturīgi un neatlaidīgi aizsargāt mūsu frontes līniju, neļaut vairs ienaidniekam virzīties uz priekšu, visiem spēkiem vājināt ienaidnieku, iznīdēt viņa dzīvo spēku, iznīcināt viņa techniku;

2) visiem līdzekļiem stiprināt mūsu armijā dzelzs disciplīnu, visstingrāko kārtību un vienvadību, padarīt pilnīgāku karaspēka kaujas prasmi un gatavot, neatlaidīgi gatavot iznicinošu triecienu ienaidniekam;

3) spilgtāk iedegt visas tautas partizānu kustības liesmu ienaidnieka aizmugurē, izpostīt ienaidnieka aizmuguri, iznīdēt vācu fašistiskos neģēļus.

Biedri!

Ienaidnieks jau reiz izbaudījis Sarkanās Armijas triecienu spēku pie Rostovas, pie Maskavas, pie Tichvinas. Nav tālu tā diena, kad ienaidnieks iepazīsies ar Sarkanās Armijas jauno triecienu spēku. Pienāks arī mums reize priecāties

Lai dzīvo Lielās Oktobra Sociālistiskās Revolūcijas 25. gadadiena!

Lai dzīvo mūsu Sarkanā Armija!

Lai dzivo mūsu Juras Kara flote!

Lai dzīvo mūsu slavenie partizāni un partizānes!

Nāve vācu fašistiskajiem iebrucējiem!

Aizsardzības tautas komisārs J. STAĻINS

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

UZ AMERIKĀŅU AĢENTŪRAS „ASSOCIATED PRESS" KORESPONDENTA JAUTĀJUMIEM

Amerikāņu aģentūras „Associated Press" Maskavas korespondents Kesidi kungs 12. novembri griezās pie PSRS Tautas Komisāru Padomes Priekšsēdētaja J. V. Staļina ar vēstuli, kapā lūdza atbildēt uz trim jautājumiem, kas interese amerikāņu sabiedrību.

Biedrs J. V. Staļins atbildēja Kesidi kungam ar šādu vēstuli:

Kesidi kungsl

Atbildu uz Jūsu 12. novembri atsūtītajiem jautājumiem:

1. „Kā Padomju puse novērtē sabiedroto kampaņu Āfrikā?»

Atbilde. Padomju puse novērtē šo kampaņu kā loti svarīgu, izcilu faktu, kas demonstrē sabiedroto bruņoto spēku pieaugošo varenību un atklāj perspektīvu italiešu-vācu koa-licijas sabrukumam tuvākā laikā.

Āfrikas kampaņa lieku reizi apgāž skeptiķus, kas apgalvo, ka angļu-amerikāņu vadītāji nav spējīgi noorganizēt nopietnu militāru kampaņu. Nevar būt šaubu, ka tikai pirmklasīgi organizātori spēja realizēt tādas nopietnas kara operācijas, kā sekmīgu desantu izcelšanu Ziemeļafrikā pāri okeanam, ātru ostu un plašu territoriju ieņemšanu no Kasablankas līdz Bužai un meistariski veiktu italiešu-vācu karaspēka sakaušanu Rietumu tuksnesī.

2. „Cik efektīva ir šī kampaņa spiediena samazināšanā uz Padomju Savienību un kādu turpmāko palīdzību gaida Padomju Savienība?1*

Atbilde. Pagaidām vēl agri runāt par šīs kampaņas efekta pakāpi tieša spiediena samazināšanā uz Padomju Savienību. Tomēr var sacīt ar pārliecību, ka efekts nebūs mazais un zināma spiediena samazināšanās uz Padomju Savienību iestāsies jau tuvāka laikā.

Lieta tomēr nepastāv tanī faktā vien. Lieta vispirms pastāv tanī faktā, ka, par cik Āfrikas kampaņa nozīmē iniciatīvas pāreju mūsu sabiedroto rokās, tā radikāli pārmaina militāri politisko stāvokli Eiropā ang]u-padomju-amerikāņu koalicijas labā. Tā dragā hitleriskās Vācijas — kā ass valstu sistēmas vadošā spēka — autoritāti un demoralize Hitlera sabiedrotos Eiropā. Tā izved Franciju no sastinguma stāvokļa, mobilizē Francijas antihitleriskos spēkus un rada bāzi antihitleriskās franču armijas organizēšanai. Tā rada apstākļus Itālijas izvešanai no ierindas un hitleriskās Vācijas izolācijai. Beidzot tā rada iepriekšnoteikumus otras frontes organizēšanai Eiropā, tuvāk Vācijas dzīvības centriem, kam būs izšķīrēja nozīme, lai uzvarētu hitlerisko tirannjju.

3. „Vai var ticēt tam, ka padomju uzbrucēji spēki Austrumos pievienosies sabiedrotiem Rietumos, lai paātrinātu galīgo uzvaru?**

Atbilde. Nav jāšaubās par to, ka Sarkanā Armija godam izpildīs savu uzdevumu, tāpat kā viņa to pildījusi visā kaja laikā.

Ar cienību

1942. gada 13. novembri J. STAĻINS

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ DIENVIDRIETUMU, DIENVIDU, DONAS, ZIEMEĻ-KAUKAZA, VOROŅEZAS, KAĻIŅINAS, VOLCHO-VAS UN ĻEŅINGRADAS FRONTES KAĶASPEKAM

Divu mēnešu uzbrukuma kauju rezultātā Sarkanā Armija plašā frontē pārrāvusi vācu fašistiskā karaspēka aizsardzību, sakāvusi simt divas pretinieka divīzijas, saņēmusi vairāk par 200 tūkstošiem gūstekņu, 13.000 lielgabalu un daudz citas technikas un pavirzījusies uz priekšu lidz 400 kilometru. Mūsu karaspēks guvis nopietnu uzvaru. Mūsu karaspēka uzbrukums turpinās.

Apsveicu Dienvidrietumu, Dienvidu, Donas, Ziemeļkaukaza, Voroņežas, Kaļiņinas, Volchovas un Ļeņingradas frontes ka-raivjus, komandierus un politdarbiniekus ar uzvaru pār vācu fašistiskajiem iebrucējiem un viņu sabiedrotiem — rumāņiem, ilaiiešiem un ungāriem pie Staļingradas, pie Donas, Ziemeļ-kaukazā, pie Voroņežas, Veļikije Lūki rajona un dienvidos no Ladogas ezera.

Izsaku pateicību pavēlniecībai un drošsirdīgajam karaspēkam, kas sakāva hitleriskās armijas Staļingradas pievārtē, parrāva Ļeņingradas blokādi un atbrīvoja no vācu okupantiem Kantemirovkas, Belovodskas,Morozovskijas, Millerovas, Staro-bijskas, Kotelņikovas, Zimovņiku, Elistas, Saļskas, Mozdokas, Naļčikas, Mineraļnije Vodi, Pjatigorskas, Stavropoles, Arma-viras, Valujku, Rossošas, Ostrogožskas, Veļikije Lūki, Šlisel-

burgas, Voroņežas un daudzas citas pilsētas un tūkstošiem apdzīvotu vietu.

Uz priekšu, par vācu okupantu sakaušanu un viņu izdzīšanu no mūsu dzimtenes robežām!

Augstākais virspavēlnieks J. STAĻINS

Maskavā, Kremlī, 1943. gada 25. janvāri.

AUGSTĀKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLE DONAS FRONTES KARASPĒKAM

Donas fronte.

Augstākās Virspavēlniecības mitekfa pārstāvim, artilērijas maršalam, biedram VORONOVAM.

Donas frontes karaspēka pavēlniekam, ģenerālpulkvedim b. ROKOSOVSKIM.

Apsveicu Jūs un Donas frontes karaspēku ar sekmīgi veikto pie Stajingradas aplenktā ienaidnieka karaspēka likvidācijas nobeigšanu.

Izsaku pateicību visiem Donas frontes kareivjiem, komandieriem un polītdarbiniekiem par teicamu kaujas

darbību. Augstākais virspavēlnieks

J. STAĻINS

Maskavā, Kremlī, 1943. gada 2. februārī.

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVELE Nr. 95

1943. gada 23. februāri, Maskavā

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un pollt-

darbinieki, partizāni un partizānes! Šodien mēs svinam Sarkanās Armijas pastāvēšanas 25. gadadienu.

Pagājis gadsimta ceturksnis no tā laika, kad tika radīta Sarkanā Armija. Viņa tika radīta cīņai ar ārvalstu iebrucējiem, kas centās nospiest verdzībā mūsu zemi. 1918. gada 23. februāris, kad Sarkanās Armijas vienības pie Pleskavas un Narvas pilnīgi sakāva vācu iebrucēju karaspēku — tika pasludināts par Sarkanās Armijas dzimšanas dienu.

1918,—-1921. g. Sarkanā Armija neatlaidīgā cīņā pret svešzemju Iebrucējiem nosargāja mūsu Padomju Dzimtenes godu, brīvību un neatkarību, nosargāja mūsu zemes tautu tiesības veidot savu dzīvi tā, kā mācīja lielais Ļeņins.

Divu desmitu gadu laikā Sarkanā Armija sargājusi padomju tautas mierīgo radošo darbu. Mūsu zemes tautas nekad neaizmirsa, ka mūsu zemi apdraud svešzemju iebrucēji, un nepagurušas rūpējās par Sarkanās Armijas varenības stiprināšanu, apgādāja to ar pirmklasīgu kaujas techniku un rūpīgi audzināja padomju karavīru kadrus.

Sarkanā Armija ir visu zemju tautu miera aizsardzības un draudzības armija. Viņa radīta ne svešu zemju iekarošanai, bet Padomju zemes robežu aizsardzībai. Sarkanā Armija vienmēr izturējusies ar cienību pret visu tautu tiesībām un neatkarību.

Bet 1941. gada jūnijā hitleriskā Vācija nodevīgi uzbruka

mūsu zemei, rupji un nelietīgi lauzdama neuzbrukšanas līgumu. Un Sarkanā Armija bija spiesta doties karā, lai nosargātu savu dzimteni pret vācu iebrucējiem un izdzītu tos no mūsu zemes robežām. Kopš tā laika Sarkanā Armija kļuvusi par armiju, kas cīnās līdz nāvei ar hitlerisko karaspēku, par armiju, kas atriebj par varmācībām un pazemojumiem, ko vācu fašistiskie nelieši nodara mūsu brāļiem un māsām mūsu dzimtenes okupētajos rajonos.

Sarkanā Armija sagaida savas pastāvēšanas 25. gadadienu izšķīrējā momentā Tēvijas karā pret hitlerisko Vāciju un tās rokas puišiem itāliešiem, ungāriem, rumāņiem un somiem.

Pagājuši 20 mēneši, kopš Sarkanā Armija ved vēsturē ne ar ko nesalīdzināmu varonīgu ciņu pret vācu fašistisko bandu iebrukumu. Tā kā otras frontes Eiropā rfav, Sarkanā Armija iztur viena pati visu kara smagumu. Neraugoties uz to, Sarkanā Armija ne tikai izturējusi vācu fašistisko bandu uzbrukumu, bet ari kļuvusi kara gaitā par bargu negaisu fašistiskajām armijām.

Grūtajās cīņās 1942. gada vasarā un rudeni Sarkanā Armija aizsprostoja ceļu fašistiskajam zvēram. Mūsu tauta vienmēr pieminēs varonīgo Sevastopoles un Odesas aizstāvēšanu, sīvās cīņas pie Maskavas un Kaukaza kalnu priekšā, Rževas rajonā un pie Ļeņingradas, vislielāko kauju karu vēsturē pie Staļingradas mūriem. Šinīs lielajās kaujās mūsu drošsirdīgie kareivji, komandieri un politdarbinieki apvijuši ar nevīstošu slavu Sarkanās Armijas kaujas karogus un likuši paliekamus pamatus uzvarai pār vācu fašistiskajām armijām.

Priekš trim mēnešiem Sarkanās Armijas karaspēks sāka uzbrukumu Staļingradas pievārtē. Kopš tā laika kara darbības iniciatīva atrodas mūsu rokās, un Sarkanās Armijas uzbrukuma operāciju tempi un trieciena spēks nekļūst vājāks. Patlaban Sarkanā Armija grūtajos ziemas apstākļos uzbrūk

1.500 kilometra gafā frontē un gandrīz visur gūst panākumus. Sarkanā Armija dod sitienu pēc sitiena hitleriskajam karaspēkam ziemeļos, pie Ļeņingradas, Centrālā frontē, Chap-kovas pievārtē, Donbasā, pie Rostovas, Azovas un Melnās jitras piekrastē. Trīs mēnešu laikā Sarkanā Armija atbrīvojusi no ienaidnieka Voroņežas un Staļingradas apgabalus, Čečenijas-Ingušijas, Ziemeļosetijas, Kabardijas-Balkarijas un Kalmikijas autonomās republikas, Stavropoles un Krasnodaras novadus,Čerkesu, Karačajevas un Adigejas autonomos apgabalus, gandrīz pilnīgi Rostovas, Chapkovas un Kurskas apgabalus.

Sākusies ienaidnieka izdzīšana plašā apjomā no Padomju Zemes.

Kas pārgrozījies šais trīs mēnešos? Kāpēc vāciešiem tik nopietnas neveiksmes? Kur šo neveiksmju cēloņi?

Izmainījies spēku samērs padomju-vācu frontē. Lieta tāda, ka fašistiskā Vācija aizvien vairāk un vairāk zaudē spēkus un kļūst vājāka bet Padomju Savienība aizvien vairāk un vairāk vērš plašumā savas rezerves un kļūst stiprāka. Laiks strādā pret fašistisko Vāciju.

Hitleriskajai Vācijai, kas piespiedusi strādāt savā labā Eiropas kapa rūpniecību, līdz pat pēdējam laikam bija pārsvars technikā un vispirms tankos un lidmašīnās, salīdzinot ar Padomju Savienību. Šeit bija viņas priekšrocība. Bet divdesmit kapa mēnešos stāvoklis mainījies. Pateicoties PSRS kara rūpniecības strādnieku, strādnieču, inženieru un techniķu pašaizliedzīgajam darbam, kapa laikā pieaugusi tanku, lidmašīnu un lielgabalu ražošana. Tai pašā laikā padomju-vācu frontē ienaidnieks zaudējis milzīgu daudzumu kapa technikas, jo sevišķi tanku, lidmašīnu un lielgabalu, Tikai trijos Sarkanās Armijas uzbrukuma mēnešos 1942.—1943. gada ziemā vācieši zaudējuši pāri par 7.000 tanku, 4.000 lidmašīnu, 17.000 lielgabalu un daudz cita bruņojuma.

Protams, vācieši papūlēsies segt šos zaudējumus, bet to nav tik viegli izdarīt, jo vajadzēs ne mazuma laika, lai pretinieks prastu aizpildīt šos milzīgos tecbnikas zaudējumus. Bet laiks negaida.

Hitleriskā Vācija sāka kapi pret PSRS, kad tai bija, salīdzinot ar Sarkano Armiju, skaitā pārāks, mobilizēts un kaujai gatavs karaspēks. Tā bija viņas priekšrocība. Divdesmit mēnešu laikā stāvoklis tomēr mainījies arī šinī ziņā. Sarkanā Armija kara laikā aizstāvēšanās un uzbrukuma kaujās izsitusi no ierindas līdz 9 miljoniem vācu fašistisko kareivju un oficieru, no tiem ne mazāk par 4 miljoniem krituši kaujas laukā. Pilnīgi sakautas rumāņu, itāliešu un ungāru armijas, kuras Hitlers bija metis padomju-vācu frontē. Tikai pēdējos trīs mēnešos vien Sarkanā Armija satriekusi 112 pretinieka divīzijas, pie kam krituši pāri par 700 tūkstošiem un sagūstīti pāri par 300 tūkstošiem cilvēku.

Protams, vācu pavēlniecība darīs visu, lai segtu šos kolosālos zaudējumus. Bet, vispirms, vācu armiju vājā vieta ir cilvēku rezervju trūkums, tāpēc vēl nav zināms, no kādiem avotiem šos zaudējumus segs. Otrkārt, ja arī pieņemtu, ka vācieši ar visādiem līdzekļiem sadabūs vajadzīgo cilvēku daudzumu, tad vajadzēs ne mazumu laika, lai tos savāktu kopā un apmācītu. Bet laiks negaida.

Hitleriskajai armijai, kad tā sāka karot ar Padomju Savienību, bija gandrīz divgadīga pieredze lielu kara operāciju vešanā Eiropā, pielietojot visjaunākos kara līdzekļus. Dabiski, ka Sarkanai Armijai pirmajā kara periodā nebija un nevarēja būt vēl tādas kara pieredzes. Tā bija vācu fašistiskās armijas priekšrocība. Divdesmit mēnešu laikā stāvoklis tomēr mainījies arī šinī ziņā. Kara gaitā Sarkanā Armija kļuvusi par kadru armiju. Viņa iemācījusies sist ienaidnieku bez kļūdīšanās, ņemot vērā tā vājās un stiprās puses, kā to prasa modernā kara

zinātne. Simtiem tūkstošiem un miljoniem Sarkanās Armijas kareivju kļuvuši par sava ieroča — šautenes, zobena, ložmetēja, artilērijas, mīnmetēja, tanka, sapieru darba, aviācijas — meistariem. Desmitiem tūkstošiem Sarkanās Armijas komandieru kļuvuši par karaspēka vadīšanas meistariem. Viņi iemācījušies saskaņot personīgo drosmi un vīrišķību ar prasmi vadīt karaspēku kaujas laukā, atsakoties no muļķīgās un kaitīgās poziciju taktikas un stingri nostājoties uz manevrēšanas taktikas pamatiem.

To faktu nevar uzskatīt par nejaušību, ka Sarkanās Armijas pavēlniecība ne tikai atbrīvo no ienaidnieka Padomju zemi, bet arī neizlaiž ienaidnieku dzīvu no mūsu zemes, realizējot tādas nopietnas ienaidnieka armiju ielenkšanas un likvidēšanas operācijas, kas var noderēt par kapa mākslas paraugu. Tā ir neapšaubāmi mūsu komandieru nobrieduma pazīme.

Nevar būt šaubu, ka tikai Sarkanās Armijas pavēlniecības pareizā stratēģija un mūsu komandieru-izpildītāju elastīgā taktika varēja novest pie tāda izcila fakta kā milzīgās vācu 330 tūkstoš cilvēku izlases armijas ielenkšana un likvidēšana pie Staļingradas.

Vāciešiem šinī ziņā nebūt viss nav labā kārtībā. Viņu stratēģija defektīva, jo tā parasti nenovērtē pretinieka spēkus un iespējas un pārvērtē pati savus spēkus. Viņu taktika šabloniska, jo tā cenšas pielāgot notikumus frontē vienam vai otram reglamenta paragrafam. Vācieši akurāti un precīzi savā rīcībā, kad apstākļi atļauj reglamenta prasību realizēšanu. Tur viņu spēks. Vācieši kļūst bezspēcīgi, kad apstākļi sarežģījas un vairs „neatbilst" vienam vai otram reglamenta paragrafam, prasa patstāvīga lēmuma pieņemšanu, kas nav reglamenta paredzēts. Tur viņu galvenā vājība.

Tādi ir iemesli, kas nosacīja vācu karaspēka neveiksmi un Sarkanās Armijas sekmes pēdējos trīs mēnešos.

No tā tomēr neizriet, ka ar hitlerisko armiju jau viss galā un Sarkanai Armijai atliek tikai to vajāt līdz mūsu zemes rietumu robežām. Tā domāt nozīmē sevi neprātīgi un kaitīgi apmānīt. Tā domāt nozīmē pārvērtēt savus spēkus, pietiekami nenovērtēt pretinieka spēkus un iekrist avantū-risma. Ienaidnieks smagi sakauts, bet viņš vēl nav uzvarēts. Vācu fašistiskā armija pārdzīvo krīzi Sarkanās Armijas sitienu dēļ, bet tas vēl nenozīmē, ka viņa vairs nevar tikt uz kājām. Cīņa ar vācu iebrucējiem vēl nav pabeigta — tā tikai vēršas plašumā un iedegas. Būtu muļķīgi domāt, ka vācieši atstās bez kaujas kaut vai kilometru mūsu zemes.

