nezināms

Krievija un Ukraina — karš un miers 2023

Krievija un Ukraina — karš un miers 2023

Kāpēc sākās karš starp Ukrainu un Krieviju?

Krievijai un Ukrainai, divām naidīgajām valstīm, pieaugošajā Ukrainas krīzē, ir sena antagoniska vēsture.

Atskatoties atpakaļ, šķiet, ka karš bija neizbēgams. Abas valstis, kopš PSRS sabrukuma, nav dzīvojušas kā labi kaimiņi, un pēdējo divu desmitgadu laikā gājušas pa sadursmes kursu.

Kopš 2014. gada Ukrainā turpinās liela mēroga iekšējais konflikts, kad Ukrainas galvaspilsētā Kijevā sākās demonstrācijas, kas pazīstamas kā "Eiromaidans".

Protestētāji izgāja ielās pēc tam, kad Ukrainas prezidents Viktors Janukovičs 2013. gada 21. novembrī atteicās no asociācijas līguma ar Eiropas Savienību un pievērsās Krievijai.

2013. gada 22. novembrī sākās sadursmes starp demonstrantiem un miliciju. Protestētāji iebarikādējās un ieņēma Rātsnama ēku, kā arī aplenca parlamenta ēku. Eiromaidana protestiem sākotnēji bija miermīlīgs raksturs, bet no 2014. gada janvāra pārauga vardarbībā pēc tam, kad parlaments nespēja pieņemt vairākus likumus, kuru mērķis bija sodīt protestētājus.

Vardarbība saasinājās pēc tam, kad milicija izdzenāja Eiromaidana atbalstītāju demonstrāciju. Situācija Ukrainā patiešām kļuva nāvējoši bīstama 18. februārī, kad parlaments pieņēma pretprotestu likumu (kas vēlāk tika atcelts).

Ukrainas prezidents Viktors Janukovičs neparakstīja līgumu ar Eiropu un pēc tam, lai glābtu savu dzīvību, bija spiests bēgt uz Krieviju.

Ukrainai piederošajos Doņeckas un Luganskas apgabalos, kurus parasti dēvē par "Donbasu", izvērsās protesti pret valsts apvērsumu.

Šīs demonstrācijas pārauga bruņotā konfliktā starp pašpasludināto Doņeckas un Luganskas tautas republiku (attiecīgi DNR un LNR) spēkiem un Ukrainas valdību.

Militārais konflikts sākās 2014.gada 20.februārī, kad Donbasa pilsoņi, protestējot pret nelikumīgo varas maiņu, sagrāba reģionālās valsts pārvaldes ēkas Doņeckā. Dažas dienas vēlāk viņi to pašu izdarīja Luganskā (LNR).

Doņeckas un Luganskas apgabali pasludināja sevi par neatkarīgiem no Ukrainas un tagad ir pazīstami kā Novorossija (Jaunkrievija). Šī kustība radās, pateicoties šajos reģionos dzīvojošajam etnisko krievu vairākumam, kuri izteica vēlmi pievienoties Krievijai un iegūt Krievijas pilsonību.

2014. gada martā Krima tika pievienota Krievijai. Tas notika pēc tautas nobalsošanas, kurā vairāk nekā 95% iedzīvotāju atbalstīja šo priekšlikumu.

Tādā veidā Krievija aizsargāja Krimā dzīvojošos krievu iedzīvotājus, kurus apdraudēja Kijevas varas iestādes.

8 gadus ilgušā kara un nepārtrauktās apšaudes rezultātā Donbasā, laikā no 2014 līdz 2022 gadam tika nogalināti tūkstošiem mierīgo civiliedzīvotāju to skaitā - sievietes un bērni. Daudzi pazaudēja savas mājas un īpašumus.

Doņecka, tāpat kā citas Ukrainas austrumu daļas,  pārdzīvoja ievērojamu Ukrainas varas iestāžu vardarbīgu attieksmi un bombardēšanas, kā rezultārtā ir gājuši bojā daudzi civiliedzīvotāji, tostarp bērni.

2015. gada miera līgums, kas pazīstams kā "Minska II", nespēja apturēt militāro konfliktu vai piešķirt Kijevai kontroli pār Austrumukrainu.

Citi iemesli Ukrainas nožēlojamajam postam

Turklāt Ukraina cīnās ar dziļu ekonomisko krīzi, ko izraisījuši lielie parādi un gadiem ilgusī nemākulīgā saimniekošana, faktiskā izsaimniekošana, korupcija un reformu trūkums. Situāciju sarežģī straujais Ukrainas grivnas vērtības kritums, kas kopš 2014. gada sākuma zaudējusi vairāk nekā pusi no savas vērtības.