Sarkano Armiju gaida barga cīņa pret viltīgo, nežēlīgo un pagaidām vēl stipro ienaidnieku. Šī cīņa prasīs laiku, upurus, mūsu spēku sasprindzinājumu un visu mūsu iespēju mobilizēšanu. Mēs esam uzsākuši Padomju Ukrainas atbrīvošanu no vācu jūga, bet miljoniem ukraiņu vēl smok vācu verdzinātāju jūgā. Baltkrievijā, Lietuvā, Latvijā, Igaunijā, Moldavijā, Krimā, Karelijā vēl pagaidām saimnieko vācu okupanti un to rokas puiši. Ienaidnieka armijas saņēmušas varenus triecienus, bet ienaidnieks vēl nav uzvarēts. Vācu iebrucēji nikni pretojas, pāriet pretuzbrukumos, mēģina noturēties aizsardzības līnijās un var mesties jaunās avantūrās. Lūk, kāpēc mūsu rindās nedrīkst būt vietas apmierinātībai, bezrūpībai, uzpūtībai.

Visa padomju tauta priecājas par Sarkanās Armijas uzvarām. Bet Sarkanās Armijas kareivjiem, komandieriem un polītdar-biniekiem stingri jāiegaumē mūsu skolotāja Ļeņina novēlējumi: „Pirmkārt, nevajag aizrauties no uzvaras un lielīties, otrkārt — nostiprināt savu uzvaru, treškārt •— galīgi satriekt pretinieku.“

Lai atbrīvotu mūsu Dzimteni no nīstā ienaidnieka, lai gūtu galīgu uzvaru pār vācu fašistiskajiem iebrucējiem —

PĀVELU:

1. Nepagurstoši papildināt kaujas prasmi un stiprināt disciplīnu, kārtību un organizētību visā Sarkanā Armijā un Jūras Ka^a Flotē.

2. Pastiprināt triecienus ienaidnieka karaspēkam, nenogurstoši un neatlaidīgi vajāt ienaidnieku, neļaut tam nostiprināties aizsardzības līnijās, nedot viņam atpūtas ne dienu, ne nakti, pārraut ienaidnieka komunikācijas, ielenkt ienaidnieka karaspēku un iznīcināt to, ja tas atteicas nolikt ieročus.

3. Plašāk iedegt partizānu cīņas liesmu ienaidnieka aizmugurē, postīt ienaidnieka komunikācijas, uzspridzināt dzelzceļu tiltus, izjaukt pretinieka karaspēka pārvietošanu, ieroču un kaujas piederumu pievešanu, uzspridzināt un aizdedzināt kara "noliktavas, uzbrukt ienaidnieka garnizoniem, neļaut ienaidniekam atkāpjoties nodedzināt mūsu ciemus un pilsētas, palīdzēt visiem spēkiem, visiem līdzekļiem uzbrūkošajai Sarkanai Armijai.

Te ir mūsu uzvaras ķīla.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un polīt-darbinieki, partizāni un partizānes!

Padomju Valdības un mūsu boļševiku partijas vārdā sveicinu un apsveicu jūs ar Sarkanās Armijas 25. gadadienu.

Lai dzīvo mūsu Lielā Dzimtene!

Lai dzīvo mūsu slavenā Sarkanā Armija, mūsu drošsirdīgā Jūras Kara Flote, mūsu varonīgie partizāni un partizānes!

Lai dzīvo boļševiku partija, Sarkanās Armijas uzvaru iedvesmotāja un organizētāja!

Nāvi vācu iebrucējiem!

Augstākais ‘virspavēlnieks J. STAĻINS

I

I

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 195

1943. gada 1. maija, Maskava.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri uu po-lītdarbinieki, partizāni un partizānes, strādnieki un strādnieces, zemnieki un zemnieces, inteliģenta darba ļaudis! Brāļi un māsas, kas uz laiku nokļuvuši vācu apspiedēju jūgā!

Padomju Valdības un mūsu boļševiku partijas vārdā sveicinu un apsveicu jūs Pirmā maija dienā!

Mūsu zemes tautas sagaida Pirmo maiju bargajās Tēvijas kara dienās. Viņas uzticējušas savu likteni Sarkanai Armijai un nav vīlušās savās cerībās. Padomju karavīri cēlušies aizsargāt Dzimteni un nu jau gandrīz divus gadus aizstāv Padomju Savienības tautu godu un neatkarību.

1942./43. gada ziemas kampaņas laikā Sarkanā Armija devusi nopietnus triecienus hitleriskajam karaspēkam, iznīcinājusi lielu daudzumu ienaidnieka dzīvā spēka un technikas, ielenkusi un likvidējusi divas ienaidnieka armijas pie Sta-ļingradas, saņēmusi gūstā pāri par 300 tūkstošiem ienaidnieka kareivju un oficieru un atbrīvojusi no vācu jūga simtiem padomju pilsētu un tūkstošiem ciemu.

Ziemas kampaņa parādīja, ka Sarkanās Armijas uzbrukšanas spēks pieaudzis. Mūsu karaspēks ne tikai izsita vāciešus no territorijas, ko tie bija sagrābuši 1942. gada vasarā, bet ari ieņēma daudz pilsētu un rajonu, kas atradās jau apmēram pusotra gada ienaidnieka rokās. Vāciešiem nebija pa spēkam novērst Sarkanās Armijas uzbrukumu.

Pat pretuzbrukumam šaurajā frontes sektorā CharkovaS rajonā hitleriskā pavēlniecība izrādījās spiesta pārsviest pāri par trīsdesmit jaunu divīziju no Rietumeiropas. Vācieši cerēja ielenkt padomju karaspēku Charkovas rajonā un sarīkot mūsu karaspēkam „vācu Sta]ingradu“. Tomēr hitleriskās pavēlniecības mēģinājums revanšēties par Staļingradu sabruka.

Tanī pašā laikā mūsu sabiedroto uzvarošais karaspēks satrieca italiešu-vācu karaspēku Lībijas un Tripoles rajonā, iztīrīja šos rajonus no ienaidniekiem un tagad turpina tos graut Tunisas rajonā, bet drosmīgā angļu-amerikāņu aviācija dod dragājošus triecienus Vācijas un Itālijas kara rūpniecības centriem, vēstīdama otras frontes rašanos Eiropā pret italiešu-vācu fašistiem.

Tādā kārtā trieciens ienaidniekam no austrumiem, no Sarkanās Armijas puses, pirmoreiz kara laikā saplūda ar triecienu no rietumiem, no mūsu sabiedroto karaspēka puses— vienotā, kopējā triecienā.

Visi šie apstākļi, kopā ņemot, līdz pamatiem satricinājuši hitlerisko kara mašīnu, pārgrozījuši pasaules kara gaitu un radījuši nepieciešamos priekšnoteikumus uzvarai pār hitlerisko Vāciju.

Rezultātā ienaidnieks izrādījās spiests atzīt, ka viņa stāvoklis nopietni pasliktinājies, un sāka vaimanāt par kara krizi. Taisnība, ienaidnieks cenšas maskēt savu kritisko stāvokli ar sacelto troksni par „totālo" mobilizāciju. Bet nekāds troksnis nevar padarīt par neesošu to faktu, ka fašistu nometne tiešām pārdzīvo nopietnu krizi.

Krize fašistu nometnē izpaužas, vispirms, tanī faktā, ka ienaidnieks bija spiests atklāti atsacīties no savas agrākās orientēšanās uz zibenskaru. Ienaidnieka nometnē tagad vairs nav modē runāt par zibenskaru — skaļā pļāpāšana par zibenskaru aizstāta ar grūtsirdīgām gaudām, ka ieilgstošs karš neizbēgams. Ja agrāk vācu fašistiskā pavēlniecība lielījās ar zibenīga uzbrukuma taktiku, tad tagad šī taktika atmesta, un vācu fašisti vairs nelielās ar to, ka viņi izdarījuši vai domā izdarīt zibenīgu uzbrukumu, bet ar to, ka tiem izdevies veikli izšmaukt no angļu karaspēka aptverošā trieciena Ziemeļafrikā vai no padomju karaspēka ielenkuma Demjanskas rajonā. Fašistu prese mudž no lielīgiem ziņojumiem par to, ka vācu karaspēkam izdevies aizmukt no frontes un izbēgt no jaunas Staļingradas vienā vai otrā Austrumu vai Tunisas frontes sektorā. Acīm redzot, hitleriskajiem stratēģiem vairāk nav ar ko lielīties.

Krize fašistu nometnē, otrkārt, izpaužas tanī faktā, ka fašisti sāk aizvien biežāk runāt par mieru. Ja spriež pēc ārzemju preses ziņām, tad var nākt pie slēdziena, ka vācieši gribētu slēgt mieru ar Angliju un ASV, ja tās sarautu saites ar Padomju Savienību, vai, otrādi, viņi gribētu slēgt mieru ar Padomju Savienību, ja tā sarautu saites ar Angliju un ASV. Būdami paši nodevīgi līdz pēdējam, vācu imperiālisti ir tik nekaunīgi, ka mēro sabiedrotos -pēc sava mēra, cerībā, ka kāds no sabiedrotiem uzķersies makšķerei. Protams, vācieši nepļāpā par mieru tāpēc, ka tiem labi klājas. Pļāpāšana par mieru fašistu nometnē liecina tikai to, ka viņi pārdzīvo smagu krizi. Bet par kādu mieru var būt runa ar imperiālistiskajiem laupītājiem no vācu fašistiskās nometnes, kas pārplūdinājuši asinīm Eiropu un pārklājuši to karātavām? Vai gan nav skaidrs, ka tikai pilnīga hitlerisko armiju sakaušana un pilnīga hitleriskās Vācijas kapitulācija var dot Eiropai mieru? Vai tikai tāpēc vācu fašisti nepļāpā par mieru, ka viņi jūt nākamās katastrofas tuvošanos?

Vācu-italiešu fašistiskā nometne pārdzīvo smagu krizi un atrodas savas katastrofas priekšā.

Tas vēl, protams, nenozīmē, ka hitleriskās Vācijas katastrofa jau iestājusies. Nē, nenozīmē. Hitleriskā Vācija un tās armija satricinātas un pārdzīvo krizi, bet tās vēl nav sakautas. Būtu naivi domāt, ka katastrofa iestāsies pati, pašplūsmes ceļā. Vēl vajag divus trīs tādus varenus triecienus no rietumiem un austrumiem, kādus hitleriskā armija saņēmusi pēdējos5—6 mēnešos, lai hitleriskās Vācijas katastrofa kļūtu par faktu.

Tāpēc Padomju Savienības tautām un to Sarkanai Armijai, tāpat kā mūsu sabiedrotiem un to armijām, stāv vēl priekšā nikna un grūta cīņa, lai pilnīgi uzvarētu hitleriešu neģēļus. Šī cīņa prasīs no viņiem lielus upurus, milzīgu izturību, dzelzs stingrumu. Viņiem jāmobilizē visi savi spēki un iespējas, lai sakautu ienaidnieku un tādā kārtā izlauztu ceļu uz mieru.

Biedri! Padomju tauta izrāda vislielāko gādību par savu Sarkano Armiju. Tā gatava atdot visus spēkus Padomju zemes militārās varenības tālākai nostiprināšanai. Nepilnu 4 mēnešu laikā Padomju Savienības tautas ieguldījušas Sarkanās Armijas fondā pāri par 7 miljardiem rubļu. Tas vēlreiz parāda, ka karš pret vāciešiem ir tiešām visu tautu, kas apdzīvo Padomju Savienību, kopīgs tautas karš. Strādnieki, kolchoznieki, inteliģence, nepagurdami, izturīgi un vīrišķīgi panesot kara radītās grūtības, strādā uzņēmumos un iestādēs, transportā, kolchozos un sovchozos. Bet karš pret vācu fašistiskajiem iebrucējiem prasa, lai Sarkanā Armija saņemtu vēl vairāk lielgabalu, tanku, lidmašīnu, ložmetēju, automātu, mīnmetēju, kaujas piederumu, apbruņojuma un pārtikas. Tātad nepieciešams, lai strādnieki, kolchoznieki un visa padomju inteliģence strādātu frontes labā ar divkāršotu enerģiju.

Vajadzīgs, lai visi mūsu cilvēki un visas iestādes aizmugurē strādātu saskaņoti un pareizi kā labs pulksteņa mechanisms. Atcerēsimies lielā Ļeņina novēlējumu: „Ja kaps izrādījies

neatvairāms — tad viss kaļ-am, un mazākā nolaidība un enerģijas trūkums jāsoda pēc kapa laika likuma.*

Atbildot savas tautas uzticībai un gādībai, Sarkanai Annijai

vēl stiprāk jāsit ienaidnieks, nesaudzīgi jāiznlcina vācu iebrucēji, nepārtraukti jādzen tie ārā no Padomju zemes. Sarkanā Armija kara laikā guvusi bagātu kara pieredzi. Simtiem tūkstošiem kareivju visā pilnībā apguvuši savus ieročus. Daudzi komandieri iemācījušies prasmīgi vadīt karaspēku kaujas laukā' Bet ar to apmierināties nebūtu saprātīgi. Kareivjiem jāiemācās labi pārzināt savi ieroči, komandieriem jākļūst par kaujas vešanas meistariem. Bet art tas ir par maz. Kara lietās, un vēl jo vairāk tādā karā kā pašreizējais, nevar stāvēt uz vietas. Apstāties kara lietās nozīmē atpalikt. Bet atpalicējus, kā zināms, sit. Tāpēc galvenais tagad ir tas, lai visa Sarkanā Armija diendienā papildinātu savu kaujas prasmi, lai visi Sarkanās Armijas komandieri un kareivji mācītos no kara pieredzes, mācītos karot tā, kā to prasa uzvara.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, komandieri un polīt-darbinieki, partizāni un partizānes I Sveicinot un apsveicot jūs Pirmajā maijā, pavēlu:

1. Visiem kareivjiem —kājniekiem, mlnmetējniekiem, arti-leristiem, tankistiem, lidotājiem, sapieriem, sakarniekiem un kavalēristiem — turpināt nepagurstoši papildināt savu kaujas meistarību, precīzi izpildīt komandieru pavēles, reglamentu un nolikumu prasības, svēti ieturēt disciplīnu, ievērot organizētību un kārtību.

2. Visu veidu karaspēka daļu komandieriem un vispārējiem karaspēka komandieriem — kļūt par karaspēka vadīšanas meistariem, prasmīgi organizēt visu veidu karaspēka sadarbību un pārvaldīt tos kauja. Pētīt pretinieku, uzlabot izlūkošanu, armijas acis un ausis, atcerēties, ka bez tā nevar bez kļūdīšanās sist ienaidnieku. Pacelt karaspēka štābu darba kultūru, panākt to, lai Sarkanās Armijas vienību un daļu štābi kļūtu par priekšzīmīgiem karaspēka pārvaldes orgāniem. Pacelt

kaj-aspēka aizmugures daļu darbu uz to prasību līmeņa, kādas uzliek tagadējais karš, stingri iegaumēt, ka no pilnīgas un savlaicīgas karaspēka apgādes ar kaujas piederumiem, apbruņojumu un pārtiku atkarīgs kara operāciju iznākums. - 3. Visai Sarkanai Armijai — nostiprināt un attīstīt ziemas kauju panākumus, neatdot ienaidniekam ne pēdas mūsu zemes, būt gatavai izšķīrējām kaujām ar vācu fašistiskajiem iebrucējiem. Aizsardzībā parādīt mūsu armijas kareivjiem piemītošu neatlaidību un stingrumu. Uzbrukumā — noteiktību, pareizu karaspēka sadarbību, drosmīgu manevru kaujas laukā, kas noslēdzas ar pretinieka ielenkšanu un iznīcināšanu.

4. Partizāniem un partizānēm — dot varenus triecienus ienaidnieka aizmugurei, satiksmes ceļiem, kara materiālu noliktavām, štābiem un uzņēmumiem, postīt pretinieka sakarlinijas. Iesaistīt plašus padomju iedzīvotāju slāņus ienaidnieka sagrābtajos rajonos aktīvā atbrīvošanas cīņā, tā glābjot padomju pilsoņus no aizdzīšanas vācu verdzībā, no tā, ka viņus iznīcina hitleriskie zvēri. Nesaudzīgi atriebties vācu iebrucējiem par mušu sievu un bērnu, māšu un tēvu, brāļu un māsu asinīm un asarām. Visiem spēkiem palīdzēt Sarkanai Armijai tās cīņā ar neģēlīgajiem hitleriskajiem verdzinātājiem.

Biedri!

Ienaidnieks jau izbaudījis mūsu karaspēka dragājošo triecienu spēku. Tuvojas laiks, kad Sarkanā Armija kopā ar mūsu sabiedroto armijām sadragās mugurkaulu fašistiskajam zvēram.

Lai dzīvo mūsu slavenā Dzimtenei

Lai dzīvo mūsu varonīgā Sarkanā Armijai

Lai dzīvo mūsu varonīgā Jūras Kara Flote!

Lai dzīvo mūsu drošsirdīgie partizāni un partizānes!

Nāvi vācu iebrucējiem! Augstākais Virspavēlnieks, Padomju Savienības Maršals J. STAĻINS

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

uz amerikāņu avīzes ,,New-York Times" un angļu avīzes „Times" korespondenta jautājumiem

Amerikāņu avīzes ,,New-York Times" un angļu avīzes „Times" Maskavas korespondents Parkera kungs griezās pie PSRS Tautas Komisāru Padomes Priekšsēdētaja biedra J. V. Staļina ar vēstuli, kujū viņš lūdz atbildēt uz diviem jautājumiem, kas interesē amerikāņu un angļu sabiedrību.

Biedrs J. V. Staļins atbildēja Parkera kungam ar šādu vēstuli:

Parkera kungs!

Saņēmu 3. maijā Jūsu divus jautājumus par poju-padomju attiecībām.

Nosūtu Jums savas atbildes:

1. jautājums: „Vai PSRS valdība pēc hitleriskās Vācijas sakaušanas vēlas redzēt stipru un neatkarīgu Poliju?11

Atbilde: Protams, vēlas.

2. jautājums: „Uz kādiem pamatiem, pēc Jūsu domām, jābazējas Polijas un PSRS attiecībām pēc kapa?"

Atbilde: Uz paliekamu, draudzīgu kaimiņu attieksmju pamata un savstarpējas cienības, vai, ja poļu tauta to vēlētos, pamatojoties uz savstarpējas palīdzības savienību pret vāciešiem kā galvenajiem Padomju Savienības un Polijas ienaidniekiem.

Ar cienību

J. STAĻINS

1943. gada 4. maijā.

BIEDRA J. V. STAĻINA APSVEIKUMA TELEGRAMMAS

V. ČerCila un F. Ruzvelta kungiem sakara ar angļa-amerikāņu karaspēka uzvaru Ziemeļafrikū

PSRS Tautas Komisāru Padomes Priekšsēdētājs biedrs J. Staļins naktī uz 8. maiju nosūtīja Lielbritānijas Premjerministram V. Čerčila kungam un ASV Prezidentam F. Ruzvelta kungam šadas apsveikuma telegrammas:

Premjerministram Čerčilam,

Londona.

Apsveicu Jūs un varonīgo angļu un amerikāņu karaspēku ar spīdošo uzvaru, kura atbrīvoja Bizertu un Tunisu no hitleriskās tirannijas. Veļu Jums turpmākas sekmes.

J. STAĻINS

Prezidentam Ruzveltam,

Vašingtona.

Apsveicu Jūs un varonīgo amerikāņu un angļu karaspēku ar spīdošo uzvaru, kura atbrīvoja Bizertu un Tunisu no hitleriskās tirannijas. Veļu Jums turpmākas sekmes.

J. STAĻINS

1943. gada 9. maijā.

6

81

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDE

uz angļu Reutera aģentūras galvenā korespondenta jautājumu

Angļu Reutera aģentūras galvenais korespondents Maskava Ķinga kungs griezās pie PSRS Tautas Komisāru Padomes Priekšsēdētaja biedra J. Staļina ar vēstuli, kupa lūdza atbildēt uz jautājumu, kas interese angļu sabiedrību.

Biedrs J. V. Staļins atbildēja Kinga kungam ar šādu vēstuli:

Kinga kungs!

Es saņēmu no Jums lūgumu atbildēt uz jautājumu, kas attiecas uz Komunistiskās Internacionāles darbības izbeigšanu. Nosūtu Jums savu atbildi.

Jautājums. ,Angļu komentāri attiecība uz lēmumu par Kominternes likvidēšanu bija ļoti labvēlīgi. Kāds ir padomju viedoklis par šo jautājumu un tū ietekmi uz nūkamajūm starptautiskajam attiecībām?“

Atbilde. Komunistiskās Internacionāles darbības izbeigšana ir pareiza un savlaicīga, jo tā atvieglo visu brīvības mīlētāju tautu kopēja uzbrukuma organizēšanu pret kopējo ienaidnieku — hitlerismu.