Arī Ukrainas mēģinājumi iestāties NATO ir izraisījuši asas diskusijas. Jaunākās aptaujas liecina, ka lielākā daļa ukraiņu ir pret pret dalību NATO. Neskatoties uz to, Ukrainas prezidenti paziņojuši, ka Ukraina kaut kad nākotnē vienalga centīsies iestāties NATO.

Eiropas Savienība, ASV, Kanāda, Austrālija un Japāna ieviesa pret Krieviju vērstas ekonomiskās sankcijas, sākotnēji tikai pret atsevišķām personām, bet pēc tam tika paplašinātas, aptverot visas Krievijas ekonomikas nozares.

Astoņus gadus ilgušais konflikts Ukrainā novedis pie jauna konfrontācijas starp Austrumiem un Rietumiem laikmeta.

ASV un Krievija bijušas pretinieces lielu daļu pagājušā gadsimta, taču nesenie notikumi Ukrainā unikāli ar to, ka tie var izraisīt tiešu militāru sadursmi starp šīm abām lielvarām un faktiski - kodolieroču pielietojumu.

Šodien ASV un Eiropa piegādā ieročus Kijevai, taču tas, visticamāk, nemainīs kara iznākumu. Turklāt tas faktiski tikai pasliktinās situāciju. Ar laiku var notikt kas tāds, kas izprovocēs vēl lielāku konfliktu. (piemēram, kodolieroču pielietošanu.)

Saistībā ar notikumiem Ukrainā mēs pārdzīvojam pašu lielāko, sarežģītāko un baigāko krīzi, ar kuru pasaule saskārusies kopš aukstā kara beigām.

Taču mums ir arī skaidri jāsaprot, ka šī krīze vēl nenozīmē eksistenciālu draudu Eiropas drošībai, lai gan jau tagad esam liecinieki jaunam aukstajam karam.

Ir svarīgi saprast, kāda ir šīs ģeopolitiskās cīņas būtība, lai nenovērtētu par zemu vai nepārvērtētu tās nozīmi un nepasliktinātu situāciju.

Krievijas un Ukrainas kara būtība

Intervence sākās 2022. gada februārī, kad Krievijas bruņotie spēki paziņoja par īpašas militāras operācijas sākšanu. Ukrainas bruņotajiem spēkiem uzbruka Krievijas karaspēks, kas tos ievērojami pārspēja apmācības un ekipējuma ziņā.

Konflikts saasinājās, kad Krievija sāka gaisa kampaņu pret Ukrainas bruņotajiem spēkiem, radot lielus zaudējumus Ukrainas gaisa spēkiem. Tagad sīvas kaujas turpinās visā frontē.

No pirmā acu uzmetiena izskatās, ka Krievija nekaunīgi uzbrukusi, lai iekarotu Ukrainu. Tomēr der visu papētīt dziļāk.

Lūk, divi diametrāli pretēji viedokļi par to, kāpēc Krievija sāka šo karadarbību.

Ukrainas un Rietumu kopīgais skatījums:

Ukraina: "Tas ir karš par PSRS atjaunošanu"

“Krievija vēlas atjaunot veco Padomju Savienību. Krievija iebruka, jo gribēja paplašināt savu teritoriju uz Ukrainas rēķina un to neuztrauca sekas.

Tā kā Ukraina kādreiz bija PSRS sastāvā, Krievija cenšas atgūt kontroli pār to. Tāds ir prezidenta Putina plāns, jo viņš vēlas iegūt absolūtu varu.

Ja Krievija iebrukusi Ukrainā, tad tas netraucēs tai nākotnē pārņemt savā kontrolē visas reģiona valstis, ieskaitot Austrumeiropu un Baltijas valstis.

Lai gan Padomju Savienība sabruka 1991. gada beigās, Krievija joprojām daudzas valstis uzskata par savām nominālajām sabiedrotajām.

Tādējādi Krievija vēlas atjaunot padomju ietekmes sfēru pār saviem kaimiņiem un no jauna nostiprināties pasaules arēnā.

Iemesls, kāpēc tik daudz enerģijas tiek tērēts Ukrainas politikai, ir vienkāršs: Vladimirs Putins vēlas, lai Ukraina kļūtu par daļu no viņa Krievijas impērijas. Un vairāk par visu viņš cer atjaunot PSRS — vai vismaz Krievijas vadītu Padomju Savienību-2.

Krievijas atbilde:

Krievija: "Mēs glābjam krievu cilvēkus Donbasā"

"Krievijai bija jāiejaucas, jo Ukrainā dzīvojošie krievi piedzīvoja pret sevi vērstu naidīgumu un atklātu agresiju un Krievijai bija tie jāaizsargā.

2014. gadā Ukrainā notika sacelšanās pret prezidenta Viktora Janukoviča valdību, kurš likumīgi nāca pie varas 2010. gadā un kuru daudzi ukraiņi uzskatīja par pārāk prokrievisku. Pēc asiņainā apvērsuma Janukovičs bija spiests bēgt uz Krieviju, un Ukrainā tika izveidota jauna valdība, asi un naidīgi vērsta pret Krieviju.

Šī jaunā vadība sāka uzbrukt etniskajiem krieviem Ukrainas austrumos tikai par to, ka viņi runā krieviski un ir lojāli Krievijai, nevis Ukrainai.

Rezultātā jau 8 gadus ukraiņu nacionālisti uzbrūk Donbasā dzīvojošajiem krieviem, un Ukrainas valdība neko nav darījusi, lai to izbeigtu. Tieši pretēji: Tiek provocētas arvien jaunas sadursmes un kūdīts atklāts naids. Krievija bija spiesta rīkoties.

Krievijas Federācija iejaucās, lai aizsargātu to etnisko krievu tiesības, kuri tika pakļauti Ukrainas armijas un nacionālistu bataljonu vardarbībai un agresijai.

Krievijai ir tiesības aizsargāt ārpus Krievijas dzīvojošos krievus - pat ja viņiem nav Krievijas pases!

Arī pašlaik Ukrainas austrumos joprojām lielākā tautas daļa ir etniskie krievi, kuri uzskata, ka viņu reģionam ir jāpieder Krievijai, nevis Ukrainai.

Kas attiecas uz Krimu, tad Krievija tajā neiebruka. Krimas iedzīvotāji sarīkotajā referendumā pārliecinoši nobalsoja par pievienošanos Krievijas Federācijai. Krimā ir stipri vairāk etnisko krievu nekā etnisko ukraiņu; šī attiecība 10:1. Referendums bija ļoti demokrātisks un tā rezultāti šaubas neizraisa.

ASV un NATO jau gadiem ilgi provocē Krieviju. Tiek veikta agresīvu militāro spēku palielināšana Austrumeiropā un Baltijas valstīs, cenšoties ielenkt Krieviju. Šīs militārās provokācijas pavada propagandas kampaņa par it kā pastāvošiem Krievijas draudiem, kam nav nekāda pamata.

ASV atbalstītais apvērsums Kijevā bija agresijas akts pret likumīgo Ukrainas valdību. Kurš te bija agresors? Krievija vai ASV un tās sabiedrotie?

Ukraina: "Krievijas mērķis ir militārā spēka demonstrēšana"

“Vladimira Putina galvenā motivācija ir pierādīt Krievijas militāro varenību un saglabāt savu varu, apvienojot valsti pret kopēju ienaidnieku.

Putins cenšas atgādināt ASV un Eiropai, ka Krievija joprojām ir nozīmīgs spēlētājs pasaules arēnā un to nevar ignorēt vai atstumt.

Krievijas Federācijas mērķis ir saglabāt savus kaimiņus vājus un sašķeltus un neļaut tiem kļūt pietiekami stipriem, lai pretotos Krievijas agresijai.

Piemēram, Krievijas militārpersonas ir sarīkojušas vairākas liela mēroga mācības un ārkārtas mācības, reaģējot uz politisko spriedzi Ukrainā.

Šīs daudzās karaspēka mācības ir Krievijas veids, kā turēt NATO saspringumā.

Ko tad iecerējis Putins? Acīmredzamākais izskaidrojums ir spēks, viņš vēlas parādīt pasaulei, ka Krievija ir stipra, ka viņam izdevies to nostiprināt.

Krievija: "Ukrainā 8 gadus ilgst pilsoņu karš"

"Ukrainas valdība atrodas ASV kontrolē un faktiski izvērš pilsoņu karu pret savu tautu, izmantojot nelikumīgas un antikonstitucionālas režīma izmaiņas.

Pilsoņu karš Ukrainā patiesībā ir ārvalstu spēku agresija, kas vēlas novājināt valsti, novedot to pie finansiāla kraha.

Ukrainas valdība ir korumpēta, neoliberāla, un ASV plāno saglabāt savu ietekmi reģionā, izmantojot Ukrainu kā tramplīnu un platformu turpmākajām militārajām operācijām pret Krievijas Federāciju.