Komunistiskās Internacionāles darbības izbeigšana pareiza, jo:

a) tā atmasko hitleriešu melus par to, it kā „Maskavai" ir nolūks iejaukties citu valstu dzīvē un tās „boļševizēt". Šiem meliem tagad darīts gals.

b) Tā atmasko strādnieku kustībā esošo komunisma pretinieku melus par to, it kā dažādu zemju komunistiskās partijas rīkojoties nevis savas tautas interesēs, bet uz pavēli no ārienes. Arī šiem meliem tagad darīts gals.

c) Tā atvieglo brīvības mīlētāju zemju patriotu darbu savas zemes progresīvo spēku apvienošanā, neatkarīgi no to partijas piederības un reliģiskās pārliecības, vienotā nacionālās atbrīvošanas nometnē, lai vērstu plašumā cīņu pret fašismu.

d) Tā atvieglo visu zemju patriotu darbu visu brīvības mīlētāju tautu apvienošanā vienotā starptautiskā koalicijā cīņai pret hitlerisma vispasaules kundzības draudiem, tā iztīrot ceļu nākamās tautu draudzības organizēšanai uz tautu vienlīdzības pamatiem.

Es domāju, ka visi šie apstākli kopā novedīs pie sabiedroto un citu apvienoto nāciju vienotas cīņas frontes turpmākas nostiprināšanas, lai uzvarētu hitlerisko tiranniju.

Es uzskatu, ka Komunistiskās Internacionāles darbības izbeigšana ir pilnīgi savlaicīga, jo tieši tagad, kad fašistiskais zvērs sasprindzina savus pēdējos spēkus, nepieciešams noorganizēt kopēju brīvības mīlētāju zemju spiedienu, lai nobeigtu šo zvēru un izglābtu tautas no fašisma jūga.

1943. gada 28. maijā. Ar cienību

J. STAĻINS

PSRS POĻU PATRIOTU SAVIENĪBAS KONGRESA PREZIDIJA LOCEKĻIEM

Vandai Vasi(evskai, pulkvedim Berlingam, Andžejam Vitosam, Francišekam Kupšam, prof. Jakubam Parnasam, Dr. Boļesiavam Drobneram, pulkvedim Antonijam Sivickim, Dr. Stefanam Jendrichovskim, Aleksandram Klosam un Kazimiram Vitaševskim.

Pateicos Jums par Jūsu sirsnīgo un draudzīgo apsveikumu Padomju valdībai.

Sirsnīgi apsveicu Jūs un PSRS Poļu Patriotu Savienību, kas sākusi sekmīgu darbu, lai apvienotu savus spēkus un nostiprinātu draudzību starp Polijas un Padomju Savienības tautām.

Variet būt pārliecināti, ka Padomju Savienība darīs visu iespējamo, lai paātrinātu mūsu kopējā ienaidnieka — hitleriskās Vācijas—sakaušanu, lai stiprinātu poļu-padomju draudzību un visādi veicinātu stipras un neatkarīgas Polijas atjaunošanu.

Vēlu Jums sekmes Jūsu darbā!

J. STAĻINS

augstAka VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLE

Armijas ģenerālim b. Rohosovskim, Armijas ģenerālim b. Vatnti-nam, ģenerālpulkvedim b. Popovam

Vakar, 23. jūlijā, ar mūsu karaspēka sekmīgu darbību, pilnīgi likvidēts vācu jūlija uzbrukums rajonā dienvidos no Orlas un ziemeļos no Belgorodas uz Kurskas pusi.

5. jūlija rītā vācu fašistiskais karaspēks ar lieliem tanku un kājnieku spēkiem, lielā skaitā aviācijas atbalstīts, pārgāja uzbrukumā Orlas-Kurskas un Belgorodas-Kurskas virzienā.

Vācieši raidīja uzbrukumā pret mūsu karaspēku savus galvenos speķus, kas bija savilkti Orlas un Belgorodas rajonā.

Kā tas tagad kļuvis skaidrs, vācu pavēlniecība raidīja kaujā: Orlas-Kurskas virzienā — septiņas tanku, divas motorizētās un vienpadsmit kājnieku divīzijas un Belgorodas-Kurskas virziena — desmit tanku, vienu motorizēto un septiņas kājnieku divīzijas.

Tādā kārtā pretinieka pusē uzbrukumā piedalījās pavisam 17 tanku, 3 motorizētās un 18 kājnieku vācu divīzijas.

Savilkusi šos spēkus šauros frontes sektoros, vācu pavēlniecība cerēja koncentriskiem triecieniem no ziemeļiem un dienvidiem kopējā virzienā uz Kursku pārraut mūsu aizsardzību, ielenkt un iznīcināt mūsu karaspēku, kas bija novietots Kurskas izciļņa lokā.

Šis jaunais vācu uzbrukums mūsu karaspēkam nenāca negaidīts. Tas bija gatavs nevien atvairīt vācu uzbrukumu, bet ari dot spēcīgus prettriecienus.

Zaudējot ļoti daudz dzīvā spēka un technikas, pretiniekam

izdevās tikai iespiesties mūsu aizsardzība Orlas-Kurskas virzienā ap 9 kilometri dziļi un Belgorodas-Kurskas virzienā — 15—35 kilometri. Niknās kaujās mūsu karaspēks nogurdināja un lika noasiņot labākajām vācu divīzijām un ar sekojošiem enerģiskiem prettriecieniem nevien atsvieda ienaidnieku un pilnīgi atjaunoja stāvokli, kādā mūsu karaspēks atradās pirms 5. jūlija, bet ari pārrāva pretinieka aizsardzību, pavirzoties uz Orlas pusi no 15 līdz 25 kilometriem

Kaujas, ko izcīnīja, lai likvidētu vācu uzbrukumu, liecina par mūsu karaspēka augsto kaujas prasmi, visu karaspēka veidu kareivju un komandieru, starp tiem artileristu un min-metējnieku, tankistu un lidotāju nepārspētas neatlaidības, izturības un varonības paraugiem.

Tādā kārta vācu vasaras uzbrukuma plāns uzskatāms par pilnīgi sabrukušu.

Ar to atmaskots mīts, ka vācieši vasarās uzbrukumā vienmēr gūstot panākumus, bet padomju karaspēks it kā spiests atkāpties.

Kaujās par vācu uzbrukuma likvidēšanu teicami darbojās šādas karaspēka vienības: ģenerālleitnanta Puchova, ģenerālleitnanta Galaņina, tanku karaspēka ģenerālleitnanta Rodina, ģenerālleitnanta Romaņenko, ģenerālleitnanta Ķolpakā, ģenerālleitnanta Čistjakova, tanku karaspēka ģenerālleitnanta Ķatukova, tanku karaspēka ģenerālleitnanta Rotmist-rova, ģenerālleitnanta Žadova, ģenerālleitnanta Šumilova, ģenerālleitnanta Krjučenkina, aviācijas ģenerālpulkveža Golovanova, aviācijas ģenerālleitnanta Krasovska, aviācijas ģenerālleitnanta Rudenko un aviācijas ģenerālleitnanta Naumenko aviācijas vienību lidotāji.

Kaujās no 5. līdz 23. jūlijam pretinieks cietis šādus zaudējumus: krituši vairāk kā 70.000 kareivju un oficieru, bojāti un iznicināti 2.900 tanku, 195 pašgājēji lielgabali, 844 lauka lielgabali, iznīcinātas 1.392 lidmašīnas un vairāk par 5.000 automašīnu.

Apsveicu Jūs un Jūsu vadīto karaspēku ar sekmīgi veikto vācu vasaras uzbrukuma likvidāciju.

Par teicamu kaujas darbību izsaku pateicību visiem Jūsu vadītā karaspēka kareivjiem, komandieriem un polītdar-biniekiem.

Mūžīga slava varoņiem, kas krituši kaujas laukā cīņā par mūsu Dzimtenes brīvību un godu.

1943. g. 24. jūlijā. Augstākais virspavēlnieks

Padomju Savienības maršals J. STAĻINS

augstākā virspavēlnieka pavēle

Ģenerālpulkvedim Popovam, ģenerālpulkvedim Sokolovskim, Armijas ģenerālim Rokosovskim, Armijas ģenerālim Vatutinam, ģenerālpulkvedim Koņevam

Šodien, 5. augustā, Brjanskas frontes karaspēks, Rietumu un Centrālās frontes karaspēka no flangiem atbalstīts, niknu kauju rezultātā ieņēma Orlas pilsētu.

Šodien ari Stepju un Voroņežas frontes karaspēks pārvarēja ienaidnieka pretošanos un ieņēma Belgorodas pilsētu.

Pirms mēneša, 5. jūlijā, vācieši sāka savu vasaras uzbrukumu no Orlas un Belgorodas rajona, lai aplenktu un iznicinātu masu karaspēku, kas atradās Kurskas izcilni, un ieņemtu Kursku.

Atvairījis visus pretinieka mēģinājumus izlauzties uz Kursku no Orlas un Belgorodas puses, masu karaspēks pats pārgāja uzbrukumā un 5. augustā, taisni mēnesi pēc vācu jūlija uzbrukuma sākuma, ieņēma Orlu un Belgorodu.

Ar to atmaskots vācu mīts, it kā padomju karaspēks nespējot vasarā sekmīgi uzbrukt.

Cildinot gūto uzvaru, 5., 129. un 380. strēlnieku divīzijai, kas pirmās ielauzās Orlas pilsētā un atbrīvoja to, piešķirt ,,Orlas“ nosaukumu un turpmāk tās dēvēt: 5. Orlas strēlnieku divīzija, 129. Orlas strēlnieku divīzija un 380. Orlas strēlnieku divīzija.

89. Gvardes un 305. strēlnieku divīzijai, kas pirmās ielauzās Belgorodas pilsētā un atbrīvoja to, piešķirt ,,Belgorodas“

nosaukumu un turpmāk tās dēvēt: 89. Gvardes Belgorodas strēlnieku divīzija un 805. Belgorodas strēlnieku divīzija.

Šodien, 5. augustā, pīkst. 24-os mūsu Dzimtenes galvaspilsēta Maskava salutēs mūsu varonīgajam karaspēkam, kas atbrīvojis Orlu un Beigorodu, ar divpadsmit artilērijas zalvēm no 120 lielgabaliem.

Par teicamu uzbrukuma darbību izsaku pateicību visam Jūsu vadītam karaspēkam, kas piedalījās Orlas un Belgorodas atbrīvošanas operācijās.

Mūžīga slava varoņiem, kas krituši cīņā par mūsu Dzimtenes brīvību.

Nāvi vācu okupantiem!

Augstākais Virspavēlnieks

1943. g. 5. augustā. Padomju Savienības Maršals

J. STAĻINS

LIELAS OKTOBĶA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 26. GADADIENA

Valsts Aizsardzības komitejas priekšsēdētaja ziņojams Maskavas darba ļaužu deputātu padomes svinīgajā sēde kopā ar Maskavas pilsētas partijas un sabiedriskajam organizācijām 1943. gada 6. novembrī, Maskavā

Biedri!

Šodien Padomju Savienības tautas svin Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 26. gadadienu.

Trešo reizi mūsu zeme Tēvijas kara apstākļos atzīmē savas tautas revolūcijas gadadienu.

1941. gada oktobrī mūsu Dzimtene pārdzīvoja grūtas dienas. Ienaidnieks bija nonācis pie galvaspilsētas. Bija ielencis Ļeņingradu no sauszemes. Mūsu karaspēks bija spiests atkāpties. Armijai un visai tautai vajadzēja pielikt visus spēkus, lai apturētu ienaidnieku un dotu viņam nopietnu triecienu pie Maskavas.

1942. gada oktobra sākumā briesmas mūsu Dzimtenei vēl vairāk pieauga. Ienaidnieks tad atradās kādus 120 kilometrus no Maskavas, bija ielauzies Staļingradā un sasniedzis Kaukaza pakāji. Tomēr arī šais smagajās dienās armija un tauta nezaudēja drosmi, bet izturīgi pacieta visus pārbaudījumus. Tās atrada sevī spēku, lai apturētu ienaidnieku un dotu viņam prettriecienu. Uzticīgas lielā Ļeņina novēlējumiem, nesaudzējot ne spēku, ne dzīvību, tās aizstāvēja Oktobra revolūcijas iekarojumus. Kā zināms, šīs armijas un tautas pūles nebija veltīgas.

Drīz pēc pagājušā gada Oktobra dienām mūsu karaspēks pārgāja uzbrukumā un deva vāciešiem jaunu varenu triecienu vispirms pie Staļingradas, Kaukazā, Donas vidusteces rajonā, bet pēc tam 1943. gada sākumā pie Veļikije Lūkiem, pie Ļeņingradas un Rževas, un Vjazmas rajonā. Pēc tam Sarkanā Armija jau vairs neizlaida iniciatīvu no savām rokām. Viņas triecieni visas šī gada vasaras laikā k|uva aizvien spēcīgāki, viņas militārā meistarība ar katru mēnesi pieauga. No tā laika mūsu karaspēks gūst lielas uzvaras, bet vācieši zaudē vienu kauju pēc otras. Lai ienaidnieks centās kā cenzdamies, viņam tomēr nav izdevies gūt nevienu kaut cik nopietnu panākumu padomju-vācu frontē.

1. Radikāls lūzuma gads kapa galtā

Pagājušais gads — no Oktčbra 25. līdz 26. gadadienai — ir lūzuma gads Tēvijas kapā.

Šis gads bija lūzuma gads vispirms tāpēc, ka šai gadā Sarkanai Armijai pirmo reizi kara laikā izdevās veikt lielu vasaras uzbrukumu pret vācu karaspēku, pie kam vācu fašistiskais karaspēks zem mūsu karaspēka triecieniem bija spiests steidzīgi atstāt sagrābto territoriju, bieži vien bēgot glābties no ielenkuma un pamest kaujas laukā lielu daudzumu technikas, bruņojuma un municijas noliktavu, ievainotus kareivjus un oficierus.

Tādā kārtā mūsu vasaras kampaņas panākumi šī gada otrā pusē bija turpinājums un noslēgums mūsu ziemas kampaņas panākumiem šī gada sākumā.

Tagad, kad Sarkanā Armija, attīstot ziemas kampaņas panākumus, devusi vācu karaspēkam varenu triecienu vasarā, pasaku par to, it kā Sarkanā Armija nebūtu spējīga veikt sekmīgu uzbrukumu vasaras laikā, var uzskatīt par galīgi

apraktu. Pagājušais gads parādīja, ka Sarkana Armija tikpat labi var uzbrukt vasarā kā ziemā.

Šo uzbrukuma operāciju rezultātā mūsu karaspēkam izdevies pagājušā gada laikā ar kaujām noiet no 500 kilometriem frontes centrālajā daļā līdz 1.300 kilometriem Dienvidos (aplausi), atbrīvojot ap 1 miljonu kvadrātkilometru lielu territoriju, tas ir, gandrīz ap divi trešdaļas Padomju zemes, ko ienaidnieks uz laiku bija sagrābis, pie kam ienaidnieka karaspēku atsvieda no Vladikaukazas līdz Chersonai, no Elistas līdz Krivoj Rogām, no Staļingradas līdz Ķijevai, no Voroņežas līdz Gomeļai, no Vjazmas un Rževas līdz Oršas un Vitebskas pievārtei.

Neticēdami savu agrāko panākumu stabilitātei padomju-vācu frontē, vācieši jau iepriekš ilgāku laiku bija veidojuši spēcīgas aizsardzības joslas, it sevišķi gar lielām upēm. Bet šī gada kaujās vāciešus neglāba ne upes, ne varenie nocietinājumi. Mūsu karaspēks sadragāja vācu aizsardzības joslu un tikai 1943. gada trijos vasaras mēnešos vien meistariski forsēja četrus ļoti nopietnus ūdens šķēršļus — Ziemeļu Do-ņecu, Desnu, Sožu un Dņepru. Es nemaz nerunāju par tādiem šķēršļiem, kā vācu aizsardzības josla Miusas upes rajonā — rietumos no Rostovas — un aizsardzības josla Moločnajas upes rajonā — pie Melitopoles. Tagad Sarkanā Armija sekmīgi grauj ienaidnieku Dņepras otrā puse.

Šis gads bija lūzuma gads arī tāpēc, ka Sarkanai Armijai izdevās samērā īsā laikā sakaut un samalt vācu fašistiskā karaspēka visvairāk piedzīvojušos vecos kadrus, reizē ar to norūdot un vairojot savas pašas kadrus sekmīgās uzbrukuma kaujās gada laikā. Pagājušajā gadā vācu fašistiskā armija zaudējusi kaujās padomju-vācu frontē vairāk kā 4.000.000 kareivju un oficieru, no tiem vismaz 1.800.000 kritušu. Bez tam vācieši zaudējuši šai gadā vairāk kā 14.000 lidmašīnu, vairāk kā 25.000 tanku un vismaz 40.000 lielgabalu.

Tagad vācu fašistiskā armija jau vairs nav tāda, kāda tā bija kara sākumā. Ja kara sākumā viņai bija pietiekams daudzums piedzīvojušu kadru, tad tagad tā atšķaidīta ar jaunizceptiem, jauniem nepiedzīvojušiem oficieriem, kurus vācieši steidzīgi raida uz fronti, jo viņiem nav ne nepieciešamo oficieru rezervju, ne laika, lai tos apmācītu.

Pavisam cita aina redzama tagad Sarkanā Armijā. Viņas kadri izauguši un norūdījušies sekmīgās uzbrukuma kaujās pagājušajā gadā. Viņas kaujas kadru daudzums aug un augs, jo esošās nepieciešamās oficieru rezerves dod viņai ir laiku, ir iespēju apmācīt jaunos oficieru kadrus un izvirzīt tos atbildīgos posteņos.

Raksturīgi, ka 240 divīziju vietā, kas pagājušajā gadā stāvēja mūsu frontē un no kurām 179 divīzijas bija vācu,— šai gadā pret Sarkanās Armijas fronti stāv 257 divīzijas, no kurām 207 divīzijas ir vācu. Vācieši, acīm redzot, cer kompensēt savu divīziju kvalitātes pazemināšanos ar viņu skaita palielināšanu. Tomēr vācu sakaušana pagājušajā gadā liecina, ka divīziju kvalitātes pasliktināšanos nevar aizstāt, palielinot viņu daudzumu

No tīri militārā viedokļa vācu karaspēka sakāvi mūsu frontē šī gada beigās noteica divi ļoti svarīgi notikumi: kauja pie Staļingradas un kauja pie Kurskas.

Kauja pie Staļingradas beidzās ar vācu 300.000 vīru lielās armijas ielenkšanu, tās sakaušanu un apmēram vienas trešdaļas ielenktā karaspēka sagūstīšanu. Lai gūtu priekšstatu par šīs vēsturē vēl neredzēti lielās kaujas apmēriem, kas norisinājās Staļingradas laukos, nepieciešami zināt, ka Staļingradas kaujas beigās savākti un apglabāti 147.200 kritušu vācu kareivju un oficieru un 46.700 kritušu padomju kareivju un oficieru.

Staļingrada bija vācu fašistiskas armijas noriets. Pēc lielās Staļingradas kaujas, kā zināms, vācieši vairs nevarēja atžirgt.

Kas attiecas uz kauju pie Kurskas, tad tā beidzās ar vācu fašistiskā karaspēka divu galveno uzbrucēju grupu sakaušanu un mūsu karaspēka pāriešanu pretuzbrukuma, kas pēc tam pārvērtās par vareno Sarkanās Armijas vasaras uzbrukumu. Kauja pie Kurskas sākās ar vācu uzbrukumu Kurskai no ziemeļiem un no dienvidiem. Tas bija vāciešu pēdējais mēģinājums realizēt lielu vasaras uzbrukumu un tā sekmju gadījumā atgūt zaudēto. Uzbrukums, kā zināms, beidzās ar neveiksmi. Sarkanā Armija nevien atsita vācu uzbrukumu, bet pati pārgāja uzbrukumā un ar vairākiem spēcīgiem triecieniem vasarā atsvieda vācu fašistisko karaspēku aiz Dņepras.

Ja kauja pie Staļingradas vēstīja vācu fašistiskās armijas norietu, tad kauja pie Kurskas nostādīja to katastrofas priekšā.

Šis gads bija lUzuma gads, beidzot, tāpēc, ka Sarkanās Armijas sekmīgais uzbrukums pašos pamatos pasliktināja fašistiskās Vācijas saimniecisko un militāri politisko stāvokli, nostādot to visdziļākās krizes priekšā.

Vācieši cerēja šī gada vasarā reālizēt sekmīgu uzbrukumu padomju-vācu frontē, lai atgūtu zaudēto un paceltu savu sašķobīto autoritāti Eiropā. Bet Sarkanā Armija izjauca vācu nodomus, atsita viņu uzbrukumu, pati pārgāja uzbrukumā un aiztrieca vāciešus uz rietumiem, līdz ar to satricinot vācu ieroču autoritāti.

Vācieši cerēja pāriet uz ilgstošu kapi, sāka celt aizsardzības līnijas un „vaļņus", skaļi pasludinot, ka viņu jaunās pozicijas nav ieņemamas. Bet Sarkanā Armija arī šeit izjauca vācu aprēķinus, pārrāva viņu līnijas un „vaļņus", turpina sekmīgi uzbrukt un nedod viņiem laika ieildzināt karu.

Vācieši cerēja uzlabot stāvokli frontē ar „totālās" mobilizācijas palīdzību. Bet notikumi ari šeit izjauca vācu aprēķinus.

Vasaras kampaņa jau aprijusi divi trešdaļas „totāli" mobilizēto, tomēr nav jūtams, ka šis apstāklis būtu kaut cik uzlabojis vācu fašistiskās armijas stāvokli. Iespējams, ka vajadzēs izsludināt vēl vienu „totālo" mobilizāciju, pie kam nav pamata domāt, ka līdzīga pasākuma atkārtošanas gadījumā neradīsies „totāls" sabrukums zināmā valsti. (Vētraini aplausi.)

Vācieši cerēja stingri noturēt Ukrainu savās rokās, lai izmantotu Ukrainas lauksaimniecības produktus savas armijas un iedzīvotāju vajadzībām, bet Doņecas ogles rūpnīcu un dzelzceļu transporta vajadzībām, kas apkalpo vācu armiju. Bet arī šeit viņi pārrēķinājās. Sarkanās Armijas sekmīgā uzbrukuma rezultātā vācieši zaudēja ne tikai Doņecas ogles, bet arī Ukrainas bagātākos maizes apgabalus, pie kam nav pamata domāt, ka viņi vistuvākā laikā nepazaudēs arī pārējo Ukrainas daļu. (Vētraini aplausi.)

Saprotams, ka visas šīs pārrēķināšanās nevarēja nepasliktināt un tās patiesi pasliktināja pašos pamatos fašistiskās Vācijas saimniecisko un militāri politisko stāvokli.

Fašistiskā Vācija pārdzīvo dziļu krizi. Viņa atrodas savas katastrofas priekšā.

2. Vistautas palīdzība frontei

Sarkanās Armijas panākumi nebūtu bijuši iespējami bez tautas atbalsta, bez padomju cilvēku pašaizliedzīgā darba fabrikās un rūpnīcās, šachtās un raktuvēs, transportā un lauksaimniecībā. Padomju tauta grūtajos kaj-a apstākļos pratusi nodrošināt savu armiju ar visu minimāli nepieciešamo un nepārtraukti uzlabojusi tās kaujas techniku. Visā kaj-a laikā ienaidniekam nav izdevies pārspēt mūsu armiju apbruņojuma kvalitātē. Tai pašā laikā mūsu rūpniecība devusi frontei arvien lielāku un lielāku vairumu kaujas technikas.

Pagājušais gads bija lūzuma gads ne tikai kafa darbības gaitā, bet arī mūsu aizmugures darbā. Mūsu priekšā jau vairs nebija tādu uzdevumu kā uzņēmumu evakuācija uz austrumiem un rūpniecības pārkārtošana bruņojuma ražošanai. Padomju valstij tagad ir labi noorganizēta un strauji augoša kafa saimniecība. Tātad visas tautas darbu var koncentrēt bruņojuma, it sevišķi tanku, lidmašīnu, lielgabalu, pašgājējas artilērijas ražošanas palielināšanai un turpmākajai uzlabošanai. Šai ziņā mēs esam guvuši lielus panākumus. Sarkanā Armija, balstīdamās uz visas tautas palīdzību, nepārtraukti saņēma kaujas apbruņojumu, trieca pret ienaidnieku miljoniem bumbu, minu un lādiņu, raidīja kaujā tūkstošiem tanku un lidmašīnu. Var pilnīgi pamatoti sacīt, ka padomju cilvēku pašaizliedzīgais darbs aizmugurē ieies vēsturē līdzās Sarkanās Armijas varonīgajai cīņai kā vēl neredzēts tautas varoņdarbs Dzimtenes aizstāvēšanā. (Ilgi aplausi.)

Padomju Savienības strādnieki, izveidojuši mierīgās celtniecības gados augsti attīstītu varenu sociālistisku rūpniecību, Tēvijas kafa laikā vērta plašumā spriegu un kūsājošu darbu, lai palīdzētu frontei, parādīdami īstu darba varonību.

Visiem zināms, ka hitleriešu rīcībā kafā pret PSRS bija ne tikai augsti attīstītā Vācijas rūpniecība, bet arī diezgan spēcīgā vasaļu un okupēto zemju rūpniecība. Un tomēr hitlerieši nevarēja saglabāt kafa technikas skaitlisko pārākumu, ka tas bija, sākot kafu ar Padomju Savienību. Ja tagad ienaidnieka kādreizējais pārākums tanku, lidmašīnu, mīnmetēju un automātu skaita ziņā likvidēts, ja mūsu armija tagad nejūt nopietnu bruņojuma, municijas un ieroču trūkumu, tad tie vispirmām kārtām mūsu strādnieku šķiras nopelni. (Vētraini, ilgi aplausi.)

Padomju Savienības zemnieki, kas mierīgās celtniecības gados uz kolchozu iekārtas pamata pārvērta atpalikušo zem-

kopību par progresīvu lauksaimniecību, Tēvijas kara laikā parādījuši lauku vēsturē vēl neredzēti augstu visas tautas interešu izpratni. Viņi, pašaizliedzīgā darbā palīdzot frontei, parādījuši, ka padomju zemniecība uzskata tagadējo kapu pret vāciešiem par savu dzīvības jautājumu, par kapu savas dzīvības un brīvības dēļ.

Ir zināms, ka fašistisko bandu uzbrukuma rezultātā mūsu zemei uz laiku bija atņemti svarīgi Ukrainas, Donas un Kubapas lauksaimniecības rajoni. Un tomēr mūsu kolchozi un sovchozi bez nopietniem traucējumiem apgādāja armiju un zemi ar pārtiku. Protams, bez kolchozu iekārtas, bez kolchoznieku un kolchoznieču pašaizliedzīgā darba mēs nebūtu varējuši atrisināt šo ārkārtīgi grūto uzdevumu. Ja trešajā kapa gadā mūsu armija nejūt pārtikas trūkumu, ja iedzīvotāji apgādāti ar pārtiku un rūpniecība ar izejvielām, tad šai apstāklī izpaužas kolchozu iekārtas spēks un 'spēja dzīvot, kolchozu zemniecības patriotisms. (Ilgi aplausi.)

Liela nozīme palīdzībā frontei bija mūsu transportam, pirmkārt dzelzceļa transportam, bet tāpat ari upju, jūras un autotransportam. Transports, kā zināms, ir svarīgākais sakaru līdzeklis starp aizmuguri un fronti. Var ražot lielu daudzumu bruņojuma un munīcijas, bet ja tos ar transporta palīdzību laikā nenogādātu frontei, tad tie var kļūt nevērtīga krava frontes vajadzībām. Jāsaka, ka savlaicīgā bruņojuma, muni-cijas, pārtikas, apģērbu utt. piegādē frontei transportam ir izšķīrēja nozīme. Un ja, neraugoties uz kapa laika grūtībām un kurināmā trūkumu, mums tomēr izdevās apgādāt fronti ar visu nepieciešamo, tad te pirmkārt jāatzīst mūsu transporta strādnieku un kalpotāju nopelni. (Ilgi aplausi.)

Sniedzot palīdzību frontei, no strādnieku sķiras un zemniecības neatpaliek ari mūsu inteliģence. Padomju inteliģence uzticīgi strādā mūsu zemes aizsardzības labā, nepārtraukti

uzlabo Sarkanās Armijas apbruņojumu, ražošanas lechniku un organizāciju. Tā palīdz strādniekiem un kolchozniekiem celt rūpniecību un lauksaimniecību, kapa apstākļos virza uz priekšu padomju zinātni un kultūru.

Tas dara godu mūsu inteliģencei. (Ilgi aplausi.)

Visas Padomju Savienības tautas vienprātīgi cēlušās aizstāvēt savu Dzimteni, pareizi uzskatīdamas pašreizējo Tēvijas karu par visu darba ļaužu — bez tautības un ticības atšķirības — kopīgu lietu. Tagad jau paši hitleriešu politiķi redz, cik bezcerīgi muļķīgi bijuši viņu aprēķini uz šķelšanos un sadursmēm Padomju Savienības tautu starpā. Mūsu zemes tautu draudzība izturējusi visas grūtības un pārbaudījumus un vēl vairāk norūdījusies visu padomju ļaužu kopīgajā cīņā pret fašistiskajiem iebrucējiem

Te ir Padomju Savienības spēka avots. (Vētraini, ilgi aplausi.)

Padomju tautas vadītājs un virzītājs spēks kā mierīgās celtniecības gados, tā ari kapa laikā bija Ļeņina partija, boļševiku partija. Nevienai partijai nav bijis un nav tādas autoritātes tautas masās kā mūsu boļševiku partijai. Un tas ir saprotams. Boļševiku partijas vadībā mūsu zemes strādnieki, zemnieki un inteliģence izcīnīja sev brīvību un uzcēla sociālistisko sabiedrību. Tēvijas kaja laikā partija nostājās mūsu priekšā kā visas tautas iedvesmotāja un organizētāja cīņā pret fašistiskajiem iebrucējiem. Partijas organizatoriskais darbs apvienojis vienkopus un virzījis uz kopīgu mērķi visas padomju ļaužu pūles, ziedojot visus mūsu spēkus un līdzekļus uzdevumam sakaut ienaidnieku. Kara laikā partija vēl vairāk saaugusi ar tautu, vēl ciešāk saistījusies ar plašām darba ļaužu masām.

Te ir mūsu valsts spēka avots. (Vētraini, ilgi aplausi.)

Pašreizējais karš sevišķi spilgti apstiprinājis pazīstamo Ļeņina norādījumu, ka kaps ir katras tautas visu materiālo un garīgo

spēku vispusīgs pārbaudījums. Kara vēsture māca, ka tikai tās valstis izturējušas šo pārbaudījumu, kas bijušas stiprākas par savu pretinieku saimniecības attīstībā un organizācijā, sava karaspēka pieredzē, meistarībā un kaujas garā, tautas izturība un vienotībā visā kara laikā. Taisni tāda valsts ir mūsu valsts.

Padomju valsts nekad nav bijusi tik stipra un nesatricināma kā tagad, Tēvijas kara trešajā gadā. Kara pieredze liecina, ka padomju iekārta izrādījusies ne tikai labākā organizācijas forma zemes ekonomiskajam un kulturālajam uzplaukumam mierīgās celtniecības gados, bet arī labākā visu tautas.spēku mobilizācijas forma, lai dotu pretsitienu ienaidniekam kara laikā. Pirms 26 gadiem nodibinātā Padomju vara īsā vēsturiskā laikā pārvērtusi mūsu zemi nesagraujamā cietoksnī. Sarkanai Armijai ir visdrošākā un uzticamākā aizmugure par visām armijām pasaulē.

Te ir Padomju Savienības spēka avots. (Vētraini, ilgi aplausi.)

Nav šaubu, ka Padomju valsts beigs karu spēcīga un vēl vairāk nostiprināj usies. Vācu iebrucēji posta un pārvērš tuksnesī māsu zemi, cenzdamies iedragāt masu valsts varenību. Sarkanās Armijas uzbrukums vēl plašāka apmērā nekā līdz šim atklājis hitleriskās armijas barbarisko, bandītisko raksturu. Vācieši iznīcinājuši sagrābtajos rajonos simtiem tūkstošiem mūsu mierīgo iedzīvotāju. Kā viduslaiku barbari vai Atilas ordas vācu briesmoņi izbradā tīrumus, nodedzina ciemus un pilsētas, noposta rūpniecības uzņēmumus un kultūras iestādes. Vāciešu briesmu darbi liecina par fašistisko iebrucēju vājumu, jo tā rīkojas tikai vienas dienas saimnieki, kas paši netic savai uzvarai. Un jo bezcerīgāks top hitleriešu stāvoklis, jo vairāk viņi trako savās zvērībās un laupīšanās. Mūsu tauta nepiedos vācu briesmoņiem šos noziegumus. Mēs piespiedīsim vācu

noziedzniekus atbildēt par visiem viņu briesmu darbiem! (Vētraini, ilgi aplausi.)

Rajonos, kur kādu laiku saimniekojuši fašistiskie vandaļi, mums vajadzēs atjaunot sagrautās pilsētas un ciemus, rūpniecību, transportu, lauksaimniecību, kultūras iestādes un radīt no vācu verdzības atbrīvotajiem padomju cilvēkiem normālus dzīves apstākļus. Jau tagad pilnā gaitā vēršas plašumā saimniecības un kultūras atjaunošanas darbi no ienaidnieka atbrīvotajos rajonos. Bet tas ir tikai sākums. Mums nepieciešams pilnīgi likvidēt vācu saimniekošanas sekas no vācu okupācijas atbrīvotajos rajonos. Tas ir liels visas tautas uzdevums. Mēs varam un mums jāveic šis grūtais uzdevums īsā laikā.

3. Prethitierlskās koalīcijas nostiprināšanās. Fašistiskā bloka sabrukums

Pagājušais gads bija lūzuma gads ne tikņi Padomju Savienības Tēvijas karā, bet arī visā pasaules karā.

Pārmaiņas, kas šai gadā notikušas militārajā un ārpolitiskajā stāvoklī, nākušas par labu PSRS un viņai draudzīgajām Sabiedroto valstīm, par (aunu Vācijai un viņas līdzdalībniekiem Eiropas izlaupīšana.

Sarkanās Armijas uzvaru rezultāti un sekas tālu pārsniegušas padomju-vācu frontes robežas, pārgrozījušas visu tālāko pasaules kara gaitu un ieguvušas lielu starptautisku nozīmi. Sabiedroto valstu uzvara ’pār kopīgo ienaidnieku kļuvusi tuvāka, bet attieksmes starp sabiedrotajiem, viņu armiju kaujas sadraudzība, par spīti ienaidnieka gaidām, ne tikai nav kļuvusi vājāka, bet gluži otrādi — nostiprinājusies un kļuvusi izturīgāka. Par to daiļrunīgi liecina ari Padomju Savienības, Lielbritānijas un Amerikas Savienoto Valstu pārstāvju Maskavas konferences vēsturiskie lēmumi, kas nesen publicēti presē. Tagad mūsu

apvienotās valstis stingri apņēmušās dot kopīgus triecienus ienaidniekam, kas novedīs pie galīgās uzvaras pār to.

Šai gadā Sarkanās Armijas triecienus vācu fašistiskajam karaspēkam atbalstīja mūsu sabiedroto kara darbība Ziemeļ-afrikā, Vidusjūras baseinā un Dienviditalijā. Reize ar to sabiedrotie pamatīgi, bombardējuši un turpina bombardēt svarīgus Vācijas rūpniecības centrus un tādā kārtā ievērojami vājina ienaidnieka militāro spēku. Ja visam tam pievieno to faktu, ka sabiedrotie regulāri apgādā mūs ar dažāda veida bruņojumu un izejvielām, tad var sacīt bez pārspīlējuma, ka ar visu to viņi ievērojami atvieglojuši mūsu vasaras kampaņas panākumus. Protams, sabiedroto armiju pašreizējo darbību Eiropas dienvidos nevar uzskatīt par otru fronti. Bet tas tomēr ir kaut kas līdzīgs otrai frontei. Saprotams, ka īstās otras frontes atklāšana Eiropā, kas nav aiz kalniem, ievērojami paātrinās uzvaru pār hitlerisko Vāciju un vēl vairāk nostiprinās Sabiedroto valstu cīņas sadraudzību.

Tādā kārtā, pagājušā gada notikumi rāda, ka prethitleriskā koalīcija ir stipra tautu apvienība un dibināta uz stingra pamata.

Tagad jau visiem acīm redzams, ka hitleriešu kliķe, uzsākdama pašreizējo karu, ievedusi Vāciju un viņas piedēkļus bezizejas strupceļā. Fašistiskā karaspēka sakāves padomju-vācu frontē un mūsu sabiedroto triecieni itāliešu un vācu karaspēkam satricinājuši visu fašistiskā bloka ēku, un tagad tā sabrūk mūsu acu priekšā.

Itāliju hitleriskā koalicija zaudējusi uz visiem laikiem. Musolini neko nevar grozīt, jo viņš pēc būtības ir vācu gūsteknis. Pienākusi kārta citiem koalīcijas dalībniekiem. Somija, Ungārija, Rumānija un citi Hitlera vasaļi, kuriem Vācijas militārās neveiksmes laupījušas drosmi, tagad jau pilnīgi zaudējuši ticību par sev labvēlīgu kara iznākumu un

norūpējušies par to, kā izkjūt no tā muklāja, kurā viņus ievilcis Hitlers. Hitleriskās Vācijas līdzdalībnieki laupīšanā, vēl nesen tik padevīgi savam saimniekam, tagad, kad pienācis laiks atbildēt oar laupīšanas darbiem, skatās uz krūmiem, gaidīdami izdevīgu brīdi, lai nemanīti aizšmauktu no laupītāju bandas. (Smiekli.)

Iestādamies karā, hitleriskā bloka dalībnieki cerēja uz drīzu uzvaru. Viņi jau laikus sadalīja, kas kuram tiks: kam pīrāgi un rauši, kam zilumi un puni. (Smiekli, aplausi.) Saprotams, ka zilumus un punus viņi paredzēja saviem pretiniekiem, bet sev pīrāgus un raušus. Bet tagad skaidrs, ka Vācijai un viņas sulaiņiem netiks pīrāgi un rauši, ka viņiem vajadzēs dalīt savā starpā zilumus un punus. (Smiekli, aplausi.)

Paredzot šo neapskaužamo perspektīvu, Hitlera līdzdalībnieki tagad lauza savas galvas par to, kā izstāties no kara, lai pie tam dabūtu mazāk zilumu un punu. (Smiekli.)

Itālijas piemērs rāda Hitlera vasaļiem, ka, jo tālāk viņi atliek neizbēgamo attiecību saraušanu ar vāciešiem un atļauj tiem saimniekot savās valstīs, jo vairāk tiks nopostītas viņu zemes, jo vairāk ciešanu vajadzēs panest viņu tautām. Itālijas piemērs arī rāda, ka hitleriskā Vācija pat nedomā aizsargāt savu vasaļu zemes, bet viņa nodomājusi pārvērst tās postoša kara arēnā, lai tikai attālinātu savas pašas sakaušanas brīdi.

Vācu fašisma lieta zaudēta, bet viņa radītā asiņainā „jaunā kārtība' tuvojas kracham. Okupētajās Eiropas zemēs pieaug visas tautas sašutuma vilnis pret fašistiskajiem verdzinātājiem. Uz visiem laikiem zaudēts kādreizējais Vācijas prestižs viņas sabiedroto un neitrālajās zemēs, iedragāti viņas ekonomiskie un politiskie sakari ar neitrālām valstīm.

Laiks, kad hitleriskā kiiķe neganti trokšņoja, ka vācieši iekaros pasaules kundzību, palicis tālu pagātnē. Tagad, kā

zināms, vāciešiem nav prātā pasaules kundzība, — lai zūd manta, glāb tik ādu, (Smiekli, aplausi.)

Tādā kārtā kara gaita parādījusi, ka fašistisko valstu savienībai nav bijis un nav stingra pamata. Hitleriskā koalicija bāzējās uz viņas dalībnieku tieksmēm pēc iekarojumiem un laupījuma. Kamēr hitleriešiem bija militāri panākumi, fašistiskā koalicija šķita stipra apvienība. Bet jau pirmās fašistiskā karaspēka neveiksmes radīja laupītāju bloka faktisku sairšanu.

Hitleriskā Vācija un viņas vasaļi atrodas savas katastrofas priekšvakarā.