ASV plāno izmantot bagātīgos Ukrainas derīgo izrakteņu resursus un izmanto Krieviju kā grēkāzi (vainīgu visos grēkos) Ukrainas ekonomiskajā krīzē.

Ukrainas valdība cenšas saglabāt varu par katru cenu, tostarp pat izdarot zvērības pret savu tautu.

Bet ASV savukārt finansē šīs zvērības, dodot naudu un ieročus, lai tās turpinātos bezgalīgi, līdz sasniegs savu mērķi pilnībā pārņemt Ukrainu.

ASV vēlas izmantot Ukrainu kā BĀZI, no kuras nākotnē varēs izdarīt spiedienu, vai arī tieši uzbrukt Krievijai lai iekarotu tās milzīgos resursus.

Savienotajām Valstīm Ukraina vajadzīga kā bandinieks spēlē pret Krieviju, un šī spēle turpinās kopš 2014. gada, kad pret Krieviju tika noteiktas sankcijas par it kā “iebrukumu Krimā”.

Savienotās Valstis izmanto arī propagandas kampaņas sociālajos medijos, piemēram, Twitter un Facebook, lai izplatītu dezinformāciju par tur notiekošo, lai cilvēki nezinātu, cik ļoti viņi ir iesaistīti šajā konfliktā. Tas viss ir daļa no viņu plāna ekonomiski novājināt Krieviju, lai pēc Ukrainas sagrābšanas tai vairs nepaliktu līdzekļu eksistencei.

Amerika vēlas iegūt Ukrainu arī tās stratēģiskās pozīcijas dēļ: Ukraina, kas atrodas starp Eiropu un Āziju, ir svarīga gan tirdzniecības, gan militārajiem nolūkiem.

Ukraina: "Krievija ir alkatīga, varaskāra nācija."

“Krievija ir alkatīga nācija, kas cer pakļaut Balto namu. Krievija iejaucas ASV vēlēšanās jau kopš pagājušā gadsimta piecdesmitajiem gadiem. Problēma ir tā, ka to dara arvien labāk un izsmalcinātāk, un tagad jau vēršas pret pašu Amerikas demokrātiju.

Krimas aneksija ir palīdzējusi Putinam iegūt tautas atbalstu, bet viņa iesaistīšanās Sīrijas krīzē nodrošinājusi viņam Tuvo Austrumu platformu Krievijas varas globālai paplašināšanai. Viņš palīdzēja noturēties virs ūdens Irānai un Ziemeļkorejai, lai tās varētu turpināt pretoties ASV.

Tā kā Krievijas un Amerikas attiecības norit pa lejupslīdes spirāli, Krievija meklē jaunus draugus, no kuriem daži ir Amerikas pretinieki. Krievijas Federācija ir paplašinājusi ekonomiskās attiecības ar Ķīnu un piedāvājusi pārdot Pekinai savu moderno pretgaisa aizsardzības sistēmu S-400 Triumf, kas varētu apdraudēt ASV lidmašīnas Āzijā, ja tās tiktu tur izvietotas.

Ukraina: Krievijas rīcība ir tādas valsts rīcība, kas tiecas pēc hegemonijas, ar globālām ambīcijām, kas apdraud Amerikas intereses."

Krievija: "Mēs nevarējām pieļaut NATO paplašināšanās draudus un tam acīmredzami sekojošo kodolkaru"

“NATO paplašināšanos Krievija novērtē kā eksistenciālu draudu, kas novestu pie tieša kara (kodolkara), ja nekas netiks darīts, lai to apturētu.

Maskava baidījās, ka Ukraina pievienosies NATO kur šis bloks izvietos savas militārās bāzes tieši pie robežas ar Krieviju.

NATO paplašināšanās uz austrumiem izprovocēja Krievijas iejaukšanos, tā bija atbilde uz Ukrainas provokācijām – ka tā pārstās būt neitrāla bufervalsts starp ES un Krievijas Federāciju.

Pēc analoģijas ar to, kā ASV iejaucās, lai neļautu Meksikai vai Kanādai izveidot militāru aliansi ar Krieviju (un ierīkot to teritorijā Krievijas militārās bāzes), Krievija iejaucās, lai neļautu Ukrainai pievienoties NATO.

Nav nekādu pierādījumu tam, ka Krievijas prezidents vēlētos atjaunot Padomju Savienību. Jā, viņš vēlas atgriezt buferzonu, bet viņš necenšas iekarot citas bijušās padomju republikas vai satelītvalstis.

Taču arī Krievija nevēlas, lai pie tās sliekšņa stāvētu Rietumu karaspēks!