Sabiedroto valstu uzvara pār hitlerisko Vāciju izvirzīs svarīgus Eiropas tautu organizācijas un valstiskās, ekonomiskās un kultūrālās dzīves atjaunošanas jautājumus. Mūsu valdības politika šajos jautājumos paliek nemainīga. Kopā ar mūsu sabiedrotajiem mums vajadzēs:

1) atbrīvot Eiropas tautas no fašistiskajiem iebrucējiem un palīdzēt tām atjaunot savas nacionālās valstis, kuras fašistiskie verdzinātāji saskaldījuši, — Francijas,Beļģijas, Dienvidslāvijas, Čechoslovakijas, Polijas, Grieķijas un citu valstu tautām, kas atrodas vācu jūgā, atkal vajag kļūt brivām un patstāvīgām;

2) piešķirt atbrīvotajām Eiropas tautām pilnīgas tiesības un brīvību pašām izlemt jautājumu par viņu valsts iekārtu;

3) darīt visu, lai visi fašistiskie noziedznieki, kas vainīgi pašreizējā karā un tautu ciešanās, lai viņi slēptos, kādā zemē slēpdamies, saņemtu bargu sodu un atmaksu par visiem viņu pastrādātajiem briesmu darbiem;

4) nodibināt tādu kārtību Eiropā, kas pilnīgi nedotu vairs Vācijai iespēju sākt jaunas agresijas;

5) vācu izpostītās saimniecības un kultūras atjaunošanas

nolūkā radīt ilgstošu, uz savstarpīgu uzticību un palīdzību

dibinātu Eiropas tautu ekonomisku, politisku un kulturālu

sadarbību *

* *

Sarkanā Armija un padomju tauta pagājušajā gadā guvušas lielus panākumus cīņā pret vācu iebrucējiem. Mēs esam panākuši radikālu lūzumu kara gaitā par labu mūsu zemei, un karš tagad tuvojas galīgam atrisinājumam. Bet padomju ļaudīm nepiederas apstāties pie sasniegtā un apreibināties ar saviem panākumiem. Uzvaru var izlaist no rokām, ja mūsu rindās parādīsies pašapmierinātība. Uzvaru nevar sasniegt bez cīņas un sasprindzinājuma. To gūst kaujā. Uzvara tagad tuvu, bet, lai viņu iekarotu, nepieciešams jauns spēku sasprindzinājums, visas aizmugures pašaizliedzīgs darbs, Sarkanās Armijas prasmīga un drosmīga rīcība frontē. Būtu noziegums pret Dzimteni un padomju cilvēkiem, kuri uz laiku nokļuvuši fašistu jūgā, pret Eiropas tautām, kas smok zem vācu sloga, ja mēs neizmantotu visas iespējas paātrināt ienaidnieka sakaušanu. Nedrīkst dot ienaidniekam atelpas. Lūk, kāpēc mums vajag sasprindzināt visus masu spēkus, lai galīgi sakautu ienaidnieku.

Padomju tauta un Sarkanā Armija skaidri redz gaidāmās cīņas grūtības. Bet jau tagad skaidrs, ka mūsu uzvaras diena tuvojas. Karš iegājis tanī stadijā, kad runa ir par okupantu pilnīgu izdzīšanu no Padomju zemes un par fašistiskās „jaunās kārtības Eiropā” likvidēšanu. Nav tālu laiks, kad mēs pabeigsim Ukrainas un Baltkrievijas, Ļeņingradas un Kaļiņinas apgabalu iztīrīšanu no ienaidnieka, atbrīvosim no vācu iebrucējiem Krimas, Lietuvas, Latvijas, Igaunijas, ^oldavijas un Kareļu-Somu republikas tautas.

Biedri!

Par angļu-padomju-amerikāņu kaujas savienības uzvaru! (Aplausi.)

Par Eiropas tautu atbrīvošanu no fašistu jūga! (Aplausi.)

Par vācu briesmoņu pilnīgu izdzīšanu no mušu zemes! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu Sarkanā Armija! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu Jūras Kara Flote! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu drosmīgie partizāni un partizānes! (Aplausi.) Lai dzīvo mūsu lielā Dzimtenei (Aplausi.)

Nāvi vācu iebrucējiem! (Vētraini, ilgi aplausi. Visi pieceļas. Ovācijās visa zāle.)

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 309

1943. gada 7. novembrī, Maskavā

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti, oficieri un ģenerāļi, partizāni un partizānes! Padomju Savienības darba ļaudis!

Padomju Valdības un mūsu boļševiku partijas vārdā sveicinu un apsveicu Jūs Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 26. gadadienā

Mūsu lielās Sociālistiskās revolūcijas divdesmit sesto gadadienu mēs svinam Sarkanās Armijas slaveno uzvaru dienās pār mūsu Tēvijas ienaidniekiem

Jau vairāk nekā divus gadus mūsu tauta ved atbrīvošanas karu pret vācu fašistiskajiem verdzinātājiem. Priekš gada mūsu Dzimtene pārdzīvoja smagas dienas. Tolaik ienaidnieks bija sagrābis lielu mūsu territoriju. Miljoniem padomju cilvēku smaka vācu verdzībā. Ienaidnieka ordas lauzās uz Volgu, lai apietu Maskavu no austrumiem, bija aplenkušas Aizkaukaza pieejas. Bet Sarkanā Armija ar savu krūti stājās ienaidniekam ceļā. Mūsu karaspēks apturēja svešzemju laupītāju ordas, un pēc tam, sakāvis tās pie Staļingradas, strauji dzina tās uz rietumiem. No tā laika Sarkanā Armija nepārtraukti patur kaujas darbības iniciatīvu savās rokās.

1942.—43. gada ziemā mūsu varonīgais karaspēks sakāva vācu, itāliešu, rumāņu un ungāru izlases armijas, iznīcināja un sagūstīja vairāk kā miljonu ienaidnieka kareivju un oficieru un atbrīvoja milzīgu, līdz pusmiljona kvadrātkilometru lielu territoriju.

1943. gada vasarā Sarkanā Armija deva ienaidniekam jaunu graujošu triecienu. Mūsu karaspēks dažu dienu laikā likvidēja vācu vasaras uzbrukumu un ar to apraka Hitlera plānu sakaut Sarkanās Armijas galvenos spēkus un apiet Maskavu no Orlas-Kurskas puses. Vēl vairāk, Sarkanā Armija pati pārgāja izšķīrējā uzbrukumi, salauza spēcīgās ienaidnieka aizsardzības joslas un triju mēnešu laikā atspieda to uz rietumiem vietām par 400—450 kilometriem. Vasaras kampaņas laikā mūsu kafaspeks izdzina ienaidnieku no kreisā krasta Ukrainas, no Donbasa, Tamaņas, Orlas un Smoļenskas apgabala, iegāja labā krasta Ukrainā, ieņēma Padomju Ukrainas galvaspilsētu — Ķijevu, iegāja Baltkrievijā, ieņēma Krimas pieejas, atbrīvoja vairāk nekā 160 pilsētu un vairāk nekā 38.000 apdzīvotu vietu.

Sarkanā Armija atkaroja vāciešiem pagājušā gadā gandrīz 2/s mūsu zemes, ko vācieši bija agrāk sagrābuši, un atbrīvoja no vācu jūga desmitiem miljonu padomju cilvēku.

Pagājušā gadā vācieši zaudēja padomju-vācu frontē vairāk nekā 4 miljoni kareivju un oficieru, no tiem ne mazāk par 1.800.000 kritušu.

Padomju-vācu frontē atrada bēdīgu galu vācu fašistiskās armijas izlases kadru divīzijas. Kopā ar tām uz visiem laikiem aprakti hitleriskie pasaules iekarošanas un tautu verdzināšanas plāni.

Tiesa, vācu armija arī tagad kaujas neatlaidīgi, tverdamās pie katras pozicijas. Bet neveiksmes, kādas vācieši cietuši no tā laika, kopš viņu karaspēks sakauts pie Staļingradas, iedragājušas vācu armijas cīņas sparu. Tagad vācieši no ielenkuma baidās kā no uguns un, mūsu karaspēka aplenkuma apdraudēti, bēg, pamezdami kaujas laukā savu techniku un ievainotos kareivjus.

Pagājušā gada uzbrukuma kaujās mūsu karaspēks kļuvis bagātāks ar moderna kara vešanas pieredzi. Mūsu oficiepi un ģenerāli prasmīgi vada karaspēku, sekmīgi apgūst karaspēka vadīšanas mākslu. Sarkanā Armija kļuvusi pati spēcīgākā un norūdītākā mūslaiku armija.

Sarkanās Armijas uzvaras vēl vairāk nostiprinājušas Padomju Savienības starptautisko stāvokli. Mūsu armijas uzbrukumu atbalstīja sabiedroto karaspēka kara darbība Ziemeļ-afrikā, Itālijas salās un Itālijas dienvidos. Mūsu sabiedroto aviācija nopietni bombardēja Vācijas rūpniecības centrus. Nav šaubu par to, ka Sarkanās Armijas triecieni vācu karaspēkam no austrumiem, sabiedroto galveno spēku atbalstīti no rietumiem, novedīs pie hitleriskās Vācijas militārās varas sakaušanas un prethitleriskās koalicijas pilnīgas uzvaras.

Sarkanā Armija nebūtu varējusi gūt šī gada lielās uzvaras, ja visa tauta nebūtu palīdzējusi frontei. Padomju tauta atdod visus spēkus savas armijas atbalstīšanai. Nebeidzamā straumē plūst uz fronti bruņojumi, municija, pārtika un kaujas materiāli. Urals un Kuzbass, Maskava un Pievolga, Ļe-ņingrada un Baku, Kazachija un Uzbekija, Gruzija un Armēnija, visas mūsu republikas un apgabali k|uvuši par varenu Sarkanās Armijas arsenālu. Padomju tauta sekmīgi atjauno ienaidniekam atkarotos rūpniecības un lauksaimniecības rajonus, laiž darbā fabrikas, rūpnīcas, šachtas un dzelzceļus, atjauno sovchozus un kolchozus, liek atbrīvoto rajonu resursiem kalpot frontei

Mūsu panākumi patiešām lieli. Bet būtu naivi apmierināties ar sasniegtiem panākumiem. Tagad, kad Sarkanā Armija sit ienaidnieku aiz Dņepras un laužas uz mūsu zemes rietumu robežām, būtu sevišķi kaitīgi padoties bezrūpībai, pašapmierinātībai un nenovērtēt priekšā stāvošās cīņas nopietnās grūtības. Tagad ienaidnieks ar sevišķu niknumu kausies par katru viņa sagrābtās territorijas gabaliņu, jo katrs mūsu armijas uz priekšu spertais solis tuvina atmaksas stundu vāciešiem par viņu noziegumiem, ko tie pastrādājuši mūsu zemē.

Cīņa par galīgu uzvaru pār vācu fašistiskajiem iebrucējiem prasīs no armijas un tautas vēl lielākas pūles un jaunus varoņdarbus.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti, oficieri un ģenerāļi, partizāni un partizānes!

Lielajās kaujās ar nolādēto ienaidnieku jūs esat guvuši lielas uzvaras, apvīdami Sarkanās Armijas un Jūras Kara Flotes karogus ar nevīstošu slavu. Sarkanajai Armijai ūn Jūras Kara Flotei tagad ir visas iespējas, lai tuvākā laikā pilnīgi iztīrītu Padomju zemi no vācu iebrucējiem.

Lai mūsu Dzimtene uzvarētu vācu fašistiskos briesmoņus— pavēlu:

1. Visam ierindas un seržantu sastāvam — nenogurstoši pilnveidot savu kaujas meistarību, visstingrāk izpildīt reglamentu un nolikumu prasības, komandieru un priekšnieku pavēles, vienmēr un visur ievērot priekšzīmīgu kārtību, stingru disciplīnu un augstu organizētību.

2. Visu veidu karaspēka daļu oficieriem un ģenerāļiem—pilnveidot karaspēka vadīšanu kaujas laukā un visu veidu karaspēka daļu sadarbību, paliekami nostiprināt uzbrukuma panākumus, straujā gaitā vajāt pretinieka karaspēku, ātrāk pievilkt klāt aizmugures daļas, drošāk izmantot rezerves jauniem triecieniem.

3. Visai Sarkanai Armijai — droši un noteikti lauzt pretinieka aizsardzību, dienu un nakti vajāt ienaidnieku, neļaut viņam nostiprināties starppozicijās, ar prasmīgiem un drosmīgiem manevriem pārraut ienaidnieka komunikācijas, ielenkt un skaldīt viņa karaspēku, iznīcināt un saņemt pretinieka dzīvo spēku un techniku.

4. Partizāniem un partizānēm — sacelt padomju [audis bruņotā cīņā pret vāciešiem, visiem līdzekļiem stiprināt palīdzību uzbrūkošajai Sarkanai Armijai, graut ienaidnieka aizmuguri un štābus, glābt padomju [audis no iznīcināšanas un aizdzīšanas katorgā uz Vāciju, nesaudzīgi iznīcināt vācu fašistiskos neģēļus!

Sarkanās Armijas karavīri, partizāni un partizānes! Uz priekšu, par vācu fašistisko iebrucēju pilnīgu sakaušanu!

Lai dzīvo Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 26. gadadiena!

Lai dzīvo mūsu uzvarošā Sarkanā Armija!

Lai dzīvo mūsu uzvarošā Jūras Kara Flote!

Lai dzīvo mūsu varonīgie partizāni un partizānes!

Lai dzīvo mūsu lielā Dzimtene!

Atriebību un nāvi vācu fašistiskajiem iebrucējiem!

Augstākais virspavēlnieks Padomju Savienības maršals J. STAĻINS

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVELE Nr. 16

1944. gada 23. februārī, Maskava

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti, oficieri un ģenerāli, partizāni un partizānes!

Sarkanās Armijas 26. gadadienu mūsu zemes tautas sagaida ar padomju karaspēka vēsturiskām uzvarām pār vācu fašistisko kajaspēku.

Vairāk nekā gadu Sarkanā Armija turpina uzvarošo uzbrukumu, graujot hitleriešu iebrucēju armijas un noslaukot tās no Padomju zemes. Šai laikā Sarkanā Armija sekmīgi veikusi 1942. — 43. g, ziemas kampaņu, uzvarējusi 1943. g. vasaras kaujās un attīstījusi 1943. — 44. g. uzvarošo ziemas uzbrukumu. Šinīs kampaņās, kurām līdzīgu nav karu vēsturē, Sarkanā Armija ar kaujām nogājusi uz rietumiem vietām līdz 1.700 kilometru, iztīrījusi no ienaidnieka gandrīz 3/4 viņa sagrābtās Padomju zemes

Tagadējās ziemas kampaņas gaitā Sarkanā Armija likvidējusi spēcīgu vācu aizsardzību visā Dņepras garumā no Žlobinas līdz Chersonai, līdz ar to izjaucot vāciešu aprēķinus sekmīgi vest ilgstošu aizsardzības karu padomju-vācu frontē.

Ziemas kampaņas trīs mēnešos mūsu varonīgais karaspēks guvis lielākās uzvaras labā krasta Ukrainā, pabeidzis Ķijevas, Dņepropetrovskas un Zaporožjes apgabalu atbrīvošanu, atbrīvojis visu Žitomiras, gandrīz pilnīgi Rovnas un Kirovo-gradas apgabalus, daudzus Viņicas, Nikolajevas, Kameņec-Podojskas un Voiinijas apgabalu rajonus. Sarkanā Armija ar enerģisku rīcību likvidējusi vācu pretuzbrukuma mēģinājumus

Žitomiras, Krivoj-Roga un Umaņas rajonos. Padomju karaspēks sarīkojis vāciešiem jaunu Staļingradu Dņepras labajā krastā, ielencot’ un iznīcinot Korsuņas-Ševčenkovas rajonā 10 vācu divīzijas un vienu brigādi.

Lielu uzvaru padomju karaspēks guvis pie Ļeņingradas. Mūsu karaspēks salauzis spēcīgu ilgstošu, dziļi ešelonētu pretinieka nocietinājumu sistēmu, sagrāvis stipru vācu karaspēka grupu, pilnīgi atbrīvojis Ļeņingradu no ienaidnieka blokādes un barbariskās apšaudīšanas ar artilēriju. Padomju karavīri beidz tīrīt no fašistu necilvēkiem Ļeņingradas un Kaļiņinas apgabalus un iesoļojuši Padomju Igaunijas zemē.

Plaši izvērtusies okupantu izdzīšana masu apmēros no Padomju Baltkrievijas: gandrīz pilnīgi atbrīvoti Gomeļasun Poļesjes apgabali, daudzi Mogiļevas un Vitebskas apgabalu rajoni.

Šīs ziemas nelabvēlīgajos apstākļos mūsu karaspēks, pārvarējis spēcīgas ienaidnieka aizsardzības joslas, ziemas kampaņas trīs mēnešos iztīrījis no iebrucējiem ap 200 tūkst. kv. kilometru Padomju zemes. Sarkanā Armija atņēmusi ienaidniekam pāri par 13.000 apdzīvotu vietu, to skaitā 82 pilsētas un 320 dzelzceļa stacijas. No fašistu verdzības atbrīvoti jauni padomju pilsoņu miljoni. Mūsu Dzimtenei atdoti atpakaļ svarīgi lauksaimniecības un rūpniecības rajoni ar bagātākajiem dzelzs un mangāna rūdas krājumiem Vācieši ir zaudējuši šos ekonomiski svarīgos rajonus, pie kuriem viņi tik sīksti turējās.

Tagad jau visiem, droši vien, skaidrs, ka hitleriskā Vācija neatturami tuvojas katastrofai. Tiesa, šinī karā Vācijai kara apstākļi daudz labvēlīgāki nekā pagājušajā pasaules karā, kad tai no paša kara sākuma līdz beigām bija jācīnās divās frontēs. Tomēr liels minuss Vācijai ir tas fakts, ka Padomju Savienība šinī karā izrādījusies daudz stiprāka nekā vecā cara Krievija pagājušajā karā. Pirmajā pasaules karā pret vācu bloku divās

frontēs cīnījās sešas lielvalstis — Francija, Krievija, Anglija, ASV, Japāna uti Itālijā. Tagadējā karā Vācijas pusē pārgāja Itālijā un Japāna, fašistu blokam pievienojās Somija un pārbēga Rumānija, kas pagājušajā kapa cīnījās pret Vāciju, bez 'tam Vācijas galvenie spēki līdz pat šim laikam darbojas vienā fronte pret Padomju Savienību. No vēstures zināms, ka Vācija vienmēr ir uzvarējusi karos, ja tā cīnījusies vienā fronte, un, otrādi, zaudējusi kaļu, kad bijusi spiesta karot divās frontēs. Tagadējā kapā Vācija ar galveniem spēkiem кар vienā frontē — pret PSRS. Tomēr tā ne tikai nav varējusi uzvarēt, bet Padomju Savienības bruņoto spēku varenie triecieni izrādās nostādījuši to katastrofas priekšā. Ja Padomju Savienība, cīnīdamās viens pret vienu, ne tikai izturējusi vācu kapa mašīnas spiedienu, bet arī izšķiroši sakāvusi vācu fašistisko karaspēku, tad vēl jo vairāk bez cerībām būs hitleriskās Vācijas stāvoklis tad, kad sāks darboties mūsu 'sabiedroto galvenie spēki un pret hitlerisko Vāciju sāksies spēcīgs un pieaugošs visu sabiedroto valstu armiju uzbrukums.

Vācu fašistiskie laupītāji tagad skraida, meklēdami ceļus, lai glābtos no katastrofas. Viņi atkal ķērušies pie „totālās" mobilizācijas aizmugurē, ■ kaut gan Vācijas cilvēku rezerves izsmeltas. Fašistiskie varas vīri izmisuši mēģina sēt nesaskaņas antihitleriskajā koalīcijā un reizē ar to paildzināt кар. Hitleriešu diplomāti skraida no vienas neitrālās valsts uz otru, cenzdamies rast sakarus- ar prohitleriskiem elementiem, likdami manīt, ka iespējams separāts miers gan ar mūsu valsti, gan ar mūsu sabiedrotajiem. Visiem šiem hitleriešu paņēmieniem lemts izgāzties, jo antihitleriskās koalicijas pamatā ir vitāli svarīgas sabiedroto intereses, kūpi sprauduši uzdevumu sakaut hitlerisko Vāciju un tās līdzdalībniekus Eiropā. Taisni šī pamata interešu kopība stiprina PSRS, Anglijas un ASV cīņas savienību kapa gaitā. -

Tuvojas galīgās atmaksas stunda par visām hitleriešu izdarītajām ļaundarībām Padomju zemē un okupētajās Eiropas zemēs,

Uzvarošais Sarkanās Armijas uzbrukums kļuvis iespējams, pateicoties padomju cilvēku jaunām darba varonībām visas mūsu tautsaimniecības nozarēs. Padomju Savienības darba ļaudis ir atbalstījuši Sarkanās Armijas vasaras uzvaras frontēs ar jaunam ražošanas uzvarām aizmugurē.

Mūsu rūpniecības strādnieki izpilda un pārsniedz valsts nospraustos plānus pirms noteiktā laika, laiž darbā jaunas rūpnīcas, domeņu krāsnis un elektrostacijas, neredzēti īsā laikā atjauno atbrīvotajos rajonos okupantu izpostīto industriju. Strādnieku šķiras varonīgais darbs vēl vairāk nostiprina Sarkanās Armijas militāri-materiālo bāzi un reizē ar to tuvina mūsu galīgās uzvaras stundu.

Padomju zemniecība dod valstij pārtiku armijai un pilsētām, izejvielas rūpniecībai un sniedz pašaizliedzīgu, atbalstu Sarkanai Armijai.

Padomju inteliģence sniedz tiešu vadošu palīdzību strādniekiem un zemniekiem, lai paplašinātu ražošanu un apmierinātu Sarkanas Armijas vajadzības.

Atbrīvoto rajonu darba ļaudis ik dienas paplašina palīdzību Sarkanai Armijai — savai atbrīvotājai, iesaistot kopējā kravas daudzumā, kas plūst uz fronti, atjaunoto rūpnīcu un lauksaimniecības produkciju.

Nav šaubu par to, ka padomju tauia ari turpmāk ar savu varonīgo darbu un, sasprindzinot visus savus spēkus, nodrošinās nepārtrauktu ražošanas spēku pieaugumu valstī, iai ātrāk un galīgi sagrautu vācu fašistiskos iebrucējus.

Jauno karaspēka formāciju radīšana Savienības republikas, ko iepriekš sagatavojusi PSRS tautu cīņas sadraudzība Tēvijas karā un visa mūsu valsts vēsture, vēl vairāk nostiprinās

Sarkano Armiju un ielies viņas rindās jaunus kaujas spēkus.

Biedri sarkanarmieši, sarkanfioiieši, seržanti, oficieri un ģenerāļi! Biedri partizāni un partizānes!

Lielajā atbrīvošanas karā par mūsu Tēvijas brīvību un neatkarību jūs esat parādījuši varonības brīnumdarbus. Sarkanā Armija ir panākusi izšķīrēju pagriezienu karā par labu mums un šodien droši iet pretim galīgai" uzvarai pār ienaidnieku, ienaidnieas zaudē vienu kauju pēc otras. Tomēr viņš vēl nav sakauts. Hitleriešu laupītāji, redzēdami tuvojamies savu bojāeju un neizbēgamo atmaksu par visām briesmīgajām ļaundarībām, kādas tie izdarījuši mūsu zemē, pretojas ar bojā ejai nolemto niknumu. Viņi sviež kaujā pēdējos spēkus un rezerves, turas pie katra padomju zemes metra, aiz katras izdevīgas aizsardzības līnijas.

Tieši tāpēc, lai mūsu sekmes būtu cik lielas būdamas, mums kā vienmēr ar skaidru galvu jānovērtē ienaidnieka speķi, jābūt modriem, nav jāpieļauj savās rindās iedomība, pašapmierinātība, bezrūpība. Karu vēsturē vēl nav bijis gadījuma, kad ienaidnieks pats lēktu bezdibenī. Lai karā uzvarētu, ienaidnieks jāpieved pie bezdibeņa un jānogrūž tajā. Tikai savā spēkā nemitīgi pieaugoši, vareni triecieni var salauzt ienaidniekā pretestību un dot mums galīgu uzvaru. Tādēļ nepieciešami turpināt pilnveidot kareivju kaujas prasmi , un mūsu armijas komandieru kara meistarību. Sarkanās Armijas pienākums — ik dienas celt augstāk savu kara mākslu, bez apstājas un rūpīgi studēt ienaidnieka taktiku, prasmīgi un laikus atklāt viņa viltīgos paņēmienus, likt pretim ienaidnieka taktikai mūsu pilnvērtīgāko taktiku. Nepieciešams, lai Sarkanās Armijas labāko daļu un vienību kaujas pieredze un panākumi kļūtu par visa mūsu karaspēka ieguvumu, lai visa Sarkanā Armija, visi viņas kareivji un oficieri iemācītos sist-ienaidnieku pēc visiem modernās kara zinātnes likumiem.

Biedri sarkanarmieši un sarkanilotieši, seržanti, oficiefi un ģenerāļi, partizāni un partizānes!

Sveicinot un apsveicot jūs Sarkanās Armijas 26. gadadienā, pavēlu:

1. Visam ierindas un seržantu sastāvam — kājniekiem, mīnmetējniekiem, artileristiem, lidotājiem, tankistiem, sapieriem, sakarniekiem, kavalēristiem — nenogurstoši turpināt pilnveidot savu kaujas meistarību, pilnībā izmantot mūsu lielisko kaujas teehniku, sist ienaidnieku, kā viņu sit mūsu slavenie gvardi, precīzi izpildīt komandieru pavēles, stiprināt disciplīnu un kārtību, pacelt organizētību.

2. Visu veidu karaspēka daju oficieriem un ģenerāļiem — pilnveidot karaspēka vadības mākslu, manevrēšanas taktiku, visu veidu karaspēka daļu sadarbību kaujas gaitā, drošāk un plašāk lietot kaujas praksē labāko gvardes daļu un vienību pieredzi, padarīt kulturālāku štābu un karaspēka aizmugures daļu darbu, visiem līdzekļiem uzlabot un attīstīt mušu izlūkošanu.

3. Visai Sarkanai Armijai — prasmīgi saskaņojot kaujas uguni un manevru, lauzt visā dziļumā ienaidnieka aizsardzību, nedot ienaidniekam atelpu, laikā likvidēt ienaidnieka mēģinājumus ar pretuzbrukumiem aizturēt mUsu uzbrukumu; prasmīgi organizēt ienaidnieka vajāšanu, neļaut tam aizvest teehniku, ar drošu manevru apiet ienaidnieka karaspēka flangus, ielauzties viņa aizmugurē, aplenkt pretinieka karaspēku, sadrumstalot un iznīcināt to, ja tas atsakās nolikt ieročus.

4. Partizāniem un partizānēm — stiprināt palīdzību Sarkanai Armijai, uzbrukt pretinieka štābiem un garnizoniem, graut viņa aizmuguri, postīt viņa komunikācijas un sakarus, nedot viņam iespēju pievilkt rezerves.

5. ' Lai cildinātu lielās uzvaras, ko Padomju valsts bruņotie

spēki guvuši pagājušajā gadā, šodien, 23. februārī, Sarkanās Armijas 26. gadadienā, pulksten 18-os Maskavā, Ļeņingradā, Ķijevā, Dņepropetrovskā, Gomelā un Rostovā salutēt varonīgajiem Sarkanās Armijas karapulkiem ar divdesmit artilērijas zalvēm.

Slava mūsu uzvarošai Sarkanai Armijai!

Slava Padomju ieročiem!

Slava mūsu varonīgajiem partizāniem un .partizānēm!

Lai dzīvo mūsu lielā Padomju dzimtene!

Lai dzīvo mūsu Vissavienības Komunistiskā partija — Sarkanās Armijas lielo uzvaru iedvesmotāja un organizētāja!

Nāvi vācu iebrucējiem!

Augstākais virspavēlnieks Padomju Savienības Maršals J. STAĻINS

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 70

1944. gada 1. maijā, Maskava

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti, oficieri un generāji, partizāni un partizānes! Padomju Savienības darba jaudis! Brāli un māsas, kas uz iaiku nokļuvuši vācu apspiedēju jūgā un kas ar varu aizdzīti uz Vāciju fašistu katorgā!

Padomju Valdības un mūsu boļševiKU partijas vārdā'sveicinu un apsveicu jūs Pirmajā maijā!

Mūsu zemes tautas sagaida Pirmo maiju laikā, kad Sarkanā armija guvusi izcilus panākumus.

Kopš tā laika, kad tika sakautas vācu divīzijas pie Sta-ļingradas, Sarkanā Armija gandrīz nepārtraukti turpina uzbrukumu. Šai laikā Sarkanā Armija ar ka'ujām nogājusi no Volgas līdz Seretai, no Kaukaza kalnu pakājes līdz Karpa-tiem, iznīcinādama nešķīsto ienaidnieku un izslaucīdama to no Padomju zemes.

1943./44. g. ziemas kampaņas gaitā Sarkanā Armija uzvarējusi vēsturiskajā kaujā par Dņepru un Labā krasta Ukrainu, sadragājusi spēcīgos vācu' aizsardzības nocietinājumus pie Ļeņingradas un Krimā, ar prasmīgu un strauju rīcību pārvarējusi vācu aizsardzības nocietinājumus pie Dienvidu Bugas, Dņestras, Prutas un Seretas upēm. No vācu iebrucējiem iztīrīta gandrīz visa Ukraina, Moldavija, Krima, Ļeņingradas un Kaļiņinas apgabali un ievērojama Baltkrievijas daļa. Dzimtenei atgūta Dienvidu metallurgija, Krivoj-Rogas rajons, Kerčas un, Nikopoles rūda un auglīgās zemes starp

Dņepru un Prutu. No fašistu verdzības. atbrīvoti desmitiem miljonu padomju ļaužu.

Veikdama iielo dzimtās zemes atbrīvošanas darbu no fašistu iebrucējiem, Sarkanā Armija nonākusi pie’mūsu valsts robežām ar Rumāniju un Čechoslovakiju un turpina tagad graut ienaidnieka karaspēku Rumānijas territorijā.

Sarkanās Armijas panākumi kļuva iespējami, pateicoties padomju pavēlniecības pareizajai stratēģijai un taktikai, pateicoties mūsu kareivju un komandieru augstajām morālajām īpašībām un uzbrukuma trauksmei, pateicoties mūsu karaspēka labai apgādei ar pirmklasīgu padomju kara techniku un pateicoties mūsu artileristu, mīnmetējnieku, tankistu, lidotāju, sakarnieku, sapieru, kājnieku, kavalēristu un izlūku pieaugošajai mākslai un prasmei.

Šos panākumus ievērojami veicināja mūsu lielie sabiedrotie, Amerikas Savienotās Valstis un Lielbritānijā, kuri izvērsuši fronti pret vāciešiem Itālijā un atvelk no mums ievērojamu vācu karaspēka daļu, apgādā inus ar ļoti vērtīgām stratēģiskām izejvielām un apbruņojumu, sistemātiski bombardē Vācijas militāros objektus un tādā kārtā grauj pēdējās militāro spēku.

Bet Sarkanās Armijas panākumi pēc pretinieka pirmā nopietnā pretuzbrukuma varētu kļūt nedroši un izgaistu, ja Sarkano Armiju no aizmugures neatbalstītu visa mūsu padomju tauta, visa mūsu zeme. Sarkanā Armija cīņās par Dzimteni izrādījusi neredzētu varonību. Bet padomju tauta nav palikusi parādā Sarkanai Armijai. Grūtajos kara apstākļos padomju tauta guvusi izšķīrējus panākumus, plašos apmēros ražojot apbruņojumu, municiju, apģērbu, pārtiku un laikā nogādājot tos Sarkanās Armijas frontēs. Pagājušajā gadā padomju rūpniecības spēks ievērojami pieaudzis. Sākušas darboties simtiem jaunu rūpnīcu, šachtu, desmitiem elektrostaciju, dzelzceļu un tiltu. Jauni padomju ļaužu miljoni stāju-

sies pie darbgaldiem, apguvuši komplicētākās profesijas un kļuvuši par sava darba meistariem. Godam izturējuši kapa pārbaudījumus mūsu kolchozi un sovchozi. Padomju zemnieki grūtajos kara laika apstākļos nenogurdami strādā tīrumos, apgādājot ar pārtiku mūsu armiju un iedzīvotājus, dodot izejvielas mūsu rūpniecībai. Bet mūsu inteliģence padarījusi bagātāku padomju zinātni un techniku, kultūru un makstu jauniem izciliem sasniegumiem un atklājumiem. Nenovērtējami nopelni Tēvijas aizsardzības darbā ir padomju sievietēm, kas pašaizliedzīgi strādā frontes labā, kas vīrišķīgi panes visas kapa laika grūtības, iedvesmo kaujas varoņdarbiem mūsu Dzimtenes atbrīvotājus — Sarkanās Armijas karavīrus.

Tēvijas karš parādījis, ka padomju tauta ir spējīga darīt brīnumus un uzvarēt vissmagākajos pārbaudījumos. Strādnieki, kolchoznieki, padomju inteliģence, visa padomju tauta cieši apņēmusies paātrināt ienaidnieka sakaušanu, pilnīgi atjaunot fašistu izpostīto saimniecību un padarīt mūsu zemi vēl stiprāku un turīgāku.

No Sarkanās Armijas triecieniem plaisā un irst fašistisko valstu bloks. Hitlera „sabiedrotos" — rumāņus, ungārus, somus un bulgārus tagad pārņēmušas bailes un apjukums. Tagad šie Hitlera rokas puiši, kuru zemes okupējuši un okupē vācieši, nevar neredzēt, ka Vācija karu zaudējusi. Rumānijai, Ungārijai, Somijai un Bulgārijai ir tikai viena iespēja izvairīties no katastrofas: pārtraukt sakarus ar vāciešiem un izstāties no kara. Tomēr grūti cerēt, ka šo zemju pašreizējās valdības spējīgas pārtraukt sakarus ar vāciešiem. Jādomā, ka šo zemju tautām nāksies pašām ņemt savās, rokās sevis atbrīvošanu no vācu jūga. Un jo ātrāk šo zemju tautas sapratīs, kādā strupceļā hitlerieši viņas noveduši, jo drīzāk tās atraus jebkuru atbalstu saviem verdzinātājiem vāciešiem un viņu rokas puišiem—kvislingiem savā pašu zemē,

jo mazāk upuru un postījumu šīm zemēm atnesīs karš, jo vairāk tās var sagaidīt, ka demokrātiskās valstis tās sapratīs.

Sekmīga uzbrukuma rezultātā Sarkanā Armija sasniegusi mūsu valsts robežas vairāk nekā 400 kilometru garumā, atbrīvojot no vācu fašistu jūga vairāk nekā s/4 okupētās Padomju zemes. Uzdevums tagad ir —atbrīvot no fašistu iebrucējiem visu mūsu zemi un atjaunot Padomju Savienības valsts robežas visā gafumā, no Melnās jūras līdz Barenca jūrai.

Bet mūsu uzdevumi nevar aprobežoties ar ienaidnieka karaspēka izdzīšanu no māsu Dzimtenes. Vācu karaspēks tagad atgādina ievainotu zvēru, kas spiests vilkties atpakaļ uz sava midzeņa robežām—Vāciju, lai sadziedētu brūces. Bet, savā midzenī ielīdis, ievainots zvērs vēl joprojām ir bīstams zvērs. Lai pasargātu mūsu zemi un mūsu sabiedrotās zemes no verdzības briesmām, vajag pa pēdām vajāt ievainoto vācu zvēru un pieveikt to viņa paša midzenī. Bet ienaidnieku vajājot, mums jāizgiābj no vācu nebrīves mūsu brāļi poļi, če-choslovaki un citas mūsu sabiedrotās Rietumeiropas tautas, kas atrodas zem hitleriskās Vācijas papēža.

Saprotams, ka šis uzdevums ir daudz grūtāka lieta nekā izdzīt vācu karaspēku no Padomju Savienības robežām. To var veikt tikai Padomju Savienības, Lielbritānijas un Ziemeļamerikas Savienoto Valstu kopīgiem spēkiem, ar.kopīgiem mūsu karaspēka triecieniem no Austrumiem un mušu sabiedroto karaspēka triecieniem no Rietumiem. Nevar būt šaubu, ka tikai tāds kombinēts trieciens var pilnīgi sakaut hitlerisko Vāciju.

Biedri sarkanarmieši unsarkanflotieši, seržanti, oficieri un ģenerāli, partizāni un partizānes! Padomju Savienības darba ļaudis! Brāļi un māsas, kas uz laiku nokļuvuši vācu apspiedēju jūgā un kas ar varu aizdzīti fašistu katorgā uz Vāciju! Sveicinu un apsveicu jūs Pirmā maija svētkos;

Godinot Sarkanās Armijas vēsturiskās uzvaras frontē un cildinot Padomju Savienības strādnieku, kolchoznieku un inteliģences lielos panākumus aizmugurē, šodien, visas pasaules darba ļaužu svētku dienā, pulksten-20-os salutēt Maskavā, Ļeņingradā, Gomeļā, Ķijevā, Chapkovā, Rostovā, Tbilisi, Simferopol un Odesā — ar divdesmit artilērijas zalvēm.

Lai dzīvo mūsu Padomju Tēvija!

Lai dzīvo mūsu Sarkanā Armija un Jūras Kapa Flote!

Lai dzīvo lielā Padomju tauta!

Lai dzīvo Padomju Savienības tautu draudzibalj

Lai dzīvo Padomju partizāni un partizānes!

Mūžīga slava varoņiem, kas krituši kaujās par mūsu Dzimtenes brīvību un neatkarību!

Nāvi vācu iebrucējiem!

Augstākais Virspavēlnieks Padomju Savienības Maršals J. STAĻINS

BIEDRS STAĻINS PAR SABIEDROTO KARASPĒKA IEBRUKUMU ZIEMEĻFRANCIJA

Uz „Pravdas* korespondenta jautājumu, kā biedrs Staļins novērtē sabiedroto desanta izcelšanu Ziemeļfrancijā, b. Staļins atbildēja šādi:

Rezumējot sabiedroto atbrīvotāju karaspēka septiņu dienu kaujas, iebrūkot Ziemeļfraucijā, bez vilcināšanās var teikt, ka plašā Lamanšas forsēšana un sabiedroto milzīgā desanta karaspēka izcelšana malā Francijas ziemeļos — pilnīgi izdevusies. Tas neapšaubāmi lielisks mūsu sabiedroto panākums.

Nevar neatzīt, ka karu vēsture nezina otra līdzīga pasākuma nodoma plašuma, apjomu grandiozitātes un meistariskas izpildīšanas ziņā.

Kā zināms, „neuzvaramais* Napoleons savā laikā ār negodu izgāzās ar savu plānu forsēt Lamanšu un ieņemt Bri-tanijas salas. Histeriķis Hitlers, kas divus gadus lielījās forsēt Lamanšu, neriskēja pat mēģināt realizēt savus draudus. Vienīgi britaniešu un amerikāņu karaspēkam izdevies godam veikt grandiozo Lamanšas forsēšanas un plašu apmēru desanta karaspēka izcelšanas plānu.

Vēsture minēs šo notikumu kā augstāko sasniegumu.

(„Pravda' 1944. gada 14. jūnijā.)

LIELAS OKTOBĶA

SOCIĀLISTISKĀS

REVOLŪCIJAS 27. GADADIENA

Valsts Aizsardzības Komitejas Priekšsēdētāja ziņojums Maskavas darba laužu deputātu padomes svinīgajā sēdē kopā ar Maskavas pilsētas partijas un sabiedriskajam organizācijām 1944. gada

6. novembri, Maskavā

Biedri!

Šodien padomju ļaudis svin padomju revolūcijas uzvaras 27. gadadienu mūsu zemē.

Ceturto reizi mūsu zeme sagaida padomju revolūcijas gadadienu Tēvijas kafa apstākļos pret vācu fašistu iebrucējiem.

Tas, protams, nenozīmē, ka ceturtais kara gads pēc saviem rezultātiem neatšķiras no iepriekšējiem trim kara gadiem. Tieši otrādi, starp tiem pastāv radikāla atšķirība. Ja divi iepriekšējie kapa gadi bija gadi, kad vācu karaspēks uzbruka un virzījās mūsu zemes iekšienē, kad Sarkanā Armija bija spiesta cīnīties aizstāvēšanās kaujās, bet trešais kara gads bija radikāla lūzuma gads mūsu frontē, kad Sarkanā Armija izvērsa spēcīgas uzbrukuma kaujas, sakāva vāciešus veselā virknē izšķirošu kauju, iztīrīja no vācu karaspēka divas trešdaļas Padomju zemes un piespieda to pāriet uz aizsargāšanos, pie kāta Sarkanā Armija vēl vienmēr turpināja kāpt ar vācu karaspēku viens pret vienu bez nopietna atbalsta no sabiedroto puses, — tad' ceturtais kara gads izrādījās par Padomju armiju un mūsu sabiedroto armiju izšķirošu uzvaru gadu pār vācu karaspēku, kad vācieši, šoreiz būdami spiesti kāpt divās frontēs, izrādījās atsviesti uz Vācijas robežām.

Rezultātā pagājušais gads noslēdzās ar vācu karaspēka izdzīšanu no Padomju Savienības, Francijas, Beļģijas, Vidus-ītalijas robežām un kara darbības pārnešanu uz Vācijas territoriju.

i. Vācija spīlēs starp divām frontēm.

Sarkanās Armijas izšķirošos panākumus šai gadā un vāciešu izdzīšanu no Padomju zemes robežām iepriekš noteica virkne mūsu karaspēka graujošu triecienu vācu karaspēkam, kas bija sākti vēl šā gada janvāri un pēc tam izvērsti plašumā visā pārskata gada laikā.