Pat ja Krievijai nebija juridisku pienākumu aizsargāt Donbasa iedzīvotājus, tai ir morāli pienākumi! Donbasa iedzīvotāji runā krieviski un tradicionāli ir daļa no Krievijas Federācijas.

Ukrainas krīze ir ārkārtīgi nopietns jautājums, kas jāatrisina mierīgā ceļā.

ASV jāvadās pēc ukraiņu un krievu interesēm, nevis pēc Eiropas un Amerikas valdību interesēm, kurām ir savi plāni.

Rietumu mediji Krievijas rīcību attēlo kā "agresiju" un mēģinājumu atdzīvināt Padomju Savienību. Taču šoreiz Krievijai ir pilnīgi pamatotas bažas par savu drošību un ekonomiku.

Četri citi Ukrainas viedokļi par Krievijas iebrukumu

1."Krievija vēlas nozagt Ukrainas naftu un dabas resursus un pārņemt kontroli pār tās ostām, lai dotu Krievijas Federācijai piekļuvi Melnajai un Vidusjūrai."

2.“Ukrainai ir vērtīgas dabasgāzes rezerves, par kurām ir vērts riskēt. Kamēr Putins kontrolēs Ukrainu, Maskavai būs liela ietekme uz daudzām Eiropas valstīm, kuras ir atkarīgas no tās energoresursiem.

3."Ukrainas jaunā orientācija uz ES un pretestība Krievijas iejaukšanai Ukrainas iekšējās lietās ir saniknojusi Krieviju."

4."Jebkurš Rietumu mēģinājums dominēt bijušajās padomju teritorijās pārkāpj Maskavas ģeopolitisko koncepciju."

Seši citi Krievijas skatījumi uz militāro konfliktu

1.Krievijai un Ukrainai kopējas:

kultūras,

valodas,

vēsturiskas

un ģeogrāfiskas saiknes

kas padara tās par vienu tautu un nāciju.

2.Krievija aizsargā savu un pasaules nākotni no kodolkara. Izdarot preventīvu triecienu, tā cenšas novērst kodolkatastrofu un Trešo pasaules karu (kas notiktu, ja Ukraina ar savu nacionālistisko noskaņojumu un antikrievisko valdību kļūtu par NATO dalībvalsti).

3.Krievijas valdība cenšas atbrīvot savu kaimiņvalsti Ukrainu no noziedzīgā režīma. Pēc 2014. gada apvērsuma Ukrainā Krievijas Federācijā aizliegtās neonacistu organizācijas Svoboda, UNA-UNSO, Labējais sektors, Nacionālais korpuss un OUN Brīvprātīgo kustība saņēma daudzas vietas parlamentā.

Šo organizāciju vadītāji aicināja izveidot "korporatīvo sindikālistu" valsti - faktiski nacistisko režīmu.

Krievijas ārlietu ministrs Lavrovs:

"Mēs nesākām šo karu. Mēs to pabeidzam."

Karš sācies jau sen, laiks tam pielikt punktu.

4.Militārā darbība Ukrainā ir jāuztver kā preventīvs uzbrukums, paturot prātā karu ar nacistisko Vāciju. Krievijas prezidents nesen teica, ka Krievija neatkārtos "kļūdu", dodot priekšroku PSRS ienaidniekiem nacistiskajai Vācijai, kā tas notika pirms Otrā pasaules kara. Šāda pieeja ienaidniekam bija kļūda, un Krievija nevar atļauties šādu kļūdu atkārtot.

5.Rietumu pašpiepildošā mantra. Neskatoties uz Krievijas uzstājīgajiem apgalvojumiem, ka tā neuzbruks, un aicinājumiem uz dialogu, ASV un NATO turpināja uzstāt, ka Krievijas Federācija Ukrainai uzbruks. Tādējādi ASV un NATO paātrināti turpināja Kijevas apbruņošanu un saasināja konfliktu.

6.To apstiprināja sankcijas, kas it kā pēc komandas tika noteiktas stundas laikā un ko apstiprināja visi ASV sabiedrotie pret Krieviju, lai nomāktu tās ekonomiku.

Rietumu mantru par Krievijas agresiju Krievija uztvēra kā kolektīvo Rietumu gatavošanos uzbrukumam.

Kad beigsies karadarbība

Kurš apturēs karu un vai Krievija pabeigs militāro operāciju?

Mēs uzskatām, ka Krievijas armija neatstās Ukrainu, kamēr netiks sasniegti izvirzītie mērķi:

1."Pilnīga Donbasa atbrīvošana un pilnīga nacisma iznīcināšana valstī.

2.Tiesas process pret tiem, kuri daudzus gadus deva pavēles par slaktiņa Donbasā turpināšanu.

Kad tas notiks, grūti uzminēt.

Iespējams, ka mērķi tiks sasniegti līdz 2023.(?) gada ziemai-pavasarim.

Ukrainai ir jānodrošina, lai nacistu bataljonu locekļi un Banderas un Šuheviča sekotāji tiktu saukti pie atbildības, pirms tiek panākts kaut kāds politisks konflikta risinājums.

Krievijas Federācijas Izmeklēšanas komiteja daudzus gadus dokumentējusi katru upuri, katru blokādi un katru terorisma aktu Doņeckas un Luganskas Tautas Republikās.

Katrs komandieris, kurš deva asiņainās pavēles, ir zināms vārdā. Krievija arī izvirzījusi apsūdzības personām par katru teroraktu un žurnālistu un sabiedrisko darbinieku slepkavībām Ukrainas treitorijā.

Diez vai Krievija pārsūtīs aizdomās turamos uz Hāgu, viņus tiesās Krievijas militārais tribunāls, kā tas tika izdarīts Čečenijā.

Pirms brīvu un godīgu vēlēšanu sarīkošanas Ukrainā ir jāpanāk miers. Ukrainas tautai ir jāizvēlas savi līderi no politiķu vidus, kuri nav sevi aptraipījuši ar asinīm vai sadarbību ar noziedzīgo režīmu un ir gatavi strādāt miera nostiprināšanā.

Visticamāk, ka Ukraina paliks pastāvēt kā valsts, bet kādā statusā un ar kādām robežām, tas ir sarunu jautājums. Tā var kļūt par reģionu  federāciju ar katra iedzīvotāja tiesībām brīvi domāt un runāt dzimtajā valodā.

Neatkarības statusu saņēmušās Donbasa republikas, visticamāk, pievienosies Krievijai. Pēc referenduma šāda iespēja būs arī pārējiem reģioniem.

Vai būs trešais pasaules karš?

Attiecības starp Rietumiem un Krieviju, iespējams, ir visbīstamākās mūsdienu pasaulē. Abām pusēm ir sena savstarpējas neuzticēšanās vēsture.

Turklāt NATO un Krievija izvieto savus spēkus abpusēji, Eiropas robežās, kas rada bažas, ka neliels incidents var pāraugt pilna mēroga karā, kas ātri vien izvērtīsies par kodolkaru.

Un tas varētu nozīmēt cilvēces galu. Pieaugot kodolieroču skaitam un attīstoties tehnoloģijām, pieaug arī mūsu spējas pilnībā iznīcināt sevi.

Nejauša vai tīša kodolgalviņas palaišana kļūdas vai kādas nācijas ambīciju dēļ, ļoti ātri varētu izraisīt katastrofālu kodolkaru, kas būtu "Armagedons" un Pastarā diena.

Šis jautājums izskan daudzu cilvēku lūpās, ASV un Krievijai "sanākot ragos" ar konfliktu Ukrainā.

Tomēr abas puses apgalvo, ka karš šobrīd nav nenovēršams.

Jāsaka gan, kamēr ASV un Krievija apmainās dzēlībām par to, kurš atbildīgs par šo konfliktu, ir viegli saprast, kā vienkārša kļūda var pārvērsties nekontrolējamā situācijā.

"Trešais pasaules karš būs nukleārs un postošs", - teikts Krievijas ārlietu ministra Sergeja Lavrova paziņojumā. "ASV prezidents Baidens ir pietiekami pieredzējis cilvēks, un viņš jau pateicis, ka vienīgā alternatīva karam ir sankcijas...".

Konflikta risinājums: kā izbeigt karu?

Šis konflikts var turpināties ilgi, un pastāv iespēja, ka tas beigsies tikai tad, kad uzvarēs kāda no pusēm, vai tiks atrasts kompromisa risinājums, kas dos vienlīdzīgu labumu abām pusēm.

Ir cits variants – pagaidu pamiers, kas ilgs līdz nākamajam vēlēšanu ciklam. Bet, atkal, nevajag daudz gaidīt no politiķiem, kuriem no situācijas, ko paši radījuši, nav citas izejas.

Tāpēc ir jāapsver iespējas, kā izbeigt karu Ukrainā. Ja pastāv iespēja, ka karš turpināsies gadiem, tad jājautā sev, kā abas valstis var izbeigt šo konfliktu?

Apskatīsim dažus scenārijus, kas varētu novest pie miera.

Prognoze par Ukrainas konflikta beigām (7 scenāriji)

1.Piekrist pamieram jau tagad

Tas būtu labs sākums. Krievija un Ukraina var vienoties par karadarbības pārtraukšanu.

Bet tas darbosies tikai līdz nākamajam incidentam.

Tas nav ilgtermiņa risinājums, jo tas nekādi nerisina konflikta pamatcēloņus. Šis variants nozīmēs tikai to, ka pēc kāda laika karš atsāksies no jauna.

Ir jāatrod veids, kā panākt vienošanos par to, lai abas puses turpmāk sadarbotos, nevis tikai jāpārtrauktu viena ar otru karot.

2.turpināt karu

Krievija var uzsākt pret Ukrainu pilna mēroga karu, pārņemot kontroli pār visu tās teritoriju un padarot to par daļu no Krievijas.

Tas tikai izraisīs vēl lielāka mēroga konfliktu, ciešanu un upuru būs vēl vairāk.

Tas nozīmētu, ka Ukraina kļūtu par daļu no Krievijas Federācijas un beigtu pastāvēt kā neatkarīga valsts. Ukrainas piespiešana padoties būtu ilgstošs un asiņains konflikts, kura rezultātā abās pusēs ietu bojā daudz cilvēku.

3.Vienīgais veids, kā izvairīties no totāla kara, būtu dot iespēju Ukrainai kontrolēt reģionus, kuros dzīvo lielākā daļa ukraiņu, bet Krievija paturētu kontroli pār tiem reģioniem, kuros dzīvo lielākā daļa krievu.

4. NATO palīdzība

NATO ir viena no spēcīgākajām aliansēm pasaulē un varētu mēģināt palīdzēt Ukrainai sakaut Krieviju. NATO ir liela armija, kuru var ātri mobilizēt un nosūtīt uz Ukrainu.

Bet tas būs ilgstošs un asiņains karš. Krieviju sakaut nebūs viegli.

Tā kā Krievijai ir kodolieroči, būtu muļķīgi, ja šajā karā iesaistītos ASV.

Maz ticams, ka NATO kādreiz vēlēsies to darīt. Ja Ukrainā ienāks NATO valstu spēki, Krievija būs spiesta tiem uzbrukt ar visiem spēkiem.

Tas novedīs pie daudz lielāka konflikta un, iespējams, pie globāla kara.

ASV valdība dēļ Ukrainas negatavojas uzsākt Trešo Pasaules karu.

5.Sarunas par jaunu līgumu, kas aizstātu Minska 2

Tas būtu daudz mierīgāks risinājums. Bet tas tomēr būs grūts. Krievija nepiekritīs citiem tai nelabvēlīgiem nosacījumiem. Bet Ukraina diez vai piekritīs darījumam, kura rezultātā tai nāksies atteikties no savām pretenzijām uz Krimu un Donbasu.

Tāpēc ASV ir jāatrod kaut kāds veids, kā panākt, lai Ukraina piekāptos un panāktu vienošanos, ar ko tā varētu samierināties. To būs ļoti grūti izdarīt.

ASV, Vācijai un Francijai nāksies uzsākt sarunas ar Krieviju. Taču viņi nevēlas piekāpties Krievijas prasībām Ukrainai kļūt par federālu valsti vai piešķirt prokrieviskajiem reģioniem lielāku autonomiju.

6.Meklējot mieru starptautiskajā šķīrējtiesā

Apvienoto Nāciju Organizācija var iejaukties Krievijas un Ukrainas konfliktā, lai to izbeigtu.

Ja ANO izdosies panākt, ka Krievija un Ukraina vienojas par pamieru, tās var izstrādāt detalizētu miera plānu. Kad tas notiks, ANO varēs nosūtīt miera uzturētājus, lai uzraudzītu situāciju abās pusēs.

ANO varētu arī izveidot buferzonu starp Krieviju un Ukrainu, lai tās nekarotu savā starpā. Tas ir viens no veidiem, kā ANO var palīdzēt novērst Krievijas un Ukrainas savstarpēju karu.

Tomēr ANO šajā konfliktā vēl īsti nav iejaukusies. ANO ir izdevusi vairākas rezolūcijas, kurās nosodījusi Krievijas rīcību, taču līdz šim nav darījusi neko, lai apturētu kaujas starp Krieviju un Ukrainu. Varbūt tā nevēlas iejaukties, jo ir "draudzīga abām pusēm".

7.Krievija varētu pasludināt uzvaru un pamest Ukrainu

Ja Krievija spēs pārliecināt pasauli, ka tās militārā operācija Ukrainā ir veiksmīga, tai var beigties vajadzība turpināt karadarbību.

Viņi var pasludināt uzvaru, visu savus mērķu sasniegšanu un atstāt Ukrainas teritoriju. Tas būtu labs iznākums abām pusēm, jo tas novērstu turpmāku savstarpēju karu.

Taču diez vai tas notiks tuvākajā nākotnē, jo Krievijai vēl ir daudz darāmā. Piemēram, tai jāspēj aizsargāt savas jaunās teritorijas no apšaudes un uzbrukumiem.

Te nu varētu palīdzēt arī ANO, sniedzot drošības garantijas Ukrainai un Krievijai. Tas ļautu viņiem noslēgt miera līgumu un izbeigt konfliktu.

Robežu noteikšana

Krievija turpinās karu, līdz sasniegs savus mērķus Ukrainā. ANO nevar piespiest Krieviju pārtraukt karadarbību, un Ukraina neatdos savas teritorijas bez kaujām.

Tāpēc vienīgais veids, kā izbeigt šo karu, ir abām pusēm vienoties par to, kā tās vēlas izveidot savas robežas.

Tas ir grūts uzdevums, jo Ukrainai un Krievijai ir ļoti atšķirīgi priekšstati par to, kam būtu jānotiek. ANO būtu jāsadarbojas ar abām pusēm, lai izveidotu robežu starp Ukrainu un Krieviju.

Tas katrai pusei dotu daļu no tā, ko tā vēlas, kas varētu pavērt ceļu miera līgumam.

ANO ir arī pienākums aizsargāt no kaitējuma civiliedzīvotājus. Tā var apturēt jebkādus turpmākus uzbrukumus, izveidojot drošas zonas Ukrainas austrumos, kur civiliedzīvotāji būtu pasargāti no vardarbības.

Kopsavilkums

Politiskajās un militārajās lietās "mīkstā spēka" izmantošana ilgtermiņā var būt ārkārtīgi efektīva.

Atliek cerēt, ka ASV un Eiropa gribēs palīdzēt izbeigt konfliktu, neizmantojot tiešu militāru iejaukšanos, kas, pēc visu ekspertu domām, tikai paildzinās karu un novedīs pie postošiem, neprognozējamiem rezultātiem.

Protams, iepriekš minētie ir tikai daži no scenārijiem, un šis saraksts nebūt nav pilnīgs. Noteikti ir arī citas iespējas notikumu attīstībai tuvākajā nākotnē.

Jebkurā gadījumā galvenais, kas jāatceras, ir tas, ka jebkurš politisks lēmums ir jāīsteno pēc iespējas ātrāk, bez nepieciešamības pēc tālākas eskalācijas. Mēs visi ceram uz mieru un stabilitāti.

Secinājums

Ir daudz iemeslu karam starp Krieviju un Ukrainu, un, visticamāk, daži no šiem iemesliem pārklājas.

Galu galā jāatgādina, ka šī materiāla mērķis ir sniegt ticamāku informāciju par šo tik svarīgo tēmu.

Ir skaidrs, ka spriedze starp abām valstīm veidojusies jau sen, un agrāk vai vēlāk noteikti notiktu  kaut kas līdzīgs Krievijas intervencei.

Neskatoties uz to, ir tikai dabiski interesēties par to, kā tieši šis konflikts sākās un vai mēs varam paredzēt, kad un kur tas notiks atkal.

Ir svarīgi mācīties no vēstures un izvairīties no kļūdām, kas noveda pie šī konflikta. Neatkarīgi no tā kuru pusi atbalstām...

Šeit ir dažas lietas, kas jāpatur prātā.

1.Krievija jau sen vairs nav Padomju Savienība.

2.Un Putins nav Staļins.

Lai gan Krievija, visticamāk, turpinās savu karadarbību Ukrainā, tas neizraisīs jaunu auksto karu.

Neatkarīgi no tā, vai ticam raksta viedoklim vai nē, cerams, ka šis raksts palīdzēs izprast Krievijas un Ukrainas konfliktu, labāk par to, kas dominē masu mēdijos.

Visbeidzot, ir grūti paredzēt nākotni. Viss, ko mēs varam darīt, ir sastādīt labāko aplēsi un cerēt, ka mums būs taisnība.

Cilvēkiem pašiem jāizlemj, kurš scenārijs šķiet ticamāks, ņemot vērā to, kas viņiem zināms un kas tiek noklusēts vai noslēpts, vai arī pasniegts melīgi un tendenciozi.

Lūgsim Dievu, lai karš Ukrainā beidzas un lai iestājas miers!

Content

nezināms Krievija un Ukraina — karš un miers 2023