Pirmo triecienu mušu karaspēks deva šā gada janvārī pie Ļeņingradas un Novgorodas, kad Sarkanā Armija uzlauza ilglaicīgo vācu aizsardzību un atsvieda tos uz Baltiju. Šā trieciena rezultāts bija Ļeņingradas apgabala atbrīvošana.

Otrais trieciens tika dots ša gada februāri-martā pie Bugas, kad Sarkanā Armija sagrāva vācu karaspēku un atsvieda to pāri Dņestrai. Šā trieciena rezultātā tika atbrīvota no vācu fašistu iebrucējiem iabā krasta Ukraina.

Trešais trieciens tika dots šā gada aprīll-maijā Krimas rajonā, kad vācu karaspēku iesvieda Melnajā jūrā. Šā trieciena rezultātā no vācu jūga atbrīvoja Krimu un Odesu.

Ceturtais trieciens tika dots šā gada jūnijā Karelijas rajonā, kad Sarkanā Armija sakāva somu karaspēku, atbrīvoja Viborgu un Petrozavodsku un atsvieda somus dziļi Somijā. Šā trieciena rezultāts bija Kareju-Somu Padomju Republikas lielākās daļas atbrīvošana.

Piektais trieciens vāciešiem tika dots šā gada jūnijā-jūlijā, kad Sarkanā Armija pilnīgi sakāya vācu karaspēku pie Vi-tebskas, Bobruiskas, Mogiievas uri noslēdza savu triecienu ar 30 vācu divīziju ielenkšanu pie Minskas. Šā trieciena rezultāta mūsu karaspēks: a) pilnīgi atbrīvoja Baltkrievijas Padomju Republiku; b) sasniedza Vislu un atbrīvoja ievērojamu mūsu sabiedrotās Polijas daļu; c) sasniedza Nemunu un atbrīvoja Lietuvas Padomju Republikas lielāko daļu; d) forsēja Nemunu un piegāja pie Vācijas robežām.

Sestais trieciens tika dots šā gada jūlijā-augustā Rietum-Ukrainas rajonā, kad Sarkanā Armija sakāva vācu karaspēku pie Ļvovas un atsvieda to pāri Sanai un Vislai. Šā trieciena rezultātā: a) tika atbrīvota Rietum-Ukraina; b) mūsu karaspēks forsēja Vislu un izveidoja aiz Vislas spēcīgu placdarmu rietumos no Sandomiras.

Septītais trieciens tika dots šā gada augustā Kišiņevas-Jasu rajonā, kad mūsu karaspēks pagalam sakāva vācu-rumāņu karaspēku un noslēdza savu triecienu, ielencot pie Kišiņevas 22 vācu divīzijas, neskaitot rumāņu divīzijas. Šā trieciena rezultātā: a) tika atbrīvota Moidavijas Padomju Republika; b) tika izvesta no ierindas Vācijas sabiedrotā Rumānija, kura pieteica karu Vācijai un Ungārijai; c) tika izvesta no ierindas Vācijas sabiedrotā Bulgārija, kura tāpat pieteica kapi Vācijai; d) mūsu karaspēkam tika atvērts ceļš uz Ungāriju, pēdējo Vācijas sabiedroto Eiropā; e) radās iespēja sniegt palīdzīgu roku mūsu sabiedrotajai Dienvidslāvijai pret vācu iebrucējiem.

Astotais trieciens tika dots šā gada septembrī - oktobrī Baltijā, kad Sarkanā Armija sakāva vācu karaspēku pie Tallinas un Rīgas un izdzina to no Baltijas. Šā trieciena rezultātā: a) tika atbrīvota Igaunijas Padomju Republika; b) tika atbrīvota Latvijas Padomju Republikas lielākā daļa; c) tika izvesta no ierindas Vācijas sabiedrotā Somija, .kura pieteica Vācijai karu; d) vairāk kā 30 vācu divīziju izrādījās atgrieztas no Prūsijas ūn sažņaugtas knaiblēs rajonā starp Tukumu

un Liepāju, kur tās tagad beidz iznīcināt mūsu karaspēks. (Ilgstoši aplausi.)

Sā gada oktobri Ungārijas rajonā, starp Tisu un Donavu, sākās rausu karaspēkņ devītais trieciens, kufa mērķis ir izvest no kara Ungāriju un pavērst to pret Vāciju. Šā nepabeigtā trieciena rezultātā: a) mūsu karaspēks sniedza tiešu palīdzību mūsu sabiedrotai Dienvidslāvijai vācu padzīšanā un Belgradas atbrīvošanā; [b) mūsu karaspēks guva iespēju pāriet Karpatu kalnu grēdas un sniegt palīdzīgu roku mūsu sabiedrotajai Cechoslovakijas Republikai, kuras territorijas viena daja jau atbrīvota no vācu iebrucējiem.

Beidzot šā gada oktobra beigās tika realizēts trieciens vācu karaspēkam ziemeļu Somijā, kad vācu karaspēku izsita no Pečengas rajona un mūsu karaspēks, vajājot vāciešus, iegāja mūsu sabiedrotās Norvēģijas robežās. (Aplausi.)

Es neminu skaitliskus datus par kritušiem un gūstekņiem, ko pretinieks zaudējis šo operāciju rezultātā, par mūsu karaspēka iegūto lielgabalu, tanku, lidmašīnu, lādiņu, ložmetēju utt. daudzumu. Šie dati jums, droši vien, zināmi no Padomju Informbiroja [ziņojumiem.

Tādas ir Sarkanās Armijas galvenās operācijas pagājušā gada laikā, kas novedušas pie vācu karaspēka izdzīšanas no mūsu zemes robežām.

Šo operāciju rezultātā sakautas un izvestas no ierindas lidz 120 vācu un viņu sabiedroto divīzijas. 257 divīziju vietā, kas stavēja pret mūsu fronti pagājušā gadā, no kurām 207 bija vācu divīzijas, tagad pretī mūsu frontei pec visām „totālajām" un „pārtotālajām" mobilizācijām ir pavisam kopā 204 vācu un ungāru divīzijas, no kurām vācu divīziju nav vairāk par i 80.

Jaatzist, ka tagadējā karā hitleriskā Vācija ar tās fašistisko armiju izrādījusies daudz spēcīgāks, viltīgāks un piedzīvo-

jušāks pretinieks nekā Vācija un tās armija visos pagājušos kaj-os. Pie tam vel jāpiemetina, ka vāciešiem šai karā izdevās izmantot gandrīz visas Eiropas ražotājus spēkus un diezgan ievērojamas savu vasajvalstu armijas. Un ja, neraugoties uz šiem Vācijai labvēlīgajiem kara vešanas apstākļiem, tā tomēr izrādās neizbēgamas bojā ejas priekšā, tad tas jāizskaidro ar to, ka Vācijas galvenais pretinieks — Padomju Savienība spēkā pārāka par hitlerisko Vāciju. (Velraini aplausi.)

Par jaunu momentu karā pret hitlerisko Vāciju. pagājušā gadā jāuzskata tas fakts, ka šai gadā Sarkanā Armija savas operācijas pret vācu karaspēku veda ne viena pati, kā tas bija iepriekšējos gados, bet kopā ar mūsu sabiedroto karaspēku. Tcheranas konference nav bijusi velta. Teherānas konferences lēmums par kopīgu triecienu Vācijai no rietumiem, austrumiem un dienvidiem sācis realizēties ar pārsteidzošu precizitāti. Vienā laikā ar Sarkanās Armijas vasaras operācijām; padomju-vācu frontē sabiedroto karaspēks uzsāka iebrukumu Francijā un organizēja spēcīgas uzbrukuma operācijas, kas piespieda hitlerisko Vāciju kāpt divās frontēs. Mūsu sabiedroto karaspēks un flote veica organizācijas un vēriena ziņā vēsturē vēl nepieredzētu masveida desanta operāciju Francijas piekraste un meistarīgi pārvarēja vācu nocietinājumus.

Tādā kārtā Vācija izrādījās sažņaugta spīlēs starp divām frontēm.

Kā jāti bija gaidāms, ienaidnieks neizturēja Sarkanās Armijas un sabiedroto karaspēka kopējos triecienus. Ienaidnieka pretestība tika salauzta, viņa karaspēks īsā laikā tika izsists no Vidusitalijas, Francijas, Beļģijas un Padomju Savienības robežām. Ienaidnieks atsviests uz Vācijas robežām.

Nevar būt šaubu, ka bez otrās frontes organizēšanas Eiropa, kura saistīja līdz 75 vācu divīzijas, mūsu karaspēks nevarētu tik īsā laikā salauzt vācu karaspēka pretestību un izsist to no

Padomju Savienības robežām. Bet tāpat neapšaubāms arī tas, ka bez Sarkanās Armijas spēcīgajām uzbrukuma operācijām šā gada vasarā, kas saistīja līdz 200 vācu divīziju, masu sabiedroto kafaspēks nevarētu tik ātri izrēķināties ar vācu karaspēku un izsist to no Vidusitalijas, Francijas un Beļģijas robežām.

Uzdevums ir tāds, ka Vācija arī turpmāk jātur spīlēs starp divām frontēm.

Šeit ir uzvaras atslēga.

2. Padomju tautas diženais varoņdarbs Ievijas kapa.

Ja Sarkanā Armija spēja sekmīgi izpildīt savu pienākumu pret Dzimteni un padzina vāciešus no Padomju zemes robežām, tad viņa to veica pateicoties tam, ka no aizmugures to pašaizliedzīgi atbalstīja visa mūsu zeme, visasmūsu zemes tautas. Visu padomju ļaužu — strādnieku, zemnieku, inteliģences — pašaizliedzīgais darbs, tāpat kā mūsu valsts un partijas orgānu vadošā darbība pagājušā gada, noritēja pēc lozunga — „visu frontei!"

Pagājušais gads ievērojams ar jauniem panākumiem rūpniecībā, lauksaimniecībā, transportā, ar jaunu mūsu kafa. saimniecības kāpinājumu.

Ceturtajā kaj-a gadā mūsu rūpnīcas ražo dažas reizes vairāk tanku, lidmašīnu, lielgabalu, mīnmetēju, municijas nekā kafa sākumā. Visgrūtākais lauksaimniecības atjaunošanas periods ir pagātnē. Pēc tam kad valstij atdoti auglīgie Donas un Kubaņas lauki, pēc Ukrainas atbrīvošanas, mūsu lauksaimniecība ātri atspirgst no smagajiem zaudējumiem. Padomju dzelzceļa transports iz urēja slodzi, ar kādu diezin vai tiktu galā citas zemes transports. Viss tas liecina, ka Padomju valsts ekonomiskais pamats izrādījies

nesalīdzināmi dzīves spējīgāks nekā ienaidnieku valstu ekonomika.

Oktobra Revolūcijas radītā sociālistiskā iekārta devusi mūsu tautai un mūsu armijai lielu un neuzveicamu spēku. Padomju valsts, neraugoties uz smago kara nastu, neraugoties uz to, ka vācieši uz laiku okupēja visai lielus un ekonomiski svarīgus zemes rajonus, kara gaitā nesašaurināja, bet gadu no gada palielināja frontes apgādi ar apbruņojumu un municiju. Tanku, lielgabalu un lidmašīnu Sarkanajai Armijai tagad ir nevis mazāk, bet vairāk kā vācu armijai. Kas attiecas uz mūsu kaujas technikas labumu, tad šai ziņā tā tālu pārspēj ienaidnieka apbruņojumu. Līdzīgi tam, kā Sarkanā Armija ilgā un smagā cīņā viens pret vienu guva militāru uzvaru pār fašistu karaspēku, padomju aizmugures darba rūķi savā divcīņā ar hitlerisko Vāciju un tās līdzgaitniekiem guva ekonomisku uzvaru pār ienaidnieku. (Vētraini aplausi.) Padomju ļaudis atrāva sev daudz ko nepieciešamu, apzinīgi samierinājās ar nopietnām materiālām grūtībām, lai dotu vairāk frontei. Pašreizējā kapa neredzētās grūtības nesalauza, bet vēl vairāk norūdīja padomju tautas dzelzs gribu un vīrišķības garu. Mūsu tauta ar pilnām tiesībām ieguvusi varonīgas tautas slavu.

Mūsu strādnieku šķira atdod visus savus spēkus uzvaras lietai, nemitīgi papildina ražošanas techniku, palielina rūpniecības uzņēmumu jaudu, ceļ jaunas fabrikas un rūpnīcas. Padomju Savienības strādnieku šķira tagadējā karā parādījusi lielu darba varonību.

Mūsu inteliģence droši iet novātoru ceļu technikas un kultūras laukā, sekmīgi attīsta tālāk mūsu laiku zinātni, radoši lieto tās sasniegumus apbruņojuma ražošanā Sarkanajai Armijai. Padomju inteliģence ar savu radošo darbu izdarījusi nenovērtējamu ieguldījumu ienaidnieka sagrāvei.

Armija nevar karot un uzvarēt bez moderna apbruņojuma. Bet tāpat viņa nevar karot un uzvarēt bez maizes, bez pārtikas. Sarkanā Armija ceturtajā kara gadā, pateicoties kol-chozu zemniecības rūpēm, nejūt pārtikas trūkumu. Kolchoz-nieki un kolchoznieces apgādā strādniekus un inteliģenci ar pārtiku, bet rūpniecību — ar izejvielām, nodrošina normālu darbu fabrikās un rūpnīcās, kas izgatavo frontei apbruņojumu un ietērpu. Mūsu kolchozu zemniecība, aktīvi un pilnīgi apzinoties savu pienākumu pret Dzimteni, palīdz Sarkanajai Armijai gūt uzvaru pār ienaidnieku.

Uz visiem laikiem ieies vēsturē padomju sieviešu un mūsu slavenās jaunatnes nepieredzētā darba varonība, kas iznesusi uz saviem pleciem galveno darba smagumu fabrikās un rūpnīcās, kolchozos un sovchozos. Dzimtenes goda un neatkarības vārdā padomju sievietes, jaunekļi un jaunavas parāda cildenumu un varonību darba frontē. Viņi izrādījušies to savu tēvu un dēlu, vīru un brāļu cienīgi, kas aizsarga Dzimteni pret vācu fašistiskajiem briesmoņiem.

Padomju ļaužu darba varonības avots aizmugurē, tāpat kā mūsu karavīru nevīstošo kaujas varoņdarbu avots frontē, ir kvēlais un dzīvinošais padomju patriotisms.

Padomju patriotisma spēks ir tas, ka tā pamats ir nevis rāšu vai nacionālistiski aizspriedumi, bet dziļa tautas paļāvība un uzticība savai padomju Dzimtenei, visu mūsu zemes nāciju darba ļaužu brālīga sadraudzība. Padomju patriotismā harmoniski apvienojas tautu nacionālās tradicijas un visu Padomju Savienības darba ļaužu kopējas dzīvības intereses. Padomju patriotisms nesaskalda, bet, tieši otrādi, sakausē visas mūsu zemes tautas un tautības vienotā, brālīgā saimē. Šai apstāklī jāsaskata pamati Padomju Savienības tautu nesagraujamai un arvienu stiprākai draudzībai. Tai pašā laikā PSRS tautas cienī aizrobežas tautu tiesības

un neatkarību un vienmēr izrādījušas gatavību dzīvot mierā un draudzībā ar kaimiņu valstīm. Šis apstāklis jāatzīst par pamatu mūsu valsts attiecībām ar brīvību mīlētājām tautām, kas paplašinās un nostiprinās.

Padomju ļaudis nīst vācu iebrucējus ne tāpēc, ka tie svešas nācijas cilvēki, bet . tāpēc, ka tie atnesa mūsu tautai un visām brīvību mīlētājām tautām neaprēķināmu postu un ciešanas. Mūsu tautā kopš senseniem laikiem mēdz teikt: „Ne par to vilku kauj, ka viņš pelēcis, bet par to, ka tas jēru saplēsis." (Smiekli. Ilgstoši aplausi.)

Vācu fašisti izvēlējušies par savu ideoloģisko ieroci cilvēk-nīdēju rāšu teoriju, cerēdami, ka zvērīgā nacionālisma sludināšana radis morāli — politiskus priekšnoteikumus vācu iebrucēju kundzībai pār verdzinātajām tautām. Tomēr rasu naida politika, ko piekopj hitlerieši, īstenībā kļuvusi par vācu fašistiskās valsts iekšējā nespēka un ārpolitiskās izolācijas avotu. Rasu naida ideoloģija un politika ir viens no hitleriešu laupītāju bloka sagrūšanas faktoriem. Nav uzskatāms par nejaušību tas fakts, ka pret vācu imperiālistiem sacēlušās ne tikai verdzinātās Francijas, Dienvidslāvijas, Polijas, Čechoslovakijas, Grieķijas, Beļģijas, Dānijas, Norvēģijas, Holandes tautas, bet ari bijušie Hitlera vasaļi—itālieši,rumāņi, somi, bulgāri. Hitleriešu kliķe ar savu cilvēkēdēju politiku sacēlusi pret Vāciju visas pasaules tautas, bet tā sauktā „izredzētā vācu rase" kļuvusi par vispārēja naida objektu.

Kapa gaitā hitlerieši cietuši ne tikai militāru, bet arī morāli politisku sakāvi. Visu rāšu un nāciju līdztiesības ideoloģija, kas nostiprinājusies mūsu zemē, tautu draudzības ideoloģija, guvusi pilnīgu uzvaru pār hitleriešu zvērīgā nacionālisma un rasu naida ideoloģiju.

Tagad, kad Tēvijas kapš tuvojas ar uzvaru vainagotām beigām, visā dižumā izceļas padomju tautas vēsturiskā loma.

Tagad visi atzīst, ka padomju tauta ar savu pašaizliedzīgo cīņu glābusi Eiropas civilizāciju no fašistiskajiem grautiņu rīkotājiem. Tas ir padomju tautas lielais nopelns cilvēces vēstures priekšā.

3. Pretvācu koalīcijas frontes nostiprināšanās un paplašināšanās. Jautājums par mieru un drošību.

Pagājušais gads bija pretvācu koaiicijas kopīgās lietas triumfa gads, kuras vārdā Padomju Savienības, Lielbritānijas un Amerikas Savienoto Valstu tautas apvienojušās cīņas savienībā. Tas bija triju galveno lielvalstu vienības un pret hitlerisko Vāciju vērstās saskaņotas darbības nostiprināšanas gads.

Teherānas konferences lēmums par kopīgām operācijām pret Vāciju un šī lēmuma spīdoša realizācija ir viens no spilgtiem prethitleriskās koaiicijas frontes nostiprināšanās rādītājiem. Vēsturē būs maz tādu lielu militāru operāciju plānu par kopīgam operācijām pret kopīgu ienaidnieku, kas būtu realizēti tik pilnīgi un precīzi, kā tika realizēts Teherānas konference izstrādātais plāns par kopīgo triecienu pret Vāciju. Nevar būt šaubu, ka bez triju dižo lielvalstu uzskatu vienotības un darbības saskaņotības Teherānas lēmums nevarēja tikt realizēts tik pilnīgi un ar tādu precizitāti. No otras puses, nevar būt šaubu, ka Teherānas lēmuma sekmīga realizēšana nevapēja neveicināt Apvienoto nāciju frontes nostiprināšanos.

Par tikpat spilgtu Apvienoto nāciju frontes stipruma rādītāju jāuzskata Dumbarton-Okses konferences lēmumi jautājumā par drošības organizēšanu pēc kara. Mēdz runāt par domstarpībām starp trim lielvalstīm dažos drošības jautājumos. Domstarpības, protams, ir, un tās būs arī vēl virknē

citu jautājumu. Domstarpības mēdz būt pat starp vienas un tās pašas partijas ļaudīm. Jo vairāk tām jābūt starp dažādu valstu un dažādu partiju pārstāvjiem. Jābrīnās nav vis par to, ka pastāv domstarpības, bet gan par to, ka viņu tik maz un ka tās regulāri gandrīz katru reizi atrisina triju dižo lielvalstu vienības un darbības saskaņotības garā. Lietas būtība nav domstarpībās, bet gan tai apstāklī, ka domstarpības neiziet no triju dižo lielvalstu vienības interesēs pieļaujamiem rāmjiem un galu galā tiek atrisinātas šīs vienības interešu virzienā. Ir zināms, ka nopietnākas domstarpības mums bija jautājumā par otrās frontes atklāšanu. Taču zināms arī tas, ka šīs domstarpības galu galā atrisināja pilnīgas saskaņas garā. To pašu var teikt par domstarpībām Dumbarion-Okses konferencē. Raksturīgs šai konferencei nevis tas, ka tur atklājās dažas domstarpības, bet tas, ka deviņas desmitdaļas jautājumu par drošību šai konferencē tika atrisinātas pilnīgas vienprātības garā. Lūk, kāpēc es domāju, ka Dumbarton-Okses konferences lēmumi jāuzskata par vienu no spilgtiem pretvācu koalicijas frontes stipruma rādītājiem.

Par vēl spilgtāku Apvienoto nāciju frontes nostiprināšanās rādītāju jāuzskata nesenās sarunas ar Lielbritānijas valdības galvu Cerčila kungu un Lielbritānijas ārlietu ministru Idena kungu Maskavā, kas norisinājās draudzīgā atmosfairā, pilnīgas vienprātības garā.

Visā kara laikā hitlerieši vairākkārtīgi pasāka izmisuma pilnus mēģinājumus saskaldīt un nostādīt Apvienotās nācijas vienu pret otru, radīt starp tām aizdomas un ne-draudzību, vājināt viņu kapi piepūli ar savstarpēju neuzticību un, ja izdodas, — arī ar vienas cīņu pret otru. Tamlīdzīgi hitlerisko politiķu centieni pilnīgi saprotami. Viņiem nav lielāku briesmu kā Apvienoto nāciju vienība cīņā pret hitlerisko imperiālismu, un viņiem nebūtu lielāka militāri

politiska panākuma kā sašķelt sabiedrotās lielvalstis to cīņā pret kopīgo ienaidnieku. Taču zināms, cik veltīgi izrādījušies fašistisko politiķu pūliņi izjaukt dižo lielvalstu savienību. Tas nozīmē, ka PSRS, Lielbritānijas un ASV savienība pamatojas nevis uz nejaušiem un pārejošiem motīviem, bet uz vitāli svarīgām un ilgstošām interesēm.

Var nešaubīties par to, ja demokrātisko lielvalstu cīņas savienība izturējusi vairāk kā trīs kara gadu pārbaudījumus un ja tā nostiprināta ar to tautu asinīm, kās cēlušās aizstāvēt savu brīvību un godu, tad vēl jo vairāk šī savienība izturēs kara noslēguma stadijas pārbaudījumus. (Ilgstoši aplausi.)

Taču, pagājušais gads bija ne tikai sabiedroto lielvalstu prethitleriskās frontes nostiprināšanās gads, bet arī šīs frontes paplašināšanās gads. Nav uzskatāms par nejaušību fakts, ka pēc Itālijas no kara tika izvesti arī citi Vācijas sabiedrotie — Somija, Rumānija, Bulgārija. Jāatzimē, ka šīs valstis ne tikai izstājās no kara, bet arī sarāva sakarus ar Vāciju un pieteica tai karu, tādā kārtā pievienojoties Apvienoto nāciju frontei. Tas, bez šaubām,,nozīmē Apvienoto nāciju frontes paplašināšanos pret hitlerisko Vāciju. Nevar būt šaubu, ka pēdējais Vācijas sabiedrotais Eiropā — Ungārija — tāpat tiks izvests no ierindas tuvākā laikā. Tas nozīmēs pilnīgu hitleriskās Vācijas izolāciju Eiropā un tās sabrukuma neizbegamību.

Karā pret hitlerisko Vāciju Apvienotās ' nācijas atrodas uzvarām vainagotā noslēguma priekša.

Karā pret Vāciju Apvienotās nācijas uzvarēs — par to tagad vairs nevar būt nekādu šaubu.

Uzvarēt karā pret Vāciju nozīmē veikt lielu, vēsturisku lietu. Bet uzvarēt karā vēl nenozīmē nodrošināt tautām stabilu mieru un neapdraudētu nesatricināmu drošību nākotnē. Uzdevums ir ne tikai uzvarēt karā, bet arī padarīt neiespējamu jaunas agresijas, jauna kara izcelšanos, ja ne uz visiem laikiem, tad vismaz uz ilgāku laika sprīdi. ■

Pēc Vācijas sakāves to, protams, atbruņos kā ekonomiskā, tā militāri politiskā ziņā. Būtu tomēr naivi domāt, ka viņa nemēģinās atjaunot savu spēku un izvērst jaunu agresiju. Visiem zināms, ka vācu varas vīri jau tagad ga» tavojas jaunam karam. Vēsture rāda, ka pietiek neliela laika posma — 20—30 gadu, — lai Vācija atžirgtu no sakāves un atjaunotu savu spēku. Kādi ir līdzekli, lai novērstu jaunu agresiju no Vācijas puses, bet ja karš tomēr sāksies, — noslāpēt to pašā sākumā un neļaut tam izvērsties lielā karā?

Šis jautājums vēl jo vairāk vietā tādē|, ka, kā to rāda vēsture, agresīvās nācijafe kā uzbrucējas nācijas parasti mēdz būt labāk sagatavotas jauniem kapēm nekā miermīlīgas nācijas, kuras, nebūdamas ieinteresētas jaunā karā, parasti nokavē uz to sagatavoties. Tas ir fakts, ka pašreizējā karā agresīvajām nācijām vēl pirms kara sākuma jau bija gatava iebrukuma armija, kamēr miermīlīgajām nācijām nebija pat pilnīgi apmierinošas mobilizāciju nosedzējas armijas. Nevar uzskatīt par nejaušību tādus nepatīkamus faktus kā „incidentu" Pirl-Harborā, Filipīnu un citu salu zaudēšanu Klusajā Okeānā, Honkongas un Singapuras zaudēšanu, kad Japāna kā agresīva nācija izrādījās vairāk sagatavota kajam nekā Lielbritānijā un Amerikas Savienotās Valstis, kuras turējās pie miermīlīgas politikas. Tāpat nevar uzskatīt par nejaušību tādu nepatīkamu faktu kā Ukrainas, Baltkrievijas, Baltijas zaudēšanu pašā pirmajā kara gadā, kad Vācija kā agresīva nācija izrādījās karam vairāk sagatavota kā miermīlīgā Padomju Savienība. Būtu naivi izskaidrot šos faktus ar japāņu un vāciešu personīgām īpašībām, viņu pārākumu pār ang[iem, amerikāņiem, krieviem, viņu tālredzību uit. Lietas būtība te nav personīgās' īpašībās, bet gan tai apstāklī, ka jaunā kapi ieinteresētās agresīvās nācijas kā nācijas, kas gatavojušās karam ilgu laiku un kopojušas tam spēkus, parasti mēdz būt — un viņām jābūt — karam vairāk sagatavotas nekā miermīlīgas nācijas, kas nav ieinteresētas jaunā karā. Tas dabiski un saprotami. Tā, ja vēlaties, ir vēstures likumība, ar kuru nerēķināties būtu bīstami.

Tātad nevar noliegt to, ka nākotnē miermīlīgās nācijas no jauna var pārsteigt ienaidnieka agresija, protams, ja tās jau tagad neizstrādās speciālus rīcības veidus, kas spēj agresiju novērst.

Tātad, kādi ir līdzekļi tam, lai novērstu jaunu agresiju no Vācijas puses, bet, ja karš tomēr izceltos, — noslāpētu to pašā sākumā un neļautu tam izvērsties lielā karā?

Šim nolūkam bez agresīvo nāciju pilnīgas atbruņošanas ir tikai viens līdzeklis: no miermīlīgo nāciju pārstāvjiem radīt speciālu organizāciju miera, aizsardzības un drošības garantijai, nodot šīs organizācijas vadošā organa rīcībā minimāli nepieciešamos vairumus bruņoto spēku, kas vajadzīgi agresijas novēršanai, un uzlikt šai organizācijai par pienākumu nepieciešamības gadījumā lietot bez kavēšanās šos bruņotos spēkus, lai novērstu vai likvidētu agresiju un sodītu agresijas vaininiekus.

Tas nedrīkst būt bēdīgi slavenās Tautu Savienības atkārtojums, kurai nebija ne tiesību, ne līdzekļu agresijas novēršanai. Tā būs jauna speciāla, pilnvarota starptautiska organizācija, kuras rīcībā būs viss nepieciešamais, lai aizsargātu mieru un novērstu jaunu agresiju.

Vai var cerēt, ka šīs starptautiskās organizācijas rīcība būs pietiekami efektīva? Tā būs efektīva, ja dižās lielvalstis, kas iznesušas uz saviem pleciem galveno smagumu karā

pret hitlerisko Vāciju, ari turpmāk darbosies vienprātības uu saprašanās garā. Tā nebūs efektīva, ja pārkāps šo nepieciešamo noteikumu.

*

* *

Biedri!

Padomju tauta un Sarkanā Armija sekmīgi veic uzdevumus, kas stājušies mūsu priekšā Tēvijas kara gaitā. Sarkanā Armija godam izpildījusi savu patriotisko pienākumu un atbrīvojusi mūsu tēvzemi no ienaidnieka. No šis dienas un uz visiem laikiem mūsu zeme ir brīva no hitleriskajiem nešķīsteņiem. Tagad Sarkanajai Armijai vēl jāizpilda tās pēdējā, noslēguma misija: kopā ar mūsu sabiedrotām armijām pabeigt vācu fašistu armiju sagrāvi, galīgi uzveikt fašistisko zvēru viņa paša midzenī un uzspraust pār Berlīni uzvaras karogu. (Vētraini, ilgstoši aplausi.) Ir pamats domāt, ka šo uzdevumu Sarkanā Armija izpildīs netālā nākotne. (Vētraini, ilgstoši aplausi.)

Lai dzīvo mūsu uzvarošā Sarkanā Armija! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu slavenā Kara Jūras Flote! (Aplausi.)

Lai dzīvo varenā Padomju lauta! (Aplausi.)

Lai dzīvo mūsu lielā Dzimtene! (Vētraini aplausi. Visi pieceļas.)

Nāvi vācu fašistiskajiem iebrucējiem!

(Vētraini aplausi, kas pariet ilgstošās ovūcijas. Saucieni: .Lai dzīvo biedrs Staļins!")

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 220

1944. gada 7. novembri, Maskava

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti, virsnieki un ģenerāļi! Padomju Savienības darba ļaudis! Brāļi un māsas, kas ar varu aizdzīti fašistu katorgā uz Vāciju!

Padomju Vaidlbas un mūsu boļševiku partijas vārdā sveicu un apsveicu Jūs Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 27. gadadienā.

Oktobra revolūcijas divdesmit septīto gadadienu mēs svinam Sarkanās Armijas izšķirošu uzvaru apstākļos pār mūsu tēvzemes ienaidniekiem. Ar Sarkanās Armijas un padomju tautas varonīgām pūlēm mūsu zeme iztīrīta no vācu fašistu iebrucējiem.

Tekošā gadā padomju karaspēks nemitīgi devis ienaidniekam triecienus, vienu stiprāku par otru. 1944. gada ziema Sarkanā Armija guva izcilas uzvaras labā krasta Ukrainā un sagrāva vāciešus pie Ļeņingradas. Šā gada pavasarī Sarkanā Armija iztīrīja no vāciešiem Krimu. 1944. gada vasarā mūsu karaspēks sagādāja hitleriešu armijai lielākās sakāves, kas radikāli mainīja stāvokli cīņas frontē pret vācu fašistu iebrucējiem. Sarkanā Armija salauza spēcīgu ienaidnieka aizstāvību Karelijas zemes šaurumā, kā ari starp Ladogas un Oņegas ezeriem un izsita Somiju no hitleriešu laupītāju bloka. Vēsturiskā kaujā baltkrievu zemēs Sarkanās Armijas karaspēks pagalam sakāva vācu karaspēka centrālo grupējumu triju armiju sastāvā, pie tam iznicinot un saņemot gūstā 540 tūkstošus vācu kareivju un virsnieku. Kaujā Dien-

vidos Sarkanā Armija ielenca un pilnīgi iznīcināja vācu karaspēka grupējumu divu armiju sastāvā. Pie tam padomju karaspēks iznicināja un sagūstīja vairāk kā 250 tūkstošus vācu kareivju un virsnieku. Sarkanā Armija sagrāva vāciešus Rumānijā, izmēza tos no Bulgārijas, sit vāciešus Ungārijas territorijā. Mūsu karaspēks satrieca hitleriskās armijas Baltijas grupējumu. 1944. gada vasaras kampaņas laikā Sarkanā Armija ar kaujām nogāja no Kišiņevas līdz Belgradai — pāri par 900 kilometru, no Žlobinas līdz Varšavai — vairāk kā 600 kilometru, no Vitebskas līdz Tilzītei — 550 kilometru. Kara darbība tagad pārnesta fašistiskās Vācijas territorijā.

Kauju gaitā Sarkanā Armija izdzina vācu fašistu iebrucējus no -visas padomju Ukrainas un Baltkrievijas territorijas, Kareļu -Somu, Moldavijas, Igaunijas, Latvijas un Lietuvas padomju republikām. Nokratīts trīs gadu ilgais fašistu jūgs mūsu brālīgo padomju republiku zemēs, ko uz laiku bija sagrābuši vācieši. Sarkanā Armija atdevusi brīvību desmitiem miljonu padomju ļaužu. Padomju valsts robeža, ko 1941. gada 22. jūnijā nodevīgi pārkāpa hitleriešu karapūļi, atjaunota visā garumā no Melnās jūras līdz Barenca jūrai.

Tādā kārtā pagājušais gads bija gads, kad Padomju zemi pilnīgi atbrīvoja no vācu fašistu iebrucējiem.

Pabeigusi dzimtās zemes atbrīvošanu no hitleriskajiem nešķīsteņiem, Sarkanā Armija tagad palīdz Polijas, Dienvidslāvijas, Cechoslovakijas tautām saraut fašistiskās verdzības važas un atjaunot to brīvību un neatkarību.

Pagājušā gada ziemas un vasaras kaujās Sarkanā Armija parādīja pieaugušu kaujas meistarību. Sarkanās Armijas karavīri prasmīgi uzlauza ienaidnieka nocietinātās joslas, strauji vajāja, ielenca un iznīcināja ienaidnieku. Uzbrukuma kaujās izpaudās precīza visu padomju karaspēka ieroču šķiru sadarbība, augsta manevrēšanas māksla. Padomju karavīri

norādījušies kaujās, iemācījušies graut un uzvarēt ienaidnieku. Sarkanā Armija izaugusi par draudošu spēku un pārspēj ienaidnieku ar savu kareivisko prasmi un kaujas techniku.

Sarkanās Armijas spēkus daudzkārt pavairo saskaņotais darbs padomju aizmugurē. Strādnieki, kolchoznieki, inteliģence godam izpilda savu pienākumu pret Dzimteni, varonīgi pārvar kafa laika grūtības, nepārtraukti apgādā Sarkano Armiju ar apbruņojumu, municiju un pārtiku. Padomju saimniecība nepārtraukti kāpina savus spēkus un sniedz frontei arvien pieaugošu palīdzību.

Sarkanā Armija un padomju tauta ir gatava dot ienaidniekam jaunus iznicinošus triecienus. Asiņainā hitleriskā režīma dienas skaitītas. Zem Sarkanās Armijas triecieniem galīgi sabrucis fašistiskais bloks, hitleriskā Vācija zaudējusi lielāko daju savu sabiedroto. Mūsu sabiedroto armiju meistariski veiktās lielās operācijas Rietumeiropā noveda pie vācu karaspēka sagrāves Francijā un Beļģijā un šo zemju atbrīvošanas no fašistu okupācijas. Sabiedroto karaspēks pārgājis Vācijas rietumu robežu. Sarkanās Armijas un angju-amerikāņu karaspēku kopīgie triecieni hitleriskai Vācijai tuvinājuši uzvarām vaiņagoto kara noslēguma stundu. Noslēdzas hitleriskās Vācijas ielenkšana. Fašistu zvēra midzenis aplenkts no visam pusēm, un nekādas ienaidnieka viltības neglābs viņu no neizbēgamās pilnīgās sagrāves.

Sarkanā Armija un mūsu sabiedroto armijas ieņēmušas izejas pozicijas izšķirošam uzbrukumam pret Vācijas dzīvības centriem. Uzdevums ir tas, lai pašlaik ar apvienoto nāciju armiju strauju triecienu visīsākā laikā satriektu hitlerisko Vāciju.

Biedri sarkanarmieši un sarkanflotieši, seržanti,- virsnieki un ģenerāļi! Padomju Savienības darba ļaudis!

Lielajā Tēvijas karā mēs nosargājām savu Dzimteni pret iebrucējiem, galīgi likvidējām fašistu izdzimteņu verdzības draudus PSRS tautām un tagad atrodamies pilnīgas uzvaras priekšvakarā.

Atzīmējot Sarkanās Armijas vēsturiskās uzvaras frontē un strādnieku, zemnieku, inteliģences lielos panākumus aizmugurē, par godu Padomju zemes atbrīvošanai no vācu fašistu iebrucējiem — pavēiu:

Šodien, Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas divdesmit septītajā gadadienā pulksten 20 Maskavā, Ļeņingradā, Ķijevā, Minskā, Petrozavodskā, Tallinā, Rīgā, Viļņa, Kišiņevā, Tbilisi, Sevastopolē un Ļvovā salutēt ar divdesmit četrām artilērijas zalvēm.

Lai dzīvo Lielās Oktobra Sociālistiskās revolūcijas 27. gadadiena 1

Lai dzīvo māsu brīvā padomju tēvija!

Lai dzīvo māsu Sarkanā Armija un Kara Jūras Flote!

Lai dzīvo lielā padomju tauta!

Mūžīga slavā varoņiem, kritušiem cīņā par mūsu Dzimtenes brīvību un neatkarību!

Nāvi vācu iebrucējiem!

Augstākais Virspavēlnieks, Padomju Savienības Maršals J. STAĻINS.

SATURS:

Lapp.

Lielās Oktobpa Sociālistiskās Revolūcijas 25. gadadiena. Valsts Aizsardzības Komitejas Priekšsēdētāja ziņojums Maskavas darba ļaužu deputātu padomes un Maskavas pilsētas partijas un sabiedrisko organizāciju svinīgajā sēdē 1942. gada 6. novembrī,

Biedra J. V. Staļina apsveikuma telegrammas V. Cerčila un F.Ruz-velta kungiem sakarā ar angļu-amerikāņu karaspēka uzvaru

Augstākā Virspavēlnieka Pavēle ģenerālpulkvedim b. Popovam, ģenerālpulkvedim b. Sokolovskim, Armijas ģenerālim b. Rokosovskim, Armijas ģenerālim b. Vatulinam, ģenerālpulkvedim b. Koņevam (1943. gada 5. augustā)........ 88

Lielās Oktobpa Sociālistiskās Revolūcijas 26. gadadiena. Valsts Aizsardzības Komitejas Priekšsēdētāja ziņojums Maskavas darba ļaužu deputātu padomes svinīgajā sēdē kopā ar Maskavas pilsētas partijas un sabiedriskajām organizācijām 1943.

Lielās Oktobpa Sociālistiskās Revolūcijas 27. gadadiena. Valsts Aizsardzības Komitejas Priekšsēdētāja ziņojums Maskavas darbaļaužu deputātu padomes svinīgajā sēdē kopā ar Maskavas pilsētas partijas un sabiedriskajām organizācijām 1944. gada

6. novembri, Maskavā . .............124

Augstākā Virspavēlnieka Pavēle № 220 1944. gada 7. novembrī,

Maskavā...................139

Nr. JT 00723 Parakstīta iespiešanai 1944. g. 7. decembri. Papīra formāts 61X86. Lokšņu skaits 9. Metiens 50.000. Maksā 3 rbļ. 80 кар.

Salikta VAPP Paraugsplestūvē, Rīgā. Iespiesta un brošēta VAPP 2. spiestuvē, Rīgā,

Content

Staļins Josifs Visarionovičs Stalins. Par Padomju Savienibas Lielo Tevijas Karu. 1944

RADIORUNА

LIELAS OKTOBRA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 24. GADADIENA

RUNA SARKANAS ARMIJAS PARADE

AIZSARDZĪBAS TAUTAS KOMISĀRĀ PAVĒLĒ № 55

AIZSARDZĪBAS TAUTAS KOMISĀRĀ PAVĒLE № 130

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

LIELAS OKTOBĶA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 25. GADADIENA

aizsardzības tautas komisārā pavēlē Nr. 345

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVELE Nr. 95

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 195

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDES

BIEDRA J. V. STAĻINA ATBILDE

PSRS POĻU PATRIOTU SAVIENĪBAS KONGRESA PREZIDIJA LOCEKĻIEM

augstAka VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLE

augstākā virspavēlnieka pavēle

LIELAS OKTOBĶA SOCIĀLISTISKĀS REVOLŪCIJAS 26. GADADIENA

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 309

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVELE Nr. 16

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 70

AUGSTAKA VIRSPAVĒLNIEKA PAVĒLĒ № 220

SATURS: