autoru kolektīvs

Vietējo Civillikumu Kopojums III. daļa

Vietējo Civillikumu Kopojums

(Vietējo likumu kopojuma III. daļa.)

PRIEKŠVĀRDS.

Stāties pie Vietējo civillikumu oficiālā kodifikacijas izdevuma sastādīšanas, kurā attiecīgie panti būtu redakcionāli jāsaskaņo ar pastāvošiem likumdošanas aktiem un ar kuru varētu pilnā apmērā atvietot agrāko izdevumu, pašlaik vēl nav iespējams, jo šo likumu saskaņošana ar tagadējo valsts iekārtu un tiesiskiem pamatiem var notikt tikai pārstrādājot šo likumu lielāko daļu likumdošanas ceļā.

Sakarā ar to, kā ari ievērojot lielo praktisko vajadzību pēc Vietējo civillikumu izdevuma latviešu valodā, tika atzīts par lietderīgu, līdzīgi tam, kā tas dažus gadus atpakaļ darīts attiecībā uz Sodu likumiem, sastādīt neoficiālu izdevumu, kādam nolūkam bij. Tieslietu ministrs P. JURAšEVSKA kgs 1925. g. septembrī nodibināja sevišķu komisiju, kurai uzdeva pārtulkot Vietējo civillikumu oficiālo tekstu latviešu valodā, uzņemot izdodamā likumgrāmatā visus attiecīgos pārgrozījumus un papildinājumus.

Šajā komisijā piedalījās kā priekšsēdētājs Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētājs A. BŪMANIS un kā locekļi Kodifikacijas nodaļas redaktori

H.     ĒLERSS un E. TREIJS un tās pašas nodaļas sekretārs J. LAUVA. Pēdējais ari pārtulkoja likuma tekstu un sastādīja alfabētisko rādītāju.

Par grāmatas izdošanu Tieslietu ministrija noslēdza līgumu ar akciju sabiedrību „Valters un Rapa", kura uzņēmās visus ar šo izdošanu saistītos izdevumus.

Tulkojums sastādīts pēc krievu 1864. g. izdevuma un Turpinājumu oficiālā teksta, ievērojot dažās vietās, kur tas atzīts par nepieciešamu, ari vācu 1864. g. izdevuma oficiālo tekstu.

Latvijas valdības laikā iznākušie grozījumi un papildinājumi ir ievesti tikai tajos pantos, kuri tieši minēti attiecīgos likumdošanas aktos. Pārējos gadījumos panti, kaut ari viņu saturs ar šiem aktiem būtu netieši aizķerts, atstāti agrākā redakcijā, aizrādot zem attiecīgiem pantiem uz tiem likumdošanas aktiem1 vai citiem pantiem, kuri vai nu tieši attiecas uz aizķertiem pantiem, vai stāv ar tiem sakarā.

Viss, kas attiecas uz Igauniju, šajā izdevumā nav uzņemts. Apzīmējums „Baltijas guberņas" ir atvietots ar „Vidzemi un Kurzemi", bet Krievijas „iekšējo guberņu" vietā teikts „Latgale". Vārds „Kurzeme" lietots agrākā nozīmē, t. i. aptverot ari Zemgali.

Kas attiecas uz kārtām, tad to dažādās priekšrocības jāuzskata par atceltām, jo saskaņā ar Latvijas Republikas Satvei-smi (82. p.) likuma un tiesas priekšā visi pilsoņi ir vienlīdzīgi; tomēr ar tiešu likumdošanas aktu nav atceltas pašas kārtas, bet ar 1920. g. 29. jūnija likumu (Lik. kr. 187). ^slēgtas tikai muižniecības korporācijās. Sakarā ar sacīto, attiecības āz bijušās muižnieku kārtas piederīgiem, pie attiecīgiem pantiem ir aizrādīts uz 1920. g. 29. jūnija likumu.

Lai gan pēc agrarās reformas izvešanas par „muižām" vairs nevarētu būt runa (sal. ari 597.—622. р., kuri ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem strīpoti), tomēr pamatojoties uz augšējiem apsvērumiem, apzīmējums „muiža" atstāts, pie kam, nemēģinot izšķirt lietas būtību, ar „muižu" tulkots tikai krievu vārds „вотчина".

Nav pievesti nekādi paskaidrojumi zem ievada pantiem, jo pēdējie runā par Vietējo civillikumu teritoriālo piemērošanu un viņu iztulkošanu, kā ari par iedzīvotāju tiesisko stāvokli atkarībā no kārtām, kamdēļ komisija, sakarā ar mūsu tagadējo valsts iekārtu, neuzņēmās dot šajā ziņā noteiktus slēdzienus.

Šajā izdevumā ievietoti attiecīgie likumi un noteikumi, kuri izsludināti līdz 1927. g. 31. decembrim.

Rīgā, 1928. g. 15. janvarī.

SATURS.

Ievads.

Pirmā sadaļa. Vietējo civillikumu izšķirība pēc tiesību apgabaliem. I—XII p

Otrā sadaļa. Vietējo civillikumu kopojumā esošo noteikumu piemērošana un iztulkošana. XIII—XXVI p

Trešā sadaļa. Svešu likumu piemērošana. XXVII—XXXVI p. .

Pirmā gramata.

Ģimenes tiesības.

Pirmā sadaļa. Laulība. 1.—131. p………………………………………..

I.    nod. Laulības noslēgšana un izbeigšana. 1.—4. p……………………………………..

II. „ No laulības izrietošās personiskās tiesības un pienākumi. 5.—9. p

III.        „ Laulāto mantiskās tiesības. 10.—131. p. . . ………………………………………….

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 10.—32. p………………………………………..

2.      „ Laulības līgumi. 33.—40. p. . . ……………………………………………

3.         „ Laulātiem likumīgi piederīgās savstarpējās mantiskās

tiesības. 41.—109. p……………………………………………………..

I.         Pēc Vidzemes zemes tiesībām un Kurzemes zemes un pilsētu tiesībām. 41,—66. p….

A.      Tiesības laulības pastāvēšanas laikā. 41. līdz 58. p………………………………………..

B.       Laulībā ienestās mantas atdošana sievai at pakal laulībai izbeidzoties vai konkursa gadi jumā par vīra mantu. ,59.—66, p. . . .

II. Pie dzimtas muižniecības nepiederīgu Vidzemes lauku garīdznieku mantiskās tiesības. 67.—78. p

III.     Pēc Vidzemes pilsētu tiesībām. 79.—95. p. .

4.         „ Dāvinājumi starp lautātiem. 110.—116. p………………………………

5.         „ Tiesas ce]ā izdarītas laulības atcelšanas sekas attiecībā

uz laulāto mantiskam tiesībām. 117.—128. p. . . .

I. Spēkā neesošas laulības atcelšana. 117.—120. p

II.    Laulības atcelšana ar šķiršanu. 121.—127. p.

A.      Kad nepastāv mantas kopība. 121.—125. p,

B.       Kad pastāv mantas kopība. 126.—127. p.

III.     Laulāto atšķiršana. 128. p…………………………………….

6.     „ Kāzu dāvanas un to atprasīšana. 129.—131. p.

Otrā sadaļa. Vecāku un bērnu savstarpējās tiesības un pienā kumi. 132.—240. p

I. nod. Likumīgie bērni. 132,—150. p………………………………………………………….

II.        „ Ārlaulības kopošanās un ārlaulības bērni. 151.—174. p. . .

1.   nodal. Pavedēja pienākumi pret pavesto. 152—162. p. . .

I.    Vispārēji noteikumi. 152.—160. p…………………………

II.       (attiecas uz Igauniju).

2.      „ Ārlaulības bērni. 163.—174. p……………………………….

III.        „ Adopcija. 175.—: 192. p…………………………………………………………………….

IV: „ Audžubērni. 193.—196. p…………………………………………………………………….

V.      „ Vecāku vara, 197.—240. p………………………………………………………………..

1.   nodal. Vecāku vara personiskās attiecībās. 197.—214. p. .

2.         „ Vecāku vara attiecībā uz bērnu mantu. 215.—224. p.

3.         „ Vecāku varas izbeigšanās un aprobežošanā. 225.—240. p

Vietējie civillikumi. 1

TOC "1-5" v Lapp.

Trešā sadaļa. Radniecības saites. 241.—266. p. ….. . 39

Ceturtā sadaļa. Aizbildnība un aizgādnība. 267.—528. p. . . 42

Ievads. 267. un 268. p…………………………………………………………………………………………… 42

ī. nod. Aizbildnība par nepilngadīgiem.. 269.—492. p…………………………………………….. 42

1.   nodal. Nepilngadība vispār. 269.—271. p……………………………………….. 42

2.„ Aizbildnības nodibināšana. 272.—308. p……………………………………….. 43

3.„ Personas, kuras var iecelt par aizbildņiem. 309.—328. p. 48

4.     „ Personai, kurām tiesība atteikties no aizbildņa amata

pieņemšanas. 329.—336, p…………………………………… 50

’ 5.' „ Aizbildnības pārvaldīšana, 337.—430, p………………………………………… 51

I.         Aizbildņa pienākumi attiecībā uz nepilngadīgā

personu. 337.—352. p…………………………………………………. 51

II.     Aizbildnis kā nepilngadīgā pārstāvis. 353.—364. p. 53

III.     Nepilngadīgā mantas pārvaldīšana, 365.—414. p. 54

IV.    Norēķināšanās. 415.—-420. p……………………………………….. 61

V.      Atlīdzība aizbildņiem par izdevumiem un pūlēm.

421.—430. p……………………………………………………………… 62

6.         „ Aizbildņu atbildība, 431.—436. p………………………………………………….. 63

7.     „ Līdzaizbildņi un viņu savstarpējās attiecības. 437. līdz

456. p……………………………………………………………………………….. 68

8.      „ Bāriņu tiesa un viņas attiecības pret nepilngadīgo un

pret aizbildņiem. 457.—466. p……………………………………………. 66

9.„ Aizbildnības izbeigšanās,. 467.—492. p…………………………………. 67

I.    Aizbildnības izbeigšanās veidi. 467.—482. p. . . 67

II.  Aizbildnības izbeigšanās sekas. 483.—492. p. . ………… 69

II.         „ Aizgādnība par pilngadīgiem. 493.—528. p……………………………………………. 70

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 493.—496. p………………………………………………. 70

2.         „ Aizgādnība par garā slimiem. 497.—505. p……………………………… 71

3.     „ Aizgādnība par personām, kuras tiesa atzinusi par iz--

šķērdētājiem. 506.—511. p. . ……………………………………………….. 72

4.„ Aizgādnība par sievietēm. 512.—515. p…………………………………………. 73

5.      „ Aizgādnība par vispār promesošo un bezvēsts prom

esošo mantu. 516.—528. p………………………………………….. . 73

Otrā grāmata.

Lietu tiesibas.

529,—1690. p.

Pirmā sadaļa. Dažādas lietu šķiras. 529.—622. p…………………………… 77

I.         nod. Ķermeniskas un bezķermeniskas, kustamas un nekustamas lietas.

529—538. p……………………………………………………………………………………. 77

II.        „ Atsevišķas lietas un viņu kopības, un dalāmas un nedalāmas

lietas. 539.—546. p………………………………………………………………………………… 78

III.        „ Galvenās un blakus lietas. 547.—584. p………………………………………………………. 79

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 547.—550. p……………………………………………… 79

2.      „ Galvenās lietas būtiskās un nešķiramās daļas. 551.

un 552. p…………………………………………………………………………… 80

‘3. „ Galvenās lietas augļi. 553.—556.. p. ………………………………………………… 80

4.„ Piederumi. 557.—573. p…………………………………………………………. 80

I.         Kustamas lietas, kuras atzīstamas par ēku piederumiem. 562.—564. p…………………………. 81

II.       Kustamas lietas, kuras atzīstamas par citu nekustamu lietu piederumiem. 565. un 566. p. . . 82

III.     Nekustama manta, kura atzīstama par ēku piederumu. 567. p……………………………………. 82

IV.    Nekustama manta, kura atzīstama par lauku īpašumu piederumu, 568. p……………………. 82

V.      Kustamas lietas, kuļ'as atzīstamas par citu kustamu lietu piederumiem. 569.—571. p………. 82

VI.    Dokumenti, kuri atzīstami par nekustamas mantas un kuģu piederumiem. 572. p…………. 83

VII.     Fabrikas piederumi. 573. p…………………………………………. 83

5.   nodal. Nastas un izdevumi. 574.—584. p. ……. . 83

IV.    nod. Lietu sadalījums pēc viņu vērtības. 585.—589. p………………………………………… 84

V. „ Lietu sadalījums attiecībā uz viņu īpašniekiem. 590.—596. p. . 85

VI,„ (atcelta).

Otrā sadaļa. Valdīšana. 623.—706. p…………………………………………… 86

I. nod. Vispārēji noteikumi. 623.—628. p. . . . ………………………………………………………… 86

II.        „ Valdīšanas iegūšana. 629.—658. p………………………………………………………. 86

1.   nodal. Personas, kurām tiesība iegūt valdīšanu. 629.—636. p. 86

2.         ,, Lietu valdīšanas iegūšana. 637.—648. p. ….. 87

3.„ Tiesību valdīšanas iegūšana. 649.—658. p……………………………………… 88

III.        „ Valdīšanas turpināšana un tās izbeigšana. 659.—676. p. . . . 89

1.   nodal. Lietu valdīšanas turpināšana un izbeigšana. 659.—673. p. 89

I. Vispārēji noteikumi. 659. un 660. p……………………………. 89

II.       Valdīšanas izbeigšana fiziskas varas trūkuma

dēļ. 661,—664. p………………………………………………………… 90

III.     Valdīšanas izbeigšana pēc valdītāja paša gribas. 665.-667. p. . …………………………………………….. 90

IV.    Valdīšanas turpināšana un izbeigšana caur citām personām. 668.—673. p. …… . 90

2.      „ Tiesību valdīšanas turpināšana un izbeigšana. 674. līdz

676. p………………………………………………………………………………. 91

IV.       „ Valdīšanas veidi un viņas nepareizības. 677.—680. p……………………………………. 92

V.       „ No valdīšanas izrietošās tiesības. 681.—699. p………………………………………… 92

1.   nodal. Pastāvošas valdīšanas aizsardzība. 682.—690. p. . . . 92

2.    „ Zaudētas valdīšanas atjaunošana. 691.—699. p. . . …… 93

VI.„ Neatminama valdīšana. 700.—706. p………………………………………………………….. 95

Trešā sadaļa. īpašums. 707.—1088. p………………………………………….. 95

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 707.—709. p………………………………………………………. 95

II.       „ īpašuma iegūšana. 710.—866. p…………………………………………………………….. 96

1.   nodal. Personas, kurām uesība iegūt īpašumu. 710.—713. p. 96

2.         ,, īpašuma iegūšanas veidi, i 714.—-866. p:………………………………………. 97

I.    īpašuma iegūšana piegūšanas ceļā. 714.—750. p. 97

A.   Vispārēji noteikumi. 714. un 715. p. . . . 97

B.   Kustoņu ķeršana. 716.—728. p……………………………….. 98

C.       Bezsaimnieka, nozaudētu un noslēptu lietu atrašana. 729.—748. p………………………………. 99

1.   Kustamas bezsaimnieka lietas. 729.—732. p. 99

2.   Nozaudētas lietas 733.—741. p…………………………. 100

3.   Noslēptas lietas. 742. un 743. p…………………………. 101

4.   Apslēpta manta. 744.-748. p……………………………… 101

II.     Lietas augļu iegūšana par īpašumu. 751.—758. p. 101

III.     īpašuma iegūšana pieauguma (accessio) ceļā. 759.-798. p……………………………………….. 102

A.      Pieaugums caur viena zemes gabala pievienojumu otram. 759,—770. p……………………… 102

B.    Ēku celšana. 771.—776. p…………………………………….. 104

C.   Sēšana un stādīšana. 777.—788. p………………………….. 105

D.      Pieaugums kustamu lietu savienošanas, sabāršanas vai sajaukšanas ceļā, kā ari svešu lietu apstrādāšanas ceļā. 789.—798. p. . . 106

IV.    īpašuma iegūšana nodošanas ceļā. 799.—818. p. . 107

V.      īpašuma iegūšana uz noilguma pamata. 819. līdz

866. p………………………………………………………………………. 109

A.      Priekšmets, uz kuru var attiecināt noilgumu. 821,—828. p………………………………………… 110

B.    Valdīšanas tiesiskais pamats. 829.—838. p. . 110

C.   Valdītāja labticība. 839.—845. p. …. 112

D.   Nepārtraukti turpināta valdīš.' 846.—853. p. 112

E.    Noilguma termiņš. 854.—856, p……………………………. 113

Lapp.

F.       TOC "1-5" īpašnieka tiesiskā iespēja izlietot sava« īpašuma tiesības pirms noilguma notecējuma. 857.—861. p 114

G.   Noilguma pierādīšana. 862.-866. p. . . . 114

III.     nod. īpašuma izbeigšanās. 867.—870. p…………………………………………………………. 115

IV.       „ īpašnieka tiesības. 871.—926. p………………………………………………………………… 116

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 871.—876. p……………………………………………. 116

2.      „ īpašnieka tiesības uz nekustamu mantu vispār. 877. līdz

880. p. . . ………………………………………………………………………… 117

3.     „ (strīpots).

4.„ īpašuma prasība. 897.—926. p……………………………………………………. 117

V.       „ īpašuma aprobežojumi. 927.—1088. p. ………………………………………………….. 121

1.         nodal. Aprobežojumi, kuri attiecas uz īpašumu visā viņa ap

jomā. 927.—952. p. …………………………………… ’………………….. 121

I. Kopīpašums. 927.—941. p………………………………………. 121

II.     īpašumtiesīga lietošana. 942.—952. p……………………….. 123

2.     „ īpašuma atsavināšanas tiesības aprobežojumi. 953. līdz

978. p……………………………………………………………………………… 124

I. Vispārēji noteikumi. 953.—959. p…………………………….. 124

II.       (atcelts).

3.         „ īpašuma lietošanas tiesības aprobežojumi. 979.—1088. p. 125

I. Būvju un ēku lietošanas tiesības aprobežojumi. 980,—995. p………………………………………. 125

A.    Vecu ēku atliekas. 980. un 981. p……………………………. 125

B.   Pilsētu ēku uzturēšana. 982,—984. p. . . . 126

C.    Jaunu būvju celšana pilsētās. 985.—995. p…………. 126

II.       Uz zemes gabaliem atrodošos ietaišu un apstādījumu lietošanas tiesības aprobežojumi. 996. līdz 1010. p. . 127

III.     Ūdeņu lietošanas tiesības aprobežojumi 1011. līdz 1056. p……………………………………… 129

A.   Vispārēji noteikumi. 1011.—1015. p. . . . 129

B.       Upju lietošana kuģošanai un koku pludināšanai. 1016.—1030. p…………………………….. 129

C.   Zveja. 1031.—1046. p………………………………….. .131

D.   Upju lietošana dzirnavu būvei. 1047.—1052. p. 132

E.    Ūdeņu lietošana ūdensvadiem. 1053.—1056. p. 133

IV.    Mežu lietošanas tiesības aprobežojumi. 1057. līdz 1088. p…………………………………………………… 133

A.    Vispārēji noteikumi. 1057.—1060. p. . . . 133

B.   Medīšana. 1061.—1088. p……………………………………… 134

1.   Vidzemē. 1061.—1070. p…………………………………. 134

2.   Kurzemē. 1071.—1088. p………………………………… 134

Ceturtā sadaļa. Servituti. 1089.—1296. p…………………………………………………… 134

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 1089.—1102. p……………………………………………………. 134

II.        „ Realservituti. 1103.—1198. p………………………………………………………….. . 136

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 1103.—1116. p………………………………………… 136

2.         „ Dažādie lauku servituti. 1117.—1180, p……………………………………….. 137

I.    Ceļa servituts. 1118.—1126. p…………………………………. 138

IL Ganību servituts. 1127.—1138. p…………………………………… 139

III.     (atcelts).

IV.    Ūdens lietošanas servituts. 1146.—1155. p. . . 140

V.   Koku ciršanas servituts. 1156.—1175. p. . . - 141

VI.    Biškopības servituts. 1176.—1180. p. . . . . 142

3.         „ Dažādie ēku servituti. 1181.—1198. p………………………………………….. 143

I.    Atbalsta tiesība. 1183.—1187. p………………………………. 143

II.    Iebūves tiesība. 1188. un 1189. p……………………………… 144

III.     Pārkaru būves tiesība. 1190. p…………………………………….. 144

IV.    Notekas tiesība. 1191.—1193. p………………………………….. 144

V.    Samazgu izlejas tiesība. 1194. un 1195. p. . . . 144

VI.    Augstākas būves tiesība. 1196. p……………………………… 144

VII.    Tiesība uz gaismu. 1197. p………………………………………. 145

VIII.     Tiesība uz skatu. 1198. p………………………………………… 145

III.„ Personalservituti. 1199.—1250. p……………………………………………………………. 149

1.   nodal. Lietošanas tiesība. 1199.—1246. p……………………………………………. 145

I. Lietošanas tiesības jēdziens un priekšmets.

1199.—1207. p………………………………………………………………………………………………………… 146

II. Parastā lietošana. 1208.—1243. p………………………………………………………………………………….. 146

A.Lietotāja tiesības. 1208.—1228. p………………………. 146

B.Lietotāja pienākumi. 1229.—1239. p. . . . 148

C.  īpašnieka pienākumi. 1240.—1243. p. . . . 149 III. Ārkārtēja lietošanas tiesība. 1244.—1246. p. . . 149

2.„ Dzīvokļa tiesība. 1247.—1250. p………………………………………………… 150

IV. nod. Servituta tiesības nodibināšana. 1251.—1264. p……………………………………….. 150

V. „ Servitutu izbeigšanās. 1265.—1296. p…………………………………………………………… 152

1.   nodal. Vispārējie izbeigšanās veidi. 1265.—1292. p……………………………… 152

I. Atteikšanās. 1266.—1269. p………………………………………………………………………………………….. 152

II. Tiesības un pienākuma sakrišana vienā personā.

1270.—1272. p………………………………………………………………………………………………………… 153

III. Lietas bojā eja. 1273.—1276. p……………………………….. 153

IV.Atceļoša nosacījuma iestāšanās vai termiņa notecējums. 1277.—1281. p 154

V.Servituta izpirkšana. 1282. un 1283. p……………………….. 154

VI.Noilgums. 1284.—1292. p. ……………………………………. 154

2.     „ Personalservitutu sevišķie izbeigšanās veidi. 1293. līdz

1296. p. …………………………………………………………………………… 155

Piektā sadaļa. Realnastas. 1297.—1334. p………………………………………………………………. 156

I.   nod. Realnastu jēdziens un tiesiskās attiecības. 1297.—1307. p. . . . 156

II.       „ Realnastu nodibināšana un izbeigšanās. 1308.—1319. p. . . . 157

1.   nodal. Realnastu nodibināšana. 1308.—1310. p…………………………………… 157

2.„ Realnastu izbeigšanās. 1311,—1319. p………………………………………… 157

III. „ Realnastu atsevišķie veidi. 1320,—1334. p……………………………………………………. 158

1.   nodal, Vispārēji noteikumi. 1320.—1323. p………………………………………… 158

2.         „ Obroka noma. 1324.—1334. p……………………………………………………. 159

Sestā sadaļa. Ķīlu tiesības. 1335.—1612. p. …………………………………………………………… 160

I.    nod. Ķīlu tiesības vispār. 1335.—1468. p…………………………………………………….. 160

1.   nodal. Ķīlu tiesību jēdziens un veidi. 1335. un 1336. p. . . . 160

2.„ Ar ķīlu nodrošinātais prasījums. 1337.—1356. p. . . 161

3.         „ Ķīļu tiesību priekšmets. 1357.—1370. p……………………………………….. 163

4.„ Ķīlu tiesību apjoms. 1371.—1382. p. …… . 164

I.Ķīlu tiesības uz atsevišķām lietām. 1372. līdz

1375, p……………………………………………………………………………. '……………………………………. 164

II. Ķīlu tiesības uz lietu kopību. 1376. p. . . . . 165

III.  (atcelts).

5.         „ Ķīlu tiesību nodibināšana. 1383.—1413. p……………………………………. 165

I.Labprātīgas ķīlu tiesības. 1384.—1393. p. „ . . 165

II. Likumiskas jeb klusas ķīlu tiesības. 1394.—1411. p. 166

A.(atcelts).

B.       Likumiskas aizturēšanas tiesības. 1403. un 1404. p………………………………………………. 166

C.(atcelts).

III. Tiesas ceļā nodibinātas ķīlu tiesības. 1412. un 1413. p.. 167

6.         „ Ķīlu tiesību izbeigšanās. 1414.—1436. p………………………………………. 167

7.         „ Ķīlu tiesību sekas. 1437.—1468. p………………………………………………. 170

I.Ieķīlātāja jeb parādnieka tiesības. 1437. līdz

1440. p……………………………………………………………………………………………………………………. 170

II.Ķīlas ņēmēja tiesības. 1441.—1468. p………………………. 171

A.Vispārēji noteikumi. 1441.—1464. p. . . . 171

B.       Ķīļas ņēmēja tiesības uz viņam ieķīlātam svešām saistībām. 1465.—1468. p……………. 174

II.       „ Rokos ķīla. 1469.—1492. p. . . ……………………………………………………………. 174

1.   nodal. Rokas ķīlas nodibināšana. 1469. un 1470. p………………………………. 174

2.         „ Rokas ķīlas priekšmets. 1471.—1477. p……………………………………….. 174

„ Rokas ķīlas ņēmēja tiesības un pienākumi. 1478. līdz

1491. p……………………………………….. •…………………………………. 175

4,         „ Rokas ķīlas tiesību izbeigšanās. 1492. p……………………………………. 177

III.     nod. Ar valdīšanu saistītas ķīlu tiesības uz augļus nesošu lietu.

TOC "1-5" 1493.—1500. p. . . . …………………………………………………………………………….. 177

IV.         „ (atcelta).

V.        „ (atcelta).

VI.       „ Publiskas hipotēkas uz nekustamu mantu. 1569.—1602. p. . . 178

1.         nodal. Publisku hipotēku nodibināšana jeb ingrosacija. 1569.

līdz 1580. p……………………………………………………………………… 178

2.     „ (atcelts).

3.     „ Publisku hipotēku pārjaunojums un dzēšana, 1589. līdz

1602. p……………………………………………………………………………. 180

VII.       „ Publiskās ģeneralhipotekas un hipotēkas uz kustamu mantu.

1603. p……………………………………………………………………………………………….. 182

Septītā sadaļa. Izpirkuma tiesība . . ………………………………………………………………………. 182

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 1613. un 1614. p………………………………………………………. .182

II.       „ Izpirkuma tiesības nodibināšana un pamats. 1615.—1617. p. . . 182

III.        „ Izpirkuma tiesības izlietošanas nosacījumi. 1618.—1631. p. . . 183

IV.       „ Izpirkuma tiesības spēks. 1632.—1640. p…………………………………………………… 185

1.   nodal. Ieguvēja pienākumi pret izpircēju, 1632.—1636. p. . . 185

2.         „ Atsavinātāja pienākumi pret izpircēju. 1637. un 1638. p. 185

3.         „ Atsavinātāja pienākumi pret ieguvēju. 1639. un 1640, p. 186

V.      „ Izpirkuma tiesības izbeigšanās. 1641.—1653. p……………………………………………. 186

VI.       „ Likumiskas izpirkuma tiesības veidi. 1654.—1682. p……………………………….. 187

1.         nodal. (atcelts).

2.     „ I., II., III. (atcelti).

IV.    Kopīpašnieku izpirkuma tiesība. 1677. p. . . . 188

V.   (atcelts).

VII.        „ Vairāku izpirkuma tiesību sakrišana. 1683,—1690. p……………………………….. 188

Trešā grāmata.

Mantojumu tiesības.

1691.— 2906. p.

Pirmā sadaļa. Vispārēji noteikumi. 1691.—1702. p………………………………………………….. 189

I.    nod. Mantojums un mantojumu tiesības vispār. 1691.—1693. p. . . 189

II.       „ Mantotspēja. 1694.—1697. p…………………………………………………………………….. 189

III.        „ Aicinājums pie mantojuma. 1698.—1702. p…………………………………………….. 190

Otrā sadaļa. Likumiskā mantošana. 1703.—1980. p………………………………………………….. 191

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 1703.—1708. p……………………………………………………. 191

II.       „ Laulāto mantošana. 1709.—1869……………………………………………………………. 192

1.         nodal. Laulāto mantošana pēc Vidzemes zemes tiesībām.

1709.—1769. p………………………………………………………………… 192

I.    Atraitnes mantošana, 1709.—1751. p……………………….. 192

A.   Atraitnes mātes mantošana. 1709.—1739. p. 192

B.    Bezbērnu atraitnes mantošana, 1740.—1751. p….. 195

II.    Atraitņa mantošana. 1752.—1758. p…………………………. 197

A.    Atraitņa tēva mantošana. 1752.—1755. p. . 197

B.   Bezbērnu atraitņa mantošana. 1756.—1758. p. 197

C.       un D. (attiecas uz Igauniju).

III.     Noslēguma noteikumi. 1767.—1769. p…………………….. 197

2.     „ Laulāto mantošana pēc Kurzemes zemes un pilsētu tie

sībām. 1770,—1790. p………………………………………………………. 198

I.    Atraitnes mantošana. 1770.—1787. p. . . . . 198

A.   Atraitnes mātes mantošana. 1770.—1782. p. 198

B.    Bezbērnu atraitnes mantošana. 1783.—1787. p. 199

II.    Atraitņa mantošana. 1788.—1790. p„ . . . . 200

A.   Atraitņa tēva mantošana. 1788. p. . . . 200

B.       Bezbērnu atraitņa mantošana. 1789. un 1790. p……………………………………………………….. 200

3.      „ Muižnieku kārtas laulāto mantošana pēc Piltenes ze

mes tiesībām. 1791.—1800. p…………………………………………….. 201

I. Atraitnes mātes mantošana. 1791.—1795. p. . 201

II.     Bezbērnu atraitnes mantošana. 1796.—1799. p. 201

III.     Atraitņa mantošana. 1800. p……………………………………. 202

4.   nodal. Garīdznieku kārtas laulāto mantošana. 1801.—1818. p. 202

I. Vispārēji noteikumi. 1801,—1804. p…………………………. 202

II.       Pie Vidzemes lauku garīdzniecības piederīgo laulāto savstarpēja mantošana. 1805.—1814. p. . 203

A.   Mantošana laulībā ar bērniem. 1805.—1812. p. 203

B.      Mantošana bezbērnu laulībā. 1813. un 1814. p. 204

III.     (attiecas uz Igauniju).

5.        „ Laulāto mantošana pēc Vidzemes pilsētu tiesībām.

TOC "1-5" 1819.—1834. p……………………………………………………………………. 204

I. Mantošana bezbemu laulībā,. 1819.—1821. p. . 204

II.    Mantošana laulībā ar bērniem. 1822.—1834. p. . 205

6.         „ (attiecas uz Igauniju).

III.nod. Asinsradniaku mantošana. 1870.—1964. p,……………………………………… . 206

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 1870.—1893. p………………………………………… 206

I. Radniecība, kura nodibina mantošanas tiesību.

1870.—1878. p…………………………………………………………. 206

II.     Mantošanas kārtība. 1879.—1893. p………………………… 207

2.         „ Vidzemes zemes tiesību sevišķie noteikumi. 1894. līdz

1917. p…………………. _………………………………………………………… 210

I.    Mantošanas kārtība pirmā šķira 1894.—1899. p. 210

II.       Mantošanas kārtība otrā un turpmākās šķirās.

1900.—1917. p…………………………………………………………. 211

A.      Mantošanas kartība pārējai mantai, izņemot dzimtsmuižas. 1901.—1913. p……… 211

1.   Otrā šķira. 1901.—1910. p……………………………… 211

a)        Nenodalītu augšupējo, brāļu un māsu mantošana. 1902.—1905. p. . . . 211

b)       Nodalītu augšupējo, brāļu un māsu mantošana. 1906.—1910. p…………………… 212

2.   Trešā un ceturtā šķira. 1911.—1913. p. . 212

B.       Sevišķā mantošanas kārtība dzimtsmuižām. 1914,—1917, p………………………….. 213

3.         „ (attiecas uz Igauniju).

4.         „ Kurzemes zemes un pilsētu tiesību sevišķie noteikumi.

1927.-1937. p………………………….. ļ………………………………………. .213

I.    Mantošanas kārtība pirmā šķirā. 1927. —1932. p. 213

II.    Mantošanas kārtība otrā šķirā. 1933. —1932. p. 214

III.     Mantošanas kārtība trešā un ceturtā šķirā.

1937. p…………………………. _……………………………………… 215

5.         „ Vidzemes pilsētu tiesību sevišķie noteikumi. 1938. līdz

1953. p…………………………………… '………………………………………… 215

I.         Mantošanas kārtība tajos gadījumos, kad nav

nodalītu bērnu. 1938.—1940. p…………………………………… 215

(1941.—1946. p, attiecas uz Igauniju).

II.       Nodalīšanas iespaids uz mantošanas kārtību.

1947.—1953. p…………………………………………………………. 216

(1954.—1964. p. attiecas uz Igauniju).

IV.         nod. Bezmantinieku manta. 1965.—1970. p…………………………………………………….. 217

V.  „ Sevišķa mantošanas kārtība dažos no vispārējiem noteikumiem

izņemtos gadījumos. 1971.—1980. p……………………………………………………… 217

1.  nodal. (atcelts).

2.         „ Krona īpašumu nomas un noma# naudas mantošana.

1972.—1980.. p…………………………………………………………………… 217

šā sadaļa. Mantošana pēc testamenta. 1981.—2480. p. . . 219

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 1981.—1983. p……………………………………………………. 219

II.   „ Testumenta taisīšanai vajadzīgās īpašības. 1984.—1992. p. . 219

III.   „ Novēlamās mantas īpašības. 1993.—2004. p………………………………………………. 220

IV.  „ Neutraidamie mantinieki un neatnemamā dala pēc Kurzemes tie

sībām. 2005,—2012. p. 222

V. „ Atstumšana no mantojuma. 2013.—2023. p……………………………………………. 223

Lapp.

1.   nodal. Asinsradnieku atstumšana no mantojuma. 2014. līdz

TOC "1-5" 2021. p……………………………………………………………………………… 223

2.     „ Laulāto atstumšana no mantojuma. 2022, un 2023. p………. 225

IV.       nod. Testamentu ārējā forma. 2024.—2105. p………………………………………………. 226

1.   nodal. Publiski testamenti. 2025.—-2059. p………………………………………… 226

2.„ Privāti testamenti. 2060.—2105. p………………………………………………. 228

I.     Pēc Vidzemes un Kurzemes zemes tiesībām. 2060.—2094. p. 228

A.    Vispārēji noteikumi. 2060.—2069. p. . . . 228

B.    Rakstiski privātie testamenti. 2070.—2086. p. 229

C.    Mutiski privātie testamenti. 2087.—2089. p. 230

D.   Privileģētie testamenti 2090.—2094. p. . . 231

II.    Pēc pilsētu tiesībām. 2095.—2105. p……………………….. 231

A.    Pēc Vidzemes pilsētu tiesībām. 2095. p. . . 231

B.       Pēc Jelgavas, Bauskas un Jaunjelgavas pilsētu tiesībām. 2097.—2104. p………… 232

VII. „ Testamentu iekšējie nosacījumi un saturs vispār. 2106.—2119. p. 233

1.   nodal. Brīva gribas izteikšana. 2106.—2113. p……………………………………. 233

2.„ Noteiktība gribas izteikšanā. 2114.—2117. p. . . . 233

3.         „ Testamentu saturs. 2118. un 2119. p……………………………………………. 234

VIII.  „ Mantinieka iecelšana un substitucija. 2120.—2149. p………………………………… 234

1.   nodal. Mantinieka iecelšana. 2120.—2135. p………………………………………. 234

I.    Vispārēji noteikumi, 2120.—2123. p. . . . . 234

II.    Mantojuma dalu noteikšana. 2124.^-2135. p. . 235

2.         „ Substitucija. 2136.—2149. p………………………………………………………. 237

IX. „ Novēlēs jeb legati. 2150.—2316. p………………………………………………………. 238

1.   nodal. Noveles nodibināšana. 2150.—2154. p…………………………………….. 238

2.„ Novēlēs priekšmets. 2155.—2158. p…………………………………………… 239

3.         „ Novēlēs piedalošās puses. 2159.—2186. p…………………………………… 239

I.    Novēlēs izpildītājs. 2159.—2167. p…………………………… 239

II.     Legatarijs. 2168.—2186. p……………………………………… 240

4.„ Novēlēs tiesiskais spēks. 2187.—2J98. p…………………………………….. 243

5.„ Novēlēs iegūšana un atteikšanās no tās. 2199.—2205. p. 244

6.         „ Novēlēs izdošana. 2206.—2222. p………………………………………………. 245

7.         „ Novēlu dažādie veidi. 2223.—2307. p…………………………………………. 247

I.    Noteikti nosauktu lietu novēlē. 2223.—2243. p. 247

A.   Vispārēji noteikumi. 2223, un 2224. p. . . 247

B.    Svešu lietu novēlē. 2225.—2233. p…………………….. 247

C.   Testatora paša lietu novēlē. 2234.—2243. p. 248

II.     Noteikti nenosauktu lietu novēlē. 2244.—2258. p. 249

III.     Lietu kopības novēlē. 2259.—2264. p……………………………. 251

IV.    Atvietojamu lietu novēlē. 2265.—2267. p. . . . 251

V.   Termiņa devumu novēlē. 2268.—2279. p. . . . 251

A.      Termiņa devumu novēlēs vispār. 2268. līdz 2271. p…………………………………….. 251

B.    Uztura (alimentu) novēlē. 2272.—2278. p. 252

C.       Nekustama īpašuma vai visas mantas ienākumu novēlē. 2279. p……………………. 253

VI.    Lietisku tiesību novēlē. 2280.—2283. p……………………. 253

VII.     Saistību novēlē. 2284.—2307. p……………………………… 253

A.    Vispārēji noteikumi. 2284. un 2285. p. . . . 253

B.   Prasījumu novēlē. 2286.—2296. p…………………….. 254

C.   Atsvabinājuma novēlē. 2297.—2303. p. . . 255

D.   Parāda novēlē. 2304.—2307. p…………………………. 255

.8. „ Novēlu samazināšana tiešiem mantiniekiem par labu

pēc Kurzemes tiesībām un Vidzemes pilsētu tiesībām.

2308.—2316. p………………………………………………………………….. 256

X, nod. Mantojuma fideikomisi. 2317.—2357. p………………………………………………………. 258

1.   nodal. Mantojuma fideikomisi vispār. 2317.—2336. p. . . . 258

2,„ Ģimenes fideikomisi. 2337.—2347. p. . . . . . - 260

Pielikums. Mūžīgie fideikomisi un novēlēs vispārnoderīgiem, labdarīgiem un humanitāriem mērķiem.

2348,—2357. p…………………………………………………………… 262

XI. „ Nosacījumi un citi pēdējās gribas rīkojumu aprobežojumi

2358.-2408. p. ……………………………………………………………………………………. 263

Lapp.

1.   TOC "1-5" nodal. Nosacītie pēdējās gribas rīkojumi. 2368.—2400. p. . . 263

2.„ Termiņu noteikšana testamentos. 2401.—2403. p. . 268

3.        „ Citi pēdējās gribas rīkojumu aprobežojumi. 2404. līdz 2408. p………………………………………. 268

XII.     nod. Daži sevišķi pēdējās gribas rīkojumu veidi. 2409.—2440. p. . •. 269

1.   nodal. Savstarpēji testamenti. 2409.—2420. p…………………………………….. 269

2.„ Dāvinājumi nāves gadījumam. 2421.—2432. p. . . . 271

3.         „ Kodicili pēc Kurzemes tiesībām. 2433.—2440. p. . . 272

XIII.        „ Pēdējās gribas rīkojumu izpildīšana. 2441.—2475. p…………………………………. 273

1.   nodal. Testamenta pierādījumi. 2441,—2444. p…………………………………… 273

2.        „ Testamenta iesniegšana, attaisīšana un publicēšana. 2445.-2452. p………………. 274

3.        „ Testamentu izpildīšana un no tiem ņemamās nodevas. 2453,—2470. p………………….. . 275

4.„ Testamentu iztulkošana. 2471.—2475. p……………………………………… 277

XIV.       „ Testamentu apstrīdēšana. 2476.—2480. p…………………………………………………. 278

Ceturtā sadaļa. Mantošana pēc līguma. 2481.—2524. p. . . . 279

I.         nod. Mantošanas veidi pēc līguma un mantojuma līguma noteikumi. 2481.—2490. p. . 279

II.        „ Mantojuma līguma sekas. 2491.—2500. p……………………………………………………. 280

III.        „ Mantojuma līgumu sevišķie veidi. 2501.—2524. p…………………………………… 282

1.   nodal. Ciltsmantojuma savienības. 2501.—2510. p……………………………… 282

2.„ Mantojuma līgumi starp laulātiem. 2511. p…………………………………… 284

3.„ Dažādu laulību bērnu pielīdzināšana 2512.—2524. p. . 284

Piektā sadaļa, (atcelta)………………………………………………………………………………………………..

Sestā sadaļa. Mantojuma atklāšanās un apsardzība un mantinieku uzaicināšana. 2581.—2620. p 286

I.    nod. Mantojuma atklāšanās. 2581.—2586. p……………………………………….. 286

II. „ Mantojuma apsardzība un aizgādnība par to. 2587.—2598. p. ………………. 287

III.        „ Mantojuma prasība. 2599.—2620. p……………………………………………………….. 289

Septītā sadaļa. Stāšanās mantošanas tiesībās un mantojuma

iegūšana. 2621.—2676. p……………………………………. ,……………………. 292

I.    nod. Stāšanās mantošanas tiesībās. 2621.—2638. p………………………………………. 292

II.        „ Mantojuma iegūšanas sekas. 2639.—2662. p. . ……………………………………………. 294

III.        „ Uz mantojuma sevišķām daļām krītošā atbildība. 2663.—2666. p. 298

IV.       „ Iegūtā mantojuma tālākdošana. 2667.—2676, p……………………………………………. 299

Astotā sadaļa. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības un mantojuma izdalīšana. 2677.—2762. p 300

I.    nod. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības. 2677.-2684. p. . . . 300

II.        „ Mantojuma izdalīšana. 2685.—2744. p…………………………………………………… 301

1.        nodal. Personas, kuras var prasīt mantojuma izdalīšanu. 2685.—2691. p…………………. 301

2.„ Izdalāma manta. 2692.—2694. p………………………………………………… 302

3.         „ Izdalīšanas kārtība. 2695.—2737. p…………………………………………….. 303

I.    Vispārēji noteikumi. 2695.—2706. p……………………………. 303

II.       Sevišķi noteikumi par mantojamo nekustamo īpašumu izdalīšanu. 2707.—2730. p………. 304

A.   Pēc Vidzemes zemes tiesībām. 2707.—2717. p. 304

B.    Pēc Kurzemes zemes tiesībām. 2718,—2722. p. 306

C.   Pēc pilsētu tiesībām, 2723.—2730. p. . . . 306

III.     Sevišķi noteikumi par dokumentiem. 2731. līdz 2734. p……………………………………….. 307

IV.    Izdalījuma līgums. 2735.—2737. p………………………….. 308

4.      „ Izdalīšanas sekas priekš mantiniekiem. 2738.—2744. p…. 308

III.        „ Iepriekšēji saņemtā pievienojums. 2745.—2762. p………………………………..

1.   nodal. Personas, kam jāizdara pievienojums. 2745.—2752. p. 309

I.    Vispārēji noteikumi. 274-5.—2750. p………………………..

II.    Sevišķie noteikumi Vidzemes pilsētām. 2751. un 2752. p

2.  TOC "1-5" nodal. Pievienojuma priekšmeti. 2753.—2759. p………………………………….. 310

3.         „ Pievienojuma kārtība. 2760.—2762. p…………………………………………. 311

Devītā sadaļa. Mantošanas tiesību izbeigšanās un zaudēšana.

2763.—2906. p………………………………………………………………………… 312

I.    . nod. Mantošanas tiesību zaudēšana, pēc mantotāja paša gribas.

2763,—2786. p………………………………………………………………………………….. 312:

1.nodal. Atteikšanās no mantošanas pirms aicinājuma pie tās.

2763.—2775. p…………………………………………………………………. 312:

2.       „ Atteikšanās no mantojuma pēc aicinājuma pie tā.

2776.-2786. p…………………………………………………………………….. 313

II.        „ Nepareizi un spēkā neesoši testamenti. 2787.—2813. p……………………………….. 315

1.nodal. Testamenta atcelšana pret testatora gribu. 2787 līdz

2798.    p……………………………………………………………………………. 315

2.       „ Testamenta atcelšana grozot testatoram savu gribu.

2799.    —2813…………………. p……………………………………….. 317

I.    Jauna testamenta taisīšana. 2801.—2805. p, . . 317

II.      Testamenta atsaukšana. 2806.—2813. p. . . ………………. 318

III.        „ Novēlu atcelšana. 2814.—2840. p.. . . …………………………………………………….. 319

1.   nodal Novēlu atcelšana pēc legatarija gribas. 2814.—2819. p„ 319

2.       „ Novēļu atcelšana pēc mantojuma atstājēja gribas.

2820.—2826. p………………………………………………………………….. 319

3.       „ Novēļu atcelšana testamenta atkrišanas dēļ. 2827. līdz

2831 p. ………………………………………… 320

4.         „ Novēļu tieša atkrišana. 2832.—2836. p……………………………………….. 321,

5.         „ Novēlēs atcelšanas sekas. 2837.—2840. p………………………………… 322;

IV.       „ Mantojuma līguma atcelšana. 2841.—2846. p…………………………………………….. 322 j

V.      „ Mantojuma vai novēļu atraušana personām, kuras izrādījušās

par necienīgām. 2847. p…………………………………………………………… 323:

1.nodal. Vispārēji mantojuma un novēļu atraušamas gadījumi.

2848.-2854. p…………………………………………………………………….. 323

2.„ Sevišķi mantojuma atraušanas gadījumi. 2855.—2870. p. 324

3.„ Sevišķi novēļu atraušanas gadījumi. 2871. un 2872. p. 326

4.       „ Uz visiem gadījumiem attiecīgi noteikumi. 2873. līdz

2877.    p…………………………………………………………………………….. 326

VI.       „ Pieauguma tiesības. 2878.—2906. p………………………………………………………. 327

1.nodal. Pieauguma tiesības starp līdzmantiniekiem Kurzemē.

2878.   -2896…………………………………………………………. p. . . 327

I.    Vispārēji noteikumi. 2878.—2883. p……………………….. 327 ,

II.       Pieauguma tiesības mantojot pēc likuma. 2884—2886. p…………………………………………… 327

III.     Pieauguma tiesības mantojot pēc testamenta. 2887.—2893. p………………………………. 328

IV.    Pieaugumatiesības mantojot pēc līguma. 2894.līdz 2896. p………………………………….. 329

2.       „ Pieauguma tiesības starp līdzmantiniekiem Vidzemē.

2897.—2900. p………………………………………………………………….. 329

3.       „ Pieauguma tiesības staro līdzlegatarijiem. 2901. līdz

2906.   p………………………………………………………………………. 330

Ceturtā gramata.

Prasījumu tiesības

2907.       — 4600. p.

Ievads. 2907. un 2908. p………………………………………………………………… 331

Pirmā sadaļa. Tiesiski darījumi vispār. 2909.—3104. p………………….. 331

I.    nod. Tiesisku darījumu jēdziens, veidi un noteikumi vispār. 2909. līdz

2911. p………………………………………………………………………………………………. 331

II.       „ Darījuma dalībnieki. 2912,—2918. p………………………………………………………. 332

III.        „ Tiesisku darījumu priekšmets. 2919.—2935. p…………………………………………. 332

IV,    nod. Gribas izteikums un tās nodibinājums. 2936.—2988. p……………………………… 335

1.   nodal. Gribas izteikums. 2936.—2952. p……………………………………….. 335

2.         „ Gribas nodibinājums. 2953.—2988. p………………………………………….. 337

I. Maldība. 2954.—2976. p………………………………………………. 337

II.     Viltus. 2977.—2980. p………………………………………………. 339

III.     Spaidi. 2981.—2988. p………………………………………….. 340

V.      „ Tiesisku darījumu sastāvdaļas. 2989.—2992. p……………………………………….. 341

VI.       „ Tiesisku darījumu forma. 2993.—3046. p……………………………………………….. 341

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 2993. un 2994. p. …… 341

2.        „ Tiesas piedalīšanās tiesisku darījumu noslēgšanā. 2995.—3024. p……………………………. 341

I. Tiesisku darījumu noslēgšana tiesā. 2996. līdz

3001. p…………………………………………………………………….. 342

II.       Tiesiska darījuma apstiprināšana tiesā. 3002. līdz

3020. p…………………………………………………………………….. 342

III.     Darījuma apliecināšana tiesā. 3021.—3024. p. 345

3..        „ Tiesisku darījumu rakstiska forma. 3025.—3046. p. . 345

I. Gadījumi, kuros darījumiem nepieciešama rak- •

stiska forma. 3025.—3034. p…………………………. 345

II.    Rakstisku darījumu forma. 3035.—3046. p. . . 347

VII.       „ Laiks un vieta tiesiskos darījumos. 3047.—3092. p………………………………….. 348

1.   nodal. Laiks. 3047.—3064. p……………………………………………………………. 348

2.         •„ Vieta. 3065.—3092. p……………………………………………………………….. 350

I.    Dzīves vieta. 3066.—3074. p………………………………….. 350

II.    Prombūtne. 3075.—3092. p…………………………………….. 351

VIII.        „ Tiesisku darījumu iztulkošana. 3093.—3104. p. . …………………………………….. 353

Otrā sadaļa. Līgumi vispār. 8105.—3275. p……………………………………………… 355

I.    nod. Līgumu jēdziens un noteikumi vispār. 3105. un 3106 p. . . . 355

II.        „ Līgumslēdzējas personas. 3107.—3130. p…………………………………………………. 355

1.   nodal. Personu spēja. 3107.—3109. p………………………………………………… 355

2.         „ Vietnieki. 3110.—3113. p………………………………………………………… 356

3.        „ Trešo personu tiesiskās attiecības pret līgumslēdzējiem.

3114.—3119. p. ………………………………………………………………….. 356

4.„ Nenoteikti apzīmētas personas. 3120.—3130. p. . . . 357

III.        „ Līgumslēdzēju vienošanās. 3131.-—3140. p……………………………………………….. 358

IV.       „ Līguma priekšmets. 3141.—3148. p…………………………………………………………… 360

V.      „ Līgumu blakus noteikumi. 3149,—3208. pJ……………………………………………. 361

1.   nodal. Nosacīti līgumi. 3150.—3194. p. . . …………………………………………. 361

I.    Nosacījumu jēdziens un veidi. 3150,—3160. p. . 361

II.    Nosacījumu tiesiskās sekas. 3161.—3185. p. . . 362

A.   Vispārēji noteikumi. 3161.—3166. p. . . 362

B.    Atliekošu nosacījumu sekas. 3167.—3172. p. 363

C.   Atceļošu nosacījumu sekas. 3173.—3176. p. 364

D.      Nenovēršamu, neiespējamu un netikumīgu nosacījumu sekas. 3177.—3185. p……………. 364

III.     Nosacījumu izpildīšana. 3186..—3194. p. . . . 365

2.         „ Termiņu ievešana līgumos. 3195.—3208. p…………………………………… 366

VI.       „ Līgumu spēks. 3209.—3214. p……………………………………………………………… 367

VII.       „ Atbildības pienākums. 3215.—3272., p…………………………………………………….. 368

1.   nodal. Vispārēji noteikumi. 3215.—3220. p………………………………………… 368

2.         „ Atbildība par attiesājamu. 3221.—3242. p…………………………………… 369

I.         Atbildības nosacījumi attiesājumā. 3221. līdz

. 3227. p………………………………………… ………………………. 369

II.       Gadījumi, kad atsavinātājam atkrīt atbildības

pienākums. 3228.—3233. p…………………………… . . 370

III.     Atsavinātāja atbildības pienākuma apmērs

3234,—3242. p…………………………………………………………. 371

.1. „ Atbildība par trūkumiem un īpašībām. 3243.—3272. p. 372

I.         Atsavinātāja atbildības pienākums vispār.

8248.—3254. p…………………………………………………………. 372

II,       Atnuvinātāja pienākumu apmērs un icguvfija aizsardzības līdzekļi. 3256.—3272. p………. 373

VIII.        „ Utfumu Ir.t ulkoAimu. 3273.—327o. p………………………………………………….. 375

Trešā sadaļa. Saistības, kas izriet no vienpusējas atļautas darbības. 3276.—3283. p

Ceturtā sadaļa. Saistības un prasījumi, kas izriet no neatļautas darbības. 3284.—3330. p

I. nod. Neatļauta darbība vispār un vainas pakāpes. 3284.—3304. p. . .

II.        „ Nokavējums. 3305.—3330. p. ……. ………………………………………

1.   nodal. Nokavējuma . jēdziens un veidi. 3305.—3317. p. . . .

I. Parādnieka nokavējums. 3306.—3311. p. . . .

II.     Kreditora nokavējums. 3312.—3317. p……………………..

2.         „ Nokavējuma sekas. 3318.—3330. p………………………………………..

I. Nokavējuma.sekas parādniekam 3318.—3322. p.

II.    Nokavējuma sekas kreditoram. 3323.—3325. p. .

III.     Nokavējuma seku novēršana. 3326.—3330. p. .

Piektā sadaļa. Prasījumu tiesību un saistību līdzdalībnieku savstarpējās attiecības. 3331.—3354. p

I.    nod. Vispārēji noteikumi. 3331.—3333. p……………………………………………………..

II.        „ Solidāru parāda attiecību nodibināšana. 3334.—3338. p. . . .

III.        „ Solidāru parāda attiecību sekas. 3339.—3354. p……………………………………….

Sestā sadaļa. Prasījumu tiesību pastiprināšana. 3355.—3378. p. I. nod. Vispārējs pārskats, un noteikumi par zvērestu. 3355.—3358. p. «

II.       „ Rokas nauda. 3359.—3368. p. . . . ………………………………………………………….

III.        „ Līgumsods. 3369.—3378. p…………………………………………………………………..

Septītā sadaļa. Prasījumu tiesību izvešana un nodrošināšana.

3379,—3404. p. …………………………………………………………………….

I. nod. Vispārēji noteikumi. 3379. un 3380. p…………………………………………………….

II.        „ Aizturēšanas tiesība. 3381.—3386. p……………………………………………………….

III.        „ Ķīlāšanas tiesība. 3387.—3404. p. ……………………………………………….. . .

1.   nodal. Ķīlāšanas jēdziens un mērķis. 3387.—3391. p…………………………

2.„ Ķīlāšanas nosacījumi. 3392.—3398. p………………………………………

3.„ Ķīlāšanas sekas. 3399.—3404. p………………………………………………

Astotā sadaļa. Blakus prasījumi. 3405.—3460. p………………………

I.    nod. Procenti. 3405.—-3434. p. . i. 1 …………………………………………………………….

1.   nodal. Procentu jēdziens un ibūtība. 3405.—3407. p………………………….

2.„ Procentu maksāšanas pienākuma pamati. 3408.—3421. p.

3.„ Procentu maksāšanas pienākuma izbeigšanās. 3422. līdz

3424. p…………………………………………………………………………..

4.         „ Procentu aprobežojums. 3425.—3434. p……………………………………

II,       „ Likumiskie zaudējumi un to atlīdzība. 3435.—3460, p………………………………..

1.   nodal. Zaudējumu jēdziens un veidi. 3435.—3440. p…………………………

2.„ Tiesība prasīt atlīdzību par zaudējumu. 3441.—3443. p.

3.         „ Atlīdzības pienākums. 3444.—3448. p…………………………………

4.„ Atlīdzības pienākuma apjoms. 3449. un 3450. p. . . .

5.         „ Zaudējumu novērtēšana. 3451,—3460. p………………………………

Devītā sadaļa. Prasījumu tālākdošana. 3461.—3482. p. . .

I.    nod. Tālākdošanas pamati un veidi. 3461.—3466. p……………………………………………………..

II.        „ Tālākdošanas priekšmets. 3467.—3470. p………………………………………………..

III.        „ Tālākdošanas forma. 3471.—3473. p………………………………………………… .

IV.       „ Tālākdošanas sekas. 3474.—3482; p………………………………………………………..

Desmitā sadaļa. Prasījumu tiesības izbeigšanās. 3483,—3640. p.

I.    nod. Prasījumu izpildīšana vispār un samaksa sevišķi. 3483.—3544. p.

1.   nodal. Izpildīšanas jēdziens un noteikumi. 3483.—3530. p. . .

I.    Personas, kuras izpildījumu dod un izpildījumu

(samaksu) pieņem.3485.—-3492. p………………………….

II.     Prasījumu izpildīšanas vieta. 3493.—3504. p. .

A,   Nenoteikta vieta. 3493.—3498. p………………………..

B.   Noteikta izpildīšanas vieta. 3499.—3504. p. .

Lopp

III.     toc "1-5" izpildīšanas laiks. 3505.—3513. p……………………….. 405

IV.    izpildīšanas veids. 3514.—3530. p……………………….. 406

A.   izpildījuma priekšmets» 3514.—3624. p. . . 406

B.  (atcelts).

2.   nodal. samaksas pierādījumi. 3531.—3540. p………………………………… 407

3.        „ samaksas sekas. 3541.—3544. p……………………………………………….. 408

II. nod. Ieskaits. 3545.—3564. p………………………………………………………………………………. 409

1.   nodal. ieskaita jēdziens un noteikumi. 3545.—3558, p………………. 409

2.,, ieskaita izvešanas kārtība un sekas. 3559.—3564. p. . 411

IIL „ Prasījumu sakritums. 3565.—3569. p………………………………………………………………. 412

IV. „ Darījuma dalībnieku savstarpēja vienošanās. 3570,—3576. p. . 412

V.    „ pārjaunojums. 3577.—3592. p…………………………………………………………….. 413

VI.     „ izlīgumi. 3593.—3616. p…………………………………………………………………………. 415

1.   nodal. izlīgumu jēdziens un noteikumi. 3593.—3605. p. . . . 415

2.„ izlīgumu sekas. 3606.—3612. p……………………………………………….. 417

3.         „ izlīgumu atcelšana. 3613.—3616. p…………………………………. . 417

VII.     „ tiesas spriedums. 3617. p. ……………………………………………………………………. 418

VIII. „ Dzēšamais noilgums. 3618.—3640. p. ………………………………………………………….. 418

1.   nodal. noilguma būtība un viņa termiņi. 3618.—3622. p. . . 418

2.         „ noilguma iesākums. 3623.—3628. p………………………………………… 419

3.         „ noilguma pārtraukums. 3629.—3634. p……………………………………. 420

4.   „ gadījumi, uz kuriem noilgums neattiecas. 3635. līdz

3638. p……………………………………………………………………………… 420

5.         „ noilguma sekas. 3639. un 3640. p……………………………………………. 421

enpadsmitā sadaļa. Prasījumi no saistībām, kas paredz

atdošanu. 3641.—3830. p………………………………………………………………….. 422

I. nod. Aizdevuma līgums. 3641,—3679. p………………………………………………. 422

1.       nodal. aizdevuma līguma jēdziens un noteikumi. 3641. līdz

3657, p……………………………………………………………………………… 422

2.„ aizdevuma atmaksa. 3658.—3670. p……………………………………….. 424

3.         „ parādraksti, 3671. p. (3672.—3679. p. atcelti). . . . 425

II.      „ Spēkā neesoša parāda izpildījuma atprasījums. 3680.—3702. p. 425

1.       nodal. atprasi juma tiesības jēdziens un noteikumi. 3680. līdz

3689.    p…………………………………………………………………………….. 425

2.      ' „ no atprasījuma tiesības izrietošās tiesiskās attiecības.

3690,  —3702………………. p………… i . ……………………………. 426

III.      „ nākoša notikuma izredzē dota izpildījuma atprasījums. 3703. līdz

3718.    p………………………………………………………………………………………………. 427

IV.     „ uz netikumīga vai pretlikumīga pamata dotā atprasījums.

3719.   —3726……………… p…………………………………………………………….. 429

V.    „ bez jebkāda pamata dota atprasījums. 3727.—3733. p. . . .. . 429

VI.       „ tā atprasījums, ar ko otrs iedzīvojies. 3734.—3736. p. . . . . 430 VII. „ Patapinājuma līgums. 3737.—3764. p 430

1.       nodal. patapinājuma līguma jēdziens un noteikumi. 3737. līdz

3742. p………………………………………………… 430

2.    ,, ar patapinājuma līgumu nodibināmās tiesiskās attie

cības. 3743.—3764. p…………………………………………………………. 431

I. Patapinājuma ņēmēja pienākumi. 3743.—3758. p. 431

II. Patapinātā) a pienākumi. 3759.—3764. p. . . . 433

VIII. „ Atvēlējums. 3765.—3776. p………………………………………………………………………….. 433

IX. „ Glabājuma līgums jeb depozits. 3777.—3516. p. . . . . . 435

1.   nodal. glabājuma līguma jēdziens un noteikumi. 3777.—3781. p. 435

2.   „ no glabājuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

3782,—3810. j).;………………………………………………………………… 435

I. Glabātāja pienākumi. 3782.—3801. p……………………. 435

II.     glabājuma devēja pienākumi. 3802.—3805. p. . 437

III.     vairāku kopīgu glabājuma devēju un glabātāju savstarpējās attiecības. 3806.—3810. p. . . . 438

3.   „ glabājuma pārvēršanās aizdevuma līgumā. 3811. līdz

3814. p……………………………………………………………………………… 439

4.         „ sekvestracija 3815. un 3816. p…………………………………………………. 439

X. „ Viesnīcnieku pienākumi pret ceļiniekiem. 3817..—3828. p. . . . 439

XI. „ Ķīlu līgums. 3829. un 3830. p…………………………………………………………………………. 441

Divpadsmitā sadaļa. Prasījumi no atlīdzinama atsavinājuma līgumiem. 3831.—4024. p

I. nod. Pirkuma līgums. 3831.—3970, p……………………………………………………………

1.   nodal. Pirkuma līguma jēdziens un noteikumi. 3831.—3860. p.

I. Līguma jēdziens un līgumslēdzēju personiskā spēja. 3831. un 3832. p…………………………..

II.     Pirkuma līguma priekšmets. 3833.—3843. p. . .

III.     Pirkuma cena. 3844.—3858. p………………………………….

IV.    Pirkuma līguma forma. 3859. un 3860. p. .. . .

2.„ No pirkuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

3861,—3888. p…………………………………………………………………

I. Vispārēji noteikumi. 3861.—3871. p………………………….

II. Pārdevēja pienākumi. 3872.—3880. p…………………………

III. Pircēja pienākumi. 3881.—3888. p……………………………..

3.         „ Pirkuma līguma atcelšana. 3889.—3897. p. . . . .

I.    Vispārēji noteikumi. 3889.—3892. p…………………………

II. Pirkuma līguma atcelšana pārmērīga pametuma

dēj. 3893.—3897. p………………………………………………..

4.„ Blakus līgumi pie pirkuma. 3898.—3943. p……………………………….

I. Pielīgta līguma atcelšana pirkuma cenas nesa-

maksas gadījumam. 3898.—3904. p………………………….

II. Pirkuma atcelšana izdevīgāku piedāvājumu dēļ. 3905.—3921. p…………………………………….

II.       Atpakaļ pirkums un atpakalpārdevums. 3922. līdz 3928. p!……… '…………………………………

III.    Pirmpirkuma tiesība. 3929.—3933. p………………………..

V. Pirkums ar pārbaudes vai apskates nosacījumu.

3934.—3938. p……………………………………………………..

VI. Nožēlojuma pirkums. 3939. un 3940. p………………………

VII. Citi blakus līgumi. 3941.—3943. p……………………………..

5.         „ Pārdošana publiskā izsolē. 3944.—3970. p………………………………..

II.       „ Maiņas līgums. 3971.—3980. p………………………………………………………………

III.       „ (atcelta).

IV.       „ Mūža rentes līgums. 3995.—4018. p………………………………………………………..

ļ. nodal. Mūža rentes līguma jēdziens un noteikumi. 3995.—4002. p.

2.         „ No mūža rentes līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4003,—4010. p…………………… …………………………………………

3.    „ Mūža rentes līguma izbeigšanās. 4011.—4018, p. . . V. „ Piegādes līgums. 4019.—4024. p

Trīspadsmitā sadaļa. Prasījumi no lietošanas piešķīruma līgumiem. 4025.—4265. p. . .

I.   nod. Nomas un īres līgums, 4025.—4171. p………………………………………………….

1.   nodal. Nomas un īres līguma jēdziens un veidi. 4025. p. . .

2.„ Nomas un īres 'līguma noteikumi. 4026.—4046, p. . .

I. Līguma priekšmets. 4026.—4032. p…………………………..

II.     Nomas vai īres maksa. 4033.—4039.. p…………………….

III.     Nomas un īres līguma dalībnieki. 4040. un 4041. p…………………………………………………….

IV.    Nomas un īres līguma forma. 4042.—4046. p. .

3.„ No nomas un īres līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4047—4102. p…………………………………………………………………

I. Vispārēji noteikumi. 4047.—4052. p………………………….

II.       Iznomātāja vai izīrētāja pienākumi. 4053. līdz 4068. p………………………………………………..

III. Nomnieka vai īrnieka pienākumi. 4069. līdz 4102. p…………………………………………………….

A.   Vispārēji noteikumi. 4069.—4088. p. . . .

B.       Muižu nomnieku sevišķie pienākumi. 4089. līdz 4102. p……………………………………………

4.„ Nomas un īres līguma ilgums un izbeigšanās. 4103.

līdz 4130. p……………………………………………………………………..

5.„ Dzimtsnomas līgums. 4131.—4154. p………………………………………

6.         „ Lopu noma. 4155.—4171. p…………………………………………………….

II.       „ Personiska darba līgums. 4172.—4191. p…………………………………………………

1.        nodal. Personiska darba līguma jēdziens un noteikumi.

TOC "1-5" 4172,—4175. p. ………………………………………………………………… 480

2.    „ No personiska darba līguma izrietošās tiesiskās attie

cības. 4176.—4185. p…………………………………………………………. 481

I. Darbinieka pienākumi. 4176.—4181. p…………………………. 481

II.     Darba devēja pienākumi. 4182.—4185. p. . . . 482

S. „ Personiska darba līguma izbeigšanās. 4186.—4191, p. 482

III.     nod. Kalpotāju līgums. 4192.—4225, p…………………………………………………………… 483

1.   nodal. Kalpotāju līguma jēdziens un būtība. 4192,—4199. p. 483

2.    „ No kalpotāju līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4200.—A913 n………………………………………………………………….. 484

I. Kalpotāja pienākumi. 4200,—4205, p. . .. . . 484

II.     biuiniiiieiva pienāKumi. 4206.—4213. p…………………… 485

3.         „ Kalpotāju līguma izbeigšanās, 4214.—4225. p. . . . 486

IV.       „ Darbuzņēmuma līgums. 4226.—4253. p. . . . _…………………………………………….. 487

1.        nodal. Darbuzņēmuma līguma jēdziens un būtība. 4226. un

4227. p……………………………………………………………………………… 487

2.    „ No darbuzņēmuma līguma izrietošās tiesiskās attiecī

bas. 4228,—4251. p. . . ………………………………………………………. 487

I.   Uzņēmēja pienākumi. 4228.—4241. p.. : . . . . 487

II.    Pasūtītāja pienākumi 4242.—4251. p………………………….. 489

3.  „ Darbuzņēmuma līguma izbeigšanās. 4252. un 4253. p……….. 490

V.      „ Mantu pārvadājuma līgums. 4254.—4265. p……………………………………………. 490

Četrpadsmitā sadaļa. No tiesību kopības izrietošie prasījumi. 4266.—4336. p 492

I.    nod. Sabiedrības līgums. 4266.^4334. p……………………………………………………….. 492

1.        nodal. Sabiedrības līguma jēdziens, veidi un noteikumi.

4266.—4273. p……………………………………………………………. .492

2.    „ No sabiedrības līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4274.—4316. p………………………………………………………………….. 493

I.    Biedru savstarpējie pienākumu 4274.—4310. p. 493

A.      Vispārēji noteikumi. 4274.—4285. p. . . . 493

B.       (atcelts).

C.       Ar noteiktiem ieguldījumiem un noteiktam mērķim nodibinātas sabiedrības attiecības. 4294,—4310. p„ . . . .. ' . 494

II.         Biedru pienākumi pret trešām ' personām.

4311.—4316. p………………………………………………………………………………………………… 496

3.         ,, Sabiedrības līguma izbeigšanās. 4317.—4334. p. . . . 497

I. Izbeigšanās iemesli un tās sekas vispār. 4317. līdz

4324. p._…………………………………………………………………………………………………………. 497

H.         Vienpusēja izstāšanās no sabiedrības. 4325. līdz

4330. p…………………………………………………………………………………………………………. . . . 498

III.     Atsevišķa sabiedrības biedra nāve. 4331. līdz 4334. p……… …………………………………. 499

II.         „ Pārējie kopības veidi, bez līgumiski nodibinātiem.4335.un4336.p. 499

Piecpadsmitā sadaļa. Laimes līgumi. 4337.—4362. p. . . 500

I.    nod. Spēles līgums. 4337.—4345. p………………………………………………………………….. 500

II.        „ Izloze. 4346.—4352. p………………………………………………………………………………. 501

III.        „ Derības. 4353.—4358. p……………………………….. '……………………………………….. 501

IV.       „ Apdrošinājuma līgums. 4359.—4362. p……………………………………………………. 502

Sešpadsmitā sadaļa. No svešu lietu pārziņas izrietošie prasījumi. 4363.—4463. p 503

I. nod. Pilnvarojuma līgums. 4363.—4414. p„………………………………………………….. 503

1.        nodal. Pilnvarojuma līguma jēdziens un noteikumi. 4363. līdz

4374.    p…………………………………………………………………………….. 503

2.    „ No pilnvarojuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4375.   —4402…………………………………………………………… p, 504

I. Pilnvarnieka pienākumi. 4375.—4392. p. . . . 504

II.     Pilnvarotāja pienākumi. 4393.—4400. p. . . . 506

III. Pusu tiesiskās attiecības pret trešām personām.

TOC "1-5" 4401. un 4402. p…………………………….. i . . . . 507

8. nodal. Pilnvarojuma līguma izbeigšanās. 4403.—4414. p. . . 507

I. Pilnvarojuma atsaukšana, 4404.—4406. p. . . 508 II. Atteikšanās no pilnvarojuma izpildīšanas. 4407.

un 4408. p………………………………………………………………… 508

III. Vienas puses nāve. 4409.—4414. p……………………………………………………………………………… 508

II. nod. Padoms un ieteikums. 4415.—4418. p. . •…………………………………………………… 509

III.        „ Komisijas līgums (Contractus aestimatorius). 4419.—4422. p. 509

IV.       „ Bez uzdevuma lietvedība. 4423.—4457. p. ………………………………………………….. 510

L nodal. Bezuzdevuma lietvedības jēdziens un noteikumi.

4423.—44433. p……………………………………………………………………………………………………………… 510

2. „No bezuzdevuma lietvedības izrietošās tiesiskās attiecības. 4434.—4457. p…… 511

I. Lietveža pienākumi. 4434.—4448. p………………………………………………………………………… 511

II. Pārstāvamā pienākumi. 4449.—4457. p. . . . 513

V. „ Norēķināšanās. 4458.—4463. p…………………………………. 514

Septiņpadsmitā sadaļa. Dāvinājums. 4464.—4504. p. . . 515

I. nod. Dāvinājuma jēdziens un veidi. 4464. un 4465. p……………………………………… 515

II. „ Dāvinājums starp dzīviem vispār. 4466.—4490. p…………………………………………….. 515

1.  nodal. Dāvinātāji un dāvinājuma priekšmeti, 4466.—4469. p. 515

2.        „ Forma dāvinājumiem starp dzīviem. 4470.—4474. p. , 516

3.        „ Sekas dāvinājumiem staa.-p dzīviem. 4475.—4481. p. . 516

4.        „ Dāvinājuma atsaukšana. 4482.—4490. p…………………………………….. 517

III. „ Sevišķie dāvinājuma veidi. 4491.—4504, p…………………………………………………….. 518

1. nodal. Visas mantas dāvinājums. 4491.—4494. p………………………………….. 518

2„ Ar uzlikumu saistīts dāvinājums. 4495.—4502, p. . . 519

3. „ Dāvinājums atlīdzības nozīmē. 4503. un 4504. p. . . . 519

Astoņpadsmitā s a d a ļ a. Galvojums. 4505.—4551. p. … 520

I. nod. Galvojuma jēdziens un noteikumi. 4505.—4508. p………………………………….. 520

II.        „ Galvojuma sekas. 4509.—4544. p. . . . ………………………………………………………… 520

1.   nodal. Galvinieka pienākumi. 4509.—4516. p……………………………………… 520

2.„ Galvinieka tiesības. 4517.—4544. p……………………………………………… 521

I. Galvinieka tiesības pret kreditoru. 4517. līdz

4536.   p…………………………………………………………………….. 521

II. Galvinieka tiesības pret galveno parādnieku.

4537.   —4544………………………………….. p, . . 523

III. Galvojuma izbeigšanās. 4545,—4551. p. . . . 524

Deviņpadsmitā sadaļa. No neatļautas darbības sevišķiem veidiem izrietošie prasījumi. 4552.-4566. p 525

I.    nod. Prasījumi personisku aizskārumu dēļ. 4552.—4561. p.. … 525

1.   nodal. Atlīdzība par miesas bojājumiem. 4552.-4557. p. . . 525

2.        „ Tiesība uz atlīdzību sakarā ar noziegumiem pret per

sonisko brīvību un pret sieviešu nevainību. 4558. un 4559. p………………………………………………… 526

3.         „ Atlīdzība par goda aizskārumu. 4560. un 4561. p. . . 526

II.       „ No mantas pretlikumīgas bojāšanas izrietoši prasījumi. 4562. līdz

4566. p………………………………………. …………………………………………….. , 527

Divdesmitā sadaļa. No dažādiem pamatiem izrietošie prasījumi. 4567.—4600. p . 527

I.    nod. Atbildība par zaudējumu, kas nodarīts ar izmešanu, izliešanu vai

nokrišanu. 4567.t-^4576. p……………………………………………………………………. 527

II.       „ Kustoņu nodarīti kaitējumi. 4577.—4592. p………………………………………………….. 528

III.        „ Tiesība prasīt lietas parādīšanu. 4593.—4600, p…………………………………………… 529

531

Alfabētisks rādītājs

IEVADS.

Pirmā sadaļa. vietējo civillikumu izšķirība pēc tiesibu apgabaliem.

I. Vietējo civillikumu kopojumā esošie noteikumi ir vai nu vispārēji, kuri spēkā vi'sā Vidzemē un Kurzemē, vai sevišķi, kuriem saistošs spēks tikai atsevišķos tiesību apgabalos.

II.  (pēc Turp.). Tiesību apgabala plašumu noteic nevien ģeogrāfiskās robežas, bet tamlīdz ari viņu apdzīvotāju kārta un no tās atkarīgā padotība zemes vai pilsētu tiesībām (IV. p., pēc Turp., un turpmākie).

III.   Atsevišķos tiesību apgabalos spēkā esošie likumu noteikumi ir:

1. Vidzemes zemes tiesības.

2.  (attiecas uz Igauniju).

3.  Kurzemes zemes tiesības.

4.  Piltenes zemes tiesības.

5.  Vidzemes pilsētu tiesības.

6.  (attiecas uz Igauniju).

7.  Kurzemes pilsētu tiesības.

8.  (attiecas uz Igauiuja).

9.  Zemnieku civiltiesības.

1.  piezīme (pēc Turp.). Zemnieku civiltiesības nav uzņemtas šajā kopojumā un atrodas Zemnieku likumos un viņu papildu noteikumos.

2.  piezīme. Sevišķus noteikumus par Vidzemes garīdzniecības dažām attiecībām skat. šā Civillikumu kopojuma 67. un 1801. p.

IV.   (pēc Turp.). III. panta 1. punktā minētās zemes tiesības ir saistošas:

1)         personām, kuras dzīvo Vidzemes apriņķos, neraugoties uz to, vai viņas ir Latvijas pilsoņi vai ne, izņemot tās personas, kuras padotas pilsētu tiesībām (III. p., pēc Turp.; IX. p., pēc Turp.), kā ari zemnieku pagastu locekļus un citas personas, kas padotas zemnieku tiesu iestādēm (XII. p.); un

2)nekustamiem īpašumiem, kuri atrodas minētos apriņķos, neatkarīgi no šo nekustamo īpašumu īpašnieku, dzimtsķīlu valdītāju u. c. kārtas, — izņemot zemnieku zemes gabalus, kuri atrodas zemnieku tiesu (Vietējie civillikumi, 1) pārziņas robežās. Vidzemē, attiecībā uz nekustamiem īpašumiem, vietējās zemes tiesības ir spēkā visos gadījumos, vienalga, vaii jautājums paīsiem nekustamiem īpašumiem ceļas kā par atsevišķām lietām, vai kā par mantas kopība'» daļām (XXXIV. p.).

V.   Piltenes zemes tiesības attiecas — izņemot zemniekus. — uz visiem bijušā Piltenes apgabala iedzīvotājiem, vai nu viņi dzīvo pilsētās vai uz laukiem un vai ir Latvijas pilsoņi vai ne, kā ari uz šā apgabala robežas esošiem nekustamiem īpašumiem, izņemot tos, kuri pieder zemniekiem vai pie mantas kopības (XXXIV. p.). Gadījumos, kuriem Piltenes zemes tiesībās nav atrodami noteikumi, piemērojamas Kurzemes zemes tiesības (VII. p.).

P i e z i m e. Daži Piltenes zemes tiesību noteikumi ir spēkā tikai attiecībā uz vietējiem dzimtiem muižniekiem un ir norādīti šajā kopojumā pēc piederības.

VI.   Pie bijušā Piltenes apgabala pieder Aizputes un Piltenes pilsētas, Kloster-Aizputes, Piltenes un Valtaiķu kroņa muižas un sekošie privātīpašumi: Embotes baznīcdraudzē: Dinsdorbe, Sepe un Kronē; Nodaga un Vārfcaje; Asīte; Mežnieki; Priekules Asīte, Abelnieki un Elkuzeme; Diždzelde un Dze-Ldgale; Mazdzelde; Lēņu muiža un Mugurkaule: Lielā Vorrnsāte; Vecā Elkuzeme; Alšu muiža; Lielā Ventas_muiža; Mazā Ventas muiža; Tukuma muiža; Lielā un Mazā Nīkrāce; Bakūži un Dēzele; Veida; Vlbiņi; Meldzere; Āsviķi; Ni'grande; Pikule; Embote; Vaiņode un Kalna Bāte; Bāte un Gulbene; Diždāme; Mazdāme; Galtiķi; Smaiži; Raude; Plepji; Grieze; Dzira; Briņķu muiža. — Valtaiķu baznīcdraudzē: Kazdanga un Lieiblendene; Ģilde; Sermīte; Vanga; Kalna muiža; Rude; Vecā un Jaunā Sieksāte; Aptize; Laide; Enava; Pērbone; Vecpils; Puņi; Valtaiķi; Vecpeļči un Jaunpeļci; Bojuciems; Padure; Rudbārži un Kandeļi; Kalvene; Remeši. — Aizputes baznīcdraudzē; Kikure un Valate; Jamaiķi; Aizputes pilskrogs; Pletenberga zemes; Dzērve; Cīrava; Akmeņi un Rāva; Saliene; Dunalka; Langsēži; Vecā un Jaunā Laža, Silenieki; Kural'i; Rokaiži; Boja; Stakaldanga. —Piltenes baznīcdraudzē: Ēdole un Tervende; Slēka; Pope un Ance; U_gale; Puze un Ammele; Puzenieki; Zira; Tārgale; Cerende; Apuze; Lēdiķi; Lagzdime; Vendzavas krogs. — Sakaslejas baznīcdraudzē; Ziemupe; Ievanga; Pilsmuiža; Sakas muiža; Valle; Sarkanā muiža; Ostbaka; Freiberģe; Stemberi; Minde; Jannā muiža; Upes muiža; Stranta muiža; Šariate; Labragi; daļa no Pieviķiem; divas Vērgales mājas.Arlavas baznīcdraudzē: Lubezere; Tiņģere; Sarkaste; Lube; Oši; Arlava; Nogale; Sasmaka; Pobuži; Puņi; Siles muiža; Kalna muiiža; Gunce; Limbuži; Popervāle; Popraģe; Seslauka un Ziemeļi; Valgales Pieķu mājas. — Dundagas baznīcdraudzē: visas Dundagas muižas.

VII.  Kurzemes zemes tiesības attiecas, izņemot zemniekus un viņiem piederīgos zemes gabalus, uz visām personām, kas dzīvo Kurzemē, kā pilsētās, tā ari uz laukiem, kā Latvijas pavalstniekiem, tā ārzemniekiem, tāpat ari uz šās teritorijas robežās esošiem nekustamiem īpašumiem, ciktāl pēdējie nav mantas kopības daļa (XXXIV. p.). Bijušā Pil-

tenes apgabalā (V. un VI. p.) un Kurzemes pilsētās, kurām ir sevišķi noteikumi (X. p.), Kurzemes zemes tiesības piemērojamas tikai kā palīga tiesības, kad attiecīgus gadījumus nevar izšķirt uz sevišķo noteikumu pamata.

Piezīme. Kā Piltenes, tā ari Kurzemes zemes tiesībās atrodas vairāki noteikumi, kuri attiecas tikai uz vietējo dzimto muižniecību, par ko šajā kopojumā norādīts pēc piederības.

VIII.(pēc Turp.). Vidzemes pilsētu tiesībām ir padoti:

1)Visi tie, kas dzīvo Vidzemes pilsētās, kā Latvijas pilsoni, tā ari ārzemnieki, izņemot muižniekus, aktivā dienestā sastāvošus ierēdņus un personas, kuras bauda ar muižniecību vienlīdzīgas tiesības un nestāv pilsētas dienestā, kad tie nenodarbojas ar pilsētas rūpalu un tiem nav pilsētā nekustama īpašuma, kuriem ir saistošas Vidzemes zemes tiesības (IV. p., pēc Turp.); un

2)katras Vidzemes pilsētas robežā's esošie nekustamie īpašumi, neatkarīgi no viņu īpašnieku vai īpašumtiesīgo valdītāju kārtas.

1.   piezīme (pēc Turp.). Visaugstāk! pavēlēts: Rīgas pilsētas robežās esošos, bet pie apriņķa piederīgos muižnieku īpašumus — Lucavsalas muižu ar salām (121,64 de'sietinas), Ermeliņa muižu (11,75 des.) un Mellermuižu (49 des.), kā ari tieši pilsētai piekļaujošos un jau pilsētas policijai padoto Rīgas cementa fabrikas un eļļas spiestuves akciju sabiedrības K. Ch. Šmita zemes gabalu (48,87 des.), pavisam kopā 231,26 de-. sētiņas — ieskaitīt Rīgas pilsētas pašvaldības un vietējās pilsētas policijas pārziņas robežās uz spēkā esošo likumu vispārēja pamata, izslēdzot šos apvidus no lauku pašvaldību sarakstiem un atsvabinot tos no nodevām un nastām, kādas uzliek nekustamiem īpašumiem apriņķī, un ar to nosacījumu1 , lai minēto zemes gabalu robežās joprojām paliktu spēkā agrākie civiltiesību noteikumi.

2.   piezīme (attiecas uz Igauniju).

3.   piezīme (pēc Turp.). Šajā (VIII.), kā ari IX.—XI. pantā norādītām pilsētu tiesībām ir padoti ari patrimonialie apgabali.

IX. ar piezīmi (attiecas uz Igauniju).

X. (pēc Turp.). Sevišķi Jelgavas, Bauskas un Jaunjelgavas pilsētu noteikumi ir saistoši:

1)personām, kuras dzīvo šajās pilsētās, izņemot muižniekus un tās personas, kuras baudia personīgās muižniecības tiesības, kā ari tās, kuras padotas zemnieku tiesām; un

XI.   ar piezīmi (attiecas uz igauniju).

1*

2) Šo pilsētu robežās esošiem nekustamiem īpašumiem, kuri nav mantas kopības daļa (XXXIV. p.). Ja šie noteikumi ir nepietiekoši zinama gadījuma izšķiršanai, tad piemērojamas Kurzemes zemes tiesības (VII. p.).

XII.   zemnieku un citu zemnieku tiesām padoto personu civilās attiecības un zemnieku zemes gabali ir padoti zemnieku likumiem un palīga tiesību veidā piemērojamām vietējām zemes tiesībām.

Piezīme (pēc Turp.). Vidzemes Cēsu apriņķa Iršu un Altienas kroņa muližu robežās esošās Vidzemes kolonijas pagasta tiesa, kā ari virstļesa, lūkojot cauri kolonistu civillietas, rīkojas pēc Vidzemē spēkā esošām vispārējām zemes tiesībām.

Otra sadaļa. vietējo civillikumu kopojumā esošo noteikumu piemērošana un iztulkošana.

XIII.   katrā no augšā minētiem (iii. p.) tiesību apgabaliem piemērojami vispirms tajā spēkā esošie sevišķie noteikumi, pēc tam, kur tas noteikts (V., X. un XII. p.), vietējās zemes tiesības, kā palīga tiesības. Tikai tad, kad ne sevišķās, ne palīga tiesības neizšķir jautājumu, jāpiemēro vispārējie civillikumi (J. un XIV. p.).

XIV.  v isiem šā kopojuma noteikumiem, kuri nav apzīmēti ka spēka ssoši tikai vienā no tiesību apgabaliem, ir likuma spēks priekš visas Vidzemes un Kurzemes un visiem viņu iedzīvotājiem, ciktāl tie saskan ar sevišķajām tiesībām. Šaubu gadījumā nav jāpieņem, ka starp tiem būtu pretruna.

XV.  noteikumi, kuri ir spēkā tikai vienā tiesību apgabalā, citos nav ;pēkā, izņemot gadījumus, kuri norādīti V., VII., X. (pēc Turp.) un XII. &gt;antā.

XVI. Iztulkojot šā kopojuma noteikumus, vispirms jāgriež vērība iz lietoto vārdu nozīmi. Ja tiem ir vairākas nozīmes, tad priekšroka doiama vispārējai pret sevišķo un parastai pret pārnesto, izņemot tikai to radījumu, kad vispārējā vai parastā nozīme nav tieši saskaņojama ar zteikto vai ar nešaubami domāto likuma pamatu, vai ar viņa nolūku.

Piezīme (pēc Turp.). Piemērojot Vietējo civillikumu kopojumu rā Latgalē, tā ari Vidzemē un Kurzemē, gadījumā, kad šā kopojuma krievu un vācu teksti nesaskan, par noteicošo jāpieņem krievu teksts.

XVII.No vairakām vienādi piemerīgann varda nozīmēm priekšoka dodama tai, kura piešķir izteikumam labāku izpratni.

XVIII. Šaubu gadījumā saudzīgākai un taisnīgākai vārda nozīmei’ lodama priekšroka pret bargāko.

XIX.   Privilēģijas un atvieglojumi, kas piešķirti atsevišķām personām, sabiedrībām un iestādēm, šaubu gadījumā jāiztuiko tajā izpratnē, kura vismazāk atšķiras no tiesībām, kādas spēkā attiecībā uz citām personām.

XX.    šaubu gadījumā nav jāpieņem, ka kopojuma atsevišķu pantu starpā būtu pretrunas, un tie noteikumi, kuri 'it kā runātu viens otram pretim, ir jāiztuiko tādā kārtā, ka vai nu viens no tiem tuvāk noteic un ierobežo otru, vai ari viens izteic pašu nosacījumu, bet otrs — izņēmumu no tā.

XXI.    Kad šajā kopojumā nav atrodams par zināmu jautājumu nekāds noteikums, tad tāds jautājums izšķirams pēc tiem noteikumiem, ar kuriem viņam ir kopējs pamats un tāpēc tuvāka iekšēja radniecība.

XXII.    Iepriekšējais (XXI.) pants nav piemērojams tādām privilēģijām un sevišķām tiesībām, kuras piešķirtas atsevišķām personām, sabiedrībām vai iestādēm.

XXIII.    Kad XVI. un turpmāko pantu nosacījumi izrādās nepietiekoši, lai novērstu šaubas par šajā kopojumā esošo noteikumu izpratni, tad tie iztulkojami autentiski uz Valsts Likumu kopojuma pamata.

XXIV.    Parašu tiesības nevar ne atcelt, ne grozīt šā kopojuma noteikumus.

XXV.    Tie gadījumi, kad parašu tiesībām ir piešķirta, izņēmuma kārtā, priekšrocība, pievesti šajā kopojumā attiecīgās; vietās.

XXVI.    Spriedumiem, atsevišķos gadījumos, kaut airi tos būtu taisījušas augstākās tiesu iestādes, nav likuma spēka, un tāpēc tie nevar noderēt par paraugu citliem gadījumiem. Bet tā kā tiesnešiem savos spriedumos, vienos un tajos pašos apstākļos, jābūt secīgiem, tad prāvniekiem nav liegts savu tiesību pastiprināšanai atsaukties uz agrāk taisītiem, savā starpā saskanīgiem un likumīgā spēkā nākušiem tiesu spriedumiem.

Trešā sadaļa. svešu likumu piemērošana.

XXVII.  Katrai tiesu iestādei jārīkojas pēc viņai padotā tiesību apgabalā spēkā esošiem likumiem, pait ari tādā gadījumā, kad lietā piedalās ārzemnieki, ja vien attiecīgās personas pēc savas: dzīves vietas un kārtas padotas šās tiesas pārziņai (IV.—XII. p.). Bet ja lietā piedalās personas, kuru dzīves vieta neatrodas šās tiesas pārziņas robežās, vienalga, vai viņas dzīvo Vidzemes un Kurzemes citos tiesību apgabalos, vai Latgalē, vai ārzemēs, kā ari ja lieta attiecas uz nekustamiem īpašumiem, kuri atrodas ārpus tās tiesu iestādes pārziņas robežām, tad — uz zemāk sekojošo noteikumu (XXVIII.—XXXVI. p.) pamata — tādām personām un nekustamiem īpašumiem jāpiemēro attiecīgi sveši likumi.

XXVIII.    Ikvienas personas tiesībspēja un darbībspēja noteicama pēc tām tiesībām, kādas ir spēkā viņasdzīves vietā tās kārtas personām, pie kuras viņa pieder.

XXIX.   Laulāto mantiskās tiesības ir padotas tiem likumiem, kuriembijis padots vīrs, stājoties laulībā, pēc savas dzīves vietas un kārtas. Ja vēlāk pārgrozās vira dzīves vieta vai kārta, tad ari laulāto mantiskās tiesības notiekatbilstoša pārgrozība, ciktāl ar to netiek aizskartas līdz tam laikam iegūtās trešo personu tiesības.

1 .

XXX.   No ārlaulības sakariem radušās attiecības apspriežamas pēc to tiesību noteikumiem, kurām padots pavedējs pēc savas personiskās piekritības. Tie likumi, kas spēkā tur, kur kopošanās 'izdarīta, nav ņemami vērā. Bet ja pavestā pieder pie zemnieku kārtas, tad lieta apspriežama uz vietējo zemnieku tiesību pamata.

XXXI.    No vecāku varas izrietošās attiecības apspriežamas pēc tiem likumiem, kuriem padots tēvs pēc savas dzīves vietas un kārtas.

XXXII.   Aizbildnības Metas apspriežamas, pēc likumiem, kas spēkā tās tiesas pārziņas 'robežās, kurai padots aizbilstamais.

XXXIII.    Tiesības uz nekustamām lietām, kā ari šādu lietu valdīšana, padotas tā tiesību apgabala likumiem, kurā nekustamās lietas atrodas; bet tiesības uz kustamām lietām un to valdīšanu — tā tiesību apgabala likumiem, kuriem personiski padots īpašnieks vai vadītājs.

XXXIV.    Aicinājums pie mantojuma un mantojuma iegūšana _apspriežami pēc tā tiesību apgabala likumiem, pie kura mantojuma atstājējs piederējis sava mūža pēdējā laikā, pēc dzīves vietas un kārtas. Ja viņam bijušas vairākas dzīves vietas, tad noteicošā ir tā, kurā viņš atradies pēdējā laikā. Vidzemē no šā nosacījuma izņemti nekustami īpašumi, kuri, kaut ari piederētu'pie mantojuma, padoti tās vietas likumiem, kurā tie atrodas. Tādā pašā kārtā nekustami īpašumi, _kuri_ atrodas Latgalē, padoti tur spēkā esošiem likumiem ari tajā gadījumā, kad tie ir dala no mantojuma, kuru atstājusi Vidzemē vai Kurzemē dzīvojoša persona.

XXXV.    Attiecībā uz prasījumiem, kuri izriet no līgumiem, vispirms jāapsver, vai puses savā starpā nav vienojušās par to, pēc kādiem likumiem apspriežamas viņu savstarpējās attiecības. Tāda vienošanās paliek spēkā, ciktāl viņa nerunā pretim pavēlošiem vai aizliedzošiem likumiem. Bet ja vienošanās nav bijusi, tad jāpieņem, ka puses padevušās.tā tiesu apgabala likumiem, kurā no darījuma izrietošā saistība jāizpilda. Pēc tiem pašiem likumiem noteicams ari jautājums par darījuma spēkā esamību attiecībā uz viņa saturu un uz viņa sekām.

XXXVI.     Attiecībā uz darījumu (līgumu, kā ari pēdējās gribas rīkojumu) formu var piemērot tiklab tā tiesu apgabala likumus, kurā darījums jāizpilda, kā ari tās vietas likumus, kurā darījums noslēgts.

PIRMĀ GRAMATA. Ģimenes tiesibas.

..

Pirmā sadaļa. lauliba.

Pirmā nodaļa. laulības noslēgšana un izbeigšana.

1-  Pareizticīgu personu laulības noslēdz un izbeidz uz Valsts civillikumu kopojuma pirmās grāmatas noteikumu pamata.

Visi Latvijas iedzīvotāji, neraugoties uz viņu ticību, padoti 1921. g. 1. februāra likumam par laulību (Lik. kr. 39).

2.  Laulību noslēgšana un izbeigšana evaiiģe 1 iski-1 u terticīgu personu starpā notiek pēc Evaņģēliskās luterāņu baznīcas nolikuma un šās baznīcas garīdzniecībai dotās instrukcijas noteikumiem.

Skat. paskaidr. pie 1. panta.

3.  Attiecībā uiz laulībām citu kristīgo ticību personu starpā jāievēro tie noteikumi par laulību, kādi pastāv katrai no šīm ticībām.

Skat. paskaidr. pie 1. panta.

4, Nekristīgie var, uz vispārējo valsts likumu pamata, stāties savā starpā laulībā pēc savas ticības noteikumiem vai pēc pieņemtām parašām, neņemot pie tam nekādu dalību civilai priekšniecībai un kristīgo garīgai pārvaldei.

Skat. paskaidr. pie 1. panta-

Otrā nodaļa. no laulības izrietošās personiskās tiesības un pienākumi.

5.  Sieva dabū vīra uzvārdu un viņa dzimtai piešķirtos goda titulus; viņa tos nezaudē pat tad, kad vīram tos atņem ar tiesas spriedumu.

Goda titulu Latvijā nav.

6.     Augstākas kārtas vīra tiesības pāriet ari uz viņa sievu. Turpretim sievais kārtas tiesības nepāriet ne uz vīru, ne bērniem, bet viņa pati, kā pa_ laulības laiku, tā ari pēc laulības izbeigšanās, patur savas augstakas kartas tiesības, kuras viņa ieguvusi, pirms iestāšanās laulība, ar dzimšanu vai ar agrāko laulību.

7.     Laulātiem ir tiesība prasīt vienam no otra laulības uzticību, un viņiem jadzīvo kopāun vienam otrs jāp'abalsta. Patvaļīgi atteikties no šīm tiesībām un pienākumiem nav atļauts, un līgumi un norunas, kas runā tam pretim, nav spēkā.

8.      Vīram it tiesība:

1) prasīt no sievas paklausību un padošanos viņa gribai;

2)  noteikt dzīves vietu un prasīt, lai sieva viņam sekotu, izņemot tos gadījumus, kad tiesa viņu par noziegumu notiesājusi uz izsūtījumu spaidu darbos vai uz nometinājumu, vai kad viņš pats aiiz kāda cita peļama iemesla aizgājis;

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par sievu sekošanu vīriem, kurus pārvieto vai izraida pēc pašvaldību lēmumiem un administratīvā kārtībā, atrodas Nolikumā par noziegumu novēršanu un apturēšanu (205. p. pielik.: 11., pēc Turp., un 31. p., pēc Turp.).

3)  prasīt, lai sieva piedalās viņa pārziņā stāvošā mājas saimniecībā un trūkuma gadījumā viņu uztur;

4)  kā pārstāvim un padomdevējam aizstāvēt sievas tiesības tiesā un ārpus tās;

5)  vajāt tiesas ceļā pret sievu izdarītos pārkāpumus un noziegumus.

Piezīme (pēc Turp.). Salīdzinamā tabele zem šā (8.) un 226..

319.,       868., 869., 992., 1062., 1131., 1696., 2064., 2581., 3069., 3380., 3444.,

3448.,      3600., 3601., 3604., 3959. un 4558. panta pievestiem Kriminalun labošanas sodu likumu, 1857. gada izdevuma, pantiem, ar tiem atbilstošo pantu norādījumu 1885. g. Sodu likumos un Nolikumā par miertiesnešu uzliekamiem sodiem, 1857. g. izdevumā, — pielikta še klāt. — Šī piezīme attiecas ari uz 226.. 319., 868., 869., 992., 1062., 1131., 1696., 2064., 2581.,

,3069., 3380., 3444., 3448., 3600., 3601., 3604., 3959. un 4558. pantu.

Izsūtījums nometinājumā atcelts ar Krievijas pagaidu valdības 1917. gada 26. apriļa likumu (Kfiev. lik. kr. 556.), bet izsūtījums spaidu darbos pie mums nepastāv.

Piezīmes atkrīt, — pirmā tādēļ, ka izsūtījums uz sabiedrību lēmumu vai administratīvā kārtā pie mums nepastāv, bet otrā — sakarā ar 1903. g. Sodu likumu ievešanu Latvijā (Lik. kr. 1919. un 1920. g. — 10 resp. 177).

©. Sievai ir tiesība prasīt no vira:

1)  viņa kārtai un mantas stāvoklim atbilstošu uzturu, neatkarīgi no tam, vai viņa, iestājoties laulībā, ir ienesusi mantu, vai ne;

2)    visos dzīves gadījumos, it īpaši tiesiskās lietās, aizstāvību un palīdzību.

Trešā nodaļa. laulāto mantiskās tiesības.

Pirmais nodalījums. Vispārēji noteikumi.

10.  laulības iespaids uz laulato mantu iesakās no viņu salaulamās laika.

Skat. paskaidr. pie 1. panta.

11.   ar laulību vīrs klust par sievas aizbildni (padomdevēju jeb si sten tu).

IZ. Uz laulības aizbildnības: pamata vīrs valda un parvalda visu ļopējo mantu, tiklab to, kuru viņš laulībā ienesis, kā ari to, kuru ļieva ienesusi, un tāpat ari to, kuru viņi kopīgi vai katrs atsevišķi aulības laikā ieguvuši vai kura tiem kā citādi piekritusi, ciktāl ar likumu rai līgumu nav par to noteikts sevišķs izņēmums.

Skat. 13.—25. un 27.-29. p.

13. Strīda gadījumā visa tādā kārtā zem vīra varas savienotā nanta atzīstama par vīra mantu. Bet ja sieva pra'sītu dalu no tās, kā sev jiederīgu, tad viņai jāpierāda, ka viņa šo dalu ienesusi laulībā, vai ieguvusi priekš sevis atsevišķi, vai kautkādā citā ceļā tā piekritusi tieši viņai.

14. Attiecībā uz mantu, kura nonākusi vīra pārvaldībā kā sievas laulībā ienesta (illata), jāizšķir sevišķas sastāvdaļas: pūrs (Aussteuer) un līdzdeva (Mitgabe, Brautschatz).

15.  Pie pura pieder visāda kustama manta, kuru sieva, iestājoties laulībā, ienesusi sev līdzi tieši priekš sevis un mājas iedzīves.

16.  Līdzdeva sastāv no tiem nekustamiem īpašumiem vai kapitāliem, kā ari dažādām tiesībām lietot svešu mantu, ko sieva ienes vīram ne vienīgi izdevumu segšanai laulībā iestājoties, bet ar to nolūku, lai ar šo mantu visā laulības laikā atvieglotu viņam ar laulības dzīvi saistītos izdevumus.

17. Par līdzdevu uzskatama vienīgi ta sievas manta, kura laulības līgumā tieši nosaukta par līdzdevu.

18. Līdzdeva un piirs nepieder pie laulības būtiskiem nosacījumiem.

13.         līdzdevas un pūra sastavu var noteikt vai nu pati sieva, vai viņas radniek'i, kā ari trešās personas.

14.likums nevienam, neizņemot ari līgavas vecākus, neuzliek pienākumu dot līdzdevu vai pūru.

2-1Kad apsolīts dot līdzdevu vai pūru, pats par sevi pieņemams nosacījums, ka nodomātā laulība tiešām notiks.

22. Tiesību, prasīt apsolīto līdzdevu tiesas ceļa, iegūst tikai pec laulības noslēgšanas.

23.  Ja līdzdevas ap solītājs nav noteikti apzīmējis tās sumu vai priekšmetu, tad tās cenu noteic starpnieks pēc sirdsapziņas, atbilstoši apsolītāja mantas stāvoklim.

2-4. Ja apsolītās līdzdevas došanai ir nolikts noteikts termiņš, tad apsolītajam no šās dienas jāmak'sā ienākumi no tās un attiecīgie likumīgie procenti. Bet ja termiņš nav bijis nolikts, tad procentus un ienākumus var prasīt tikai pēc tam, kad notecējuši divi gadi no laulības noslēgšanas dienas.

Piezīme (atkrīt).

Šī piezīme atkrīt sakarā ar 3526. panta atcelšanu (skatLik. kr. 1926. g. — 185, I).

25(attiecas uz Igauniju).

26.   (atcelts).

Atcelts ar 1924. g 28. augusta noteikumiem par Vidzemes un Kurzemes likumos pastāvošā noilguma starpības atcelšanu (Lik. kr. 138; II, 1).

27. Pie ta saucamas sievas atsevišķas manta’s (bona receptitia), kas izņemama no vīra pārvaldības (12. p.), pieder:

1)viss tas, ko viņa no laulībā ienestā tieši paturējusi sev pašas pārvaldībā un lietošanā;

2)tas, ko viņai kāds piešķīris ar nosacījumu to pārvaldīt un lietot pašai;

3)tas, ko viņa, ar vira ziņu un atļauju, ieguvuisi par savu naudu, ar atsevišķu amatu vai vispār ar pūlēm un darbu;

4)        tas, ko viņa dabū no vīra kā kabatas jeb adatu naudu, un

5)viss, ko viņa ietaupījusi no šās savas atsevišķās mantās ienākumiem.

28. Saskaņā ar to (27. p.) pie sievas atsevišķās mantas pieder ari dāvanas, kurais, viņai personīgi nolemtas, un tā saucamā rīta balva (Morgengabe), ja tādu tiešām vīrs pasniedzis rītā pēc kāzām. Uz šo balvu pilnīgi attiecināmi noteikumi par dāvinājumiem starp laulātiem (110. un turpm. p.).

Oficiālā krievu izdevumā panta beigās nepareizi aizrādīts uz 109. pantu 110. panta

vietā.

20.   Atsavinot savu nekustamo atsevišķo mantu, sievai jaizprasa vira padoms. Akti, ar kuriem v'ina attiecībā uz šo mantu uzņemas saistības, jāparaksta vīram, kā viņas padomdevējam. Pretējā gadījumā sieva var liegties izpildīt uz sevi uzņemto saistību, ja viņa to vēlāk nepastiprina aT vīra piekrišanu.

30.   Kad saduras abu laulato savstarpējas intereses, sievai jaizvēlas sev sevišķs padomdevējs.

31. _Kad vīram prombūtnes, vai slimības, vai ari kautkada cita iemesla dēj nav iespējams pārvaldīt kopējo mantu, tad sieva var uzņemties tās pārvaldību ne citādi, kā uz vispārējām svešu lietu vešanas (negotiorum gestio) tiesībām. Zināmos apstākļos šādā gadījumā jānodibina aizgādnība.

32.   Tiesības uz savstarpējo mantu, kadas laulatie bauda tiklab laulības laikā, kā ari pēc laulības izbeigšanā», noteiktas dažādi dažādās zemes un pasētu tiesībās. Viņas tomēr var noteikt ari ar līgumiem.

Skat. šās nodaļas trešo nodalījumu.

0 t r a i s n o d a 1 ī j u m s.

Laulības līgumi.

33.   Laulības līgumus var noslēgt ka pirms laulibais vai iestājoties tajā, kādā gadījumā tos sauc par laulības nolīgumiem (Ehestiftung), tā ari laulības laikā.

34.   Laulības līgumus var noslēgt nevien laulajamie un laulatie sava starpā, bet, viņu vietā, ari viņu vecāki, kā ari viens no laulājamiem vai laulātiem, vai abi kopā, ar trešo personu, kad tā dod viņiem kādu pabalstu laulības dzīvei.

35.    Ja tie, kas nodomājuši iestātiem 'laulība, vel atrodas zem vecāku varas, vai, zaudējuši vecākus, nav vēl sasnieguši pilngadību, tad, lai laulības līgums būtu spēkā esošs, tajā jāpiedalās, pirmā gadījumā, vecākiem, bet pēdējā — aizbildņiem.

36. (pēc Turp.). Laulības līgumus var noslēgt tikai rakstiski. Vidzemes pilsētās laulības līgumi jāslēdz notarialā kārtībā. Laulības līgumi, kuri nav jāslēdz pie notāriem, kad tiem jābīit spēkā ari priekš trešām personām, apliecinami notāriem.

Piezīme. Ja laulības līgumam grib piešķirt nākotne saistošu spēku ari priekš trešām personām; tad šādus līgumus, uz pusu lūgumu, apgabaltiesas izsludina, iespiežot trīskārtīgu sludinājumu laikrakstos, kuri norādīti Civilprocesa likumu 295. un 296. pantā, un vietējā guberņas avizē. Neatkarīgi no tam, publicējamais sludinājums piesitams pie tiesas durvīm un izliekams tā notara kantorī, kurš līgumu noslēdzis vai apliecinājis.

Piezīmē norādītā publikācijā izdarama Valdības Vēstnesī (sal. Lik. kr. 1923. g. — 97; I, A, 3. p.).

37-         Laulības līgumu saturs nedrīkst nekādā ziņa runāt pretim labiem tikumiem un likumiem, kuri kautko noteikti pavēl vai aizliedz. Līgumos ari nedrīkst būt noteikumi, kas nav savienojami ar laulības būtisko mērķi, un nosacījumi, ar kuriem atceltu Iiikumā noteiktās laulāto personiskās attiecības vienam pret otru. Bet dažu laulības līguma nosacījumu 'spēkā neesamība neiznīcina viņa pārējā, ar likumu saskanīgā satura spēku.

38-       (pēc Turp.). Laulības līgumos atļauts uzņemt, pēc pusu pašu ieskata, visādus nosacījumus par savstarpējām tiesībām tiklab attiecībā uz mantu, kuru abi laulātie ienesuši laulībā, vai ieguvuši laulības laikā, vaii var vēl turpmāk iegūt, kā ari nāves gadījumam, tomēr tikai ta, iai šie nosacījumi neaizskartu trešo personu tiesības.

Piezīme. Ja laulības līgumos ievesti nosacījumi, kuri zīmējas uz laulāto turpmākām mantošanas tiesībām, tad šie līgumi pilnīgi padoti noteikumiem par mantojumu līgumiem.

39.   Laulības līgumi stājas saistoša spēka priekš abiem laulatiem tūliņ no viņu noslēgšanas laika, un tādēļ tos nevar ne atcelt viena puse bez otras piekrišanas, ne pārgrozīt ar vēlāku vienpusēju testamentarisku rīkojumu, ja vien tāds: pārgrozījums nav izdarīts par labu otrai līgumslēdzējai pusei.

40.      Laulības līgumi zaudē savu spēku:

1)       kad laulība nav notikusi;.

2)kad tā izbeigta ar šķiršanu, ja vien laulības līgumā nav bijuši ievesti šķiršanas gadījumam sevišķi nosacījumi, kuri tad ari izpildāmi;

3)         kad līgumu atceļ uz abu pusu savstarpēju vienošanos. pie kam tomēr nedrīkst aizskart trešo personu tiesības. Bez tam

4)         ja līgumā paredzēts kāds notikums nākotnē, piem. bērnu piedzivošana, kurš tomēr nav noticis, tad visi uz šo notikumu attiecīgie nosacījumi zaudē savu spēku.

Vīra dzīves vietas vai kārtas maiņai nav nekāda iespaida uz līgumā noteiktām laulāto mantiskām tiesībām.

Trešā-is nodalījums. •

Laulātiem likumīgi piederīgās savstarpējās mantiskās tiesības.

I.      Pēc Vidzemes zemes tiesībām un Kurzemes zemes un pilsētu tiesībām.

A.       Tiesibas laulibas pastāvēšanas laikā.

41. Laulības pastāvēšanas laikā vīram piekrīt nevien pārvaldīt, bet ari lietot visu sievas mantu, kustamo un nekustamo, kā ari viņas kapitalus un tiesības uz svešas mautais lietošanu. Šādas vīra tiesības attiecas nevien uz to mantu, kuru sieva ienesusi laulībā, bet ari uz to, kuru viņa ieguvusi vai kas viņai piekritusi pēc laulības noslēgšanas, atskaitot tikai viņas atsevišķo mantu, kura izņemta no vīra pārvaldīšanas un lietošanas.

Skat. 12., 27. un turpm. p., kā ari 46. p.

42-. Attiecībā uz sievas mantu, kura ietilpst kopējā mantā, virs var un viņam vajag spert v‘isus_solus, kādi vajadzīgi šās mantas uzturēšanai un atļautai lietošanai. Tādēļ viņam ir tiesība sievas nekustamos īpašumus iznomāt vai izīrēt, bet viņas naudas toapitalus noguldīt uz viņas vardu uz augļiem, un vispār, kā tiesā, tā ārpuis tiesas, spert no sevis visus šās mantas nodrošināšanai un apsardzībai nepieciešamos soļus, bez sevišķas sievas pilnvaras uz to.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

43. Vīram nav tiesības viņa parvaldiba esošos sievas, nekustamos īpašumus un zemes tiesības, bez viņas piekrišanas, jne atsavināt -vai ieķīlāt, ne apgrūtināt ar parādiem, servitutiem vai reainastām. Visi šim noteikumam pretēji rīkojumi atzīstami par spēkā neesošiem.

44. Vidzemē vīrs nevar, bez noteikti izsacītas sievas piekrišanas, ne tālāk dot vai ieķīlāt parādu saistības, kas izdotas ūž viņas vārdu vai viņai mantojumu atstājošu personu vārdu, ne saņemt tādu saistību maksājumus. Visi šim noteikumam pretēji rīkojumi atzīstami par spēkā neesošiem. Bet vīram vienmēr ir tiesība prasīt tādu saistību samaksu vai tās piedzīt, kad viņš paredz to nedrošību vai kad sievas intereses to prasa aiz kautkādiem citiem iemesliem. Kurzemē, turpretim, vīram, tādu saistību maksājumu prasīšanai, viņu tālākdošanai un kapitalu saņemšanai, nav vajadzīgs ne sevišķs sievas pilnvarojums, ne tālākdošanas raksts no viņas.

45.Pamatojoties uz vīram piešķirtām lietošanas tiesībām (41. p.), viņš saņem visus augļus un ienākumus no sieva'si zemes gabaliem un citiem nekustamiem īpašumiem, kā ari procentus no parādu saistībām, kuras izdotas uz viņas vārdu, un ienākumus no viņas zemes tiesībām, un tāpat stājas viņas vietā viņai piederīgās lietošanas tiesībās uz svešu mantu.

46. Ienākumus no sievas mantas vīrs saņem ne vienīgi sev par labu, bet lai segtu ar tiem vispirms laulības un ģimenes dzīves izdevumus tā kā šajā ziņā mantu iziiejto ari sieva.

47. Vīra maksatnespejas gadījuma viņam piederīgas lietošanas tiesības1 izbeidzas tajā ziņā, ka viņa kreditori nevar vērst savas pretenzijas uz, viņa pārvaldībā esošo sievas mantu, kuru turpretim sieva var tad prasīt-sev atpakaļ (skat. tālāk, 59. un turpm. p.), ar nosacījumu, lai ienākumus no tās izlietotu, tāpat kā agrāk, laulības dzīves izdevumu segšanai.

48. Kamēr vīrs saņem ienākumus no sievas mantas, viņam līdz ar to jānes ari visas uz to gulošās nastas.

49.Vīram nav jadod norēķins par sievas mantas pārvaldīšanu, bet tomēr viņam jārūpējas par tās uzglabāšanu un apsardzību vienlīdzīgi ar savu paša mantu.

50. Vīrs atbild par visiem zaudejumiem, kas nodarīti sievas mantai aiz viņa vainas; bet ši atbildība neattiecas ne uz bojājumiem, kas radušies nejauši un no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ, ne uz mantas vērtības zaudējumiem, kas radušies no parastās lietošanas.

51.  Attiecība uz paradu prasījumiem, kuri pieder pie sievas mantas, un uz atvietojamām lietām (res īungibiles), kā ari uz tām, kas nodotas vīram pēc zinama novērtējuma, viņš atbild ari par nejaušu zaudējumu vai bojā eju.

Piezīme atcelta (pēc T urp.),

52. Vīra rīkojumus, viņam piešķirtas pārvaldības robežas, kaut ari tie izrādītos nelietderīgi, sieva nevar apstrīdēt attiecībā uz trešārn personām., kuras ar to ieguvušas kādas tiesības; bet viņa var protestēt pret tādu viņas mantai bīstamu darbību un, vīra aprobežošanai šajā ziņa, griezties pie tiesas palīdzības un pa&lt;t lūgt, lai viņas mantas pārvaldību pifešķirtu viņai. Tomēr ienākumi ncJ šās mantas ari tad izlietojami kopējās laulības dzīves izdevumu segšanai.

53. Bez augša minētiem izņemumiem (47. un 52. p.), sievas tiesības uz vīra pārvaldībā stāvošo viņas mantu paliek pa visu laulības laiku bez spēka, kādēļ viņai ari nav tiesības, bez vīra piekrišanas, ne atsavināt kautko no šās mantas šādā vai tādā kārtā, ne apgrūtināt to ar parādiem, ne vispār rīkoties ar to.

Piezīme. Citi izņēmumi no šā noteikuma, kuri attiecas uz rīkojumiem nāves gadījumam, pievesti likumos par mantošanu. Skat. 111. grām.,

3.    sad., 2. nodaļu.

54.Par paradu saistībam, kuras noslēgusi sieva pirms iestāšanas laulībā, atbild vispirms viņās atsevišķā manta, pēc tam, kad tās nepietiek, viņas laulībā ienestā un vīra pārvaldībā esošā manta, un beidzot tā, kuru viņa ieguvusi laulības laikā kā mantojumu vai citādā ceļā.

55.  Vīram nav jaatzist paradu saistības, kuras sieva noslēgusi viņu laulības laikā, un tāpēc viņu nevar piespiest samaksāt tās no viņa pārvaldībā esošās sīevas mantas, kas tomēr neatņem kreditoriem tiesību vērst savus prasījumus uz sievas atsevišķo mantu, vai, laulībai izbeidzoties, uz itin visu viņas mantu, kā tādu, kura tad jau iziet no vīra lietošanas, un rio viņa pārvaldības.

56.Izņēmuma kārtā vīram nevien jaatzīst, bet ari jāatbild ar savu paša mantu par ! sekošu sievas rīcību:

1) par to, kuru viņa izdarījusi priekš mājas dzīves, savas pašas un ģimenes locekļu vajadzību apmierināšanai, neizņemot ari viņas šajās robežās noslēgtos līgumus, kā piemēram attiecībā uz sieviešu.kārtas mājkalpotāju pieņemšanu;

2) par to, kuru viņa izdarījusi vīra uzdevumā, vispārējā vai atsevišķā, tiklab tieši izteiktā, kā ari pašsaprotamā;

3)       par visiem spiedīgā vajadzībā taisītiem parādiem;

4)         par tādiem parādiem, caur kuriem vīrs guvis pelņu, bet tikai tādā mērā, kādā tā tiešām bijusi.

57.Piedzinumi no sievas, kuri nav tadas darbības sekas, kas pati par sevi nav aizliegta, bet proti, piedzinumi par noziegumiem un pārkāpumiem, vīram jāapmierina no sievas mantas, bet vispirms no viņas atsevišķās.

58. Sieva neatbild ar savu mantu par vīra parādiem, ja viņa to nav sevišķi uzņēmusies. — Sal. 47. p.

Piezīme. Kādā mērā sievai, kā vīra mantiniecei, jāmaksā viņa parādi, to nosaka likumi par mantošanu. Skat. III. grām., 2. sad., 2. nodaļu.

B.       Laulibā ienestās mantas atdošana sievai atpakaļ laulibai izbeidzoties vai konkursa gadijumā par vira mantu.

59. Kad par vīra mantu nolikts konkurss un kad viņš nolaidīgi pārvalda sievas mantu, tāpat ari laulībai izbeidzoties ar nāvi vai ar tiesas spriedumu, sievai, kā ari viņas mantiniekiem, ir tiesība atprasīt atpakaļ viņas laulībā ienesto mantu. — Sal. 47., 52. p.

Piezīme, Kad un kādā mērā sievai un viņas mantiniekiem ir tiesība, laulībai izbeidzoties ar nāvi, prasīt atpakaļ sievas laulībā ienesto mantu, to tuvāk noteic likumi par mantošanu'. (III. grām., 2. sad., 2. nod.)

60. Manta, kuru sieva ienesusi laulība, jaatdod atpakaļ tāda paša daudzumā un veidā, kādā tā bijusi nonākot vīra pārvaldībā, un bez tam ar tiem pieaugumiem, kuri pa to laiku varējuši tai rasties.

2 Vietējie civillikumi.

1.      piezīme. Izņēmumi no šā noteikuma pievesti 50. pantā.

2.p i e z ī m e. Kā sadalami augļi, kas iegūti no īpašuma pa'r pēdējo gadu, nosacīts noteikumos par augļu iegūšanu. (II. grārn., 3. sad., 2. nod.,

2.     nodal., II).

61.   Ja sievas laulība ienesta manta bijusi nodota vīram pee zinama novērtējuma (51. p.), tad viņam jāatdod atpakaļ tikai pienācīgā novērtējuma surna.

62Atvietojamas lietas (51. p.), kuras ietilpst sievas laulībā ienestās mantās sastāvā, jāatdod atpakaļ pēc šķiras un labuma vienlīdzīgas.

63.  Vīram vai viņa mantiniekiem, atdodot atpakaļ sievas laulība ienesto mantu, jādabū atlīdzība par viņu izdevumiem priekš sievas nekustamiem īpašumiem: par nepieciešamiem izdevumiem — ikkatrā gadījumā, bet par derīgiem — tikai tad, kad tie izdarīti ar sievas piekrišanu vai pavairojuši attiecīgā nekustamā īpašuma iekšējo vērtību.

64.   Kas no vīra mantas kautko prasa it kā sievas laulībā ienesto, tam jāpierāda, ka viņa to tiešām ienesusi.

65.    Kurzeme sieva, kamēr viņai nav atdota atpakaļ viņas laulība ienestā manta, bauda attiecībā nevien uz vīra mantiniekiem, bet ari viņa kreditoriem, tiesību aizturēt tiklab vēl dabā pastāvošās šās mantas sastāvdaļas, kā ari ar viņas naudu no hipotēkas atsvabinātos nekustamos īpašumus, un beidzot ari visu pārējo vīra mantu, viņas prasījuma apmērā. Tādā gadījumā aizturēto mantu viņa pārvalda pati, bet ar norēķinu par to •un ar pienākumu atlīdzināt varbūtējus zaudējumus. Ja viņas saimniekošana nes mantai zaudējumus, tad tās pārvaldīšana nododama tiesas izraudzītam aizgādnim. Bet ja viņa atzīst par labāku nodot visu vīra mantu konkursa masā, tad viņai dodami no tās pa konkursa laiku, līdz viņas pilnīgam apmierinājumam, likumīgie seši procenti no viņas laulībā ienestās mantas, pie kam šie procenti konkursā bauda vienādas tiesības ar kapitalu.

Piezīme (pēc Turp.). Izšķirot lietas par maksātnespēju, šā (65.) panta noteikumi, ciktāl šis pants attiecas uz konkursu, kā ari 3526. (8. pk.) un 3529. (piez.) panta noteikumi, atvietojami ar Civilprocesa likumu (1892. g. izd. un pēc Turp.) 1889. panta pielikuma 35., 36. (11. pk.) un

41.    pantu. —Šī piezīme attiecas ari uz 66. pantu.

Piezīmē minēto Civilprocesa likumu 1892. g. izdevuma 1889. pantam atbilst tas pats pants 1914. g. izdevumā.

66.  Iepriekšējā (65.) pantā minētās, kā ari pārējās tiesības un privilēģijas, kādas Kurzemē sieva bauda prasot atpakaļ savu laulībā ienesto mantu, pāriet viņas nāves gadījumā uz viņas bērniem. — Skat. augstāk,

65.    p. (piez., pēc Turp.).

II.       Pie dzimtas muižniecības nepiederīgu Vidzemes lauku garīdznieku

mantiskās tiesības.

67. Pie dzimtas muižniecības nepiederīga Vidzemes lauku garīdznieka lauilība nodibina viņa un viņa sievas starpā visas viņu mantas kopību.

Piezīme. Pie dzimtas muižniecības piederīgo Vidzemes garīdznieku un Kurzemes lauku un pilsētu garīdznieku laulībasi mantiskās tiesības padotas 41.—66. panta noteikumiem, bet tādas pa šais Rīgas pilsētas garīdznieku tiesības noteic vietējās pilsētu tiesības.

Par piederību pie Vidzemes lauku garīdzniecības skat. 1804. p.

68. Saskaņā_ ar tādu kopību, visa laulāto manta, tiklab tā, ko viņi laulībā ienesuši, kā ari tā, kais laulības laikā piekritusi vienam no viņiem atsevišķi vai abiem kopā, vai kuru viņi ieguvuši, saplūst vienā kopējā masā, no kuras nav izslēgti ari nekustami īpašumi, lali tie atrastos kur atrazdamies.

69.Mantas kopība dod katram no laulatiem tiesību uz (domājamo) pusi no visas mantas masas.

70. Dažas kopējas mantas daļas var izslēgt no kopējās masas ar līgumu vai citādu noteikumu (27. p.) un tādā kārtā padarīt par viena vai otra laulātā atsevišķu mantu.

71.Pārvaldīt kopējo mantu, visā viņas sastāvā, piekrīt vīram kā sievas aizbildnim.

72. Nekustamus īpašumus no tadas mantas var atsavinat tikai uz abu laulāto savstarpēju vienošanos; bet vienam no viņiem piešķirta tāda tiesība tikai spiedīgas vajadzības gadījumā, un proti, bada vai nabadzības dēļ, vai lali atsvabinātu otru laulāto no gūsta.

73. Savam nāves gadījumam vīrs, tapat ari sieva, ja viņiem ir taja laulībā piedzīvoti bērni, var noteikt par divdesmito daļu, ja laulība ir bez bērniem'— par trešo daļu, bet ja mantinieki dzīvo ārzemēs — par pusi no visas mantas.

74."Ja laulība ir bez beriliem, laulātie var novēlēt viens otram visu mantu.

75.Par paradiem, izņemot tos, ko viena puse ietaisījusi aiz izšķērdības, atbildību ari laulības laikā nedalīti nes visa manta.

76.   sieva personiski neatbild par vīra parādiem.

77.  ja vīrs atstaj savu garīgo amatu un ar to groza savu kārtu, tad mantas kopība starp viņu un sievu izbeidzas, neaizskarot tomēr ar to kreditoru jau iegūtās tiesības uz kopējo mantu un vispār trešo personu tiesības.

87.  atcelt mantas kopību uz. viena paša laulāta prasījumu ir aizliegts. Uz .abu laulāto savstarpēju vienošanos atcelšanu var pielaist, ievērojot 36. (pēc Turp.) un 38. panta (pēc Turp.) noteikumus.

III.    Pēc Vidzemes pilsētu tiesībām.

79.         (pēc turp.). pilsētu tiesībām padoto laulāto starpa, lai viņi piederētu pie kādas kārtas piederēdami, ar laulību nodibinās mantas kopība.

80.  saskaņa ar mantas kopību, visa abiem laulātiem piederīgā manta, tiklab tā, ko viņi laulībā ienesuši, kā ari tā, kas pa laulības laiku piekritusi kautkādā likumīgā kārtā vienam no viņiem vai abiem kopā, vai kuru viņi ieguvuši, saplūst vienā kopējā masā, no kuras, kamēr laulība pastāv, nekāda daļa nepieder nevienam no laulātiem atsevišķi.

81.no mantas kopības ir izslēgtas:

]) lauku muižas un vispār nekustami īpašumi, kuri atrodas ārpus pilsētu robežām, kā tādi, kas attiecībā uz laulāto mantiskām tiesībām padoti zemes tiesībām;

2)   katra laulātā atsevišķā manta, kas pēc līguma vai, 27. pantā norādītos gadījumos, tieši izslēgta no mantas kopības.

Par 1. punktā minētām lauku muižām, pēc Agrārās reformas likuma izdošanas, vairs nevar būt runasBez tam II. grāmatas 1. sadaļas 5. nodaļas panti (597.—622.) par lauku muižām Vidzemē un Kurzemē atcelti (Lik. kr. 1925. s;. — 187, II).

82.laulības laika pārvaldīt un lietot visu, ka.s ietilpst kopējās mantas sastāvā, piekrīt vīram.

83. vīram nav tiesības, bez sievas piekrišanas, ne atsavinat, ne apgrūtināt ar hipotēkām un citām nastām tos nekustamos īpašumus, kuri zemes grāmatās ievesti uz sievas vārdu, vai kurus laulības laikā pirkuši abi laulātie kopīgi. Visa tā vīra rīcība, kuru viņš, pretēji šim noteikumam, izdarījis vienpusēji, atzīstama par spēkā neesošu.

84.  ar augša pievesto izņēmumu (83. p.), vīram ir neaprobežota tiesība rīkoties ar kopējo mantas masu un, sakaņā ar to, stāties attiecībā uz šo mantu visādās saistībās, nodrošinot ar to ari jau agrāk noslēgtās saistības. — Skat. 88. un turpm. p.

79.  Kopējā masa atbild par visām vīra parādu saistībām, vienalga, va'i tās pamatotas uz līgumiem vai izriet no neatļautas vīrā darbības, vai noslēgtas pirms laulības vai laulības laikā, vai par atlīdzību vai bez atlīdzības, vai ar sievas ziņu un piekrišanu vai bez tās.

80.  Sieva neatbild par sava vīra paradiem tikai ar savu atsevišķo mantu un pati personiski.

81.   Pret vīra acīmredzamu izšķērdību sievai tiesiba spert tos pašus aizsardzības soļus, kādus var spert tuvākie radnieki pret izšķērdētāju. — Sai. šās (I.) grām. 4. sad. (505. un turpm. p.).

82.   Sieva var rīkoties ar mantu tikai 56. panta noradītās robežas.

83.  Parādi, kurus sieva ietaisījusi pirms laulības, vīram jāsamaksā tiktāl, ciktāl tie nepārsniedz mantu, kuru viņa ienesusi laulībā un kura nonākusi tieši caur viņu kopē'jā masā pa laulības laiku. Vispirms tomēr par šādiem parādiem atbild sievas atsevišķā manta.

84.  Piedzinumi par sievas noziegumiem un pārkāpumiem vispirms apmierināmi no viņas atsevišķās mantas, bet pēc tam no kopējās mantas masas.

85.   Pārējie parādi, kurus sieva ietaisījusi laulības laikā bez vīra ziņas, vīram nav ne jāatzīst, ne jāsamaksā. Bet kreditoriem nav liegts piedzīt tos no sievas atsevišķās mantas vai, pēc laulības izbeigšanās, no viņais pašas.

86.       Izņēmums no augšējā noteikuma ir tas gadījums, kad sieva, ar vīra piekrišanu, patstāvīgi nodarbojas ar tirdzniecību. Tad nevien viņai pašai ir tiesība uzņemties visādu uz viņas tirdzniecību attiecīgu darbību un rīcību, bet ari vīram jāatbild par viņas parādiem tirdzniecībā ar visu kopējo mantu.

87.(pēc Turp.). Mantas kopība izbeidzas, kad vīrs formāli iziet no padotības pilsētu tiesībām, neaizskarot tomēr ar to trešo personu tiesības, kuras viņas līdz tam ieguvušas.

88.  Līgums, kuru laulatie noslēguši iestājoties laulība vai laulības laikā, par mantas kopības atcelšanu starp viņiem, padots 36. (pēc Turp.) un 38. panta (pēc Turp.) noteikumiem.

89.  Nevienam no laulātiem nav tiesības atteikties no mantas kopības bez otra piekrišanas. — Skat. 87. p.

90.      — 109. (attiecas uz Igauniju).

Ceturtais nodalīju m s.

Dāvinājumi starp laulātiem.

11O. Nelieli dāvinājumi, kurus viens laulātais piešķir otram par savstarpējas mīlestības zīmi, ir spēkā jebkurā formā.

111.        Vidzeme laulatie var no savas pašiegūtas mantas piešķirt viens otram ari lielākas dāvanas.

112.         Vidzeme laulatie, kuriem ir berili, var ar viņu piekrišanu dāvināt viens otram ari 'savus dzimtsīpašumus.

Ar 1925. g. 27. oktobra noteikumiem (Lik. kr. 187, 1) atcelti 'starp citiem 960.—978. panti par dzimtslpašumu, kamdēļ jāatzist, ka šis pants zaudējis spēku.

113.      (pēc Turp.). Kurzemē dāvinājumi starp laulātiem pielaižami, kad ar to neaizskar bērnu tiesību uz neatņemamo daļu, ja bērni ir. Ja dāvinājuma vērtība pārsniedz septiņdesmit piecus latus, tad dāvinājuma akts jānoslēdz notariālā kārtībā.

Ar 1924. g. 22, marta likumu (Lik. kr. 52, II) Vietējo likumu kopojuma III. daļā minētās sumas noteiktas latos, skaitot v ier.u krievu rubli par vien u latu.

114_ (pēc Turp.). Kurzemē ikvienu dāvinājumu, kaut ari par to būtu. noslēgts notarials akts, dāvinātājs var atsaukt visā savā dzīves laikā, un tikai pēc viņa nāves tas vairs nav atsaucams. Ja dāvanas saņēmējs nomirst agrāk nekā dāvinātājs, tad dāvinājums pats par sevi zaudē spēku.

Piezīme. Vidzemē 113. un 114. pantā noteiktie aprobežojumi nav spēkā.

Attiecībā uz dāvinājumiem skat. ari 2427. un 2431. p.

115.         Tur, kur pastav mantas kopība, laulatie var pec patikas viens otram dāvināt visu, ko tie vēlas, no savas atsevišķās, mantas. Bet ari citādas dāvanas, kuras vīrs piešķir sievai, atzīstamas par spēkā esošām, tikai ar 116. pantā norādīto aprobežojumu.

116.Katrs dāvinājums starp laulātiem, kas izdarīts par kaiti viņu kreditoriem, atzīstam® par spēkā neesošu.

Piektais nodalījums.

Tiesas ceļā izdarītas laulības atcelšanas sekas attiecībā uz laulāto mantiskām tiesībām.

I.      Spēkā neesošas laulības atcelšana.

117.Ja laulība atzīta par spēka neesošu, tad iaulato mantiskas attiecības jānostāda atkal tajā stāvoklī, kādā tās bijušas, pirms laulības noslēgšanas, itin kā šās laulības nemaz nebūtu bijis. Ja tomēr, laulību noslēdzot, tās pretlikumība nav bijusi zinaina abām pusēm, vai ari vienai no tām, tad šadai laulībā!! ir visas spēkā esošas laulības sekas: pirmajā gadījumā priekš abām pusēm, bet pēdējā priekš tās, kura rīkojusies labticībā.

Attiecībā uz laulības neesamību skat. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 31.—40., ka ari 54.—62. p.

118.         Atceļot laulību viņas spēkā neesamības dēļ, katrs laulātais dabū atpakaļ tiklab to mautu, kuru viņš ienesis šajā laulībā, kā ari to, kas viņam atsevišķi piekritusi kopš iestāšanās tajā. Bet manta, kuru viņi kopīgi ieguvuši laulības laikā, izdalama abu starpā līdzīgās daļās.

119.Ja sieva, iestājoties laulība, nav zinājusi par tas spēka neesamību, un pie tam viņai nav savas pašas mantas, tad vīram jādzsniedz viņaii pienācīgs uzturs, ciktāl un kamēr viņai tas vajadzīgs. Iestājoties sievai jaunā laulībā, šāda viņas tiesība izbeidzas.

Šis pants jāatzīst par atvietotu ar laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 58. p-

120.         Laulības atzīšana par spēkā neesošu neaizskar trešo personu tiesības. Bet ja viens no laulātiem iestājies laulībā labticībā, tad otras puses kreditori nevar celt pret viņu prasības, kuras būtu jāapmierina pastāvot spēkā esošai laulībai.

Sal. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 78. p.

1201 . (pēc Turp.) (atkrīt).

Ņemot vērā, ka laulības likumā (Lik. kr. 1921. g. — 39) neatrodas šim pantam līdzīgs noteikums, šis pēdējais iāatzīst par spēkā neesošu.

II.     Laulības atcelšana ar šķiršanu.

A.       Kad nepastāv mantas kopiba.

121.Kad laulību atceļ ar šķiršanu, vai nu atzīstot vienu no pusēm par vainīgu, vai ne, sieva var nevien paturēt savu atsevišķo mantu, bet ari prasīt atpakaļ no vīra to, ko viņa ienesusi laulībā, izlietojot viņai šādam gadījumam piešķirtās tiesības (59.—66. p.). Bet par ienākumiem, kas saņemti no šās mantas laulības laikā, vīram nav viņai jāatlīdzina.

Attiecībā uz laulības šķiršanu skat. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 41,—51., kā ari 54.-62. p.

122.         Laulības šķiršana izbeidz visas tiesības, kādas pieder lauiatiem pēc likuma uz savstarpēju mantošanu.

123.    Tāpat ari visa rīcība, kuru izdarījis viens laulātais otram par labu, kā ari laulības līgumi starp viņiem, zaudē savu saistošo spēku.

124.Ja ar laulības šķiršanas spriedumu atzīts par vainīgu virs, tad viņam jāizsniedz sievai pienācīgs uzturs, ciktāl un kamēr viņai tas vajadzīgs. Bet iestājoties jaunā laulībā, šķirtā sieva zaudē tiesību uz tādu uzturu.

Sal. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 3S) 60. p.

12,5. Atceļot laulību ar šķiršanu, trešās personas patur visas tiesības, kādas viņas ieguvušas sakarā ar pastāvējušo laulību.

B.       Kad pastāv mantas kopiba.

126. Ja laulato starpā pastavejusi mantas kopība, tad ar šķiršanu kopējā manta dtkal sadalās savās pirmējās sastāvdaļās: katns laulātais patur tiklab to, ko tas laulībā ienesis, kā ari to, kas viņam piekritis vai ko viņš ieguvis personīgi'laulības laikā; bet manta, kuru viņi kopīgi ieguvuši laulības laikā, izdalama starp viņiem līdzīgās daļās.

127.  Citada ziņa ari šeit ir spēka 122.—125. panta noteikumi.

III.     Laulato atšķiršana.

128.Izmēģinājumam izdarītai laulāto pagaidu atšķiršanai, kā ari viņu atšķiršanai uz laulības šķiršanas lietas iztiesāšanas laiku, nav nekāda iespaida uz viņu mantiskām tiesībām, tāpat kā tāda atšķiršana neizbeidz ari vīra pienākumu uzturēt sievu (9. p.).

Sal. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. —'39) 52un 53. p.

Sestais nodalījāms. Kāzu dāvanas un to atprasīšana.

129Atceļot saderināšanos, vai nu uz abpusēju vienošanos, vai kaut ari tikai uz vienas puse« prasījumu, bet aiz tāda iemesla, kuru nevienai no pusērn nevar pieskaitīt par vainu, bijušam līgavainim un bijušai līgavai ir tiesība atprasīt dāvanas, kuras tie viens otram devuši; šāda tiesība, līdz ar pienākumu dot atpakaļ, pāriet ari uz viņu mantiniekiem.

130.Kad saderināšanās izbeidzas ar vienas puses navi, tad dzīvajai pusei un mirušās puses mantiniekiem ari ir tiesība atprasīt dāvanas, ja vien pirmajā gadījumā dzīvais, bet pēdējā mirušais, vēl pirms miršanas, pats nav devis likumīgu iemeslu saderināšanās atcelšanai.

131.         Kad saderināšanos atceļ uz vienas puses prasījumu, nepārvarama pretīguma vai nenotikušas uzsaukšanas, dēļ, tad otra, nevainīgā puse var paturēt saņemtās dāvanas, un bez tam viņai paliek tiesība atprasīt savas dotās dāvanas. Tāda pati tiesība pieder nevainīgai pusei ari tajā gadījuma, kad saderinašanos atceļ kaut ari uz viņas prasījumu, bet aiz iemesliem, kas norādīti Citticību nolikuma (Lii'ķ. kop. XI.' sēj. 1. d.) 222. panta 2.,,3., 5. un 7. punktā.

Piezīme (pēc Turp.). Šajā (131.) pantā norādītais» Evaņģēliskās luterāņu baznīcas nolikuma 222. pants atbilst Citticību garīgo lietu nolikuma (1896. g. izd. )340. pantam.

Noteikumi par izsludināšanu paredzēti laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 30)

11.      -23. pantos, bez tam konsistorijas Latvijā likvidētas (Lik. kr. papild. 1920. g. — 95; Lik. kr. 1922. g._ — 4) kādēļ jānāk pie slēdziena, ka Citticību garīgo lietu nolikuma 340. pants nav spcka. Sakarā ar to 131. pants jaatzīst par grozītu, bet viņa piezīme atkrīt.

Otra sadaļa. vecāku un bērnu savstarpējās tiesibas un pienākumi.

..

Pirmā nodaļa. likumīgie bērni.

132.         Par likumīgiem atzīstami tie bērni, kuri ieņemti vai kuri piedzimuši likumīgā laulībā.

Sal. 147. p.

133.         Lai bērns butu atzīstams par likumīgu, ir vajadzīgs, lai viņš butu piedzimis ne pārāk agri no laulības noslēgšanas un ne pārāk vēlu pēc laulības izbeigšanās.

134.Ja kāds piedzimis ne agrāk ka simts astoņdesmit otra diena pēc laulība« noslēgšanas, tad pieņemams, kia viņš ieņemts laulībā.

135.         Kas'piedzimis ne velak ka desmit mēnešus pec laulības izbeigšanās, atzīstams par laulībā dzimušu.

136.         Likuma pieņemumus (presumptiones juris), kas noradīti 134. un 135. pantā, nav liegts apgāzt ar pretbierādījumiem.

137.         Kad apstrīd laulība dzimušu bērnu likumību, viņi līdz lietas izšķiršanai uzskatami par likumīgiem.

138.         Teva tieši izteikta vai ar neapšaubamu viņa darbību apstiprināta atzīšana, ka laulībā vai pēc tās izbeigšanās dzimušais ir viņa bērns, uzskatama par pilnīgu pierādījumu šā bērna dzimšanas likumībai.

139.         Matēs apliecinājums, ka viņas dzemdetais bērns nav no viņas vīra, nav pieņemams par šā bērna dzimšanas likumības atspēkojumu.

140.Ja sieva pec laulības šķiršanas sajūtas grnta un formāli paziņo par to savam bijušam vīram trīsdesmit dienu laikā-no laulības šķiršanas brīža, tad vīram ir tiesība prasīt, lai attiecīgā laicīgā vara liek viņa bijušo sievu uz viņa rēķinu aphlkot un uzraudzīt.

141.         Kad^ vīrs neizlieto viņam 140. panta piešķirto tiesību un līdz ar to, pec saņemtā paziņojuma no sievas, nepaziņo tai, ka tā nav no viņa kļuvusi grūta, tad bērns, kuru tā dzemdē attiecīgā laikā no viņa ieņemšanas, vīram jāatzīst par savu likumīgu bērnu, kamēr viņš nepierāda, ka šis bērns nav radies no viņa.

142.Ja sieva nepaziņo par savu grūtniecību Ii'kumā noteikta laikā (14. p.) vai izvairas no šim nolūkam izraudzīto personu izcla'ramas' aplūkošanas un uzraudzības, tad vīram nav jāatzīst bērns par savu. Tornēr tiesa jebkura ievērojama iemesla dēļ var atkal sievai atjaunot viņas tādā kārtā nokavēto tiesību; bet pats viņas nokavējums nekādā ziņā nevar kaitēt viņas dzemdētam bērnam, un tas patur tiesību praisīt katrā laikā vai nu pats vai caur savu aizbildni, lai atzīst viņa dzimšianaisi likumību.

143.         Bērns; kas piedzimis, iekam mate formāli paziņojusi par savu grūtniecību, nezaudē caur to savas tiesības, ja vien viņš piedzimis pirms tadai paziņošanai noteiktā likumīgā termiņa (140. p.) notecējuma.

144.Iepriekšējo, 140.—143. pantu. noteikumi ir spēkā ari priekš atraitnes, kura sajūtas grūta pēc vīra nāves; tādā gadījumā viņai par to jāpaziņo tiem viņas mirušā vīra tukāviem radniekiem, uz kuriem pāriet viņa tiesības un pienākumi šajā ziņā.

145.         Kad šķirtais vīrs apgalvo, ka sieva no viņa grūta, bet sieva to noliedz, tad tiesa var, uz vīra prasījumu, likt viņu aplūkot un uzraudzīt. Ja pēc aplūkošanas vīra apgalvojums izrādās par nepamatotu un pie tam iemeslu tādam apgalvojumam nav devusi-sieva patffi, bet turpretim tas izteikts ar nolūku aizskart viņas godu, tad sieva var prasīt no vīra apmierinājumu par viņas goda aizskaršanu.

146.        Par dzimšanas likumības pilnīgāko pierādījumu atzīstamas kristāmās apliecības, izrakstītas no baznīcas (metriskām) grāmatām, kurās, bērnu kristījot, tieši jāaitzīinē, vai viņš dzimis, likumīgā laulībā vai ārpus tādās.

Skat. 1921. g. 18. februava likuma par civilstāvokļa aktu reģistrāciju (Lik. kr. 47)

31. p.

147.       (pēc Turp.). Bērni, kuri ieņemti vai dzimuši spēkā neesošā laulībā, pieskaitāmi likumīgiem. — 1913. g. 13. maii. (Kriev. lik. kr. 998) II, 1.

148.         Bērni, kas piedzimuši no ārlaulības kopošanas starp likumīgi saderinatam personām, pieskaitami likumīgiem, ja vecāki pēc tam iestājas laulībā, kā -ari tajā gadījumā, kad tiesa atzītu godu zaudējušo līgavu par viņas saderināta šķirtu sievu.

149.         Šiem pašiem noteikumiem (148. p.) padoti ari tie bemi, kas piedzīvoti ar jaunavu, kura paveista ar solījumu to precēt.

150.         Likumīgie un likumīgiem pieskaitāmie bērni iegūst ar dzimšanu tiklab tēva uzvārduun pārējās ģimenes tiesības, kā ari viņa kārtas tiesības, ja vien šīs pēdējās nepieder viņu tēvam tikai personīgi.

Otra nodaļa. Ārlaulības kopošanās un ārlaulības bērni.

151.         Ikviena tādu personu kopošanas, kuras nav sava starpa saistītas ar spēkā esošu laulību, rada civiltiesiskas sekas, kas pastāv vai nu pavedeja pienākumos pret pavesto sievieti, vai ari viņu abu pienākumos pret bērniem, ja viņi tādus piedzīvojuši no šās kopošanās.

Pirmais nodalījums. Pavedēja pienākumi pret pavesto.

I. Vispārēji noteikumi.

152..      Kas pavedis jaunavu uz kopošanos, vienalga, vai viņa kļuvusi no tam grūta vai ne, tam pēc paša izvēles v'ai nu jāprecē viņa, vai jādod viņai pūrs. \par153.        Pura apmēru noteic pec sava ieskata tiesa, kura pie tam ņem verā kā pavedēja, tā ari it īpaši pavestās kārtu un mantas stāvokli.

154.         No saistībām, kuras pavedējam 152 panta atļauts izveleties, viņš atsvabinams:

1)      kad pavestā jau agrāk nevainību zaudējusi ar kādu citu;

2)      kad viņa pati pavedinājusi uz kopošanos.;

3)         kad viņa par kopošanās pielaišanu norunājusi sev atlīdzību un tādu saņēmusi;

4)      kad viņai pēc kopošanās ar apsūdzēto bijuši miesīgi sakari ari ar

citu;

5)kad viņa atņem pavedējam piešķirtās izvēles iespēju, atteikdamās, bez pamatota iemesla un pretēji viņa izrādītai gatavībai, no laulības ar viņu, vai iestādamās laulībā ar citu.

155.Ja laulības noslēgšana izradās par neiespējamu vai nu kada šķēršļa dēļ, vai aiz kāda cita iemesla, kuru nevar pieskaitīt par vainu pa

vestai, un proti tādēļ, ka pavedējs jau atrodas laulībā, vai ka viņa laulību ar pavesto nepielaiž viņa vecāki, aizbildņi vai priekšniecība, tad pavestai, neraujfrties uz to, ir tiesība prasīt pūru.

156.        Pavedeja nāves gadījuma pavesta var prasīt puru tikai no viņa atstātās mantas.

157.         Kad pavesta nomirst, necēlusi sūdzību pret pavedeju, tad viņas mantiniekiem nav tiesības pieprasīt pūru; bet ja viņa pati jau cēlusi prasību par to, tad viņi var to turpināt.

158.         Kopošanās starp saderinātiem dod pavestai līgavai tiesību praisīt, lai noslēdz laulību. Ja viņas prasību atzīstpar pamatotu un nolemj noslēgt laulību, bet līgavainis, neraugoties uz to, tomēr triju mēnešu laikā nestājas pie laulības noslēgšanas, tad attiecīgai tiesai, ja līgava iesniedz par to īpašu lūgumu, jāizsludina viņa par viņas saderinātā šķirtu sievu, atvēlot viņai prasīt atbilstošās tiesības laicīgā tiesā.

Garīgās tiesas Latvijā vairs nepastāv [sal. piemēram laulibas likuma (Lik. kr. 1921, g.. — 39) 10. pantu, kuvš runā par bijušām garīgām tiesām].

159.Jaunavai, kas pavesta ar noteiktu solījumu viņu precet, ir tiesība celt tādu pašu prasību kā pavestai līgavai (158. p.). Bet šī tiesība atkrīt, ja sūdzētājai ir bijuši līdzīgi neatļauti sakari ari ar citiem, vai ja apsūdzētais kopošanās laikā bijis nepilngadīgs, bet viņa bijusi daudz vecāka par to. Atraitnēm nav tiesības celt šādu prasību.

160.         Pavesta zaudē viņai 152., 158. un 159. pantā piešķirto prasības tiesību, ja viņa prasību necel viena gada laikā, skaitot no tās dienas, kad noticis pirmais neatļautais sakars ar pavedēju.

II.

161.   un 162. (attiecas uz Igauniju).

Otrais n o d a 1 ī j u m s. Ārlaulības bērni.

163.(pēc Turp.'). Par ārlaulības berniem atzīstami tie;

1)         kas dzimuši no tādām personām, kuras nav atradušās savā starpā laulībā, vai no tādām, kuras garīgā tiesa neatzītu par laulātiem;

2)         kas dzimuši kaut ari laulībā, bet agrāk par 182. dienu no laulības noslēgšanas (134. p.), ja vīrs nav atzinis tos par saviem bērniem;

3)      - kas dzimuši vēlāk par desmit mēnešiem pēc laulības izbeigšanās.

Skat. paskaidr. pie 158p,

164.         Dzimšanai arlaulība pašai par sevi nav nekāda iespaida uz arlaulībā dzimušā vispārējo tiesībspēju: to neviens nedrīkst viņam pārmest un tās dēļ viņš nezaudē tiesību ne ieņemt sabiedriskus amatus, ne tikt uzņemts kādā kārtā.

165.Par ārlaulības bērna tēvu atzīstams tas, kas vai nu labpratīgi atzinies viņa piedzīvošanā, vai ari tiesā atzīstais vai kam tiek pierādīts, ka tam bijuši miesīgi sakari ar šā bērna māti, tomēr ne agrāk kā desmit mēnešus un ne vēlāk kā 182 dienas pirms viņa dzimšanas. Bet viņu atsvabina no tēva pienākumiem, ja viņš pierāda, vai ja ārlaulībā dzimušā māte pati atzīstas, ka viņai tajā pašā laika sprīdī bijuši miesīgi sakari ari ar citiem.

166.         Ārlaulības bērniem nav tiesības ne uz teva uzvārdu un kārtu, ne uz dalību viņa ģimenes tiesībās; viņi dabū vali nu mātes, vai kādu citu brīvi izvēlētu uzvārdu, izņemot tomēr tādu, kas pieder pazīstamām muižnieku ciltīm.

167.         Gadat par arlaulības bērnu um viņa audzimašanu piekrīt nevien mātei, bet ari tēvam. Pēdējam ir šis pienākums ari pat tad, kad viņš nav bijis saistīts bērna māti precēt vai dot tai pūru, kaut gan viņam nav piešķirta, attiecībā uz ārlaulības bērnu, vecāku vara.

168.         Pienākums dot arlaulības bērna uzturēšanai un audzināšanai nepieciešamos līdzekļus, kamēr viņš nekļūst spējīgs pats sevi uzturēt, gulst galvenā kārtā uz tēvu.

160.         Minēta uztura apmēru noteic tiesa, samērā ar teva līdzekļiem un mātes sabiedrisko stāvokli.

170. Uzturs, kads piena'kas arlaulības bērnam, gulst ari uz mantu, kuru viņa tēvs atstājis pēc nāves. Bet pēdējā vecāki un radnieki ir brīvi no jebkāda pienākuma šajā ziņā, ja vien viņi nav pieņēmuši tēva atstāto mantojumu. — Sal. III. grām, par mantojumu tiesībām.

171..     Kad arlaulības bērna tevs nespej viņu uzturēt, tad šis pienākums pāriet uz māti, bet pēc viņas — uz viņas radniekiem augšupējā līnijā.

172.         Ārlaulības bērna audzdnašana piekrīt mātei; bet kad viņam vairs nav vajadzīga mātes gādība, un tēvs., viņa uzturam dodamo līdzekļu vietā, vēlas pats viņu audzināt, tad viņam to nevar liegt, izņemot tikai gadījumu, kad tēva dzīves veids nav nevainojams un dod pamatotu iemeslu bažīties par audzināšanas sekmēm, ja viņam to uzticētu.

173.         Ārlaulība dzimušie bērni iegrūst ar savu vecāku sekojošo laulību visas laulībā dzimušu bērnu tiesības, skaitot no vecāku salaulāšanās dienas.

Šā panta redakcija noteikta ar 1924. g. 10. marta likumu par ārlaulībā dzimušo bērnu leģitimē'šanu (Lik. kr, 42, 1. p.).

174 Ārlaulības bērni un audžubērni, kas pielīdzināti likumīgiem bērniem uz sevišķu visaugstāko pavēlu pamata, bauda tās tiesības, kuras viņiem piešķirtas šajās, pavēlēs.

Šis pants atkrīt.

Trešā nodaļa. Adopcija.

175.      (pēc Turp.). Adopcija atļauta visām personām, bez dzimumu izšķirības, kuras var likumīgi noteikt par sevi un savu mantu.

176.         Adoptētājam jābūt vismaz astoņpadsmit gadus vecākam par adoptējamo.

177.         Kam ir paša pēcnācēji vai kam jau ir kāds adoptēts bērns, tas var no jauna adoptēt citus tikai aiz iemesliem, kurus tiesa atzīst par ievērību pelnošiem. Bez tam šādos gadījumos ir vēl vajadzīga esošo lejupējo radnieku vai jau adoptētās personas piekrišana.

178.         Aizliegts adoptēt svešu uz bērna bērna tiesībām bez tā dēla vai tās meitas piekrišanas, kuriem vajadzētu skaitīties par adoptētā vecākiem.

170. Adoptēt reize vairākus bērnus, piešķirot tiem vienādās tiesības, atļauts tikai aiz iemesliem, kurus tiesa atzīst par ievērību pelno; šiem.

180.        Nevienu nevar adoptēt viena un fcaja paša laika vairākas personas.

181.        Aizbildnis nevar adoptēt viņa aizbilstamo nepilngadīgo, kamēr viņš nav nodevis vajadzīgo norēķinu un atlaists no aizbildnības;,

182.        Adopciju nedrīkst aprobežot ne ar kādiem nosacījumiem vai termiņiem.'

183.        Lai adopoija būtu spēka, ir nepieciešama tās_ dalībnieku, t. i. kā adoptētāja, tā ari adoptējamā, piekrišana, bet ja pēdējais atrodas vel zem vecāku varas, tad ari viņa miesīgo vecāku vai vismaz miesīgā tēva piekrišana.

183 (pēc Turp.). Savu paša ārlaulības bērnu adopcijai pielaisti sekošie izņēmumi:

1)         adoptēt var ari nebūdams astoņpadsmit gadus vecāks par adoptējamo (176. p.);

2)         pielaists adoptēt vairākus bērnus, piešķirot tiem vienādas tiesības (179. p.);

3)kad adoptētājam ir paša pēcnācēji vai . adoptēti bērni, adopcijai nav vajadzīgs tiesas atzinums, ka šajā ziņā pastāv ievērību pelnoši iemesli (177, p.);

4)kad adoptētājam ir citi adoptētie, adopcija pielaižama ari bez to piekrišanas (177. p.), un

5)         bērna mātes piekrišana (183. p.) vajadzīga tikai tajā gadījumā, ja tā ievesta kā tāda viņa dzimšanas metriskā ierakstā, vai ja tiesa atzinusi, ka bērns radies no viņas.

184.         Nepilngadīgu bāriņu adopcijai nepieciešama viņu aizbildņu piekrišana.

185.       (pēc Turp.). Adopcija uzskatama par notikušu, tiklīdz attiecīgā tiesa, nz adoptētāja lūgumu, to apstiprina.

186.Personas, kas adoptētas, nebūdamas pilngadīgais», var pec pilngadības sasniegšanas atteikties no adopcijas.

187.         Adoptētais iestājas savu adoptētāju ģimenē, kuri iegūst par viņu vecāku varu; bet viņš pats, ar 190. pantā norādītiem izņēmumiem, iegūst visas miesīgo un laulībā dzimušo bērnu tiesības.

188.         Iegūstot miesīgo un laulībā dzimušo bērnu tiesības, adoptētais līdz a'r to uzņemas ari visus viņu pienākumus pret saviem adoptētājiem. Bet ar to nenodibinās viņam nekādas tiesiskas attiecības pret adoptētāja augšupejās un sāņu linijas radniekiem, ja vien tādas attiecības viņu starpā jau nav pastāvējušas pēc agrākās radniecības vai bijušas tieši noteiktas ar līgumu.

189.         No ta laika, kad vecāki izteikuši piekrišanu nodot savus bērnus adopcijā trešai personai, viņu vara par tiem izbeidzas; bet pats adoptētais ar to nekādā ziņā nezaudē tiesības attiecībā uz savu paša ģimeni, ja vien viņš nav tieši atteicies no tām.

190.Ja adoptetajs pieder pie dzimtemuižniecības, tad savas kartas tiesības viņš var piešķirt adoptētam nemuižniekam tikai ar visaugstāko atvēli. Bet ja pie imatrikulētās muižniecības piederīgais adoptētājs adoptē

personu, kura nepieder pie tās; tad šās personas un viņas pēcnācēju ievešana vietējā matrikulā atkarājas no tās muižnieku korporācijās ieskata, pie kuras pieder adoptētāja cilts.

Piezīme. Ja pie nodokļu maksātājiem piederīgu personu adoptē persona, kura nepieder pie tādiem, šī adopcija neatsvabina adoptēto no nodokļu maksāšanas.

Šis pants atkrīt, jo muižniecība Latvijā nepastāv (Lik. kr. 1920. g. — 187),

191.Adoptētā tiesības uz adoptētāju mantu var noteikt ar līgumu vai ar testamentu. Lai attiecinātu tādas tiesības Vidzemē uz dzimtsīpašumiem, ir vajadzīga adoptētāja tuvāko mantinieku piekrišana.

Šā panta otrā daļa atkrīt (skatpaskaidr. pie 112. p.).

192.Kad tāda līguma vai testamenta (191. p.) nav, stajas spēkā likumiskā mantošanas kārtība, saskaņā ar trešās grāmatas noteikumiem.

Sal. 1874.1876. p.

Ceturtā nodaļa. Audžubērni.

193Tiesība pieņemt svešus bērnus gadība un audzināšana ir visam personām, bez dzimumu izšķirības, kuras va'r likumīgi noteikt par sevi un savu mantu.

194. Tada pieņemšana nedod ne pieņemejiem vecāku varas tiesības, ne audžubērnam ģimenes un mantošanas tiesības. Pirmējie var pat katrā laikā atsacīties no uzņemtiem pienākumiem, neatkarīgi no audžubērna piekrišanas, ja vien nav tieši norunāts pretējais.

195Pieņēmējam tiesība prasīt atpakaļ to,ko viņš izdevis priekš audžubērna, tikai tad, kad pēdējais parāda viņam atklātu nepateicību.

106. Kamēr turpinās šīs attiecības, audžubērnam jāparāda saviem pieņēmjiem tāda pati paklausība un cienība kā miesīgiem vecākiem.

Piektā nodaļa. Vecāku vara.

P i r m a i s n o d a l ī j u m s. Vecāku vara personiskās attiecībās.

197. Personiskās attiecības tevs un mate kopīgi bauda vecāku varas tiesības kā par saviem likumīgiem, tā ari par tiem pieskaitītiem abu dzimumu bērniem. Kad tēvam ar māti rodas domstarpības, priekšroka dodama tēva gribai.

lSS. Ja matē pārliecinās, ka teva griba nāk viņu bērniem par ļaunu, viņai tiesība lūgt tiesu, lai dod attiecīgu rīkojumu. Tādā gadījumā ari bērnu audzināšanu var uzdot vienīgi mātei.

199.         Vecākiem jārupejas par viņu vara stāvošo bērnu dzīvību un veselību, jāgādā viņiem, saskaņā ar savu kārtu un līdzekļiem, uzturs un apģērbs un jādod viņiem laba kristīga audzināšana.

200.Ja laulību šķir aiz viena laulata vainas, tad berili ja uztur un jaaudzina otram laulātam; tomēr uzturēšanas un audzināšanas izdevumi vienmēr jāsedz tēvam, bet māte tos nes tikai tad, kad viņai ir manta, bet tēvam nav.

2001. (pec Turp.). Kad vecāku laulība atzīta par spēkā neesošu, no viņu vienošanās atkarājas noteikt, pie kura no viņiem lai paliek nepilngadīgie bērni. Ja viens no laulātiem iestājies laulībā netaisnprātīgi, tad otram ir tiesība prasīt, lai atsitāj pie Viņa visus bērnus. Kad vecāki nav vienojušies, kā ari kad no minētiem noteikumiem jāatkāpjas bērnu labā, attiecīgā bāriņu tiesa, ar apgabaltiesas apstiprinājumu, noteic, pie kura no vecākiem lai paliek nepilngadīgie bērni.

Jautājumu par to, pie kura no laulātiem paliek viņu nepilngadīgie bērni, izšķir tiesa [sal. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 55. p.].

2002.  (pēc Turp.). Vecāku vara par tada laulība piedzīvotiem bērniem, kura atzīta par spēkā neesošu, pieder tam no vecākiem, pie kura viņi atstāti, pie kam katram no vecākiem, samērā ar saviem līdzekļiem, jāpiedalās izdevumu segšanā ari to bērnu uzturēšanai, kuri atstāti pie otra no vecākiem. ^ Katram no viņiem ir tiesība satikties ar bērniem, kuri atrodas pie otra. Šās tiesības izlietošanas veidu un laiku, vecāku nevienprātības gadījumā, noteic vietējais miertiesnesis.

Sal. laulības likuma (Lik. kr. 1921. g. — 39) 56. p.

2003.  (pēc Turp.) Ja laulība atzīta par spēka neesošu un tas no vecākiem, pie kura bijuši atstāti tādā laulībā piedzīvotie bērni, mirst, kā ari kad viņš zaudē vecāku varu vai kad viņam nav iespējams šo varu izlietot, pie viņa atradušies bērni pāriet, attiecībā uz vecāku varu, pie otra no vecākiem, ja vien attiecīgā bāriņu tiesa, ar apgabaltiesas apstiprinājumu, nav atzinusi par vajadzīgu bērnu labā iecelt tiem sevišķu aizbildni.

Uz laukiem bāriņu tiesas pienākumus izpilda attiecīgā pagasttiesa, kuras kompetence attiecas uz visām pagasta robežās dzīvojošām personām (skat. Pagasttiesu lik., 1924g, izd., 48. p.).

3

201.         Kamēr berili dabu no saviem vecākiem uzturu (103. p.), viņiem jāizpilda vecāku māju darbi, bez tiesības prasīt par to kādu atlīdzību, ja vien tāda viņiem nav noteikti apsolīta.

Vietējie civillikumi.

202 . kad bērni sasnieguši attiecīgo vecumu, vecākiem ir tiesība izvēlēties tiem dienestu, rūpalu vai citādu darbību, kura atbilst viņu kārtai un spēkiem un nav pilnīgi nesaskanīga ar viņu tieksmēm.

203. Ja vecāku līdzekli ir tik aprobežoti, ka viņiem nav iespējams pašiem uzturēt savus nepilngadīgos bērnus, tad viņi var tos nodot, raugoties pēc kārtas un spēkiem, trešām personām, kamēr tie sasniedz pilngadību un iegūst paši līdzekļus savam uzturam. Bet vecākiem nekādā gadījumā nav atļauts, it kā savu bērnu apgādības nolūkā, izlietot šo tiesību nelietīgi.

204.Ja septiņpadsmit gadu vecumu sasniegušais grib izvelēties dzīves veidu, kurš vairāk atbilst viņa tieksmēm un spējām nekā tas, kādu viņam izraudzījuši viņa vecāki, bet pēdējie nepiekrīt viņa priekšlikumam, tad lietu uz viņa lūgumu un apsverot abu pusu izsacījumus, kā ari vecāku kārtu un mantas stāvokli, izšķir attiecīgā bāriņu tiesa.

Skat. paskaidr. pie 2003 . p.

205.Kamēr bērni atrodas zem vecāku varas, viņi nedrīkst bez vecāku piekrišanas ne (saderināties, ne iestāties laulībā. Ja tēvs un māte ir dzīvi, tad tādā gadījumā vajadzīga tēva piekrišana; bet ja viņš vairs nav dzīvs, vai atrodas bezvēsts prombūtnē, vai ir garā slims, vai vispār ir tadā stāvoklī, ka nevar izteikt savu gribu, tad vajadzīga mātes piekrišana. Bet ja tēvs vai māte liedz savu piekrišanu bez dibināta iemesla, tad uz bērna sūdzību tādu piekrišanu var atvietot ar attiecīgas tiesas atļauju.

Piezīme (pēc Turp.). Pilngadīgiem bērniem, kuri vēl atrodas zem vecāku varas, vecāki var liegt savu piekrišanu iestāties laulībā tikai aiz sevišķiem iemesliem, kas pievesti Citticību garīgo lietu nolikumā (1896. g. izd.). 321. pantā.

Šī piezīme atkrīt sakarā ar laulības likuma (Lik. kr. 192-1.g. — 39) 3. pantu, kurs noteic, ka vecāku un aizbildņu atļauja iestāties laulībā vajadzīga tikai nepilngadīgiem. Bet ja vecāki vai aizbildņi liedzas dot atļauju bez dibinātiem iemesliem, tad atļauju var dot atiecigā aizbildnības iestāde, pēc aizbildņu iecelšanas vai vecāku dzīves vietas, Ievērojot pie tam minētā likuma 2. panta noteikumu.

200.     (pēc turp.). pret nepaklausīgiem un stūrgalvīgiem beriliem, kamēr tie nav pilngadīgi, vecākiem ir tiesība lietot mājas pārmācības līdzekļus. Bet ja tie paliek bez sekmēm un bērni turpina dzīvi,' kura apkauno viņus pašus un kaitē citiem, tad vecāki var tos bērnus, kuri neatrodas valsts dienestā, nodot sodīšanai valsts varai, vai ieslodzīt cietumā pēc 1885. gada Sodu likumu 1592. panta.

1885. g. Sodu likumu 1592. pantam atbilst Latvijā spēkā esošo 1903. g. Sodu likumu 419'. pants.

207.         Vecākiem ir tiesība vajadzības gadījuma pārstāvēt savus bērnus viņu personiskās un mantiskās tiesībās, bet viņiem nodarītos perso-

niskos apvainojumos aizstavēt viņus un prasīt par tiem likumīgu apmierinājumu, kā ari atlīdzību par viņiem nodarītiem zaudējumiem.

Piezīme. Par vecāku tiesību iecelt bērniem aizbildņus savas nāves gadījumam, skat. tālāk, 290. un turpm. p.

208. Vecākiem ir tiesība noteikt saviem nepilngadīgiem berniem dzīves’ vietu un atprasīt tos no ikviena, kas tos aiztur nelikumīgā kārtā.

209.  Berniem no savas puses japarada vecākiem vārdos un darbos paklausība, godbijība un mīlestība, pacietīgi jāpieņem viņu pamācības un norādījumi, jāciena viņu piemiņa pat pēc viņu nāves un, ja viņi krīt bezpalīdzības stāvoklī un nabadzībā, pēc saviem spēkiem jāgādā par viņiem un jābūt viņiem par atbalstu.

210. Bērni, aiz godbijības un mīlestības, kada viņiem1 jasajut pret vecākiem, nevar būt ne to apsūdzētāji krimināllietās, ne liecinieki pret tiem. Bet šis noteikums neattiecas uz tiem gadījumiem, kad bērni iesniedz sūdzību vai nu lai apmierinātu savu sirdsapziņu, vati lai novērstu valstij draudošas lielas briesmas, vai ari lai aizsargātos no pretlikumīgas vecāku vardarbības. Visos tādos gadījumos bērniem, ja viņi vēl nav pilngadīgi, jāpaziņo par nodomāto sūdzību pret vecākiem papriekš bāriņu tiesai un jāizlūdz viņas atļauja.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par tiesas vajāšanas ierosināšanu no privātpersonu puses un par pielaišanu pie liecināšanas tiesā — atrodas Kriminālprocesā likumos (1892. g. izd., 2. р., 42. р. к pk., 297. p.

1.   pk., 704. р. u. c.).

Skat. paskaidr. pie 2003 p.

Piezīmē minēto Kriminālprocesā likumu, 1892. g. izd., pantu vietā jābūt aizrādītam uz 1926. g. izdevuma 2. р., 47. р. 1. pk., 335. р. 1. pk. un 723. p.

211. Kad vecāki spiež bērnus darīt pretlikumīgu darbību vai piedalīties tādā darbībā, bērniem nav jāpaklausa vecākiem pret savu sirdsapziņu, it īpaši tādās lietās, kuras atkarājas no viņu pašu apsvēruma un gribas.

212. Uz vecāku sūdzībām pret to, ka bērni acīmredzami pārkāpj savu pienākumu, tiesa sper vajadzīgos solus, bez lietas formālās iztiesāšanas.

213. Bērni drīkst staties ar saviem vecākiem visādo® likumā atļautos darījumos. Kamēr bērni ir nepilngadīgi, tādi darījumi noslēdzami tikai ar attiecīgas bāriņu tiesas starpniecību, kura ieceļ šim gadījumam aizbildņus. — Skat. 354. p.

Skat. paskaidr. pie 2003 . p.

208.Noslēgt tiesiskus darījumus ar trešām personām bērni var tikai ar vecāku piekrišanu, kuriem tomēr izteiktā piekrišana neuzliek šajos darījumos nekādu atbildību. — Skat. 222. p.

Otrais n o d a 1 ī j u m s.

Vecāku vara attiecībā uz bērnu mantu.

209.Bērnu atsevišķa manta, kura tiem pieder nošķirti no vecāku mantas, atrodas līdz viņu pilngadībai tēva pārvaldībā; bet kad viņš mirst, vai kad viņam šajā ziņā rodas šķēršļi, pārvaldība pāriet uz māti.

210. Vecāki parvalda savu bērnu atsevišķo mantu a'r aizbildņu tiesībām, bet viņiem nav jādod norēķins par savu pārvaldību. — Skat. 277.,

279.,    282, 284., 286. p.

Citātos minētais 1889. g. 9. jūlija likuma 65. p. ievests Civilprocesa likumu 1914. g. izdevumā kā 1802. p., bet 1923. g. izdevumā kā 25. p. piezīme.

211.Atsavināt bērnu atsevišķo mantu vecākiem atļauts tikai pec tām pašām tiesībām, kādas piešķirtas aizbildņiem. — Skat. 380,-—387. p.

212.Kamēr bērni nepilngadīgi, viņu atsevišķas mantas, lietošana piekrīt tēvam, bet pēc viņa nāves — mātei

213.  Slikta saimniekošana ar bērnu atsevišķo mantu var but par iemeslu atstumt tēvu vai māti no tās pārvaldīšanas, bet ar to viņi nezaudē tiesību uz šās mantas lietošanu.

214.Vecāku tiesība parvaldīt un lietot bērnu atsevišķo mantu neattiecas. Uz to mantu, kuru tie ieguvuši kara vai vispār valsts un sabiedriskā dienestā, vai ar pašu patstāvīgu rūpalu, kā ari ar mākslu, vai zinātni, vai kā dāvanu no trešām personām, kas dota tieši ar nosacījumu, lai dāvināto mantu pārvaldītu un lietotu bērni, bet ne vecāki. Bet ari tāda manta, kamēr bērni nav sasnieguši pilngadību, attiecībā uz pārvaldību padota tiem pašiem aprobežojumiem, kādi noteikti nepilngadīgiem, kuri zaudējuši tēvu.

Piezīme (atcelta), [ig®. g. 9. jul. (6188) nol. l, B, l. p.ļ.

215.Kad berniem ir strīds ar vecākiem par savu atsevišķo mantu, viņi var meklēt savas tiesības tiesas ceļā, bet nedrīkst prasīt no vecākiem vairāk, nekā tie spēj izpildīt.

216. Par saistībam, kuras noslēguši zem vecāku varas stāvoši nepilngadīgie bez vecāku ziņas un piekrišanas, vecāki neatbild, ja viņi paši nav no tam ieguvuši kādu labumu. Tāpat vecāki neatbild ar savu mantu

ari par piedzinumiem par viņu bērnu izdarītiem noziegumiem un pārkāpumiem.

217.         Par pilngadīgu, kaut ari vel zem vecāku varas stāvošu bērnu likumīgām saistībām ir atbildīga nevien viņiem atsevišķi piederīgā mauta, bet ari tā, kuru viņi iegūst vēlāk. Tas pats attiecinams ari uz atbildību piedzinumos par noziegumiem un pārkāpumiem, neizņemot pat tos, kurus bērni izdarījuši savas nepilngadības laikā.

218.         Bērni atbild par vecāku saistībam tikai taja gadījuma, kad viņi pieņem vecāku atstāto mantojumu.

Trešais nodalījums.

Vecāku varas izbeigšanās un aprobežošana.

219.   Vecāku vara izbeidzas:

1) ar vecāku vai bērnu dabisku nāvi.

2.26. 2) Soda dēļi, kurš saistīts ar ģimenes tiesību zaudēšanu, bet tikai tad, kad notiesātā bērni vai nu nav viņam gājuši līdzi uz.viņa izsūtījuma vietu, vai pēc tam ir to atstājuši. Ja vecākus apžēlo, viņu vara par berniem atjaunojas. — Skat. augstāk, 8. p. fpiez., pēc Turp.).

Šis pants pamatojas uz 1885. g. Sodu likumiem, kuri pie mums atvietoti ar 1903. g. Sodu likumiem (Lik. kr. 1919. g. — 10, 1. p. un 1920. g. — 177). Izsūtījums nometinājumā atvietots ar ieslodzījumu cietumā uz laiku, ne mazāku par trim gadiem (Kviov. Iik. kr. 1917. g. — 556). Aizrādījums uz 8. p. piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie 8. p.).

227.         3) Pec likuma, ka sods vecākiem: a) par savu bērnu izlikšanu un atstāšanu; b) par savas meitas savešanu, un c) par asinsgrēku, iestājoties tēvam vai meitai otrā laulībā.

228. 4) Ja vecāki kautkā citādi nelietīgi izlieto savu vecāku varu, bet it īpaši slikti apietas ar saviem bērniem, tad kā bērni paši, tā ari v[ņu tuvākie radnieki, vai pat ari svešas personas, pēc viņu dabūtām ziņamL var griezties pēc aizsardzības tiesā, kurai ir. tiesība, raugoties pēc apstākļiem, nolemt vecāku varas izbeigšanu.

229.5) Ar attiecīgas tiesas apstiprinātu vecāku paziņojumu par viņu atteikšanos no varas par saviem bērniem, kas tomēr var notikt vienīgi ar šo bērnu piekrišanu. Ja bērni vēl ir nepilngadīgi, tad viņiem šajā gadījumā jāiecel aizbildnis.

Piezīme (pēc Turp.). Bāriņu tiesu lēmumi par piekrišanu tam, ka bērni izstājas no vecāku varas, iesniedzami apgabaltiesas apstiprināšanai.

Skat. paskaidr. pie 200: 'p.

230. 6) Ja vecāki izteic piekrišanu savu bērnu adopcijai no trešās personas puses. — Skat. 189. p.

231..   7) Dels, sasniedzis pilngadību, var katra laika iziet no vecāku vāras, neatkarīgi no viņu piekrišanas, ja viņš nodibina savu atsevišķu saimniecību.

232..   Nepilngadīgs: dēls var nodibināt atsevišķu saimniecību tikai ar vecāku piekrišanu, un kaut gan viņš ar to atsvabinas no vecāku varas, bet līdz pilngadības sasniegšanai, vai līdz viņa pilngadības izsludināšanai (270. p.), viņam ir vajadzīgs aizbildnis.

233.Meita, kaut ari pilngadīga, var nodibināt atsevišķu saimniecību un līdz ar to iziet no vecāku varas tikai ar vecāku piekrišanu.

234. Atsevišķai saimniecībai nav vajadzīga pilnīga patstāvīga saimniecības iekārta, bet nepieciešami tikai, lai atdalīta persona uzturētu sevi ar pašas līdzekļiem, vienalga, vai tā tos dabū no viņas atsevišķas mantas, vai no vecākiem, vai no trešām personām, vai ari no rupala, amata

u. t, 1. Pastāvīgs pabalsts no vecāku nama pats par sevi nepārgroza atsevišķās saimniecības raksturu.

235.8) Attiecība uz meitu vecāku vara izbeidzas viņai apprecoties. Meita vairs neatgriežas zem vecāku varas ari viņas laulībai izbeidzoties, kaut ari viņa vēl nebūtu pilngadīga.

230. Vecāku vara neizbeidzas, bet tiek aprobežota:

1)kad bērni sasniedz pilngadību, kuras galvenās sekas ir viņu tiesība prasīt, lai izdod viņu atsevišķo mantu un lai nodod viņiem tās pārvaldību un lietošanu.

P iezī m e. Par pārējām pilngadības sekām attiecībā m vecāku varu skat. 203,—208., 213.—215., 223., 231. un 233. p.

237.2) Kad tas no vecākiem, kurš otru pārdzīvojis, iestājas jaunā laulībā; šajā gadījumā viņa vara par agrākās laulības bērniem padota aprobežojumiem, kuri tuvāk noteikti aizbildnības un mantojumu tiesībās. — Skat. šās (I.) grām. 4. sad. un III. grām.

238.3) Kad bērni iestājas sabiedriskā skolā, tādā mērākādā iestādes priekšniecība bērnu audzināšanas ziņā ieņem viņu vecāku vietu.

239. 4) Kad bērni iestājās valsts dienesta, vaa privātā dienesta pie trešām personām, izbeidzas visas tās vecāku tiesības, kuras nav savienojamas ar bērnu dienesta stāvokli un no tā izrietošiem pienākumiem.

240.Vecākļi vara neizbeidzas, ja bemus atstumj no mantojuma, kā ari ja tas no vecākiem, kurš otru pārdzīvojis, nodala kādam no bērniem attiecīgo dalu no sava mirušā laulātā mantojuma.

Trešā sadaļa. Radniecības saites.

241.Par asinsradniecību jeb radniecību šaurākā nozīmē sauc divu vai vairāku personu starpā ar dzimšanu radušos sakaru.

242.         Radniecības tuvumu noteic līnijām un pakāpēm.

243.Vienais personas celšanās no otras tieši ar dzimšanu nodibina pakāpi, un tādēļ ar katru jaunu dzimšanu rodas jauna pakāpe. Vairāku nepārtraukti turpinošos pakāpju sakaru sauc par liniju. Līnijas ir taisnas un sāņu.

244.         Taisnu liniju nodibina to personu, sakars, kuras cēlušas viena no otras ar dzimšanu un tiek nosauktas vai nu par augšupējiem vai lejupējiem radniekiem, raugoties pēc tam, vai skaita no bērniem uz vecākiem vai otrādi. Saskaņā_ ar toari pašu liniju sadala augšupejā un lejupējā. Pie pirmās pieder tēvs, māte, vectēvs, vecmāte, vectēva un vecmātes vecāki u. t. t., bet pie otrās — dēli, meitas, bērnu bērni, šo pēdējo bērni

u. t. t. .

245. Ja lināja sastav no tādiem radniekiem, kuru kopējais ciltstēvs ir trešā persona, tad liniju un radniecību sauc par sānu liniju un sāņu radniecību. Pie tādām pieder brāļi un māsas, to bērni, tēva un mātes brāļi un māsas ar viņu lejupējiem, vectēva un vecmātes brāļi un māsas ar lejmpējiem u. t. t.

246No vie_na_ kopeja_ ciltstēva cēlušos radnieku kopību sauc par cilti jeb liniju šauraka nozīmē.

247.Radniecības tuvumu starp divām personām taisnā linājā noteic pec pakāpju,_t. i. dzimšanu skaita, kas viņas šķir. Tādēļ dēls attiecībā pret tēvu stāv pirmā radniecības pakāpē, bērna bērns pret vectēvu — otrā, bērna bērna bērns pret vectēva tēvu — trešā.

248.         Sāņu linijai pastāv divējādi skaitījuma veidi: romiešu un vācu jeb kanoniskais.

249.         Pec romiešu skaitījuma, radniecības tuvuma noteikšanai starp divām personām, ņem vērā tikai pakāpju jeb dzimšanu skaitu, un skaitīt sāk no vienas no šīm personām, neieskaitot viņu pašu, augšup taisnā linijā uz viņu kopējo ciltstēvu, un no šā pēdējā lejup uz otru no šīm personām. Uz šā pamata miesīgi brāli un māsas atrodas otrā radniecības pakape, tēva vai mātes brālis ar brāļa vai māsas meitu un tēva vai mātes māsa ar brāļa vai māsas dēlu trešā, brālēni un māsicas ceturtā u. t. t.

250.        Vācu jeb kanoniskais skaitījums turpretim ņem vera vispirms līniju tuvumu šaurākā nozīmē (246. p.), bet tikai pēc tam katrā no tām pakāpes tuvumu.

251.Pirmā līnija stav tie radnieki, kuri celušies no attiecīgas personas tuvākā augšupejā radnieka, t. i. no viņa tēva vai mātes, tā tad viņa brāli un māsas un to lejupējie.

252.  Otra linija iziet no otras augšupejas pakāpes, t. i. no abiem vectēviem un abām vecmātēm, tā tad sastāv no attiecīgās personas tēva un mātes brāļiem un māsām, pēc tam viņa brālēniem un māsicārn un to tejupējiem.

253.Tresa linija iziet no trešās augšupejas pakāpes, t. i. no vecteva un vecmātes vecākiem, un sniedzas uz viņu lejupējiem.

254.         Tāda paša kārtā noteic ari citas saņu līnijas, kuras iziet no vēl attālākiem augšupējiem radniekiem.

255.Jo tuvāk attiecīgai personai ta linija, pie kuras pieder viņas radnieks, jo tuvāka, pēc vācu skaitījuma, ir radniecība starp šīm personām. Bet katrā linijā radniecības tuvumu noteic kopējā ciltstēva tuvums.

256.         Radniecības sakari sniedzas tīk tālu, cik tā'lu tos var pierādīt, ;in nav aprobežoti ne ar kādu līniju vai pakāpi, lai tās būtu cik tālas būdamas.

Piezīme. Daži seno avotu noteikumi, kuri, kā liekas, runā pretim šim pantam un skaita radniecību tikai līdz piektai pakāpei (Hochmeistera Korirada fon Jungingena 1397. g. 13. jūlija žēlastības grāmata, 3. un

4.   §, archibiskapa Silvestra 1457. g. 6. febr. žēl. grām. 8. §, biskapa Johana Gellingshauzena 1540. g. 16. dec. žēl. grām. 16. §; Igaun. bruņn. un zemes ties, III. gr., 10. sad. 1. un 13. p.), ir jau sen novecojušies. Skat. piem. Sigismunda Augusta 1561. g. 28. novembra žēl. grāmatu, 7. un 10. p.

257.         Radniecību, kura savieno personas ar diviem vai vairākiem radniecības sakariem, sauc par divkāršu jeb vairākkārtēju radniecību.

2,53. Radniecība starp brāļiem un māsām ir vai nu pilnīga-vai nepilnīga. Par pilnjgu tā uzskatama, kad brāļi un māsas cēlušies no vieniem un tiem pašiem vecākiem; par nepilnīgu, kad viņi cēlušies no viena tēva, bet no dažādām mātēm, vai otrādi, no vienas mātes, bet no dažādiem tēviem; pirmā gadījumā brāļus un māsas sauc par konsangvinējiem, bet otrā — par uteriniem.

Piezīme. Divu laulāto bērnus, kurus katrs no tiem piedzīvojis agrākās laulībās, sauc par savestiem bērniem un, tā kā tie cēlušies no dažādiem tēviem un dažādām mātēm, neskaita savā starpā par radniecībā stāvošiem.

259.         pec asinsradniecības (241. p.) parauga nodibinātā civilradnieclba adopcijas ceļā, kurai, kamēr tā nav atcelta, ir vienādas sekas ar asinsradniecību, atskaitot likumā norādītos izņēmumus (175. un turpm. p.).

—     Sal. 175. un turpm. p.; 186. p.

Aizrādot uz 186 pantu, oficiālā izdevumā ir ieviesusies acīmredzama kļūda, un proti, minētā panta vietā jābūt 187. pantam.

260.   vīriešu dzimuma radniekus, kuri stav viens ar otru radniecībā vienīgi caur vīriešiem, t. i. taisnā augšupejā linijā vectēvu no tēva puses u. t. t., taisnā lejupējā — dēlu, dēla dēlu u. t. t. un sāņu linijā — brāli, brāļa dēlu u. t. t, sauc par agnatiem (Agnaten. Sehwertmagen), bet viņu kopību — par vīriešu cilti. Turpretim tos radniekus, kuri stāv viens ar otru radniecībā ari caur sievietēm, un proti, māti, vectēvu no mātes puses, meitu un viņas bērnus, māsu, viņas dēlus un meitas u. t. t., sauc par kognatiem (Cognaten, Spillmagen), bet viņu kopību — par sieviešu cilti. Beidzot sieviešu dzimuma personas, kuras atrodas viena ar otru radniecībā vienīgi caur sievietēm, sauc par niftelēnii (Npteļņ).

261.         agnatu kopība, kuri cēlušies no kopēja ciltstēva un tādēļ tiek saukti viņa cilts nosaukumā jeb uzvārdā, ir viņa cilts jeb ģimene plašākā nozīmē.

262.         pie ģimenes šaurākā nozīme pieder tevs, viņa sieva un viņa bērni, kamēr tie vēl atrodas zem vecāku varas vai, pēc vecāku nāves, joprojām dzīvo nedalītā kopdzīvē.

263.         viena laulata' sakaru ar otra asinsradniekiem sauc par svainību.

Piezīme. Saderināšanās vēl nenodibina svainību.

264.         ar laulību nodibināta svainība paliek spēkā ari pec laulības izbeigšanās.

265.         svainības pakāpi ar vienu no laulātiem noteic radniecības pakāpe ar otru.

2,06. Radniecībai un svainībai ir savas noteiktas sekas zīmējoties uz iestāšanas laulībā, attiecībām starp vecākiem un bērniem, mantošanas tiesībām un liecinieku izteikumu spēku.

Ceturtā sadaļa. Aizbildniba un aizgādnība.

Ievads.

267.         personas, kuram vajadzīga aizsardzība, ka_a1 ri mantu, kura palikusi bez pārvaldītāja, uztic aizbildņu vai aizgādņu gadībai, kuriem japārstāv minētām personām un mantām piešķirtās tiesības un uzliktie pienākumi.

Visur, kur šajā (IV.) sadaļā ir runa par bāriuu tiesu, skat. paskaidr. pie 200p.

268.  aizbildnību un aizgadnību veidi ir:

.1) aizbildnība par nepilngadīgiem;

2)        aizgādnība par garā slimiem;

3)        par tiem, kurus tiesa izsludinājusi par izšķērdētajiem;

4)        par sievietēm;

5)        par vispār promesošu un bezvēsts promesošu personu mantu;

6)        par mantojuma masu;

7)        par konkursa masu.

Piezīme. Noteikumi par diviem pēdējiem aizgādnības veidiem atrodas likumos par mantošanu un par civilprocesu, bet par pārējiem veidiem — turpmākās nodaļās. Par vīra aizgādnību par sievu skat. šās grāmatas pirmo sadaļu.

Pirmā nodaļa: Aizbildniba par nepilngadīgiem.

Pirmais nodalījums. Nepilngadība vispār.

260.         nepilngadība abu dzimumu personām skaitās tik ilgi, kamēr tās sasniedz divdesmit viena gada vecumu.

270. Izņēmuma gadījumos un aiz sevišķi svarīgiem iemesliem, kad nepilngadīgā aizbildņi un tuvākie radnieki apliecina, ka viņš uzvedas, nevainojami un spēj patstāvīgi apsargāt un aizstāvēt savas tiesības un izpildīt savus pienākumus, nepilngadīgo var izsludināt par pilngadīgu ari pirms divdesmit viena gada vecuma sasniegšanas, bet ne agrāk, iekaru viņš sasniedzis'pilnu astoņpadsmit gadu vecumu.

2.71. (pēc T urp.). Tadu (27.0. p.) pilngadības piešķīrumu pirms vispārējā termiņa (venia aetatis) dod attiecīgā bāriņu tiesa, kuras lēmums šajā lietā stādams priekšā apgabaltiesas apstiprināšanai.

Otrais nodalījums.

Aizbildnības nodibināšana.

272.         kad nepilngadīgi bērni atsvabinas no. vecāku varas, ka ari kad nomirst abi vecāki vai viens no tiem, viņiem ieceļami aizbildņi.

Skat. 225. un turpm. p.

273.         tēvam un mātei, kuri jau uz vecāku varas pamata ir savu nepilngadīgo bērnu dabiskie aizbildņi, nav vajadzīgs šim uzdevumam nekāds tiesas apstiprinājums.

Piezīme. Par mātes aprobežojumiem pēc pilsētu tiesībām skat. tālāk, 286. p.

274.        ja uz tiesas spriedumu vai aiz kāda cita no pašu gribas neatkarīga iemesla viens no vecākiem vai abi zaudē savu vecāku varu par saviem bērniem, tad viņi nevar būt ari to aizbildņi, un tad par šiem bērniem nodibināmā aizbildnība no trešām per$onām. — Skat. 226.—229. p.

275.         tas pats (274. p.) attiecas ari uz nepilngadīgā mantu, kura tam dāvināta vai novēlēta ar nosacījumu, lai tā neatrastos vecāku pārvaldībā. — Skat. 220. p.

276.         pec matēs nāves aizbildnība pec likuma piekrīt tēvam, neieceļot viņam līdzaiizbildni.

277.         ari ka aizbildnis tevs patur viņam uz vecāku varas pamata piešķirto tiesību lietot ‘savu nepilngadīgo bērnu mantu, nedodot par to nekādu norēķinu.

278.         iestājoties jauna laulība, tevs paliek, tapat ka aģrak, savu agrākas laulības nepilngadīgo bērnu vienīgais aizbildnis; bet pirms jaunās laulības noslēgšanas viņam jāizdala ar bērniem mātes manta, pēc mantošanas likumu noteikumiem, un no šās mantas viņiem pienācīgā daļa vai nu jāizdod tiem vai jānodrošina. Šī izdalīšana izdarama piedaloties attiecīgai bāriņu tiesai, kura šim gadījumam ieceļ bērnu interešu aizsardzībai sevišķus aizbildņus, kas, izdalīšanu nobeidzot, tūliņ atvaļinami.

Piezīme. Šā pairta, kā ari 284. un 287. panta noteikumu neievērošanas sekas norādītas likumos par mantošanu, III. grām., 9. sadaļas 5. nodaļā.

279.         a'ri pec iestāšanas jauna laulība tēvs nedod nekādu norēķinu par agrākās laulības bērnu mantas pārvaldīšanu, paturot tiesību to lietot; bet viņam ir pienākums tas uzturēt un audzināt un, kad tie sasnieguši pilngadību, nodalīt tiem pēc izdalījuma pienācīgās daļas. Vidzemē, pēc zemes tiesībām, tēvam visos svarīgos gadījumos, kuri attiecas uz bērniem, jāapspriežas ar savas mirušās sievas radniekiem.

280.         ja tēvs nomirst, neatsiadams nekādu testamentarisku rīkojumu par aizbildnību, tad pēc Vidzemē un Kurzemē spēkā esošām zemes tiesībām sieva va'r, ja viņa to vēlas, uzņemties aizbildnību par saviem bērniem, bez sevišķa tiesas apstiprinājuma.

281.         pec kurzemes zemes tiesībām atraitne, jla viņu atzītu par spējīgu un ja viņa neiestājas jaunā laulībā, paliek kā vienīgā savu bērnu aizbildne, piedaloties padomdevējam, kuru, uz viņas lūgumu, tai ieceļ attiecīgā bāriņu tiesa. Vidzemē, turpretim, tai ieceļ vienu vai divus līdzaizbildņus, galvenā kārtā no tēva radnieku vidus, ar kuriem viņa ari sadala aizbildnības pienākumus, it īpaši bērnu mantas pārvaldībā; bet bērnu audzināšana uzticēta galvenā kārtā viņai.

282.         ka aizbildnei ari mātei, līdzīgi tēvam. (277. p.), ir tiesība lietot savu bērnu mantu, nedodot par to nekādu norēķinu.

283(attiecas uz Igauniju).

284.         pec vidzemes un kurzemes zemes tiesībām matēs iestāšanas jaunā laulībā izbeidz viņas aizbildniecisko pārvaldību, un agrākās laulības bērniem jāieceļ sevišķi, aizbildņi, kuriem piedaloties jāizdala tēva mantojums un jānodala vai jānodrošina bērniem pienācīgās daļas; bet pēc Kurzemes zemes tiesībām mātei jādod pilnīgs norēķins par savas aizbildniectekās pārvaldības laiku. Ja viņa jaunā laulībā kļūst par atraitni, bez bērniem no tās, tad viņa var no jauna uzņemties aizbildnību par agrākās laulības bērniem. — Salīdz. 416. p.

P i e z ī m e. Salīdz. 278. panta piezīmi.

285.       pec vidzemes un kurzemes zemes tiesībām māte ari pēc iestāšanās jaunā laulībā var atstāt pie sevis un audzināt savus agrākās laulības bērnus, ja tam nav sevišķu šķēršļu; bet attiecībā uz izdevumiem viņai jāvienojas ar aizbildņiem un jādabū bāriņu tiesas atļauja. Bez tam viņai ir tiesība uzraudzīt aizbildņu darbību viņas bērnu mantas pārvaldībā un, ja viņa novēro nolaidības vai aizbildņu varas nelietīgu lietošanu, sudzeties par to bariņu tiesai; bet aizbildņiem no savas puses_ visos svarīgākos jautājumos jāizprasa viņas domas un pēc iespējas tās jāiievēro.

28 6. Pec Vidzemes pilsētu tiesībām par atraitni kļuvušai mātei gan atvēlēts audzināt bērnus, bet pārstāvēt viņu tiesības un pārvaldīt viņu mantu viņa var tikai tad, kad tēva testamentā vai ar bāriņu tiesas rīkojumu viņa tieši iecelta tiem par aizbildni. Tādā gadījumā viņai dod klāt divus padomdevējus kā līdzaizbildņus, kuri pēc iespējas: jāizrauga no bērnu radniekiem no tēva un mātes puses. Šie padomdevēji uzrauga, kā māte pārvalda sava bērna mantu, un viņai visos svarīgos jautājumos jāapspriežas ar tiem. Citādā ziņā ari tajā gadījumā, kad mātei nav atvēlēts pārstāvēt savu bērnu tiesības un pārvaldīt viņu mantu, viņa patur tiesību lietot šo mantu un tādēļ ir brīva no jebkāda norēķina par to, vienīgi ar pienākumu audzināt bērnus saskaņā ar viņu kārtu.

287.    pēc tam pašām pilsētu tiesībām mātes jauna laulība izbeidz viņas aizbildniecisko pārvaldību un bērniem ieceļami no abu viņu vecāku tuvāko radnieku vidus sevišķi aizbildņi, kuriem piedaloties noteicama un nodrošināmā, ar bāriņu tiesas apstiprinājumu, ari šiem bērniem pienācīgā mantojuma daļa. Bet mātei ari šajā gadījumā ir tiesība, kamēr bērni sakliedz pilngadību, lietot viņu mantu, par ko viņai tie jāuztur un jāaudzina. — Salīdz. 416. p.

Piezīme. Salīdz. 278. parīta piezīmi.

288.    mātei piekrīt aizbildnība tikai par viņas miesīgiem beriliem, bet ne par viņas mirušā vīra adoptētiem.

289.   kad vecāki miruši vai atteicas no aizbildnības, vai kad testamentā māte nav iecelta par aizbildni, aizbildnību, ar tām pašām tiesībām kā tēvam, uzdod vienam no vectēviem, bet kad ari tie abi miruši, vienai no vecmātēm, ar tām pašām tiesībām kā mātei.

Piezīme. Pēc Vidzemes zemes tiesībām aizbildnība tādā gadījumā nepāriet uz vectēvu un vecmāti uz paša likuma pamata, un viņiem šajā ziņā nav piešķirtas nekādas priekšrocības pret pārējiem nepilngadīgo radniekiem (skat. 300. un turpm. p.).

290.    abiem vecākiem ir tiesība testamenta iecelt aizbildņus saviem bērniem, kā jau esošiem, tā ari tiem, kuri vēl dzims.

291.   noteikti un nešaubami pierādītam teva vai matēs nodomam, iecelt par aizbildni saviem bērniem zināmās personas, ir tāds pats spēks ka iecelšanai ar formālu testamentu, kaut ari tāda testamenta nemās: nebutu. Tāpat ari patur savu spēku rīkojums par aizbildnību, kas ievests tada testamenta, kurš attiecībā uz citiem viņa noteikumiem atzīts par spēkā neesošu.

292.     ja vecāki testamenta nav ieceluši saviem nepilngadīgiem bērniem aizbildņus, tad tiesība tos izraudzīt pieder, uz tāda paša pamata, vectēvam un vecmātei.

293.    pec Vidzemes zemes un pilsētu tiesībām aizbildņi, kas iecelti vecāku, vectēva vai vecmātes testamentā, pielaižami izpildīt šos pienākumus tikai ar tiesas apstiprinājumu. Pēc Kurzemes zemes un pilsētu tiesībām itin visi aizbildņi, kā vecāku, tā ari vectēva vai vecmātes ieceltie, stājas savos pienākumos bez tiesas apstiprinājuma.

204. Ari visas citas personas, kuras testamenta kautko novel nepilngadīgiem, var iecelt aizbildņus attiecībā uz novēlēto mantu; tā pati tiesība pieder ikvienam, kas dzīvs būdams piešķir nepilngadīgam kautko no savas mantas. Šādā kārtā ieceltie aizbildņi tomēr jāapstiprina tiesai.

205: Visos gadījumos, kad aizbildņi jaapstiprina tiesai (293. un 294. p.), šāda apstiprināšana var notikt ne agrāk kā pēc pārliecināšanās par šajā amiatā iecelto personu spējām un īpašībām.

296.         tēva testamenta ieceltam aizbildnim dodama priekšroka pret visiem citiem, neizņemot pašu māti, vectēvu un vecmāti.

297.testamentā ieceļamiem aizbildņiem vecāki var dot attiecība uz aizbildnību sievišķus priekšrakstus, ka ari pašu viņu iecelšanu stādīt atkarībā no zināmiem nosacījumiem vai termiņiem.

298. kad testamenta nav iecelti aizbildņi, vai kad ieceltie netiek apstiprināti vai nav vairs dzīvi, bet māte vaivecmāte negrib pašas uzņemties aizbildnību, tad šīm pēdējām, bet ja tās mirušas — nepilngadīgo tuvākiem radniekiem, jāgriežas pie attiecīgās bāriņu tiesas ar lūgumu, lai ļeceļ bērniem aizbildņus.

Piezīme. Vidzemes zemes tiesības nepiešķir še norādīto tiesību vecmātei. Skat. 289. p. (piez.).

299.termiņš tada higuma iesniegšanai (298. p.) noteikts, skaitot jio tēva, mātes, vectēva vai vecmātes nāves dienas: pēc Vidzemes pilsētu tiesībām — četrpadsmit dienas, Jelgavas, Bauskas un Jaunjelgavas pilsētās — termiņgads, bet pēc pārējām Vidzemes un Kurzemes vietējām tiesībām — parastais gads.

Piezīme. Par 298. un 299. panta noteikumu neievērošanas sekām skat. likumos par mantošanu, III. grām., 9. sad., 5. nod.

Sal. 2864. p.

300.         298'. panta norādītos gadījumos aizbildnība par nepilngadīgiem piekrīt vispirms viņu tuvākiem radniekiem, bet ne citādi, kā ar tiesas apstiprinājumu.

301.Par tuvākiem nepilngadīgo radniekiem uzskatami tie, kuri, šiem nepilngadīgiem mirstot, būtu viņu likumiskie mantinieki.

302.Pec Vidzemes zemes un pilsētu tiesībām attiecīga bariņu tiesa par aizbildņiem izrauga, no vienāda tuvuma radniekiem, spējīgākos, bet ja tuvākie radnieki izrādās nespējīgi, tad jāizvēlas no attālākiem. Kad ir vienāda tuvuma radnieki no tēva un mātes puses, bāriņu tiesa iecel pēc iespējas no abām pusēm vienādu skaitu. Pēc pilsētu tiesībām kandidatus aizbildņu amatam, no radnieku vidus, var likt tiesai priekšā māte un paši radnieki.

303.Kurzemē bāriņu tiesām nav jāgriež vērība uz radniecības pakāpju tuvumu un viņas var iecelt par aizbildņiem, pēc sava ieskata, spējīgākos no itin visu radnieku vidus, pirmā kārtā no tēva puses.

304.Ja nepilngadīgo radnieku starpa neatrastos (spējīgu, vai ari spējīgie nevarētu uzņemties aizbildņu pienākumus, vai ja viņus atlaistu no aizbildņu amata aiz likumīgiem iemesliem, kā ari tajā gadījumā,' kad nepilngadīgiem nemaz nebūtu radnieku, aizbildņus ieceļ attiecīgā bāriņu tiesa no citu personu vidus, un tiesai jārīkojas šajā ziņā pašai no sevis, tiklīdz viņa dabū zināt, ka ir tādi pilnīgi bāriņi.

Piezīme atcelta fi889. g. 9. jul. (6188) Valsts pad. atz. XVJ.

305.Ja aizbildni, kais iecelts pēc likuma, pec testamenta vai uz tiesu iestādes rīkojumu, kautkas pagaidām kavē uzņemties aizbildnību, vai ja tiesas iecēlumu nevar aiz kautkāda iemesla tūliņ izpildīt, tad, līdz šo kavēkļu novēršanai, attiecīgā bāriņu tiesa ieceļ pagaidu aizbildni.

306.Neviens nedrīkst piesavināties aizbildņa tiesības par nepilngadīgiem un viņu mantu, kamēr nav iecelts par aizbildni pēc likuma vai testamenta, vai uz valdības rīkojumu, un kamēr tādu iecēlumu nav attiecīgi apstiprinājusi valdības vara. Tādēļ visa tādu personu darbība, kuras patvarīgi uzņēmušās aizbildnību, uzskatama par spēkā neesošu, un šīm personām jāatlīdzina nepilngadīgiem visi ar to nodarītie zaudējumi. Tomēr tuvākiem radniekiem, bet kad tādu nav, ari citām personām, nav liegts iepriekšēji ņemt nepilngadīgos savā gādībā un pagaidām apsargāt viņu mantu, kamēr bāriņu tiesa, uz šo personu paziņojumu, dod attiecīgus rīkojumus.

307.         Pec zemes tiesībām aizbildņu iecelšanu un apstiprinašanu attiecīgā bāriņu tiesa vienmēr izdara rakstiski, izdodot tā saucamo konstitutoriju jeb tutoriju. Tāds pats akts izdodams ari testamentaniskiem aizbildņiem, kuri nav jāapstiprina; bet nepilngadīgā vecākiem, vectēvam un vecmātei šis akts nav vajadzīgs.

308.         Vidzemes pilsētās ieceltiem vai apstiprinātiem aizbildņiem jāierodas personīgi bāriņu tiesā un, pēc tam, kad šī tiesa viņiem piekodinājuisi izpildīt taisnprātīgi viņiem uzlikto amatu, jāapsola tas zvēresta vietā rokā iesitot (Handschlag). Rīgā tūliņ pēc šā akta izdarīšanas aizbildņu vārdi ierakstāmi sarakstos, kurus šim nolūkam ved bāriņu tiesa.

Trešais nodalījums.

Personas, kuras var iecelt par aizbildņiem.

309.         visos tajos gadījumos, kad aizbildņa apstiprinašana vai iecelšana atkarājas no tiesas, viņai jāraugās, lai apstiprinamai vai ieceļamai personai būtu tāda pienākuma izpildīšanai vajadzīgās spējas.

Piezīme (pēc Turp.). Aizbildņus par pareizticīgiem nepilngadīgiem ieceļ un apstiprina no tās pašas ticības personām.

310.         vispirms jāgriež vērība uz to, vai aizbildnis ir persona ar atzītu nevainojamu uzvešanos un vai viņš sekmīgi ved pats savu saimniecību.

311.       aizbildnim jabut pec iespējas tas pašas kārtas un izcelšanas, ka viņam uzticamais nepilngadīgais; tomēr šis nosacījums nedrīkst aprobežot tuvāko Tadnieku tiesības tikt ieceltiem par aizbildņiem.

312.         talak ari pec iespejas jamugas, lai aizbildnis btitu turīgs cilvēks un lai viņam būtu zemes īpašumsi, bet it īpaši, lai viņa mantas vērtība nebūtu mazāka par viņa pārvaldībai uzticamās nepilngadīgā .mantas vērtību. Šis nosacījums attiecas galvenā kārtā uz aizbildņiem, kurus ieceļ tiesa pēc savas izvēles, un ir mazāk saistošs attiecībā uz tiem, kurus ieceļ pēc testamenta vai no radnieku vidus, un vispār nesaista tiesu tajos gadījumos, kad pilnīgi ievēroti 310. panta nosacījumi.

313.         bariņu tiesai pienakas vispār nepielaist pie aizbildnības, bet kad jau iecelšana notikusi, atcelt no aizbildnības, visus tos, no kuru pārvaldības varētu sagaidīt kādu zaudējumu nepilngadīgajam.

314.par aizbildņiem nekada ziņa nevar būt:

1) nepilngadīgie. Ja nepilngadīgais iecelts par aizbildni testamentā, tad līdz viņa pilngadībai jāieceļ pagaidu aizbildnis.

315.         2) slimīgas personas, kuras nespej parvaldīt savas pašu lietas, ka ari aklie, rnēmie, kurlie un vājprātīgie. Ja vājprātīgais iecelts par aizbildni testamentā, tad tiesai jāieceļ viņa vietā, līdz kamēr viņš izveseļojas, pagaidu aizbildnis.

316.         3) tie, kurus tiesa izsludinājusi par izšķērdētajiem.

317.         4) sieviešu dzimuma personas, izņemot tomēr nepilngadīgā māti un vecmāti.

318.        (pēc turp.). par aizbildņiem nekādā ziņā nevar būt: 5) ārzemnieki, t. i. Latvijas pavalstniecībā nestāvošas personas. Pēc Vidzemes pilsētu tiesībām aizbildņiem jābūt no vietējiem pilsoņiem un pilsētas iedzīvotājiem un padotiem tām pašām pilsētu tiesībām. Izņēmums pielaižams tikai tādām svešām personām, kurām ir pilsētā nekustams īpašums un kuras noteikti izteikušas bāriņu tiesas klātbūtnē piekrišanu padoties pilsētu tiesībām. Ari zemes tiesības prasa, lai aizbildņiem būtu dzīves vieta, ja iespējams-, vienā pilsētā un vienā tiesas apgabalā ar viņiem uzticētiem nepilngadīgiem un lai viņi būtu padoti vienām zemes tiesībām ar tiem, ja vien aizbildni nav iecēluši vecāki testamentā vai ja viņam kā tuvākam radniekam nav priekšrocība uz aizbildņa amatu. Bet tādos gadījumos aizbildnis savas pārvaldības lietās; padots bāriņu tiesai.

310.         6) tie, kas ar tiesas spriedumu zaudējuši vaii nu visas kartas tiesības, vai visas sevišķās tiesības un priekšrocības!, kā personiski, tā ari pēc viņu kārtas piešķirtās, vai, beidzot, dažas personiskās tiesības un priekšrocības, pamatojoties uz Lik. kop. XV. sēj. 1. d. Sodu lik. 50. p. — Skat. augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.).

Šā panta teksts pamatojas uz 1®85. g'. Sodu likumiem, un to 50. pantam šajā gadījumā atbilst 1903. g. Sodu likumu 30. panta 6. punkts. Aizrādījums uz &amp;. panta piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie 8. p. piez.).

320.         7) personas, kuras jau vienreiļz atceltas no aizbildnības par sliktu pārvaldīšanu.

321.         8) personas, kas apkrautas paradiem un kritušas pilnīga nabadzībā.

322.        protestantu mācītāji var pieņemt aizbildņu amatu tikai ar konsistorijas atjauju.

Konsistorijas ir likvidētas (Lik. kr. papild. 94 un Lik. kr. 1922. g. — 4) un viņu pienākumus izpilda Evaņģēliskās luterāņu baznīcas virsvalde.

323.(attiecas uz igauniju).

324.         par aizbildņiem nevar but tikai zināmos gadījumos vai tikai zināmām personām:

1) tie, kurus vecāki, vectēvs vai vecmāte testamentā noraidījuši no aizbildnības par viņu palikušajiem nepilngadīgajiem.

325. 2) tie, kas paši tiecas kļūt par aizbildņiem.

Vietējie civillikumi. 4

326.з) tie, kas bijusi ienaida ar to personu tēvu vai mati, par kurām nodibina aizbildnību.

327.  4) tie, kam bijusi svarīga prāva vai nu ar to personu vecākiem, par kurām nodibina aizbildnību, vai ar viņām pašām, kā ari tie, kam .tāda prāva vēl stāv priekšā, — tomēr tikai līdz tam laikam, kamēr lieta vēl nav nobeigta ar tiesas spriedumu vai ar izlīgumu.

328.visi augša uzskaitītie iemesli (314.—327. р.), kuri kavē kādas personas iecelšanu par aizbildni, ir ari iemesli viņas atcelšanai, ja tie atklājas tikai pēc viņas iecelšanas1 par aizbildni.

Ceturtā i s n o d a 1 ī j u m s.

Personas, kurām tiesība atteikties no aizbildņa amata pieņemšanas.

329.         aizbildņa amats ir sabiedriska klauša, no kuras neviens nevar atteikties bez likumīga iemesla.

Piezīme. Par izņēmumu no šā noteikuma attiecībā uz māti un vecmāti skat. augstāk, 280. un 289. pantā.

330.         likumīgi iemesli, kuri atsvabina, no aizbildņa amata pieņemšanas, ir:

1)     valsts un sabiedrisks dienests, lauku vai pilsētas, ar kuru grūti savienot aizbildniskās pārvaldības pienākumus;

2)    lasīt un rakstīt neprašana;

3)     vairāk kā sešdesmit gadu vecums, bet Kurzemē septiņdesmit gadu un lielāks vecums;

4)     pārziņa jau par trim aizbildnībām, vai kaut ari par vienu, bet par tādu, kura saistīta ar lielām rūpēm;

5)    liela ģimene, it īpaši ja tā cēlusies no vairākām laulībām;

6)   nabadzība un trūkums;

7)    slimīgums;

8)    priekšā stāvoša pārvietošanās uz dzīvi citā tiesas apgabalā;

9)     ilga uzturēšanās, sabiedrisku pienākumu dēļ, ārpus tiesas apgabala.

10) bez tam, pēc Vidzemes zemes tiesībām, mazāk kā divdesmit piecu gadu vecums.

331.kas labpratīgi uzņemies aizbildņa amatu, lai gan viņam aiz kāda no 330. pantā pievestiem iemesliem bijusi tiesība atteikties no tā, tas vairīsi nevar aiz tā paša iemesla turpmāk prasīt, lai viņu atsvabina. Bet ja kāds no tādiem iemesliem iestājas pēc tam, kad viņš jau uzņēmies aizbildņa amatu, (tad viņam, ir tiesība lūgt, lai viņu atsvabina no tā.

332.         330. panta uzskaitītos atteikšanas iemeslus nevar pievest sev par labu:

1) ne tie, kas tieši atsacījušies no šās tiesības vai nu ar nepilngadīga vecākiem dotu solījumu vai kā citādi;

2)  ne tas, kurš pieņēmis kautko, piešķirtu viņam ar to pašu testamentu, ar kuru viņš iecelts par aizbildni.

Sal. 2852. p.

333.         likumīgos atteikšanās iemeslus var izlietot^ katrs, neatkarīgi no tam, vai viņš iecelts par aizbildni pēc likuma, vai pēc testamenta, vai ari uz valdības rīkojumu; kas vēlas šo tiesību izlietot, tam par tādu iemeslu, bet ja to vairāk, tad par visiem kopā, tikai jāpaziņo bāriņu tiesai, tiklīdz viņš dabū zināt par savu iecelšanu.

334.ja par aizbildni ieceltais laika nepaziņo par savu atteikšanos un neuzrāda likumīgus nokavējuma iemeslus, vai ja tiesa neievēro viņa uzrādītos iemeslus, tad par aizbildni ieceltais atbild par visu, kas noticis aizbildnībā no tā laika, kad attiecīgā tiesa viņam paziņojusi par viņa iecelšanu.

335.       (pēc turp.). Sūdzības par bāriņu tiesas rīcību un lēmumiem iesniedzamas pēc Vispārējās guberņu iekārtas (1892. g. izd.) 1160.—1170. panta noteikumiem.

Vispārējā guberņu iestāžu nolikuma (1893. g. izd.) 1160.—1170. panti' atrodas šā nolikuma VII. sadaļas 1. nodaļā par muižnieku aizbildnības iestāžu iekārtu, bet tā kā muižnieku aizbildnības iestādes vairs nepastāv (sal. Lik. kr. 1920. g. — 248), tad attiecībā uz iām minētie panti ir zaudējuši spēku. Tomēr, ņemot vērā minētā nolikuma 1185. pantu, kas noteic, ka 1160.—1170. pantu nosacījumi zīmējas ari uz pilsētu bāriņu tiesām, jāatzīst, kā attiecībā uz šīm pēdējām minētie panti paliek spēkā.

336.         kamēr tiek apspriesta par aizbildni iecelta pievesto atteikšanās iemeslu likumība, bāriņu tiesai pēc iespējas jāapsargā nepilngadīgā intereses un, ja vajadzīgs, jāieceļ viņam pagaidu aizbildnis.

Piektais nodalījums.

Aizbildnības pārvaldīšana.

I.    Aizbildņa pienākumi attiecībā uz nepilngadīgā personu.

337.         aizbildņi izpilda saviem aizbilstamiem vecāku vietu. Tādēļ viņu aizbildnībā stāvošiem jāparāda viņiem tāda pati godbijība kā vecākiem.

338.         kad aizbildnībā stavošais izrāda nepaklausību un stūrgalvību, aizbildnis var lietot pret viņu mājas pārmācības līdzekļus, uz tā paša pamata ka vecāki.

339.ja majas parmacībai nav sekmju, aizbildnis griežas pec palīdzības pie bāriņu tiesas, bargāku soļu speršanai.

340.         aizbildnim jāsniedz viņa aizbildnība stavošajam visāda aizsardzība un atbalsts un jāaizstāv tas pret personīgiem apvainojumiem.

341.         aizbildnim it īpaši jagada par viņarn uzticēta nepilngadīga audzināšanusaskaņā ar viņa kārtu, ar tādu pašu rūpību, ar kādu apzinīgs tēvs nodotos savu paša bērnu audzināšanai.

342.         kad matē vairs nav dzīva (281., 285., 287. p.), ka ari kad vecāki nav iecēluši, ar bāriņu tiesas apstiprinājumu, sevišķu audzinātāju, aizbildnis va'r, ar tās pašas tiesas piekrišanu, uzņemties pats audzināšanu, vai ari uzticēt to kādai citai personai, kurai ir uz to vajadzīgās spējas. Bet ari šajā pēdējā gadījumā aizbildnim jāuzrauga audzināšana, .la nepilngadīgo nodotu, ar bāriņu tiesas piekrišanu, mācības iestādē, tad audzināšanas tiesības pāriet &lt;uz šo iestādi.

Piezīme (attiecas uz Igaunija).

343.         nepilngadīgā audzināšanas mērķim, līdz ar viņa miesas veselības apsardzību, jābūt it īpaši viņa tikumiskai un prāta «attīstībai, vispirms caur ticības mācību pēc tās ticības, pie kuras viņš pieder, un pēc tam caur zinātnisku izglītību, 'saskaņā ar viņa kārtu, mantas stāvokli, spējām un tieksmēm.

344.         attiecība uz nepilngadīga zinātnisko izglītību un viņa nakama dzīves veida noteikšanu sevišķi jāievēro viņa vecāku griba, ja tāda bijiisi izteikta, bet ja viņi nav atstājuši nekādus rīkojumus, tad viņa tuvāko radnieku padomi.

345.ja vecāku atstatie rīkojumi (344. p.) izrādās priekš nepilngadīgā neizdevīgi, tad aizbildnim ir tiesība atkāpties no tiem, bet tikai ar bāriņu tiesas piekrišanu.

346.         aizbildnis nekada ziņa nedrīkst piespiest viņam uzticēto nepilngadīgo sagatavoties uz tādu dzīves veidu, kurš nesaskan ar viņa tieksmēm vai neatbilst viņa «spējām un miesas būvei. Turpretim aizbildņa pienākums ir ievērot tiklab šos apstākļus, kā ari viņa aizbilstamā kārtu un mantas stāvokli, un vispār to vadīt, lai tas, negrozot 'savus nodomus, pastāvīgi tuvotos mērķim, kuru tas sev spraudis pēc pamatīgas pārdomas.

347.nepilngadīgā uzturam un audzināšanai atļauts izlietot vienīgi nepieciešamo, sedzot patēriņus no viņa mantas ikgadējiem ienākumiem un vispār samērojot ar tiem visus izdevumuis, lai daļa no šiem ienākumiem, ja vien iespējams, katru gadu vēl ietaupītos.

348» Šaubu gadījumos aizbildnis izlūdz bāriņu tiesas padomu, kura, raugoties pēc apstākļiem, sašaurina liekos izdevumus un cenšas atrast līdzekļus fe trūkuma segšanai.

349. Spiedīgos gadījumos, it īpaši ja nepilngadīgais 'izrāda sevišķas spējas, kuras ir vērts attīstīt, audzināšanas izdevumu segšanai atjauts izlietot pat daļu no viņa kapitala, bet ne citādi, kā tikai ar noteikti izsacītu bāriņu tiesas piekrišanu.

350Kad trūkst nepilngadīgā līdzekļu tā uzturam un audzināšanai, aizbildnim nav pienākums to uzturēt uz savu rēķinu, un viņš var, raugoties pēc apstākļiem, nodot to vai nu mācīties kādu derīgu amatu, vai sabiedriskā skolā.

351.         aizbildnība (stāvošām nav tiesības, bez aizbildņa piekrišanas, ne saderināties, ne iestāties laulībā. Bet aizbildnis var viņam liegt savu piekrišanu tikai aiz tiem iemesliem, aiz kuriem tas atlants vecākiem attiecībā uz viņu pilngadīgiem bērniem (205. p. piez.). Domstarpību gadījumā izšķir bāriņu tiesa.

Piezīme (pēc Turp.). Bāriņu tiesu pārziņai nepiekrīt lietas par atjauju došanu pareizticīgām personām iestāties laulībā bez viņu vecāku un aizbildņu piekrišanas.

Sal. paskaīdr. pie 205. p. piezīmes. — Sakarā ar to, kas teikts paskaidrojumā pie 205. p. piezīmes, šā (351.) panta piezīme jāatzīst par spēku zaudējušu.

352.         aizbildnis, kā ari viņa radnieki lejupeja linija un vispār viņa mantinieki, var iestāties laulībā ar viņa aizbilstamiem tikai ar bāriņu tiesas sevišķu atļauju.

II.       Aizbildnis ka nepilngadīga pārstāvis.

353.      (pēc turp.). Nepilngadīgajam nav tiesiskas gribas; tādēļ visos uz viņu attiecošos tiesiskos darījumos viņu pārstāv aizbildnis, kā ar tiesību, tā ari ar pienākumu darboties viņa vietā.

354.         visiem šādiem darījumiem, kurus nepilngadīgie noslēguši bez aizbildņa piedalības, nav priekš viņiem saistoša tiesiska spēka, ja vien aizbildnis vēlāk nav šos darījumus apstiprinājis ar savu piekrišanu, ciktāl likums (380. un turpm. p., 401. p.) viņu uz to pilnvaro.

355.         ja nepilngadīgais noslēdzis darījumu kaut ari bez sava aizbildņa piedalības, bet acīmredzami sev par labu, tad tas atzīstams par spēkā esošu un saistošu otrai putsei.

356.         nepilngadīgā tiesiskie darījumi (354. p.) iegūst saistošu spēku, ja viņš, kļuvis pēc pilngadības sasniegšanas un izstāšanās no aizbildnības spējīgs pats aizistāvēt savas tiesības, noteikti atzīst no šiem darījumiem izrietošās saistības.

357. aizbildnis visas viņa aizbilstamā lietas darbojas patstavīgi un ved tās ar saimnieka tiesībām. Bet visos svarīgākos gadījumos viņam jāizlūdz bāriņu tiesas norādījumi.

358. tiesiski darījumi, kurus aizbildnis noslēdzis pie bariņu tiesas vai ar viņas piekrišanu, atzīstami katrā ziņā par salīstošiem, un vēlāk tos nevar apstrīdēt.

359(pēc Turp.). Prāvu lietās aizbildnim pilnīgi jāpārstāv viņa aizbilstamie. Bez viņa tie nevar ne celt prasību, ne atbildēt tiesā.

Sal. Civilprocesa likumu, 1923. g. izd., 27. pantu.

360. pravas par svarīgiem un vertīgiem priekšmetiem, kuras var būt saistītas ar lieliem izdevumiem, kā ari tādas prāvas, kuru iznākumu grūti paredzēt, aizbildnis var uzsākt savu aizbilstamo vietā ne citādi, kā izlūdzis papriekš bāriņu tiesas piekrišanu un vajadzīgos norādījumus no viņas puses. Ja šā nosacījuma neievērošanas dēļ nepilngadīgajam rodas pametums, tad aizbildnim jāatlīdzina viņam visi izdevumi un zaudējumi.

361. uz ta paša pamata aizbildnis atbild ar savu mantu par visiem tiesas izdevumiem tādās prasībās, kuras viņš aiz nolaidības pielaiž celt pret viņam uzticēto nepilngadīgo, piemēram, par neapstrīdamu parādu saistību, kura pārgājusi uz nepilngadīgo mantojuma ceļā, kad viņš vārējis tādu prasību novērst, piedzenot laikā šā parāda samaksai paša nepilngadīgā prasījumus.

362.    ja pirmās instances tiesa taisa spriedumu pret nepilngadīgo ,un_ aizbildnis to atzīst par nepareizu, tad viņam jāpārsūdz lieta uz augstāku instanci, nepielaižot neizdevīgajam spriedumam nākt likumīgā spēkā.

363. kad ceļas prava starp aizbildni un viņa aizbilstamo, bariņu tiesa ieceļ pēdējam sevišķu aizbildni šās prāvas vešanai. Bet ja ir vairāki aizbildņi, tad viens-no tiem, kurš nav piedalīgs lietā, var vest to pret otru.

364.(pēc turp.). līgumus un citus tiesiskus darījumus starp nepilngadīgo un viņa aizbildni var noslēgt tikai ar bāriņu tiesas piekrišanu. Ja nepilngadīgajam ir tikai viens aizbildnis, tad šādam gadījumam viņam jāieceļ vēl otrs.

III.     Nepilngadīga mantas pārvaldīšana.

365. pec aizbildnības pieņemšanas aizbildnim vispirms janoskaidro nepilngadīgā mantas un parādu prasījumu un saistību sastāvs, lai tie atrastos kur atrazdamies un sastāvētu no kā sastāvēdami, ievešanai sīkā un taisnprātīgi sastādāmā sarakstā.

Piezīme (pec Turp.). Sarakstu (365. p.) saistada attiecīga bariņu

tiesa.

366.         sarakstu izgatavo divos eksemplāros, no kuriem viens paliek pie aizbildņiem, bet otru uzglabā bāriņu tiesā.

367.         dārglietas, parādu saistību dokumenti, kredītiestāžu zīmes un valsts papīri, kas atrasti sarakstu sastādot, nododami bāriņu tiesai uzglabāt.

368.ja kāds uzsāk pārvaldīt nepilngadīgā mantu, nesastadot tas sarakstu, tas, kā persona, kas sacel pret sevi aizdomas, atceļams no aizbildnībai un ir atbildīgs par visiem zaudējumiem, kādi rodas īpašniekam no viņa pārvaldības.

369.         kurzeme pienākums sastadīt sarakstu par aizbildnība stāvošo mantu neattiecas uz aizbildņiem no nepilngadīgā augšupejās līnijas radniekiem, kā ari uz tiem, kas iecelti pēc testamenta.

370.         pec vidzemes zemes tiesībām tam no vecākiem, kurš pec otra nāves palicis par savu bērnu aizbildni, neatliekami jāsastāda par mirušā atstāto mantojumu saraksts ar savu parakstu un viens tā eksemplārs jāiesniedz bāriņu tiesai.

371.         pec vidzemes pilsētu tiesībām tas no vecākiem, kurš otru pārdzīvojis, ir atsvabināts no saraksta sastādīšanas tiesas kārtībā tik ilgi, kamēr viņš atrodas atraitnībā. Bet iestājoties jaunā laulībā, Rīgā pietiek ar viņa paša sastādītu un bāriņu tiesai iesniegtu sarakstu, kura pareizība tomēr jāapstiprina, zvēresta vietā, ar sevišķu apgalvojumu.

372..       kas testamenta ieceļ nepilngadīgo par mantinieku, tas var nevien atbrīvot aizbildni no saraksta sastādīšanas, bet pat aizliegt to sastādīt.

Piezīme. Attiecībā uz Kurzemi skat. augstāk, 369. p.

373.         kad mantojums, kas nepilngadīgajam piekritis no vecākiem, apgrūtināts parādiem, tad aizbildnim vispirms jālūdz attiecīgā tiesu iestāde, lai uzaicina ar sludinājumu kreditorus.

Sal. Civilprocesa likumu; 1914. g. izd., 2011. un turpmākos pantus, kā ari 2079. p.

374.         kad kreditori uzzināti, tad aizbildnim jārūpējas, lai tos apmierinātu, pēc iespējas, no mantojuma sastāvā esošās skaidras naudas, vai no tīrajiem ienākumiem, kādi paliek atskaitot izdevumus,' vai ari ieskaitot abpusējus parādu prasījumus.

375.         ja ar 374. panta noradītiem līdzekļiem nav iespējams kreditorus apmierināt, aizbildnis var šim nolūkam ar bāriņu tiesas piekrišanu, taisīt aizņēmumu, bet kad tāds nav iespējams, pārdot no nepilngadīgā mantas visnevajadzīgākās daļas.

376.         Šādam nolūkam viņš pārdod vispirms, pēc vajadzības, nepilngadīgā kustamo mantu, bet ja ar to vēl nepietiek, tad ari nekustamo mantu, atsavinot vispirms tās daļas, kuras atdalītas no galvenā īpašuma un ta piederumiem u&gt;n atrodas atstatu no tā, un vispār to, kas ienes nepilngadīgajam samērā vismazāk labuma.

377.         aizbildnim ir tiesība, ar bariņu tiesas piekrišanu, noslēgt ar nepilngadīgā kreditoriem labprātīgus izlīgumus viņam par labu; bet ja aizbildnis pats pieder pie kreditoru skaita, tad attiecībā uz savu prasījumu viņam jāapmierinās ar tiem pašiem nosacījumiem, kādi noteikti parejiem.

378.       (pēc turp.). ja uz mantojumu gulošie parādi pārsniedz mantotās mantas vērtību, un labprātīgs izlīgums ar kreditoriem nenotiek, tad aizbildnim jāizlūdz bāriņu tiesas piekrišana atklāt konkursu par mantojuma masu.

379.        (pēc turp.). ja bāriņu tiesa dod savu piekrišanu konkursa atklāšanai par mantojuma masu, tad aizbildnim jāuzsitājas pie konkursa tiesas un kreditoriem par to, lai sniedz nepilngadīgajam pa konkursa laiku viņa uzturam nepieciešamos līdzekļus.

380.         nepilngadīgajam piekritušā kustama manta, kura maitājas vai vispār samazinās un pie tam nav vajadzīga viņa lietošanai, aizbildnim nekavējoties jāpārdod par iespējami izdevīgāko cenu, neizlūdzot šim nolūkam sevišķu atļauju, bet dodot bāriņu tiesai norēķinu par pārdošanu un par pārdodot ieņemto naudu.

381.         pārdot nepilngadīgajam piederīgu kustamu mantu, kura nemaitājas, kā: sudrabu, zeltu, dārgakmeņus, visādas metala lietas u. t. 1., pielaižams: a) ja tas nepieciešams parādu samaksai, kuri guļ uz šim nepilngadīgajam piekritušo mantojumu, vai ari viņa uzturam; b) ja minētās lietas ir bijušas tās personas tirdzniecības' priekšmeti, no kuras mantojums piekritis, un c) ja no viņu pārdošanas var sagaidīt viņu nepilngadīgajam īpašniekam labumu, kurpretim, palikušas nepārdotas, šīs lietas nevien nenestu viņam ienākumu, bet varētu pat ar laiku kļūt nevērtīgākas un tādā kārtā sagādāt viņam neatgūstamu zaudējumu. Bet katrai šādai pārdošanai aizbildnim iepriekš jāizlūdz bāriņu tiesas atļauja, un bez tam jāizvairāsi, pat minētos gadījumos, pārdot tādas lietas, kuru uzglabāšanai priekš viņu īpašnieka var būt sevišķa vērtība, kā piemiņai pa'r viņa vecākiem vai senčiem.

382.         pārdot aizbildnība stāvošajam piederīgus nekustamus īpašumus pielaižams r a) izdalot mantojumu starp pilngadīgiem un nepilngadīgiem mantiniekiem; b) neatliekamu parādu samaksai, kuri pārgājuši uz viņu kopā ar mantojumu; c) kad nav itin nekādu citu līdzekļu viņa uzturam; d) ja pārdošana ir vienīgais līdzeklis novērst nepilngadīgajam draudošu ievērojamu pametumu, kā piemēram: kad var atsevišķi pārdot no vecuma sabrukušu ēku, vai kad īpašuma uzturēšana prasa vairāk, nekā no tā dabū ienākuma. Par tādiem gadījumiem aizbildnim jāziņo bāriņu tiesai, kura, lūkojusi cauri pievestos apstākļus un pārliecinājusies par nodomātās pārdošanas vajadzību vai derīgumu, vai nu pati atļauj pārdot, ja īpašums novērtēts ne augstāk par trīs simti latiem, vai ari, kad tas novērtēts augstāk, iesniedz Metu otrās instances izšķiršanai.

1.piezīme (pēc Turp.). Bez šajā (382.) pantā norādītiem gadījumiem, no aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu īpašumiem atļauts ari pārdot, šajā pantā noteiktā kārtībā, atsevišķos zemnieku zemes gabalus, kad zemnieki tādus zemes gabalus izpērk. — Šī piezīme attiecas ari uz 495. pantu.

2. piezīme (pēc Turp.). Bāriņu tiesu lēmumi par aizbildnībā stāvošu personu nekustamu īpašumu atsavināšanu vai apgrūtināšanu par vairāk kā trīs simti latu lielu sumu, iesniedzami apgabaltiesas apstiprināšanai. — Šī piezīme attiecas ari uz 1850. pantu.

Šā panta 1. piezīme atkrīt sakarā ar Agrārās reformas likumu, bet attiecībā uz

2.     piezīmi skat. paskaidr. pie 113. p. Aizrādījums 2. piezīmē uz 1850. pantu atkrīt, .jo šis pants attiecas tikai uz Igauniju.

383.         pardošanai nav vajadzīga sevišķa tiesas atļauja sekošos gadījumos: a) kad to izdara izpildot likumīgā spēkā stājušos tiesas spriedumus; b) kad tā pe'rsona, no kuras mantojuļna lieta pārgājusi nepilngadīgā īpašumā, pati testamentā vai kā citādi noteikusi tās pārdošanu; c) kad to prasa trešā persona, kurai ir uz to Mesība. Bet ari visos šajos gadījumos pārdošana izdarama bāriņu tiesas uzraudzībā.

384.         ja mantojuma atstajejs butu tieši aizliedzis pārdot kadu lietu, kuras paturēšana nepilngadīgajam nestu acīmredzamu pametumu, tad aizbildnis var lūgt bāriņu tiesu, lai atceļ minēto aizliegumu.

385.         visādu aizbildnība stāvošu kustamu vai nekustamu mantu var pārdot paši aizbildņi, vai nu publiskā izsolē, vai brīvi, raugoties pēc tam, kā viņi un bāriņu tiesa atzīst to par izdevīgāku; bet kad pārdošana notiek brīvi, tad aizbildnim nav tiesības pirkt neko no viņa aizbildnībā stāvošās mantas, ne uz savu vārdu, ne ari uz sievas vai savu bērnu vārdu.

386.         viss, kas augša (381.—385. p.) sacīts par pārdošanu, attiecas ari uz visiem citiem aizbildnībā stāvošu personu mantas atsavināšanas veidiem, kā: maiņu, ķīlu-valdīšanas līgumu, izlīgumu, ieķīlāšanu, īpašuma apgrūtināšanu ar servitutiem vai realnastām, viņu izpirkšanu u. t. I.

Aizrādījums uz ķīlu-valdīšanas līgumu atkrīt sakarā ar šā institūta atcelšanu (sal Lik. kr. 1925. g. — 187, 1).

387. ja nepilngadīgajam piederīgu nekustamu mantu, preteji 382.,

385.     un 386. panta noteikumiem, pārdod vai kā citādi atsavina bez valdības varas attiecīgas atļaujas, tad uz aizbildnībā stāvējušās personas lugumu, kad tas iesniegts ne vēlāk par tenniņgadu pec viņas pilngadības sasniegšanas, minēto pārdošanu vai citādu atsavināšanu var atzīt par neesošu. Tādā gadījumā nekustamā manta atdodama atpakaļ no aizbildnības izgājušai personai, bet zaudējumi, kādi nodarīti tiklab viņai, kā ari mantas ieguvējam, atlīdzinami pamatojoties uz IV. ^grāmatas 8. sadaļas 2. nodaļas noteikumiem par zaudējumu atlīdzību vispār.

Sal. 858. p. 3. punktu, kā ari 3060. p.

388.         vidzeme aizbildnim nav tiesības, bez bariņu tiesas iepriekšējas atļaujas, ne prasīt, lai samaksā nepilngadīgajam pienākošos kapitalus, ne ari dot tālāk citam tādus prasījumus.

389.ja kadas trešās personas parada prasījumu pret nepilngadīgo dotu tālāk viņa aizbildnim, tad šī tālākdošana nāk par labu nepilngadīgajam parādniekam, bet aizbildnis zaudē tiesību uz sava prasījuma apmierinājumu.

390.         aizbildnim jāpārvalda aizbilstama manta ar tadu pašu rupību un ta'isnprātību, ar kādu labs saimnieks pārvalda savas paša lietas.

391.         aizbildnim jarupejas nevien par nepilngadīga mantas uzturēšanu un drošu uzglabāšanu, bet ari par tās iespējamu uzlabošanu un pavairošanu, tiklab ietaupot daļu no ienākumiem un pieņemot nepilngadīgajam sniegtus dāvinājumus un noveles, kā ari visādā citādā atļautā ceļā.

392.         nepilngadīgā nekustamā manta aizbildnim jāuztur labā stāvoklī, aizsargājot to no visa, kas varētu pazemināt tās vērtību.

393.ja nepilngadīga' nekustama manta pastav no lauku īpašumiem, tad aizbildnim it īpaši jāgriež vērība uz to, lai lauki būtu pienācīgi apstrādāti, lopi labi uzturēti, ēkas remontētas, visādi ienākumi pienācīgi ievākti, nodevas un citas sabiedriskas nastas laikā segtas un esošās fabrikas un rūpali uzturēti.

394.jaunas ietaises, kas saistītas ar tādiem izdevumiem, kurus nevar segt no lauku īpašuma ienākumiem, aizbildnis nekādā ziņā nedrīkst ierīkot bez bāriņu tiesas iepriekšējas atļaujas.

395.         zemes gabali un ēkas, kas atrodas pilsētās, aizbildnim jauztur derīgā un labā stāvoklī, ievācot no tiem ienākumus un laikā sedzot uz tiem gulošās nastas. Jaunas ēkas viņš drīkst celt tikai ar bāriņu tiesas iepriekšēju atļauju.

396.ja paredzams, ka birtu izdevīgi lauku īpašumu iznomāt, tad nomas līgums jāceļ priekšā bāriņu tiesas apstiprināšanai. Vidzemē ir aizliegts īpašumu nomāt pašam aizbildnim.

Piezīme (pēc Turp.). Aizbildnības un aizgādnības lietu pārziņai ir nodibinātas muižnieku un pilsētu bāriņu tiesas. Visos gadījumos, kuros likums prasa, lai tiesisku darījumu apstiprina bāriņu tiesa, pēdējā iepriekš lūko cauri darījumus un izteic par tiem savu piekrišanu vai nepiekrišanu.

—    Šī piezīme attiecas ari uz 401., 404., 408. un 460. (piez.) pantu.

Muižnieku bāriņu tiesas atceltas (Lik. kr. 1920. g. — 248). Skat. ari paskaidr. pie 2003 . p.

397.        nepilngadīgā mantoti tirdzniecības uzņēmumi vai rūpali aizbildnim jāturpina uz nepilngadīgā rēķinu, ja vien tas nav saistīts ar risku vai vispār apgrūtināts kādiem šķēršļiem. Jautājums par šo uzņēmumu turpināšanu vai par viņu izbeigšanu jāizšķir bāriņu tiesai.

39S. (pēc Turp.). Aizbildnis var sava aizbilstama lietas mn tā interesēs noslēgt visādus līgumus, pieņemt un izdarīt maksājumus. Visa tāda darbība ir nepilngadīgajam saistoša, ja vien aizbildnis to izdarījis labticībā, palikdams pie tam saimnieciskas pārvaldības robežās un nesaistīdams nepilngadīgo, bez sevišķas vajadzības, uz termiņiem, kuri sniedzas tālāk par viņa pilngadības iestāšanos.

399.ja aizbildnis ieskata sava aizbilstama interesem par iz-devīgu pirkt nekustamu īpašumu vai iegūt jau tam piederošam nekustamam īpašumam sevišķas tiesības vai servitutus, tad viņam jāiizlūdz šim nolūkam bāriņu tiesas iepriekšēja atļauja. •

400.         tada pati atļauja aizbildnim jāizlūdz nekustamu īpašumu pieņemšanai 'samaksas vietā.

401.         mantojumu, kuru nepilngadīgais mantojis kā no vecākiem (366. un turpm. р.), tā ari no jebkura cita, aizbildnis drīkst pieņemt tikai pēc saraksta (beneficium inventāru). Bet vispār viņš nedrīkst bez bāriņu tiesas atļaujas ne pieņemt mantojumu, ne atteikties no tā. — Skat. augstāk,

396.    p. (piez., pēc Turp.).

402.         aizbildnis nedrīkst priekš sava aizbilstama staties nekādos riskantos uzņēmumos; viņš nevar ne noslēgt tam neizdevīgus izlīgumus, ne atlaist ta parādniekiem kādu daļu no viņu parāda, ne vispār atļauties kādus nederīgus izdevumus; uz tā rēķinu. Bet aizbildnim tomēr nav aizliegts dot ar bāriņu tiesas atļauju tādas dāvanas, no kurām, sakarā ar nepilngadīga sevišķām attiecībām vai pēc pieņemtām parašām, grūti izvairīties, nepārkāpjot pieklājības nosacījumus.

403.   visa skaidra nauda, ka nepilngadīga saņemtā mantojuma atsita, ta ari vēlāk kautkādā ceļā ,viņam ienākušā, aizbildnim jāiegulda,

pret pietiekošu nodrošinājumu, uz procentiem, izņemot nepilngadīga tekošiem izdevumiem nepieciešamo daudzumu.

404.nepilngadīgā kapitāli šim nolūkam (403. p.) jānogulda it īpaši valsts vai vietējās kredītiestādēs. Ieguldīt tos pret privātām hipotēkām drīkst tikai ar bāriņu tiesas atļauju un ar aizbildņa sevišķu atbildību. — Skat. augstāk, 396. p. (piez., pēc Turp.).

405.         aizbildnis ir atbildīgs pret nepilngadīgo par tiem viņa kapitāliem, kurus nodevis uz augļiem bez pietiekoša nodrošinājuma.

406.         tada paša kārtā aizbildnis atbild par ikvienu nepietiekoši attaisnotu nokavējumu nepilngadīgā naudas ieguldīšanā uz procentiem, un viņam jāatlīdzina nepilngadīgam ar to radies procentu zaudējums.

407.        aizbildnim jarupejas par nepilngadīga naudas prasījumu piedzīšanu no parādniekiem, pēc iespējas labprātīgā ceļā, bez tiesas. Jajnantojuma atstājējs vai agrākais aizbildnis ieguldījuši kapitalu nedrošas rokās, tad aizbildnim visādi jācenšas to nodrošināt vai piedzīt.

408.         pec vidzemes zemes tiesībām aizbildnim ir priekšrocība lietot sava aizbilstamā kapitalu, tomēr ar pienākumu maksāt procentus un nodrošināt samaksu līdzīgi ar trešām personām. Kustamā manta un naudas papīri, ar kuriem viņš nodrošina ņemto kapitalu, nododami bāriņu tiesas glabāšanā, bet ar nekustamu mantu nodrošināts parāds ievedams zemes grāmatās. — Skat. augstāk,

Piezīme (pēc Turp.). Publiskās grāmatas, kuras nodibinātas tiesību nostiprināšanai uz nekustamu mantu, sauc par zemes grāmatām. — Šī piezīme attiecas ari uz sekošiem pantiem: 568., 599., 809.—813., 818.,

824.,     855, 944., 959., 1262,—1264., 1310., 1317, 1327. (piez.). 1328., 1503, 1523, 1529, 1554, 1555, 1593, 1617, 1622, 1635, 1642, 1652,, 2339, 2487, 2494, (piez.), 2499, 2503, 2539, 2735, 2736, 3002. un piez, 3011, 3018, 3250. (1. piez.), 3636, 3878. (piez.), 3926, 3933, 3970, 4045, 4126, 4132, 4133, 4286. '(piez.) un 4483.

No šajā piezīmē norādītiem pantiem strīpojami 590., 1327. (piez.), 1503., 1523, 1529.,

1554.,     1555, 1593, 1652., 2639, 3018, 42-86. (piez.) un 4483. p, kā tādi, kas vai nu atcelti ar 1924. g. 12. apriļa uti 28. augusta (Lik. kr. 62, 138) un 1925. g. 27. oktobra (Lik, kr. 187, 188) noteikumiem, vai ari attiecas tikai uz Igauniju.

409.        (attiecas uz igauniju).

410.         pēc kurzemes zemes un pilsētu tiesībām un pēc Vidzemes pilsētu tiesībām, aizbildnim aizliegts aizņemties no sava aizbilstamā un ņemt kautko no viņa mantas uz procentiem.

411.         nepilngadīgā lietas aizbildnis nedrīkst patvaļīgi lietot vai ņemt savām vai savu radnieku vajadzībām.

412.         pec vidzemes pilsētu tiesībām aizbildnis nedrīkst lietot kadu nepilngadīgā kustamu mautu ari pret parastās atlīdzības samaksu.

413.ja aizbildnis ir spiests nepilngadīga lietas griezties pie citam personām pēc palīdzības, tad v'iņš atbild par šo personu darbību.

414.pec vidzemes zemes tiesībām aizbildnim, izveļoties palīgu sava aizbilstamā nekustamas mantas pārvaldīšanai, kā ari veikala vai rūpala vešanai (grāmatvedi, pārvaldnieku, pilnvarnieku), jāraugās, lai šīs personas dotu pietiekošu nodrošinājumu. Ja nav atrodams neviens, kas varētu dot tādu nodrošinājumu, tad aizbildnim ir tiesība pieņemt palīgu ari bez tā, bet ar pienākumu stādīt priekšā šo personu bāriņu tiesai, kura viņu nozvērina. Vienīgi šo piesardzības soļu ievērošana atsvabina aizbildni no atbildības par netaisnprātīgu rīcību vai iztrūkumiem, kādi varētu rasties no palīga puses.

IV.     Norēķināšanās.

415.         aizbildnim ikgadus jaiesniedz attiecīgai bariņu tiesai norēķins par savu aizbildniecisko pārvaldību.

416. no norēķinu iesniegšanas atsvabinati:

1)       nepilngadīgā vecāki, kā ari viņa vectēvs un vecmāte, un

2) tie testamentā ieceltie aizbildņi, kurus testators tieši atsvabinājis no šā pienākuma, bet Kurzemē itin visi testamentā ieceltie aizbildņi.

Piezīme. Pēc Vidzemes zemes tiesībām vectēvs un vecmāte nav atsvabināti no norēķina iesniegšanas. Skat. augstāk, 289. p. piez.

417.         gada norēķins iesniedzams bariņu tiesai rakstiski katra gada sakuma, ne vēlāk par februara mēnesi; tajā jāatrodas mantas sastāva apzīmējamam un sīkam sarakstam, pieliekot pēc iespējas kvītes, tiklab par visiem gada laikā bijušiem izdevumiem priekš nepilngadīgā, kā ari par saņemtiem ienākumiem un tāpat par ienākumu sumām, kuras palikušas nesaņemtas.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

418.bāriņu tiiesai nevien jāpārbauda gadu pēc gada norēķinu pareizība, bet ari, novērojot kļūdas un vispār nepilngadīgā interesēm neizdevīgu aizbildņu darbību, jāsper, Pēc paskaidrojumu pieprasīšanas no tiem, attiecīgi soli.

419.ja bariņu tiesai nav nekas ko piezīmet pie gada norēķina, tad viņa izdod aizbildnim apliecību par tā pareizību.

Piezīme (pēc Turp.). Sīki noteikumi par kārtību, kāda jāievēro norēķinu iesniedzot un lūkojot cauri, atrodas Vispārējā guberņu iekārtā (1892. g. izd., 1158. un turpm. p.).

Skat. paskaidr. pie 336. p.

420. (atcelts)[. g. 9. jul. (64.88). Valsts pad. atz., XV.].

V.    Atlīdzība aizbildņiem par izdevumiem un pūlēm.

421.visi aizbildņa izdevumi izbraukumiem nepilngadīgā lietas, atalgojumam un atlīdzībai palīgiem, lietvežiem u. t. 1. krīt uz nepilngadīgo, un aizbildnis liek tos uz viņa rēķinu.

422.ja izrādās, ka aizdevums vali aizņēmums priekš nepilngadīgā tiešām bijuši nepieciešami ari labā saimniecības pārvaldībā, tad visi lietas izdevumi, kurus aizbildnis izlicis no saviem līdzekļiem, jādabū viņam atpakaļ no nepilngadīgā mantas līdz ar procentiem.

Sal. 3419. p.

423.Šie izdevumi un izlikumi (421. un 422. p.) jādabū aizbildnim atpakaļ pat ari tad, kad lieta, kurai tie izlietoti, izbeidzas nelabvēlīgi, ja vien pašu lietu viņš uzsācis ar labu nodomu sekmēt nepilngadīgā intereses un pie tam ar pienācīgu uzmanību.

424.         nejauši zaudējumi, kādi aizbildnim, izpildot aizbildņa pienākumus, radušies bez viņa paša vainas, kā ari tie zaudējumi, kuri viņam nodarīti aiz nepilngadīgā vainas, jāatlīdzina viņam no nepilngadīgā mantas.

425.(attiecas uz igauniju).

426.        (pēc turp.). pēc vidzemes pilsētu tiesībām, par aizbildnibam, kuras saistītas ar sevišķām pūlēm un ievērojamu laika patēriņu, bāriņu tiesa noteic aizbildnim taisnīgu un nepilngadīgā mantai piemērīgu atlīdzību, bet ne agrāk kā pēc aizbildnības nobeiguma. Bāriņu tiesas lēmumi šajā lietā iesniedzami apgabaltiesas apstiprināšanai.

427.         pec vidzemes zemes tiesībām un pec Kurzemes zemes un pilsētu tiesībām, aizbildnis var, kā atlīdzību par savām pūlēm, paturēt no nepilngadīgā tīrā ienākuma ikgadus pa pieci procentiem.

Piezīme. Aizbildņi, kuriem ir tiesība lietot nepilngadīgā mantu, kā: viņa vecāki, tāpat ari, ar Vidzemes zemes tiesībās noteikto izņēmumu, vectēvs un vecmāte, nedabū, kā pats par sevi saprotams, nekādu atlīdzību.

428.ja aizbildņi ir vairāki, tad atlīdzība dalama starp viņiem līdzīgās daļās.

429.Šās atlīdzības izmaksai nekādā ziņa nedrīkst neko izlietot no nepilngadīgā kapitalās mantas.

430.ja persona, kura atstajusi nepilngadīgajam mantojumu, līdz ar to testamentā ieceltam aizbildnim noteikusi ari zināmu atlīdzību, tad tādā gadījumā viņam vairs nav tiesības saņemt likumā noteikto atlīdzību (426., pēc Turp., un 427. p.), ja vien testators nav tieši noteicis pretējo.

Sestais nodalījums.

Aizbildņu atbildība.

431.         aizbildnis, kuram japarvalda aizbildnība ar tadu pašu rupību, ar kādu labs saimnieks nododas savām paša lietām (390. p.), atbild par visiem zaudējumiem un pametumiem, kas šā pienākuma neizpildīšanas dēļ nodarīti nepilngadīgajam.

432.aizbildnis, kurš pierādījis, ka viņš no savas puses ieverojis visu tādu rūpību, ar kādu labs saimnieks nododas savām paša rietām, ir atsvabināts no jebkādas atbildības, un it nebūt nav atbildīgs ari par tādiem nelaimes gadījumiem, kurus nespēj novērst cilvēka uzmanība.

433.kad piedzenot nepilngadīga mantotu vai viņa agraka aizbildņa ieguldītu kapitalu, vai pērkot priekš viņa nekustamu mantu, nepilngadīgajam rodas kādi zaudējumi vai pametumi, tad aizbildnis atbild tikai par šajā lietā atklātu ļaunu nolūku vai rupju neuzmanību.

I

434.pienākums nepilngadīgajam atlīdzināt, kads radies aizbildnim viņa aizbildnieciskās pārvaldības dēļ, pāriet ari ūz viņa mantiniekiem.

435.aizbildņa mantinieki nes atbildību tikai par viņa pielaistu rupju nolaidību un ļaunu nolūku. Bet ja atlīdzības prasība bijusi celta vēl aizbildnim dzīvam esot, tad viņa mantinieki atbild bez izšķirības par visu to, par ko būtu bijis jāatbild, kā aizbildnim, pašam viņu mantojuma atstājējam.

436.        (pēc turp.). attiecība uz bariņu tiesu tiesību prasīt,’lai zemes grāmatās ieved atzīmi uz aizbildņu nekustamo mantu par nepilngadīgo prasījumu nodrošinājumu, jāievēro 1413. panta (pēc Turp.) noteikumi.

Septītais nodalījums,

Līdzaizbildni un viņu savstarpējās attiecības.

437.         katras aizbildnības pārvaldīšanai ieceļami, vispārēja kartība, divi aizbildņi; bet sevišķi grūtām un sarežģītām aizbildnībām viņus var

iecelt ari vairāk, — pēc Vidzemes pilsētu tiesībām tomēr ne vairāk kā trīs. Pavisam sīkām aizbildnībām pietiek a&gt;r vienu aizbildni.

Piezīme. Par izņēmumiem attiecībā uz nepilngadīgā vecākiem, vectēvu un vecmāti skat. augstāk, 273.—289. p.

438.  ja testamenta iecelts tikai viens aizbildnis, tad bariņu tiesā var iecelt, pretēji viņa gribai, viņam līdzaizbildni tikai tad, kad tas nerunā pretim tieši testamentam, bet ari pēdējā gadījumā var iecelt līdzaizbildni, ja to nedarot būtu paredzams nepilngadīgajam ievērojams zaudējums.

439. vispārējā kārtībā līdzaizbildņi pārvalda aizbildnību kopēji un nedalīti, baudīdami, saskaņā ar to, vienādas tiesības un nesdami vienādus pienākumus pārvaldībā.

440. katra aizbildņa atsevišķi izdarīta darbība aizbildnības lietās atzīstama par pilnīgi spēkā esošu un saistošu, ja vien viņš nav vispār pārkāpis savas aizbildņa tiesības un no līdzaizbildņu puses nav pret viņa darbību celtas tiešas ierunas.

441.     tādai darbībai, kuras sekas ir pilnīga aizbildnības izbeigšanas, ka piemēram nepilngadīgā adopcijai, ir vajadzīga visu aizbildņu piekrišana.

442.. Visos nepilngadīgā 'likumīgos prasījumos pret aizbildniecisko pārvaldību aizbildņi atbild solidāri; tādēļ viņš var pēc sava paša ieskata griezties: ar tādiem prasījumiem vai nu pie visiem aizbildņiem kopā, vai pie viena no tiem.

443.  ja par zaudejumiem, kas nepilngadīgajam nodarīti ar līdzaizbildņu kopīgu darbību vai nolaidībām, atlīdzinājis būtu tikai viens no viņiem, tad tam ir tiesība prasīt no pārējiem samērīgu piedalību tādā atlīdzinājumā. Ja kads no aizbildņiem ir maksātnespējīgs, viņa daļa samērīgi sadalama pārējo starpā.

444.  ja darbība vai nolaidība, kura radījusi zaudējumus, ir vainīgs tikai viens no līdzaizbildņiem, tad tam jāapmierina pārējie par viņu samaksāto zaudējumu atlīdzības daļu.

445.  ja 444. panta norādīta gadījuma atlīdzību samaksa, paša vainīgā maksātnespējas dēļ, kāds cits no aizbildņiem, tad tam ir tiesība prasīt samērīgu piedalību šajā atlīdzinājumā no pārējiem, maksātspējīgiem līdzaizbildņiem.

446. ja pilngadību sasniegušais vērš savu prasību pret katru aizbildni atsevišķi, tad katram no tiem piespriež samaksāt tikai savu daļu.

neuzliekot tada gadījuma siol'idaru atbildību visiem par to, kur.š izrādītos maksātnespējīgs.

443.aizbildņu solidārā atbildība pāriet uz viņu mantiniekiem; bet nepilngadīgā mantinieki, tāpat kā ari viņš pats, var griezties ar saviem prasījumiem, pēc pašu ieskata, ari pie katra aizbildņa atsevišķi.

444.         aizbildnis tiek atsvabinats no solidārās atbildības par savu lidzaizbildņu darbību vai nolaidību tikai tad, kad viņš, dabūjis zināt par šo darbību un nolaidību un par kaitējumiem nepilngadīgam no tām, nekavējoties aizsargā sevi ar protestu attiecīgā tiesā.

445.līdzaizbildņu solidārā atbildība aptver tikai viņu kopīgās pārvaldības laiku. Par darbību vai nolaidību, kas notikušas pēc līdzaizbildņa izstāšanās vai pēc aizbildnības izbeigšanās, atbild vienīgi vainīgais.

446.aizbildnis neatbild par savu aizbildnības priekšgajeju kludam. Bet par šādām kļūdām, kuras viņš atklājis pēc aizbildnības pieņemšanas, viņam, lai izvairītos no varbūtējas atbildības, jāziņo bāriņu tiesai.

447.ja pec aizbildnības izbeigšanas pilngadību sasniegušais izdod vienam no aizbildņiem kvīti par aizbildnībā stāvējušās mantas pienācīgu nodošanu, tad šī kvīte ir spēkā ari priekš' līdzaizbildņiem, aizsargājot tos no jebkādām turpmākām pretenzijām.

448.sadalīt aizbildņu starpa, pecļ viņu savstarpējās vienošanas, uz viņiem visiem kopīgi gulstošos aizbildnības: pienākumus, pielaižams tikai uz viņu pašu galvu, pie kam šādam sadalījumam nav nekāda iespaida ne uz nepilngadīgā, ne trešo personu tiesībām. Tomēr ari šajā gadījumā atbildība par jebkādu darbību krīt vispirms uz tās izdarītāju.

449. ja iecelti vadlraki aizbildņi, tad viņi var prasīt, lai attiecīga bāriņu tiesa, sadalītu viņu starpā aizbildnības pienākumus, vai ari visu aizbildnību uzdotu vienam no viņiem.

“454. Ja bariņu tiesa sadala aizbildnības pienākumus aizbildņu starpā, vai ja tādu sadalīšanu noteikusi persona, kura atstājusi nepilngadīgajam mantojumu, tad ķatrs atsevišķs aizbildnis pārzin tikai viņam norādīto daļu un atbild aizbildnībā tikai par šo daļu.

455.aizbildnības sadalīšana neaprobežo katra aizbildņa tiesību un neatsvabina viņu no pienākuma uzraudzīt pārējo aizbildņu darbību un, rodoties aizdomām pret tiem, ziņot par to bāriņu tiesai. Aizbildnis, kurš nav laikā paziņojis tiesai par viņam zināmiem kļuvušiem aizdomu iemesliem pret savu līdzaizbildmi, ir kopīgi ar šo pēdējo atbildīgs par tā darbību

Vietējie civillikumi. 5

un nolaidību, un viņam nav tiesības, ja pret aizbildnību cel prasības, aizbildināties a;r to, ka tā bijusi sadalīta.

456.     ja bez aizbildņiem, kuriem uzlikta itin visa aizbildnība, ieceļ vēl sevišķu aizbildni kādai atsevišķai darbībai (278., 363., 364. p.), vai tādas nekustamas mantas pārvaldīšanai, kura atrodas tālumā, kā piemēram ārzemēs, tad šis aizbildnis rīkojas atsevišķi no citiem un viens pats atbild par visu savu darbību un nolaidību; bet pārējos var saukt pie atbildības tikai tādā gadījumā, ja tie, dabūjuši zināt par kādu šā aizbildņa darbību vai nolaidību, kura nepilngadīgajam kaitīga, nepaziņo par to tūliņ bāriņu tiesai.

Astotais nodalījums.

Bāriņu tiesa un viņas attiecības pret nepilngadīgo un pret aizbildņiem.

457. bāriņu tiesas pirmais pienākums ir tūliņ, negaidot radnieku vai citu tuvinieku lūgumu, iecelt aizbildņus tiem nepilngadīgajiem, kuriem tādi jāieceļ (272. р.).

458. pec tam. bariņu tiesa gadā par nepilngadīga mantas saraksta sastādīšanu, nemitīgi uzrauga aizbildņu rīcību pa viņu pārvaldības laiku, sper visus soļus, kādus prasa nepilngadīgā intereses, un atbalsta tos.

459. atklājot nekārtības,' bāriņu tiesai nekavējoties tās jāizlabo; bet ja viņa, uz līdzaizbildņu vai radnieku paziņojumu vai ari pēc pašas ieskata, pārliecinās par ieceltā aizbildņa nespējību, tad viņa rīkojas, lai to atceltu un tā vietā ieceltu citu.

460.sevišķos_ gadījumos bāriņu tiesa, uz aizbildņu lūgumu, dod viiiiem vajadzīgos norādījumus.

Piezīme. Par atsevišķiem gadījumiem, kuros aizbildņi nedrīkst īkoties bez tādiem norādījumiem un bez bāriņu tiesas atļaujas, skat. augtāk, 342., 345., 348., 352., 356., 360., 364., 375., 377., 378, 381, 382., 385, 88, 394.T-397, 399.—402, 414. p. — Skat. augstāk, 396. p. (piez, pec urp.).

461.       ja bariņu tiesa pieļauj aizbildņu nelikumīgu darbību uu nolai:bu, bet aizbildņi nespēj atlīdzināt nepilngadīgajam ar to nodarītos zaudēmus, tad tādi zaudējumi pilnīgi jāsedz pašai tiesai.

462.     atlīdzību, kura nakas par to, ka tiesa nav apsargājusi nepilndīgā intereses, pēdējais var prasīt, ja pārkāpums bijis tīšs, no katra ties locekļa pilnā apmērā, bet ja tas noticis vienīgi nolaidības dēļ, tad tikai tnērīgi ar to daļu, kāda uz katru no tiem krīt. Pirmajā gadījumā tas sas loceklis, kas samaksājis pilnu atlīdzību, var prasīt no pārējiem, lai

atmaksā uz viņiem krītošo daļu, pēc noteikumiem, kādi pastāv attiecībā

aizbildņu solidāro atbildību (439. un turpm. р.).

463.   bāriņu tiesa atbild par nolaidību it īpaši sekošos gadījumos:

1)       kad, dabūjuši zināt par kādu nepilngadīgo, neiecel tam aizbildņus;

2) kad iecel, apstiprina vai liek priekšā apstiprināt par aizbildni nespējīgu personu;

3)kad nepietiekoši pārliecinās par aizbildņa amatā ieceļamās personas drošību;

4) kad, aizbildnim darbā izrādoties par nedrošu vai nespejigu, nesper laikā atiecīgus izlabošanas soļus.

464.ja bāriņu tiesa pierāda, ka ieceļot aizbildni viņa rīkojusies ar visu pienācīgo uzmanību un ka aizbildnis, viņa par valdībai izbeidzoties, bijis turīgš, tad vēlāks viņa turības sabrukums nekrīt uz tiesas atbildību.

465.par tīšu un rupju nolaidību tiesas locekļu pienākums atlīdzināt pāriet ari uz viņu mantiniekiem.

466Atlīdzība, kura nepilngadīgajam likumīgi pienākas no bāriņu tiesas, nepiešķir viņam nekādu priekšrocību uz tiesas locekļu īpašumu, un šāds prasījums skaitams pie vienkāršu parādu šķiras.

Devītais nodalījums.

Aizbildnības izbeigšanās.

I.    Aizbildnības izbeigšanās veidi.

467.   attiecībā uz nepilngadīgo aizbildnība izbeidzas:

1)        ar viņa nāvi;

2)        ar viņa pilngadību; \par3) izsludinot viņu par pilngadīgu, iekam viņš sasniedzis divdesmit viena gada vecumu;

4)       viņu adoptējot;

5)        sieviešu dzimuma personai — iestājoties laulība.

468.ja no vairakiem nepilngadīgajiem, kuri atrodas vienā un taja pašā aizbildnībā, viens iziet no tās aiz 467. panta 2.—5. punktā norādītiem iemesliem, tad aizbildnim jāziņo par to bāriņu tiesai. Nodalot tādā gadījumā no aizbildnības izejošam viņa pienācīgo daļu, aizbildnībā paliekošo tiesības pārstāv aizbildnis.

469Nepilngadīgā iestāšanās valsts dienestā izbeidz tās aizbildņa tiesības., kuras nav savienojamas ar aizbilstama stāvokli tai dienesta pienākumiem.

470.   attiecība uz aizbildni aizbildnība izbeidzas:

1)        ar viņa nāvi;

2) kad viņu atlaiž, uz bāriņu tiesas lēmuma pamata, aiz likumīgiem iemesliem vai aiz apstākļiem, kuri viņu kavē turpmāk izpildīt aizbildņa pienākumus;

3)      kad viņu atceļ no aizbildņa amata attiecīgā priekšniecība;

4) aizbildnības, kuras nodibinātas uz zināmiem nosacījumiem vai uz noteiktu termiņu, — galīgi piepildoties šiem nosacījumiem, vai notekot noliktam termiņam.

Piezīme. Kādā mērā izbeidzas mātes aizbildnība, viņai iestājoties jaunā laulībā, par to skat. 283. un turpm. p.

Šajā piezīmē jāaizrāda uz 284. un sek. pantiem, jo 283. pants attiecas tikai uz Igauniju,

471.visos 470. panta noraditois. gadījumos bariņu tiesa atkrituša aizbildņa vietā ieceļ citu. Tamdēļ, nomirstot vienam no diviem vai vairākiem aizbildņiem, pārējiem nekavējoties jāpaziņo par to bāriņu tiesai.

472..        no aizbildņa, kuru atlaiž aiz likumīgiem iemesliem vai šķēršļiem, bāriņu tiesa nedrīkst prasīt, lai viņš savā vietā uzrādītu un pierunātu uzņemties aizbildnību kādu citu.

473-        Šķēršļi, kuri pagaidam neatļauj izpildīt aizbildņa pienākumus, nedod aizbildnim tiesību pavisam atteikties no sava amata; līdz tāda šķēršļa novēršanai bāriņu tiesa, ja vajadzīgs, ieceļ pagaidu Aizbildni.

474-         kas reiz uzņemies aizbildnību, tam nav tiesības atteikties no tās bez likumīga iemesla (330. un 331. p.), līdz tam laikam, kamēr viņa aizbildnībā stāvošie neiziet no tās aiz kāda no 467. pantā pievestiem iemesliem.

475.         aizbildni atlaiž ta pati iestāde, kas viņu iecelusi vai apstipriaājusi.

476.        bāriņu tiesa atceļ aizbildni ne vien tad, kad viņš i'r nekārtīgs, )et ari tad, kad par viņa nolūkiem un viņa spējām vispār rodas šaubas.

Sal. 495. p.

'"i

477.       ja kāds no radniekiem vai ari no svešām personām dabū zināt ar nepilngadīgajam draudošām briesmām no aizbildņa pārvaldības 176. p.), tad katram no tiem ir tiesība, bet līdzaizbildņiem ari pienākums, iņot par to bāriņu tiesai.

I

475-     saņēmusi tādu ziņojumu (477. p.), kā ari pati tieši novērojusi ‘-meslus stipram aizdomām pret aizbildni, bāriņu tiesa stājas pie lietas, meklešanas un, ja aizdomas izrādās dibinātas, nolemj aizbildni atcelt.

479.     pa izmeklēšanas laiku aizdomas turēto aizbildni atstādina no nata un, ja vajadzīgs, it īpaši kad nav līdzaizbildņu, atvieto līdz lietas nongumam ar pagaidu aizbildni.

480.         aizbildnim, kas izrādījies neuzticams vai ari modinājis pret sevi tikai aizdomas, aizbildnību nevar atstāt pat ari tad, kad viņš piedāvā par sevi galviniekus.

481.         bariņu tiesas tiesiba atcelt neuzticamu aizbildni attiecas uz itin visiem aizbildņiem, neizņemot ne testamentā ieceltos, ne ari pašus nepilngadīgā vecākus.

482.         ja aizbildnība izbeidzas aiz 467. panta pievestiem iemesliem, iekam nobeigta izmeklēšana par aizdomīgo aizbildni, tad reizē ar to Izbeidzas ari izmeklēšana, ja vien aizbildnis pats neprasa to nobeigt.

II.      Aizbildnības izbeigšanas sekas.

483.         aizbildnību pilnīgi nobeidzot, aizbildnim jāsniedz savam līdzšinējam aizbilstamam, bāriņu tiesas klātbūtnē, galīgs norēķins. Lūkojot to cauri, aizbildni nevar saukt pie atbildības par tādiem rēķiniem, kurus bariņu tiesa jau agrāk pārbaudījusi un kvitējusi.

484.         kad norēķins atzīts par pareizu, aizbildnim, lai izvairītos no eksekūcijas, nekavējoties (pēc Vidzemes pilsētu tiesībām — sešu nedēļu laikā) jānodod visa viņa pārvaldībā atradusies manta, uz saraksta un galīgā norēķina pamata, viņa līdzšinējam aizbilstamam; bet pēdējam no savas puses jāsamaksā viss, kas no viņa pienākas bijušam aizbildnim.

485.         izdarot likvidāciju, no aizbildnības izgajušais nevar prasīt, lai viņam esošo naudas dokumentu vietā izdod skaidru naudu.

486.         ja no aizbildnības izgajušais bez dibinātā iemesla sak izvairīties pieņemt savu mantu, tad aizbildnis var izsargāties no visām nokavējuma sekām, nododot šo mantu tiesas glabāšanā.

487.         nobeidzot likvidāciju, no aizbildnības izgajušais izdod savam bijušam aizbildnim, par viņa pārvaldību un pienācīgu mantas nodošanu, kvīti, pēc kam, kad bāriņu tiesai iesniegta šī kvīte līdz ar lūgumu dēl atlaišanas, aizbildni atlaiž tā pati iestāde, kura viņu iecēlusi vai apstiprinājusi. Strīds pret minēto kvīti pielaižams tikai tad, ja vēlāk atklātu acīmredzamu viltu vai kļūdu rēķinā.

488.         no aizbildnības izgājuša ierunas pret aizbildnības galīgo norēķinu viņam jāiesniedz, likumā noteiktā termiņā (489. p.), attiecīgai bāriņu tiesai, kura, pieprasījusi paskaidrojumus no aizbildņa, taisa savu lēmumu, nevirzot lietu tālākai iztiesāšanai tiesas ceļā.

489.         personas, kuras vairs neatrodas aizbildnībā, var celt prasību pret bijušo aizbildni gada laikā no pilngadības sasniegšanas laika; priekš sievietēm, kuras apprecējušās pirms pilngadības, šis termiņš skaitās no laulības noslēgšanas dienas. Tas pats termiņš noteikts priekš bijušā aizbildņa prasības celšanai pret to, kas aizbildnībā vairs neatrodas.

Šā panta jaunā redakcija dota ar 192^. g. 28. augusta noteikumiem par Vidzemes un Kurzemes likumos pastāvošā noilguma starpības atcelšanu (Lik. kr. 138; II, 2).

0.

490.ja pēc tam, kad aizbildnis iesniedzis galīgo norēķinu, no viņa aizbildnības izgājušais nav likumā noteiktā termiņā (489. p.) cēlis pret viņu prasības, tad vēlāk šim aizbildnim vairs nevar uzstādīt nekādas pretenzijas, nedz uzlikt kādu atbildību.

491.ja aizbildnībā stavošais nomirst, nesasniedzis pilngadību, tad aizbildnis sniedz savu galīgo norēķinu viņa mantiniekiem, a.r kuriem ari norēķinās.

492..       aizbildnim, kas atlaists vai atcelts no aizbildnības pirms tās nobeiguma, jādod norēķins savam pēcnācējam vai līdzaizbildņiem, ar kuriem ari jānorēķinās. Viņam mirstot šis pienākums pāriet uz viņa mantiniekiem.

Otrā nodaļa. Aizgādnība par pilngadīgiem.

Pirmais nodalījums. Vispārēji noteikumi.

493.        (pēc turp.). Aizgādņus par pilngadīgiem, uz tiesu iestāžu lēmumu (Civilproc. lik., 1892. g. izd.), ieceļ attiecīgā bāriņu tiesa, kurai tomēr, attiecībā uz garā slimiem un. bezvēsts promesošiem, vispirms jāgriež vērība uz aizgādnībā nododamā tuvākiem radniekiem, kā ari uz tās personas pēdējās gribas rīkojumu, kura viņam atstājusi mantojumu.

''I

494.aizgādņa amats, tāpat kā aizbildņa amats, ir sabiedriska klausa, no kuras neviens nedrīkst atteikties, neuzrādot kādu no iemesliem, kuri atsvabina no aizgādnības pieņemšanas (330. p.). Tāpat ari spējas tikt ieceltam aizgādņa amatā noteicamas pēc tiem pašiem noteikumiem, kādi pastāv aizbildņiem (309. un turpm. p.).

495.izņemot izšķirību, kādu nodibina pati aizgādnības un aizbildnības būtība un mērķis, aizgādnība padota vispār tiem pašiem noteikumiem kā aizbildnība attiecībā uz aizgādņa amata uzņemšanos (365. un turpm. p.), mantas pārvaldību (373. un turpm. p.), atbildību (431. un turpm. p.), savstarpējām attiecībām starp aizgādņiem, ja viņu ir vairāki (437. un turpm. p.), un beidzot atcelšanu no aizgādņa amata (470. un turpm. p.).

496.pec zemes un pilsētu tiesībām aizgadņi par pārvaldības pūlēm dabū no viņu aizgādnībā stāvošas personas mantas pienācīgu atlī

dzību, kuras lielumu noteic, katrā atsevišķā gadījuma, attiecīga, bariņu tiesa, samērā ar viņu pūlēm un ar viņu pārvaldībā stāvošo mantu ;jbet šī atlīdzība nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt piecus procentus no tīra gada ienākuma (427. p.). Kurzemē šās atlīdzības vietā aizgadņiem var piešķirt vienreizēji divus procentus no visas mantas vērtības.

Piezīme (pēc Turp.). Bāriņu tiesu lēmumi par aizbildņu un aizgādņu atlīdzību iesniedzami apgabaltiesas apstiprināšanai.

Otrais nodalījums.

Aizgādnība par garā slimiem.

497.         plānprātīgie, kuriem tomēr netrūkst vajadzīgās saprašanas spējas vienkāršu lietu pārziņai, var paši pārvaldīt savu mantu un brīvi rīkoties a-r to.

Ar 1921. g. 10. maija likumu (Lik. kr. 98, 1.—13. p.) 497.—409., 501.—507. un 509.—511. pantu noteikumi ar dažiem pārgrozījumiem attiecināti ari uz Latgali.

498.         gara slimie, kuriem aiz slimības — vienalga, vai iedzimtas vājprātības vaii vēlāk uznākušas ārprātības vai vājprātības — trūkst visu vai lielākās daļas garīgo spēju, pēc likuma atzīstami par nespējīgiem pārvaldīt savu mantu un rīkoties asr to, kamdēļ par viņiem ieceļama aizgādnība.

499.        (pēc turp.). gara slimība ir savienota ar likumā paredzētām sekām tikai tad, ja viņu atzinusi valsts vara.ļ Tajā nolūkā, katrai ģimenei, kurā atrodas garā slimais, kā ari katram tādas ģimenes loceklim ir tiesība paziņot par to apgabaltiesai pēc slimā dzīves vietas. Tāda'pati tiesība paziņot par to ir katrai svešai personai, kura pierādījusi savu interesi lietā, kā ari prokuratūrai.

P i e z ī m e (pēc Turp.). Personu atzīšana par garā slimām un aizgādnības nodibināšana par tām tuvāk noteikta Civilprocesa likumos (1892. g. izd., 1913.—1927. p.).

Civilprocesa likumu 1892. g. izdevuma 1913.—1927. pantiem atbilst tie paši panti 1914. g. izdevumā. Ar 1921. g. 10. maija likumu (Lik. kr. — 98, 15. p.) šo pantu noteikumi attiecināti ari uz Latgali.

500.       (pec turp.) . ja uz tada paziņojuma (499. p. pec Turp.) pamata izdarītā medicimskā pārbaidījumā apstiprinās, ka pārbaudamais ir garā slims, tad apgabaltiesa taisa par to formālu lēmumu un nekavējoties paziņo to attiecīgai bāriņu tiesai.

501.         bāriņu tiesa, raugoties pēc apstākļiem, ieceļ par garā slimiem vienu vai vairākus aizgādņus (493. un turpm. p.), kuriem uzdod slimā mantas pārvaldību (495. un turpm. p.) un sevišķi gādību par slimā personu, nepiespiežot tomēr aizgādņus personīgi kopt slimo.

502.         visa aizgadnība stāvošo gara slimo darbība, sevišķi attiecība uz viņu mautais atsavināšanu, atzīstama par spēkā neesošu. Tas pats ievērojams attiecībā uz darbību, kuru viņi izdarījusi pirms aizgādnības iecelšanas, atrazdamies jau gara slimības stāvoklī.

503.         darbība, kuru izdarījis gara slimais pirms aizgādnības iecelšanas gaišos starplaikos (lucida intervalla), atzīstama par pilnīgi spēkā esošu, un tamdēļ viņa šajā starplaikā noslēgtie tiesiskie darījumi ir saistoši kā viņam pašam, tā ari darījumu dalībniekiem.

504.         personai, kura dibina kādus prasījumus uz 'tadu darījumu (503. p.) tiesisko nozīmi un spēkā esamību, vispirms jāpierāda, ka slimais, darījumu slēdzot, patiesi atradies! tādā gaišā starplaikā.

505.         kad garā slimais izveseļojas, attiecīga apgabaltiesa, dabūjusi par to zināt, iesāk izmeklēšanu un, ja aizgādnībā stāvošā izveseļošanās pilnīgi noskaidrota, uzdod bāriņu tiesai atsvabināt aizgādņus no amata pēc tam, kad viņi iesnieguši norēķinu un nodevuši veselību atguvušai personai mantu, kura atradusies viņu pārvaldībā.

Trešais nodalījums.

Aizgādnība par personām, kuras tiesa atzinusi par izšķērdētājiem.

506.       (pēc turp.). personu, kura bez mērķa, un mera tā šķiež savu mantu, ka tas nestāv nekādā ’samērā un saskaņā ar viņas ienākumiem un jābaidās, ka viņa kritīs galīgā nabadzībā, uz rādnieku vai piederīgo lūgumu^ kā ari prokurora priekšlikumu, attiecīgā apgabaltiesa, pienācīgi pārliecinājusies par šajā pantā norādīto apstākļu patiesību, var atzīt par izšķērdētāju, pamatojoties uz Civilprocesa (1892. g. izd., 1928. un turpm. p.) noteikumiem.

Civilprocesa likumu 1892, g. izdevuma 1928.—1939. pantiem atbilst tie paši panti 1914. g. izdevumā. Ar 1921. g. 10. maija likumu (Lik. kr. — 98, 15. p.) šo pantu noteikumi attiecināti ari uz Latgali.

507.     (pēc turp.). līdz ar to (506. p., pec Turp,) tiesa aitņem personai, kura atzīta par izšķērdētāju, pārvaldību par viņas mantu un uzdod attiecīgai bāriņu tiesai nodot šo pārvaldību vienam vai, pēc vajadzības, vairākiem aizgādņiem.

508. atvietots ar augstāk, 506. pantā (pec Turp.) noradītiem noteikumiem.

509.         attiecībā uz mantas pārvaldību, personas, kuras tiesa atzinusi par izšķērdētājiem, pielīdzināmās garā slimiem; tamdēļ visi tiesiskie darījumi, kurus šīs personas noslēgušas bez aizgādņa piekrišanas, atzīstami par spēkā neesošiem; tādi darījumi saista pretējo pusi tikai tad, ja tie nāk izšķērdētājam par labu.

510.        darbība, kuru izšķērdētājs 'izdarījis pirms .viņa atstādināšanas no manta® pārvaldības un izsludināšanas par to, atzīstama par spēkā esošu un saistošu.

511-     (pēc turp.). Aizgādnība par izšķērdētāju turpinās līdz tam laikam, kamēr vairs nav šaubu, ka viņš galīgi grozījis savus uzskatus un dzīves veidu, un kamēr to nav atzinusi, Civilprocesa likumos (1892. g. izd., 1936. un turpm. p.) paredzētā kārtībā, tā pati tiesa, kura iecēlusi aizgādnību.

Ceturtais nodalījums.

Aizgādnība par sievietēm.

512-        . neprecējušās sievietes, sasniegušas pilngadību, sāk pašas pārvaldīt savu mantu, līdzīgi vīriešu kārtas personām; bet viņām nav liegts pie tam izlietot vīrieša, kā aizgādņa (padomdevēja, asistenta), padomu un atbalstu.

Piezīme. Apprecējušos sievu un atraitņu tiesības un pienākumi noteikti šā kopojuma I. grāmatas 1. un 4. sadaļā un III. grāmatas 2. sadaļā.

513.  (pēc turp.). aizgādni vainu izvēlas pati jaunava, bez jebkāda v.iņa apstiprinājuma no valdības varas puses, vai ari izrauga, uz viņas lūgumu, bāriņu tiesa.

514.    jaunavai ir tiesība vai nu izvēlēties vai izlūgt sev pastāvīgu aizgādni visu viņas lietu vešanai, vai ari ievēlēties, tādu katram atsevišķam gadījumam īpaši.

515.    ta ka aizgadnis mantu neparvalda, tad viņam ari nav jādod nekāds norēķins, bet viņš ir atbildīgs tikai kā padomdevējs.

Piektais nodalījums.

Aizgādnība par vispār promesošo un bezvēsts promesošo mantu.

516.    no savas pastavīgas dzīves vietas aizgajuša tiesības, ja viņš nav atstājis savā vietā pilnvarnieku, var pārstāvēt bezuzdevuma lietvedis (negotiorum gestor).

Skat 3076., 3077. un 3060.—3092. p.

517.    ja tada lietveža (516. p.) nav, vai ja nevar pielaist lietu vešanu tādā kārtā, bet tiesību pārstāvība attiecīgā gadījumā tomēr ir nepieciešama, tad tai tiesai, kurai aizgājējs pirms dzīves vietas atstāšanas bijis personiski padots, ir tiesība un pienākums iecelt aizgādni. '

Attiecībā uz aizgādnības iecelšanu par promesošā mantu skat. Civilprocesa likumu (1914. g. izd.) 1940,—1946. p. %

518.     tiesas ieceltais aizgadnis apsargā uti parvalda promesošā mantu, bet viņam nav tiesības iejaukties promesošā pārējās lietas, izņemot tikai spiedīgas vajadzības gadījumus.

519.    aizgādnim, tāpat kā citiem svešas mantas pārvaldītājiem, jāsastāda saraksts par to mantu, kura uzticēta viņa gādībai, un ikgadus jāsn'iedz norēķins.

520.     ja promesošam piekrīt mantojums, tad to var pieņemt aizgādnis uz tā paša pamata, uz kāda aizbildnis pieņem viņa aizbilstamam piekritušu mantojumu. Bet ja pirms likumā noteiktā noilguma termiņa notecējuma pierāda, ka promesošais mantojuma atklašanas brīdi nav vairs bijis dzīvs, tad mantojumam jāpāriet uz tiem, kuri minētā brīdī bijuši, pec promesošā, tuvākie mantinieki.

521.    atcelts [is8&lt;&gt;. g . t&gt;. jui. (f&gt;i88) nol. f, B, 1. p.].

522.      aizgādnība par promesošā mantu izbeidzas:

1) kad viņš atgriežas savā dzīves vietā, vai dod ziņas par sevi, un pats dod rīkojumus par savas mantas pārvaldību;

2)kad dabūta noteikta ziņa par viņa nāvi, un

3)       kad tiesa viņu izsludina par mirušu.

523.     kad saņemtas drošas ziņas par promesoša nāvi, viņa manta tiek padota vispārējiem noteikumiem par mahtošanu un nodota, pēc saraksta un sniegtā norēķina, promesošā tuvākam mantiniekam viņa nāves brīdī.

524.   (pēc turp.). bezvēsts promesošo izsludina par mirušu uz ieinteresēto personu lūgumu, bet ja tādu personu nav, uz bezvēsts promesošā mantas aizgādņa un prokuratūras amatpersonu lūgumu, ar tiesas lēmumu, tiklīdz notecējuši septiņdesmit gadi no tās dienas, kad viiņš dzimis.

Piezīme. Kad nav ziņu par bezvēsts promesošā gadiem, tiesai atļauts dibināt savu slēdzienu par viņa nāvi ari uz citiem faktiskiem datiem.

Attiecībā uz bezvēsts promesošā izsludināšanu par mirušu skat. Civilprocesa likumu (1914. g. izd.) 1947.—1955. p.

525.     ja bezvēsts promesošam, saņemot pēdējas ziņas par viņu, jau bijuši vairāk kā septiņdesmit gadi, tad viņu var izsludināt par mirušu ne agrāk kā pēc pieciem gadiem no šo ziņu saņemšanas.

526.     kad tiesa izsludinājusi bezvēsits promesošo par mirušu, viņa manta uz 523. panta pamata nododama tiem, kas pieņemamā nāves dienā, t. i. viņa septiņdesmit gadu vecuma sasniegšanas dienā, bijuši viņa tuvākie mantinieki.

Piezīme. 524. panta piezīme noradīta gadījumā par promesoša nāves dienu skaitama tā diena, kurā tiesa viņu izsludinājusi par mirušu.

527.    ja bezvests promesošais, kuru tiesa izsludinājusi par mirušu (524. p.), atgriežas atpakaļ, tad viņam ir tiesība atprasīt savu mantu no tām personām, kurām tā tikusi nodota (526. p.), vai no viņu mantiniekiem, bet tikai tajā sastāvā, kādā tā uzglabājusies, vai tik daudz, par cik šajā laikā mantinieki ar šo mantu iedzīvojušies.

52 S. Ja pec tam, kad bezvests promesošais izsludināts par mirušu, pierāda, ka viņš nomiris citā laikā, tad tās. personas, kurām šajā laikā piederējusi tiesība uz mantojumu, var prasīt, lai viņām nodod palikušo mantu, bet ari ne citādi, kā ar 527. pantā norādītiem aprobežojumiem.

OTRĀ GRAMATA. Lietu tiesības.

..

Pirmā sadaļa. Dažadas lietu šķiras.

..

Pirmā nodaļa. Ķermeniskas un bezķermeniskas, kustamas un nekustamas lietas.

529.         lietas ir vai nu ķermeniskas, vai bezķermeniskas, raugoties pēc tam, vai tās uztveramas mūsu ārējiem jutekļiem, vai ne.

530.         Ķermeniskas lietas ir vai nu kustamas, vai nekustamas, raugoties pēc tam, vai tās; var pārvietot, ārēji nebojājot, no vienas vietas uz otru, vai ne.

531.         likums, tapat ka privātā griba, var nekustamām lietam piemērojamas tiesības pārnest uz tādām lietām, kuras pēc savām īpašībām ir kustamas, un otrādi. Bet ja atsevišķu kustamu lietu vai veselu šķiru tādu lietu likums atdalījis kādās zināmās attiecībās no pārējām šās šķiras lietām, vai nostādījis ar nekustamām lietām vienādu vai līdzīgu noteikumu padotībā, tad no tam vēl neizriet, ka tādas kustamas lietas ari visās pārējās attiecībās jāuzskata likuma priekšā kā pielīdzinātas nekustamām lietām.

532.         Ķermeniskas lietas i'r vai nu atvietojamas (res fungibiles), vai neatvietojamas. Atvietojamās ir tās, attiecībā uz kurām parasti oem vērā vienīgi viņa šķiru, bet ne veidu un ari ne katru atsevišķu lietu par sevi, tā kā tās piegādājot, vai dodot atpakaļ, jāraugās tikai, lai tās būtu noteiktas šķiras un labuma un tajā pašā daudzumā. Še pieder visas tās lietas, kuras tirdzniecībā un dzīve noteic ar skaitu, mēru un svaru.

533.         atvietojamības raksturu pēc privātas gribas var attiecināt ari uz tādām lietām, kuras pēc savas būtības ir neatvietojamas, t. i. pastāv kā tieši un speciāli noteikti priekšmeti. Tas pats saprotams ari otrādi.

534.         Ķermeniskas lietas ir vai nu patērējamas, vai nepatērējamas, raugoties pēc tam, vai tās no parastās lietošanas tiek iznīcinātās, vai ne.

535.pie bezķermeniskām lietam, kuras aptveramas vienīgi ar prātu, pieder dažādas personiskas un lietu tiesības un prasījumu tiesības, ciktāl tās ietilpst mantas sastāvā.

536.lietu tiesībais, pieskaitamas, raugoties pec to priekšmetu šķiras, uz kuriem viņas aittiecas, vai nu pie kustamas, vai nekustamas mantas.

537.personiskas un saistību tiesības, kaut ari viņu priekšmets būtu nekustama lieta, vienmēr skaitamas pie kustamas mantas.

538.         kad par bezķermenisku lietu runa ka par ķermeniskas lietas sastāvdaļu vai piederumu (547. p.); tad viņa pieņem šās pēdējās īpašības un saskaņā ar to uzskatama vai nu par kustamu, vai nekustamu, raugoties pēc tās ķermeniskās lietas šķiras, pie kuras viņa pieder.

Otra nodaļa. Atsevišķas lietas un viņu kopības, un dalamas un nedalamas lietas.

539.par tiesību un saistību priekšmetu var but nēvien atsevišķas lietas, vienkāršas vai no vairākām sastāvdaļām sastāvošas, bet ari lietu kopība.

540.ar lietu kopību (universitas rerum) jāsaprot vairaku tādu patstāvīgu, vienas vai dažādu šķiru, ķermenisku vai bezķermenisku priekšmetu savienojums zināmām nolūkam vienā sastāvā un ar vienu kopīgu nosaukumu, kuri šajā viņu sastāvā atzīstami tiesiskā ziņā par vienu vienīgu jeb vienu un to pašu lietu.

541.         pie lietu kopības pieder ari vesels mantas sastavs, t. i. visu to ķermenisko un bezķermenisko lietu kopība, kuras atrodas vai atradušās vienas personas varā (universitātes juris), un proti: zināmās personas manta, mantojums, konkursa masa, laulībā ienestā sievas manta un zem vecāku varas stāvošas personas atsevišķā manta.

542.lietu kopības jedzienu un tās butību neiznīcina un negroza ne. viņas sastāvā ietilpstošo atsevišķo priekšmetu pamaziiiājums vai pieaugums, ne ari kāda cita pārgrozība tajos.

543.par tiesiska ziņa dalamam lietam atzīstamas tikai tas, kuras var, neiznīcinot viņu būtību, sadalīt daļās, izveidojot pēc tādas sadalisanas no katras daļas patstavīgu veselu. Lietas, kuras nevar tada karta sadalīt, uzskatamas par nedalamām.

544.lietas, kuras pec būtības (543. p.) ir dalamas, li'kums vai privātā griba var noteikt par nedalamām.

Piezīme. Gadījumi, kuros likums katrā ziņā vai tikai zināmās attiecībās aizliedz sadalīšanu, ir norādīti savā vietā. Pēc privātās gribas noteic par nedalamu mantu, piemēram, fideikomisa priekšmetu.

Sk. noteikumus par lauku īpašumiem, servitutiem, mantojuma sadalīšanu u. t. t.

545.   lietas nedalamība neliedz sadalīt viņas lietošanas tiesību.

546.ja nedalama meta pieder vairakam personām, kuras nav sadalījušas savā starpā ari viņas lietošanu pēc laika, vietas vai kā citādi, tad tiesības uz šo lietu pieder viņām visām kopīgi, pilnīgi un visā tās apjomā, cik to pielaiž pašas lietas,īpašības; līdz ar to ari tiesības vai pienākumi, kas rodas ceļot prasījumus uz tādu nedalamu lietu vai to aizstāvot pret trešo personu prasījumiem, guļ uz visiem viņas valdītājiem kopīgi.

Trešā nodaļa. Galvenās un blakus lietas.

Pirmais nodalījums. Vispārēji noteikumi!

547.         par galvenam lietam sauc tās, kuras ir patstāvīgi tiesību priekšmeti. Bet visis tas, kas pastāv tikai ar galveno lietu, vai pieder pie tās, vai kā citādi ar to saistīts (548. p.), uzskatams par blakus lietu (accessio, causa).

548.   starp blakus lietām jāizšķir:

1)   tādas, kas iztaisa galvenās būtisku un nešķiramu daļu, to starpā pieaugumi (accessio) šaurākā nozīmē;

2)        galvenās lietas augļi jeb ražojumi;

3) tās patstāvīgās lietas, kuras, nebūdamas galvenās nešķirama daļa, tomēr pieskaitamas pie, tās un no tās atkarājas;

4)        galvenai lietai izlietotie izdevumi un uz tās gulošās nastas.

549.kamēr blakus lieta nav atdalīta no galvenās (556. p.), uz abām attiecas vieni un tie paši likuma noteikumi; tadeļ nekustamas lietas kustamie piederumi, neskaitīdamies par kustamām lietām, padoti tiem noteikumiem, kādi pastāv nekustamām lietām.

550.Visas tiesiskas attiecības, kuras zīmējas uz galveno lietu, pašas par sevi attiecas ari uz tās blakus lietām, kādēļ, atsavinot galveno lietu, katra pie tās piederīga blakus lieta šaubu gadījumā atzīstama par atsavinātu kopā ar to, ja vien nav tieši noteikts pretējais.

Otrais nodalījums.

Galvenās lietas būtiskas un nešķiramās daļas.

551.Pie galvenas lietas būtiskam un nešķiramām daļam sfcaitamas visas tās, kuras atrodas ar viņu nesaraujamā sakarā un ietilpst viņas sastāvā tādā mērā, ka bez tām galvenā lieta, ne pēc vārda, ne pēc jēdziena, nevarētu nemaz pastāvēt vai vismaz nebūtu atzīstama par pilnīgu.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par šo priekšmetu un sevišķi par jaunu pieaugumu iegūšanu, atrodas šās (II.) grāmatas trešā sadaļā: par īpašumu.

552.         Tā saucamās realtiesības, kas piešķirtas zemes gabalam un, sakarā ar to, viņa valdītājam kā tādam, atzīstamas par šā zemes gabala būtisku un neatdalamu daļu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcija, bet viņa agrākā piezīme strīpota (turp.; II.).

Trešais n o d a 11 j u m s.

Galvenās lietas augļi.

553.Ar augļiem, ša vārda plašaka nozīme, jāsaprot katrs labums, kādu var iegūt no galvenās lietas lietošanas.

554.šaurākā nozīmē lietas auglis ir viss tas, ko dabū no viņas vai nu kā viņas dabiskos ražojumus, vai kā ienākumuls', kurus viņa nes sevišķu tiesisku attiecību dēļ; pirmā gadījumā augļus sauc par dabiskiem, otrā — par civiliem. Pie pēdējiem skaitāmi nomas, īres un zemes obroka maksas, un procenti no kapitaliem.

*

555.         Dabiskie augļi ir vai nu dabiski šaurākā nozīmē, vai rūpnieciski, t. i. tādi, kuru ražošanā dabas spēkiem palīdz centība un darbs. Šeit pieskaitami it īpaši zemkopības un dārzkopības ražojumi.

556.         Dabiskie augļi atzīstami par galvenas lietas daļu tikai līdz tam laikam, kamēr viņi nav no tās atdalīti.

Ceturtais nodalījums.

Piederumi.

557.         Blakus lieta pieņem piederuma raksturu, kad viņas uzdevums ir kalpot galvenai un viņa, būdama pastāvīgi ar 'to saistīta, atbilst šim uzdevumam ar savām dabiskām īpašībām.

558.         blakus lietas sakaram, kurš noteic viņas piederību pie galve^ nās, nav katrā ziņā jābūt tādam, ka abas lietas būtu tieši, cieši, fiziski savienotas; tādai piederība», turpretim, ir pietiekošs ari jebkurš cits viņu starpā pastāvošs sakars, pat bez materiala savienojuma, piem. viens kopīgs nosaukums.

559.         vienīgi arejais divu lietu savienojums, vai tas, ka īpašnieks vienkārši pēc savas gribas noteicis tās vienu priekš otras, nepadara nevienu no tām par otrais piederumu. Priekš tam katrā ziņā ir vajadzīga visu 557. pantā norādīto nosacījumu kopesamība.

Piezīme. Saskaņā ar to ari jāiztulko parašu tiesību paruna: ; ,Als Pertinenz der Hauptsache gilt alles, was erd-, wand-, band-, mauer-, nietund nagelfest ist.“ (Par galvenās lietas piederumu uzskatams viss, kas cieti zemē, islienā, piesiets, piemūrēts, piekniedēts un pienaglots).

560.blakus lieta, pec viņas atdalīšanas no gialvenas, tikai tad vairs nav pēdējās piederams, kad līdz ar to tieši izteikts vai ari neapšaubamā darbībā parādās nodoms izbeigt viņas uzdevumu priekš galvenās, piem. kad to izlieto citiem nolūkiem. Tas vien, ka lieta pagaidām atdalīta, piem. izlabošanai, neizbeidz piederuma raksturu.

561.         visā cita ziņa jautājumu par to, vai lieta jāatzīst par citas lietais piederumu vai ne, izšķir sevišķi likuma noteikumi (562. un turpm. p.), ciktāl tiem nerunā pretim neapstrīdama vietējā paraša vai skaidri izteikta īpašnieka griba.

I.   Kustamas lietas, ku|*as atzīstamas par eku piederumiem.

562.         lieta atzīstama par ēkas piederumu tad, kad viņa nolemta ne tam nolūkam, lai kalpotu vienīgi valdītāja personīgiem vai viņa rūpala mērķiem, bet lai atrastos pastāvīgi sakarā ar ēku, veicinot pēc sava pašas rakstura tās labumu un ērtības.

563.         lietas, kuras ēkas valdītais ieguvis 562. panta noradītam mērķim, bet kurais šim mērķim vēl nav izlietotas, piem. būvmateriāli, nav atzīstamas par ēkas piederumiem.

6

564.         lai gan mebeles un mājas lietas pec 562. panta nav atzīstamas par ēkas piederamiem, tomēr šis noteikums neattiecas uz tām lietām, kuras, nebūdamas nolemtas valdītāja sevišķam rūpalam, cieši un tieši savienotas ar ēku, kā ietaisītais sienās vai vispār tajā ēkā, piemēram: sienas skapji, čuguna kamīni un krāsnis, sienā iemūrēti spoguli, pavardā iemūrēti katli, kuri noder ikdienišķām mājas vajadzībām, tomēr nesaprotot ar šo aldaru un vīndeģu ierīces, mašinas u. t. 1.

Vietējie civillikumi.

II.Kustamas lietas, kufas atzīstamas par citu nekustamu lietu

piederumiem.

565.         uz kustamam lietam, kuras jaatzlst par piederumiem citām nekustamām lietām, izņemot ēkas, un proti, lauku īpašumiem, attiecas 557. pantā norādītie vispārējie noteikumi.

566.         pie iepriekšeja (565.) panta minētas nekustamas mantas piederumiem skaitās inventārs, t. i. zemkopības rīki, sēkla un lopi, kā ari saimniecībai nepieciešamie mēsli un salmu un barības krājumi lopiem.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. cktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā, bet viņa agrākā piezīme strīpota (turp., II).

III.        Nekustama manta, kufa atzīstama par eku piederumu.

567.         nekustama manta atzīstama par ēku piederumiem, ja viņu, kā atbilstošu šim nolūkam ar savu dabisko stāvokli, platību u. t. t, īpašnieks pievienojis pie ēkas kā pagalmu, dārzu u. t. 1., ar acīmredzamu nodomu padarīt viņu par šās ēkas pastāvīgu piederumu.

VI.      Nekustama manta, kura atzīstama par lauku īpašumu piederumu.

568. nekustama manta, kura nepiekļaujas tieši galvenam lauku īpašumam, it īpaši tā saucamie starpgabali (Streustiicke und Streulāndereien), kā ari salas, atzīstama par viņa piederumu tikai tad, ja tā apvienota ar viņu kopējā nosaukumā, vai skaitās kā pie viņa piederīga pēc robežu kartēm, zemes sarakstiem (Landrollen und Stimmtafeln), vaku grāmatām, zemes un hipotēku grāmatām un citiem publiskiem aktiem un grāmatām. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

V.      Kustamas lietas, kufas atzīstamas par citu kustamu lietu

piederumiem.

560.         jautajums par to, kadas kustamas lietas atzit par citu kustamu lietu piederumiem, izšķirams uz 557. pantā norādīto vispārējo noteikumu pamata.

570. Par preču noliktavu, bibliotēku, numismatisko kabinetu, dabas zinātnisko krājumu un citu kolekciju piederumiem atzīstami kastes, skapji un citas glabātuves, bet par dārglietu piederumiem — kārbiņas.

571. Kuģa inventārs, kas pastāv no airiem, enkuriem, virvēm, buram un_laivām, skaitams par viņa piederumu; bet par tādu nav skaitāms kuģa pārtikas krājums.

VI.     Dokumenti, kup atzīstami par nekustamas mantas un kuģu

piederumiem.

572-. Dokumenti, kartes un plāni, kuri zīmējas uz nekustamas mantas iegūšanu un viņas valdīšanu, atzīstami par pēdējās piederumiem. Tas pats jāsaprot attiecībā uz tādiem pašiem dokumentiem eku un kuģu celšanai un viņu valdīšanai.

Piezīme (pēc Turp.). Pārdodot iekšzemes kuģi ārzemniekam, kuģa dokumenti nav izdodami ieguvējam (salīdz. Tirdzn. nolik.. 1903. g. izd., 151. p.).

VII.     Fabrikas piederumi.

573.         par fabrikas piederumiem atzīstami nevien ar viņas ražošanu saistītie nekustamie īpašumi, ēkas un tiesības, izņemot no šim pēdējām tīri personiskās, bet ari šai ražošanai vajadzīgie darba rīki vai mašīnas, kā ari vēl darbā esošie ražojumi, neattiecinot to tomēr ne uz sagādatiem neapstrādātiem materialiem, ne uz jau pabeigtiem un pārdošanai nolemtiem fabrikas izstrādājumiem.

Piektais nodalījums.

Nastas un izdevumi.

574.kas bauda vai vēlas baudīt kādas lietas labumus, tam jānes ari ar viņu saistītie ļaunumi.

575.ar lietas ļaunumiem jāsaprot|uz viņu gulošas nastas un pienākumi, kā ari trešās personas šai lietai vai viņas dēļ taisītie izdevumi.

576.uz lietu gulošas nastas, vai nu tas pastav sabiedriskos nodokļos, vai citādās realnastās, kā ari servitutos, ķīlās un tamlīdzīgos apgrūtinājumos, jānes lietas īpašniekam.

577.kādai lietai taisītie izdevumi ir vai nu nepieciešami, t. i. tādi, caur kuriem pati viņas būtība ir paglābta vai aizsargāta no pilnīga zuduma, sabrukuma vai izpostījuma, vai derīgi, t. i. tādi, kas veicina lietas uzlabošanu un ienākuma pavairošanu no tās, vai, beidzot, greznuma izdevumi, t. i. tādi, kas veicina tikai ērtību, patīkamību vai izdaiļojumu.

578„ Nepieciešamie izdevumi atlīdzinami katrā ziņā ikvienam, kas tos taisījis, izņemot tikčfi zagli.

570. Derīgie izdevumi atlīdzinami tikai tam, kas valdījis svešu lietu labticībā, ka tā ir viņa paša, ja tikai viņš jau nav dabūjis atlīdzību, saņemdams ienākumus no šās lietas, kas šādos gadījumos arvien jāieskaita.

580.         derīgie, izdevitmi atlīdzināmi tikai tādā apmērā, kādā tie paaugstinājuši lietas vērtību. Bet ja šis paaugstinājums pārsniedz pašu izdevumu apmēru, tad drīkst atprasīt tikai šos pēdējos.

581.ja atlīdzināmo derīgo izdevumu apmērs pārsniedz' tās personas līdzekļus, kuras lietai tie taisīti, tad viņu nevar piespiest tos atlīdzināt; bet tādā gadījumā pretējai puisiei ir atļauts atņemt svešajā lietā izdarītos uzlabojumus, ciktāl tas iespējams nekaitējot tai.

582.         kas, nebūdams labticība, ka lieta ir viņa paša, taisa tai derīgus izdevumus, tas, kaut gan nevar prasīt, lai tos atlīdzina, tomēr drīkst atņemt savus lietā izdarītos uzlabojumus, ja atzīst to sev par izdevīgu un ja to var izdarīt nekaitējot pašai lietai.

583.         kas, bez dota uzdevuma, taisījis svešai lietai greznuma izdevumus, tais nevar prasīt, lai tos atlīdzina, bet ari drīkst atņemt savus lietā izdarītos izdaiļojumus, ja atzīst to sev par izdevīgu un ja to var izdarīt nekaitējot pašai lietai.

584.         izdevumus, kurus taisījusi trešā persona ne .pašai lietai, bet viņas augļiem un to ražošanai, ievākšanai un glabāšanai, nes vai atlīdzina tas, kas šosi augļus saņēmis, un tādā mērā, kādā tie viņam devuši labumu.

Ceturtā nodaļa. Lietu sadalījums pēc viņu vērtības.

585.         lietas novērtējamas vai nu pēc viņu parastās vērtības vispārēja lietošanā, vai ari pēc tās vērtības, kuru noteic viņas sevišķā nozīme priekš valdītāja, vai viņa personīgās tieksmes. Saskaņā ar to lietu vērtība var būt vai nu parasta, vai sevišķa, vai ari pamatota uz personīgām tieksmēm.

586.         parastā vērtība (tirgus cena) noteicama pēc ta labuma, kadu lieta var sagādāt katram valdītājam pati par sevi, neatkarīgi no viņa personīgam attiecībām.

587.         sevišķa vērtība noteicama pec ta sevišķa labuma, kadu lietas valdītajs gust no tās savu personīgo attiecību dēļ.

588.         uz personīgam tieksrnem pamatota vērtība ipretium affectionis) atkarajas no tās priekšrocības, kādu lietas valdītājs, tai piešķir vai nu tais īpatnību dēļ, vai savu sevišķo attiecību dēļ pret to, neatkarīgi no ta labuma, kadu viņa sagādā pati par sevi.

589.         ja-likums, runādams par lietas vērtību, nenoteic to tuvāki, tad ar to vienmēr jāsaprot parastā vērtība (586. p.).

Piektā nodaļa. Lietu sadaiijums attīecibā uz viņu ipašniekiem.

590.         lietas var but vai nu bezsaimnieka (res nullius), vai piederīgais valstij, pašvaldībām, un vispār juridiskām personām, vai ari privātpersonu īpašums.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

591.         bezsaimnieka lietas ir tādais, kuras nav vel atradušas neviena varā un neviena rīcībā un tādēļ paliek bez īpašnieka, kā ari tās, kuras, pēc īpašnieka gribas vai bez tās, beigušas viņam piederēt, nepārejot tomēr cita īpašumā.

592-. Valstij piederīgās lietas vai nu noder valsts vajadzību apmierināšanai, vai ir atvēlētas sabiedriskai lietošanai. Viņu piederība pie vienas vai otras šķiras noteikta Valsts Likumu kopojumā.

Piezīme. Vietējo likumu noteiktie izņēmumi norādīti attiecīgās vietās.

Sal. 1919. g. 5. decembra likumu par agrākp Krievijas likumu spēkā atstāšanu Latvijā (Lik. kr. 154).

593.         (strīpots). [1925. g. 27. okt. (187) ii.]

594.       lietas, kuras pieder pašvaldībam un biedrībām, lieto šo pašvaldību Un biedrību vajadzību apmierināšanai, vai nodod visu viņu locekļu lietošanai.-

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

595.        pie lietām, kuras pieder juridiskam personām, pieskaitami ari baznīcu draudžu īpašumi un vispār visa baznīcu draudžu kustama un nekustama manta, slimriicu un dažādu iestāžu nekustami īpašumi.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

596.       par privātām lietam atzīstamas visas tas, kuras ir vienas vai vairāku privātpersonu īpašums.

597.       — 622. (strīpoti).

597.-622. panti par lauku muižām strīpoti (Lik. kr. 1925. g. — 187, II). '

Otra sadaļa. Valdīšana.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

623.         par valdīšanu sauc katru tiesībām atbilstošu faktisku varu.

624.        valdīšanas priekšmets var but tiklab lietas šauraka nozīme, t. i. ķermeniskas, kā ari bezķermeniskas lietas, t. i. tiesības. Tādēļ jāizšķir lietu valdīšana no tiesību valdīšanas.

625.         lietas valdīšana ir īpašuma tiesībām atbilstoša faktiska vara par lietu. Tāda pastāv, kad lieta (ķermeniska) faktiski atrodas kādas personas pilnīgā varā un kad pie tam šī persona izrādījusi gribu noteikt pair lietu ar īpašnieka tiesībām.

626.         tas, kura vara lieta faktiski atrodas, bet kurš atzīst par tas īpašnieku kādu citu, uzskatams, kaut ari viņam būtu tiesība paturēt to savās rokās, ne par šās lietas valdītāju, bet tikai' par viņas turētāju (de te tītar), kas atvieto viņas īsto valdītāju.

Piezīme. Turētājam ir tiesība uz prasību par traucētas valdīšanas atjaunošanu.

Šī piezīme izteikta 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

627.         valdīt var tikai tadas tiesības, kuras pielaiž ilgstošu vai daudzkārtīgu lietošanu.

628.         ievērojot 627. panta nosacījumu, valdīt jebkādu tiesību var katrs, kas, piesavinādamies šo tiesību, līdz ar to faktiski iespēj lietot to p6c sava personīga ieskata, nobīdot pie malas visas citas personas.

Otrā nodaļa. Valdīšanas iegūšana.

Pirmais nodalīju m s. Personas, kurām tiesība iegūt valdīšanu.

620. Iegūt valdīšanu var katrs, kas spējīgs un kam tiesība patstāvīgi izteikt savu gribu.

630.         Šo gribu var izteikt (629. p.) tiklab tieši pats leguvejs, ka ari caur citu personu, kura uz to spējīga. .

631. ja tas, kas grib iegut valdīšanu vai priekš kura tāiegūstama, nav spējīgs tieši izteikt savu gribu, tad tā, lai dabūtu likumīgu spēku, jāizteic viņa vietā tiem, kuri aicināti vai kā citādi pilnvaroti pārstāvēt viņa tiesības.

632. viena un tā pati lieta nevar viena un taja paša laika atrasties vairāku personu valdīšanā tādā kārtā, ka katra no viņām valdītu visu šo lietu.

633. vairākas personas var valdīt kopīgi vienu un to pašu lietu tādā kārtā, ka katra no viņām, šo lietu faktiski nesadalot, valda domājamu daļu no tās.

634. viena persona var valdīt pašu lietu, bet otra, taja paša laika, kādu tiesību uz to.

Skat. 627. un 628. p.

635. juridiskas personas, ka: kartas, sabiedrības un iestādes, var iegūt valdīšanu uz tā paša pamata, uz kāda to iegūst fiz-iska persona vai vairākas tādas personas kopīgi.

636.valdīšanas iegūšanai nepieciešamo gribas izteikšanu juridiskas personas izdara caur saviem likumīgiem pārstāvjiem, aizgādņiem, lietvežiem vai 'Sievišķi tam nolūkam ieceltiem pilnvarniekiem.

Otrais nodalījums. Lietu valdīšanas iegūšana.

637 Ķermeniskas lietas valdīšanas iegūšanai ir nepieciešams, pirmkārt, ņemt to savās rokās (apprehensio), t. i. izdarīt tādu fizisku darbību, ar kuru tas, kas valdīšanu grib iegūt, tā pakļauj lietu savai fiziskai varai, ka vienīgi viņš var pēc savas gribais par to noteikt, bet otrkārt — ar rokās ņemšanu saistīts nodoms paturēt šo lietu kā savu.

638. Jautājumam par to, cik likumīgi ir pamati lietas rokā ņemšanai un nodomam paturēt to sev, nav nekāda iespaida uz valdīšanas nodibināšanu.

639. lietu ņemt savās rokas var. ari neskaroties tieši pie tas vai nestājoties, tieši tajā.

640. attiecība uz nekustamiem īpašumiem to rokas ņemšana notiek nevien ieguvējam stājoties nekustamā īpašumā vai viņa daļā, bet ari nodevējam norādot uz to no kādas tam kaimiņos stāvošas vietas, ja pie tam nav nekādu dabisku šķēršļu nekavējoties stāties šajā nekustamā īpašumā.

m

639. Kustamu,lietu rokas ņemšana uzskatama par notikušu:

1) kad tas, kas. vēlas iegūt lietas valdīšanu, saņem to savās rokās;

2)  kad tā krīt viņa slazdos vai tīklos;

3)  kad viņš tai pieliek sargu;

4)  kad tā uz viņa pavēli tiek nodota citai, viņu atvietojošai personai;

5)  kad to nones ieguvēja ieņemtā ēkā;

6)  kad ieguvējam nodotas to telpu atslēgas, kurās tā atrodas;

7)    kad viņš aizliek savu zīmi Lietai, kura vairs neatrodas cita valdīšanā.

642-. Nāvīgi ievainoti, bet vēl vajājami zvēri, kā ari medījums apžogotos mežos un zivis dīķos nav uzskatami par valdīšanā stāvošiem.

643.  Nekustama īpašuma valdītājs kļūst par taja apslēptas mantas valdītāju ne agrāk, kā pēc tās atrašanas.

644.   Kā rokas lieta jau atrodas, tam viņas iegūšanai valdīšanā pietiek tikai ar vienkāršu nodomu paturēt to kā savu (637. p.). Salīdz, arī tālāk, 669. p.

Par iegūšanu īpašumā skat. 807. p.

645.      Lai iegūtu valdīšanu caur trešo personu (630. un 631. p.), šai pēdējai jāņem lieta savās rokās ar nodomu iegūt tās. valdīšanu ne sev, bet tam, kuru viņa pārstāv. Bet ja kāds nodod lietu zināmas personas vietniekam īpaši ar nosacījumu, lai to nodotu tālāk šai personai, tad šī pēdējā uzskatama kā valdīšanu ieguvusi ari tādā gadījumā, ja viņas vietniekam būtu bijis nodoms iegūt šo valdīšanu sev vai kādam citam.

646.   Lai iegutu valdīšanu caur citu.personu, ir vajadzīgs, ka pārstāvamam tiešām būtu tāds nodoms, un tādēļ viņš nekļūst par valdītāju, ja neko nav zinājis par lietas rokās ņemšanu, t. i. nav devis tieši tādu uzdevumu vai nav tādu apstiprinājis vēlāk, kad tas jau izpildīts.

. Attiecībā uz apstiprināšanu skat. 2948. p.

647.   lep riekšeja (646.) panta noteikums neattiecas uz personām, kuras nav spējīgas izteikt savu gribu (631. p.); priekš tādām personām valdīšanu var iegūt viņu vietnieks ari bez viņu ziņas urf vēlēšanās.

648.  Kas valda lietu savā vārda, tas var ari sakt to valdīt, pec sava ieskata, cita vietā, kaut arī pēdējais nebūtu to ņēmis savā varā.

Trešais nodalījums. Tiesību valdīšanas iegūšana.

649.  Lai iegutu tiesību valdīšanu, ir vajadzīgi, tapat kā iegūstot lietu valdīšanu, fiziska darbība un noteikts nodoms.

650.        fiziska darbība pastav tas tiesības faktiskā lietošana, kuru paredzēts iegūt. .

651.         nodomam (649. p.) jabut vērstam uz to, lai izlietotu fizisko darbību (650. p.) kā tiesību.

652.         tiesību lietošanai (650. p.) nav jābut ne slepenai, ne vardarbīgai, ne pamatotai uz vēlāk atcelta atvēlējuma (precarium) (678. p.).

653.        valdīšanas iegūšanai nav katra ziņa vajadzīgs, lai ieguvējam patiesi būtu uz to tiesība.

654.         ja kads kaut tikai vienreiz izlietojis tiesību, tad ar to jau pietiek, lai viņš iegūtu šās tiesības valdīšanu.

Piezīme (strīpota), [1925. g. 27. okt. (187) II.]

655.         tadu tiesību valdīšana, kuru priekšmets pastav uz mantu gulošā saistībā vai kāda cilvēka personiskā padotībā, iegūstama tikai ar divpusīgu darbību, t. d. vienai pusei tiesību uzstādot un otrai to savstarpēji atzīstot.

Par valdīšanas izbeigšanu skat. 674.—676. un 692. p.

656.         vienpusīga tiesības piesavināšanās ar vardarbību vai viltu, vai no personām, kuras nav spējīgas izteikt (Savu gribu, vēl nenodibina valdīšanu.

657.ja kads formāli tiek ievests tiesības valdīšanā pec līguma, vai uz priekšniecības pavēli, vai uz cita kāda Iiltumīga pamata, tad tāda ievešana atzīstama par pietiekošu, lai nodibinātu šās tiesības valdīšanu, pat ja ievestais to nebūtu lietojis, ja tikai tiesības valdīšana būtu brīva, t. i. neviens cits to nebūtu ieņēmis.

658.         tiesības valdīšanu var iegūt ari caur pārstāvi, kurš šo tiesību lieto ieguvēja vārdā.

Piezīme. Bez tam ari šajā ziiņā iir spēkā 646.—648. panta noteikumi.

Trešā nodaļa. Valdīšanas turpināšana un tās izbeigšana.

Pirmais nodalījums. Lietu valdīšanas turpināšana un izbeigšana.

I.     Vispārēji noteikumi.

659.         katra reiz iegūta lietas valdīšana uzskatāma par .turpinošos līdz tam laikam, kamēr pastāv fiziska vara par to un nodoms to paturēt kā savu. Tiklīdz beidz pastāvēt abi šie nosacījumi vai kaut viens no tiem, valdīšana uzsktama par izbeigušos.

660.         kā valdīšanas iegūšanai ir vajadzīga divējādā darbība (637. pants), tā ari valdīšanas izbeigšanai vajadzīga tāda darbība, kura ir pretēja vienam vai otram no valdīšanas iegūšanas un turpināšanas nosacījumiem.

Iī. Valdīšanas izbeigšana fiziskas varas trukuma dej.

661.        fiziska vara par kustamu lietu uzskatama par nepastavošu un tādēļ pati viņas valdīšana par izbeigušos:

1)    kad to piegūst cita persona, kaut vai vardarbīgi vai slepeni;

2)      kad valdītājs, lietu nozaudējis, nevar to atrast, un

3)      kad viņam nav iespējams to dabūt.

662-. Mājas kustoņu valdīšana izbeidzas, kad viņi nomaldas un vairs neatgriežas, meža kustoņu — kad tie no ieslodzījuma vietas izsprūk brīvībā, pieradinātu kustoņu — kad tie atstāj pieradumu atgriezties mājās.

663.         nekustamas lietas valdīšana izbeidzas, kad valdītājs zaudējis varu par to vai nu dabas spēku dēļ vai citai personai viņu izstumjot.

664.         tas vien, ka kāds vienkārši ņem nekustamu mantu savas rokās, nav atzīstams par pietiekošu izstumšanai no šās mantas valdīšanas (663. p); bet šim nolūkam ir vajadzīgs, lai agrākais valdītājs, dabūjis zināt par notikušo varas sagrābšanu, nespertu pret to nekādus solus, vai ari nebūtu paspējis mēģināt atjaunot savu fizisko varu par to.

III; Valdīšanas izbeigšana pec valditaja paša gribas.

665.        lai turpinātu valdīšanu, nav vajadzīgs pastāvīgi atkartoti izrādīt savu nodomu paturēt lietu kā savu; bet kas vēlas izbeigt savu valdīšanu, tam jāizsaka tas ar tieši izteiktu vai klusējot izdarītu atteikšanos.

666.         ja nekustamas mantas valdītajs to nelieto, tad no tam vien vēl neizriet, ka viņš atteicies no valdīšanas, ja vien viņa nodoms atteikties. no tās nav acīmredzami izrādījies vēl no citiem apstākļiem.

667.        personas,, kuras nav spējīgas iziteikt savu gribu, nevar atteikties no valdīšanas.

IV.        Valdīšanas turpinašana un izbeigšana caur citam personām.

668. ka valdīšanu var iegūt caur trešo personu (630. un turpm.,

645.    un turpm. p.), tāpat viņu ari var turpināt vai zaudēt caur tādu pašu starpniecību.

669.         valdīšanu var zaudēt ari par labu valdītāja vietniekam; bet šim nolūkam nepietiek ar to vien, ka vietnieks vienkārši izteic savu nodomu, bet ir vēl vajadzīga viņa fiziska darbība, kura pastāv attiecībā uz kustamām lietām — to noslēpšanā zaglīgā nolūkā, bet attiecībā uz nekulstāmām — agrākā valdītāja vardarbīgā izstumšanā.

670.         valdītaja vietnieks zaudē valdīšanu visos tajos gadījumos, kuros to zaudētu pats valdītājs, un proti, attiecībā uz kustamām lietām, kad valdītāja vietnieks tās nozaudē, vai kad viņam tās nozog, vai kad viņš tās nodod citam.

671.         nekustamu lietu valdīšanu valditajs ir zaudējis, tiklīdz viņa vietnieks tiek vardarbīgi izstumts. Bet ja valdīšanu ir ieņēmis cits vienīgi tāda pārstāvja bezrūpības vai ļauna nolūka dēļ, tad agrākā valdītāja valdīšana izbeidzas tikai tad, kad viņš, dabūjis zināt par ieņemšanu, nesper attiecīgus soļus varas sagrābēja izstumšanai, vai ari nepaspēj mēģināt to izdarīt.

672.         kad valdītāja vietnieks uzdod lietu glabāt citam, vai nomirst, vai kļūst garā slims, vai ari atstāj lietu, citam to nepiegūstot, tad valdīšana šo iemeslu dēļ neizbeidzas.

673.        valdītajs, kurš pats tiek vardarbīgi izstumts, nav uzskatams kā valdīšanu zaudējis, ja viņa vietnieks paspēj lietu paturēt savās rokās.

Otrais nodalījums.

Tiesību valdīšanas turpināšana un izbeigšana.

674.         lai turpinātu tiesību valdīšanu, nav vajadzīgs ne pastāvīgi atkārtoti izrādīt savu nodomu tās valdīt, ne nepārtraukti tās lietot. Tomēr tādu valdīšanu zaudē, ja valdītājs pavisam nav lietojis šīs tiesības pa visu likumā noteikto noilguma laiku.

675.         tādu tiesību valdīšanu, kuru priekšmets ir uz mantu guloša saistība vai cita cilvēka personiska padotība, zaudē, kad saistītais atteicas izdarīt maksājumus vai saistību izpildīt, bet valdītājs nesper pret to nekādus soļus.

[J ar tiesību valdīšanas iegūšanu skat. 655., kā ari 692. p.

676.        tiesību valdīšanu zaudē ari tad, kad valdītajs no tām atteicas, vienalga, noteikti izšalcot, vai klusējot.

Ceturtā nodaļa. Valdīšanas veidi un viņas nepareizības.

677.         lietu vai tiesību valdīšana, atiecībā uz viņas pamatiem, ir vai nu likumīga vai nelikumīga, raugoties pēc tam, vai viņa iegūta pēc līkuma atļautā un pielaižamā kārtā, vai ne.

678.         par nelikumīgu vai nepareizu atzīstama ikviena valdīšana, kas iegūta vardarbīgi, vai slepenībā no tās personas, no kuras varētu sagaidīt iebildumus, kā ari valdīšana, kas kaut ari sākumā dibināta uz atvēlējumu (precarium), bet pēc tam 'paturēta pretēji vēlākam atsaukumam.

Skat. 652. un 688. p.

679.         ja kads vienkārši izteicis nodomu paturēt ka savu tadu lietu, kura viņam bijusi dota tikai pagaidu turēšanai, viņš ar to nav nodibinājis likumīgu valdīšanu.

680.         valdīšana ir vai nu taisnprātīga vai netaisnpratīga. Par taisn prātīgu jeb labticīgu valdītāju uzskatāms tas, kas pārliecināts, ka nevienam citam nav vairāk tiesību uz lietas valdīšanu kā viņam; bet par netaisnprātīgu jeb ļaunticīgu atzīstams tas, kuram zināms, ka viņam nav tiesības lietu valdīt, vai ka citam šajā ziņā ir vairāk tiesību nekā viņam.

Piektā nodaļa. No valdīšanas izrietošās tiesības.

681.         no valdīšanas izrietošas tiesības pastav valdīšanas uzturēšanā, apsargāšanā un tās atjaunošanā, kad tā zaudēta. Šīs tiesības pieder pie katras valdīšanas, neatkarīgi no viņas rakstura, t. i. vai viņa ir likumīga vai nelikumīga, taisnprātīga vai netaisnpratīga.

Piezīme. Par valdīšanas sevišķo veidu sekām, un proti, par taisnprātīga valdītāja tiesību iegūt lietu par īpašumu noilgumam notekot, vai iegūt viņa valdīšanā esošās lietas augļus u. t. t., noteikts šā kopojuma citās nodaļās.

P i r m a i s n o d a lī j u m s. Pastāvošas valdīšanas aizsardzība.

682.katra valdīšana, kā tada, atrodaslikumu sevišķā aizsardzība.

683.         nevienam nav liegts aizsargat savu valdīšanu no jebkādā ierobežojuma vai traucējuma, pat ar varu, lietojot pēdējo tomēr ne citādi, kā uz karstām pēdām un likumā atļautas pašaizstāvības robežās.

684.        ar valdīšanas traucējumu jasaprot ka meģināļjumsi piesavināties lietu, vai tās daļu, vai tiesību, tā ari valdītāja kavēšana izlietot viņa valdīšanu, ieskaitot ari draudus, kuri var modināt dibinātas bažas.

685.         valdītājam, kas pienācis kādu tādā traucēšanā un līdz ar to pierāda, ka traucējuma laikā vēl turpinās viņa paša valdīšana, ir tiesība prasīt no tiesas tiklab šās viņa valdīšanas aizsardzību, kā ari atlīdzību par zaudējumiem, kas viņam nodarīti ar valdīšanas traucējumu.

Piezīme (atcelta). [1925. g. 27. okt. (187) I.j

686.        tiesa, kuras aizsardzību valdītajs mekle, aizsarga viņu no tālākiem traucējumiem, piedraudot ar atbilstošu sodu, bet ja vajadzīgs, ari uzliekot to.

687.         zināmos apstakļos no tiesas ieskata atkarajas pieprasīt no atbildētāja attiecīgu nodrošinājumu, kā galvojumu par to, lai turpmāk vairs nenotiktu valdīšanas traucējums.

688.         kad atbildētāj!» pierāda, ka prasītājs valdīšanu ieguvis no viņa paša nelikumīgi, t. i. vardarbīgi, slepeni vai ar vēlāk atsauktu atvēlējumu (678. p.), tad prasītāja sūdzība tiek atraidīta. Bet atbildētāja ieruna, ka prasītājs valdīšanu ieguvis nelikumīgi no trešās personas, atstājama bez ievērības.

689.         katra valdīšana uzskatama par likumīgu un taisnpratigu, kamēr nav pierādīts pretējais.

690.         ja divas personas reize pastāv uz vienas un tas pašas lietas valdīšanu, kādam apstāklim, kā ari vēl turpināmai; viņu valdīšanai par pierādījumu viņas atsaucas uz zināmu darbību, tad tiesa aizsargā tā valdīšanu, kurš var pierādīt, ka tagadējā laikā valda likumīgi (678. p.). Bet ja no abpusējiem norādījumiem nevar noteikti pārliecināties, kurai no pusēm tajā laikā pieder likumīgā valdīšana, tad priekšroka dodama laika ziņā vecākai valdīšanai, vai tai, kura dibināta uz pierādīta likumīga pamata.

1.piezīme. sīkāki noteikumi attiecībā uz tiesvedību lietās par valdīšanas traucējumu atrodas Civilprocesa likumos.

2. piezīme. par noilguma termiņu prasībās par valdišanas traucējumu skat. tālāk, 698. un 699. pantā.

Otrais nodalījums.

Zaudētas valdīšanas atjaunošana.

691.         lietas vai tiesības valdīšanu var atņemt, izstumjot no tās valdītāju ar vardarbību pret viņa personu (dejeotio, spoMum). Izstumto sauc par spoliatu, izstūmēju par spoliantu jeb dejicientu.

692.         tadas tiesības valdīšanu, kuras priekšmets pastav cita cilvēka personiskā padotībā vai uz mantu gulošā saistībā, var atņemt tiklab pats saistītais, ja viņš atteicas izpildīt savu saistību, kā ari ikviena trešā persona, ja tā piesavinās valdītājam piederošo tiesību.

693.         lietas vai tiesības valdīšanu, kas atņemta ar varu vai patvarīgi sagrābjot, tiesa nekavējoties atjauno, tiklīdz cietušais pierāda, ka viņam tāda valdīšana bijusi un viņš no tās izstumts. Šī atjaunošana izvedama neatkarīgi ne no vardarbības izdarītāja vēlēšanās pierādīt savas īpašuma tiesības, ne ari no kādām citām viņa ierunām, kuras neattiecas tieši uz valdīšanas un tās atņemšanas faktu.

1.         piezīme (atcelta). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

2.piezīme (pēc Turp.). Lietas par traucētas valdīšanas atjaunošanu iztiesājamas uz Civilprocesa likumu pamata.

Šis pants izteikts 1925. g, 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā, bet viua agrākā 1. piezīme strīpota (turp., II).

Attiecībā uz 2. piezīmi skat. Civilprocesa likumu (1-923. g. izd.) 36. un 94. p.

694.         valdīšanas vardarbīgs sagrabejs nevar atsaukties uz to, ka valdītājs, pret kuru viņš izdarījis nelikumīgo darbību, pats valdījis nelikumīgi. Jo ari tāda valdīšana, kuras pareizību apstrīd, ir apsargājama līdz tam laikam, kamēr nav pierādīts un no tiesas puses atzīts, ka viņai pretim stādāmā tiesība bauda priekšrocību.

695.         no vardarbīgā sagrabēja nav pieņemama nekada prasība par īpašuma tiesībām, iekam no valdīšanas izstumtais nav no jauna tajās ievests un nav dabūjis pienācīgu atlīdzību par viņa ciestiem zaudējumiem, pametumiem un izdevumiem.

696.        (atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) II, 1.]

697.         prasību par zaudētas valdīšanas atjaunošanu var celt nevien pret vardarbīgo sagrabēju, bet ari pret katru trešo pensonu, kura patur tādu vardarbīgi sagrābtu lietu vai atņemtu tiesību, zinādama par notikušo vardarbību.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

698.         prasības celšanai par valdīšanas atņemšanu vai tikai tās vienkāršu traucējumu nolikts gada la'iks, pēc kura notecējuma tiesība celt prasību ir zaudēta UZ noilguma pamata. — Salīdz. IV. grāmatā noteikumus par dzēšamo noilgumu.

699.         gadījumos, kad valdīšana atņemta slepeni vai valdītājam promesot, gada laiks skaitam® tikai no tā brīža, kad valdītājs dabūjis zināt par šo atņemšanu.

Sestā nodaļa. Neatminama valdišana.

700.         ja tagadējais valdītajs un viņa priekšgājēji lietu vai tiesību valdījuši no neatminamiem laikiem, tad šī valdīšana arvien pieņemama par likumīgi iegūtu.

701.         simtgadīga valdīšana pielīdzināmā neatminama ilguma valdīšanai.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā,

702.         par neatminamas valdīšanas priekšmetu var but tiklab visas lietas, kuras atsavināt nav katrā ziņā aizliegts, kā ari visādas tiesības, kuras būtu iespējams ilgstoši lietot no neatminamiem laikiem.

703.        valdīšanas neatminamība atzīstama tikai tāda gadījuma, kad neviens nevar sniegt ziņas par tās iesākumu, ne pēc paša novērojumiem, ne pēc senču nostāstiem.

704.         par pierādījumu neatminamai valdīšanai pieņemami galvena kārtā tādu personu izteikumi, kuru atmiņas aptver veselas paaudzes laikmetu, t. i. vismaz četrdesmit gadus, un kuras apstiprina ne tikai to, ka pa visu šo laiku valdīšana arvien atradusies tajā pašā stāvoklī kā tagad, bet ari to, ka viņas nekad nav dzirdējušas no vēl vecākiem ļaudīm neko tam pretēju.

705.         neatminamu valdīšanu var pieradīt ari ar dokumentiem. Bet tādi dokumenti, kuri liecinātu, ka neatminamas laikos ir pastāvējusi kāda cita valdīšana, neatceļ tagadējo valdīšanu ar viņas sekām.

706.         valdīšanas neatminamība atvieto katru citu viņas likumības pierādījumu. Tādēļ ari neatminamības nozīme zaudē savu spēku, tiklīdz pierādīts, ka vēl turpinošās valdīšana kādreiz iesākusies nelikumīgā kārtā.

Trešā sadaļa, īpašums.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

707.        par īpašumu sauc pilnīgas varas tiesības par lietu, t. i. tiesību valdīt un lietot to, iegūt no tās visus iespējamos labumus, rīkoties ar to un noteiktā kārtā atprasīt to atpakaļ no trešās personas.

TOS. Kaut gan no īpašuma izrietošās tiesības (707. p.) var gan pēc privātās gribas, gan ari pēc likuma būt daždažādi aprobežotas, tomēr visi tādi aprobežojumi arvien iztulkojami viņu šaurākajā nozīmē, un, šaubu gadījumā, vienmēr pieņemama pilnīgi brīva rīcība ar īpašumu. — Skat. i

V. nodaļu.

I

709.    par īpašuma priekšmetu var but viss tas, kas ar likumu nav noteikti izslēgts no sabiedriskās apgrozības. : v '

Piezīme. Autora tiesības uz literatūras, mūzikas, māksla®, fotogrāfijās un tiem līdzīgiem ražojumiem noteiktas likumā par autora tiesībām, kas ietverts Civillikumos (X. sēj. 1. d., 1900. g. izd., 6951 .—6955T . p., pēc Turp.). Attiecībā uz literatūras, mūzikas un mākslas ražojumiem, kas nākuši klajā, iekam bija stājies spēkā 1911. gada 20. marta likums (Kriev. lik. kr. 560), izdoti šādi noteikumi:

1)   likums par autora tiesībām piemērojams jau klajā nākušiem:

a)      ražojumiem, kuriem autoru tiesību termiņi—piecdesmit gadi no sacerētāja, tulkotāja, komponista vai mākslinieka nāves dienas, vai ari no viņu ražojumu pēcnāves klajā nākšanas dienas —-.nebija notecējuši, iekam stājās spēkā 1911. g. 20. marta likums (Kriev. l'ik. kr. 560), pie kam minētie ražojumi bauda autorā tiesību aizsardzību augstāk norādīto termiņu laikā, , ja šie termiņi ir ilgāki par .1911. g. 20. marta likumā (Kriev. lik. kr. 560)^’ noteiktiem termiņiem, un b) ārvalstu pavalstnieku ražojumiem, kuri pirms’ 1911. g. 20. marta likuma (Kriev. lik. kr. 560) spēkā stāšanās nebaudījaKrievijā aizsardzību, ja šiem ražojumiem, autora tiesību termiņš, pēc tās valsts likumiem, kuras pavalstnieks ir autors, nebija notecējis, iekam stājās spēkā 1911. gada 20. marta likums (Kriev. lik. kr. 560);

2)  1911. g. 20. marta likums (Kriev. lik, kr. 560) neattiecas uz ražojumiem, kas nākuši klajā pirms šā likuma spēkā stāšjanās, ja to izlaišana neb'ija uzskatāma par autora tiesību pārkāpšanu pēc tiem likumiem, kādi pastāvēja pirms viņa spēkā stāšanās;

3)  1911. g. 20. marta likuma (Kriev. lik. kr. 560) noteiktie prasības noilguma termiņi piemērojami visiem autora tiesību pārkāpumiem, kuriem uz to dienu, kad stājās spēkā likums par autora tieisībām, nebija notecējis pastāvošos likumos noteiktais noilguma termiņš, un

4)         izdevuma līgumiem, kuri noslēgti pirms 1911. g. 20. marta likuma Kriev. lik. kr. 560) spēkā stāšanās laika, nav piemērojami Civillikumu )955 , 69567 ., 69508 ., 69571 . un 695”. panti (pēc Turp.).

Otra nodaļa. Īpašuma iegūšana.

Pirmais n o d a l ī j u m s. Personas, kurām tiesība iegūt īpašumu.

710.      īpašumu var iegūt katrs, kas spējīgs izteikt savu gribu.

711. īpašumu var iegūt ari tie, kas nav spējīgi izteikt savu gribu, isos tajos gadījumos, kuros tāda iegūšana izriet jau no paša likuma; bet īrējos gadījumos iegūšana izdarama, izteicot viņu vietā gribu caur viņu

vietniekiem, un proti, nepilngadīgo, garā slimo u. t. t. vietā — caur viņu aizbildņiem un aizgādņiem.

712.  tas, kas spejigs izteikt gribu, var iegūt īpašumu ka pats, ta ari caur citām personām. .

713.    iegūt īpašumu var nevien fiziskas, bet ari juridiskas personas, un proti: valstis, visādas kārtas (muižnieku sabiedrības, pilsētas un pilsētu sabiedrības un kārtas, lauku jeb zemnieku sabiedrības), visādas iestādes (baznīcas, labdarības un vispārderīgās iestādes, vai mācīto un mācības iestādes, kreditieisitādes u. t. t.), beidzot tādu lietu kopības, kurām piešķirta juridiska personība, piemēram mantojumu masas.

1.piezīme. Nekustama manta, kura nepieder sevišķi nevienam, ir valsts manta.

2.piezīme. Ārzemnieku tiesību aprobežojumi attiecībā uz nekustamas mantas īpašuma tiesībām, kā ari to valdīšanas un lietošanas tiesības iegūšanu, un tāpat Latvijas pilsoņu tiesību aprobežojumi attiecībā uz pierobežas joslā esošo nekustamu mantu nomāšanu, lietošanu un pārvaldīšanu — norādīti īpašā likumā (skat. Lik. kr. 1924. g. 107).

Šā panta 1. un 2. piezīme izteiktas 1926. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

2.         piezīmē minētais īpašais likums (Lik. kr. 1924, g. 107) atvietots ar 1927. g.

2.    jujiija likumu (Lik. kr. 92).

Otrais nodalījums, īpašuma iegūšanas veidi.

I. īpašuma iegūšana piepūšanas ceļā.

A.   Vispārēji noteikumi.

714.   ar piegūšanu var iegut_ par īpašumu tikai bezsaimnieka lietas (591. p.), bet vienīgi tajā gadījumā, kad ar piegūšanas aktu tieši saistīts nodoms iegūt tās par īpašumu. — Sai. 637. un sek. p.

715.      par piegūšanas priekšmetu var but:

1)         bezsaimnieka dzīvi priekšmeti, it īpaši meža kustoņi;

2)nedzīvas kustamas lietas, kuras vēl nevienam nav piederējušas, vai kuras viņu īpašnieks ir atmetis, nozaudējis vai noslēpis;

3)         (atcelts);

4)         (atcelts);

5)         apslēpta manta;

6)         (atcelts).

1.piezīme (pēc Turp.). Nosacījumi par kara sauszemes un jūras laupījumiem noteikti sevišķos likumos. — Šī piezīme attiecas ari uz 922. pantu.

2.p i e z I m e. _Uz tādu lietu piegūšanu, kuras cietušas kuģa nelaimi, izskalotas krastā, kā ari izceltas no jūras dibena, attiecinami vispārējie valsts likumi.

Vietējie civillikumi.

Ša panta 3., 4. un 6. punkts atcelti ar 1925. g. 27. oktobra noteikumiem (Lik. kr. 187, I),

Attiecība uz 2. piezīmi sal. 1919. g. 5. decembra likumu par agrako Krievijas likumu spēkā atstāšanu Latvijā (Lik. kr. 154).

B.    Kustoņu ķeršanai

716.    kustoņi, kuri atrodas dabiskā savvaļas stāvoklī, kļūst par tā īpašumu, kās_viņus noķer vai nogalina. Kustoņa ievainošana, to nenoķerot, vel nav piegūšana.

Sal. 1923. g. 31. decembra Medību likumu (Lik. kr. 169), kā ari 1927. g. 1. sept. noteik. par bebru aizsardzību (Lik. kr. 145).

717.    noķerts savvaļas kustonis, ja viņš no jauna izsprūk brīvībā, atzīstams atkal par bezsaimnieka kustoni, bet tikai tādā gadījumā, kad viņš pavisam izzūd no sava vajātāja īpašnieka redzes aploka, vai kaut ari vēl būtu saredzams, bet tik lielā tālumā, ka nav vairs iespējams to panākt.

718.    savvaļas kustoņi, kuri noķerti un ieslēgti sprostos, zivju kastēs un tam līdzīgos ievietojumos, no kuriem tie nevar izkļūt, nevar būt par piegūšanas priekšmetu.

719.    savvaļas kustoņi, kuri pēc viņu noķeršanas pieradināti un'pierod pie zināmās vietas, paliek, kaut ari tie staigātu brīvībā, par viņu noķērēja īpašumu, tik ilgi, kamēr neatradinās atgriezties mājās.

720.    mājas kustoņi nav uzskatāmi par bezsaimnieka kustoņiem pat ari tad, kad tie aizbēgtu vai nomaldītos. Tas, kas tādus kustoņus pieguvis, neiegūst īpašuma tiesības uz tiem, tāpat kā ari uz pieradinātiem savvaļas-kustoņiem.

72.1. Plēsīgiem zvēriem, piemēram vilkiem, lāčiem, lapsām, nav piemērojami 719. un 720. panta noteikumi, kaut ari viņi būtu pieradināti, tā kā gadījumā, kad tie aizbēg, katram tiesība tos nogalināt.

Sal. 1923. g. 31. decembra Medību likumu (Lik. kr. 169).

722.         kas ar nodomu, bez jebkādās tiesības uz to, izposta atļautai kustoņu ķeršanai sagatavotas ietaises, vai palaiž noķertu kustoni vaļā, tam jāatlīdzina nodarītie zaudējumi.

723.        īpašuma tiesības uz noķertu vai nogalinātu savvaļas kustoni it nebūt nav atkarībā no tam, vai tas izdarīts uz savas, vai svešas zemes.

Sal. 1923. g. 31. decembra Medību likumu (Lik. kr. 169).

724.         zemes īpašniekam ir tiesība aizliegt ikvienai svešai personai ķert vai medīt kustoņus viņam piederošās zemes robežās, bet aizliegumu pārkāpjot — prasīt atlīdzību.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par zemes īpašnieka_ tiesībām attiecībā uz medīšanuun zveju atrodas tālāk, 1031. un turpmākos pantos, un Lauksaimniecības nolikumā (1903. g. izd.).

Sal. 1923. g. 31. decembra Medību likumu (Lik. kr. 169).

725.         meža bites, kā ari viņu medus, kļūst par tā īpašumu, kas spietu saņem un ievieto to savā stropā. Bet zemes īpašniekam ir tiesība aizliegt ķert meža bites viņa īpašumu robežās.

726.ja saņemtais meža bišu spiets atstaj stropu, tas uzskatams no jauna par brīvu; tāda spieta īpašnieks, tiklīdz izlaiž to no acīm un nespēj vairs saķert, zaudē īpašuma tiesības uz to.

727 Mājas bites pieder vienīgi stropa īpašniekam, un tādēļ viņam ir tiesība dzīties pakal to jaunajiem spietiem ari uz svešas zemes, bet viņam jāatlīdzina šās zemes īpašniekam par varbūtējiem nodarītiem zaudējumiem.

Piezīme. Ierīkot sevišķus stropus (Lockstbcke) svešu mājas bišu p'ielabināšanai aizliegts.

728.ja jauna spieta īpašnieks atteicies dzīties tam pakal, tad katram ir tiesība piegūt bites, kuras ar to kļuvušas par bezsaimnieka bitēm.

C.    . Bezsaimnieka, nozaudētu un noslēptu lietu atrašana.

I.    Kustamas bezsaimnieka lietas.

729.         kustamas lietas, kuras vel nav atradušas neviena īpašumā, kā: jūras izskalotas gliemežnīcas, pērles, korāli u. t. I., kļūst par tā īpašumu, kas viņas atradis un ņēmis savā varā.

P i e z ī m e. Zemes īpašniekam piešķirtā aizliegumu tiesība (724. p.) attiecas ari uz šo gadījumu. Par pērļu zveju skat. 1045. tin 1046. p.

730.kustamas lietas, no kurām agrākais īpašnieks atteicies, tieši to izsakot vai ar kādu ciiitu, citādi, neiztulkojamu darbību (atmešanu, derelictio), kļūst par atradēja īpašumu.

731.ja kads publiski, visu priekša, sviež projām naudu vai kadas citas lietas, tad Šī darbība atzīstama par klusu atteikšanos no tām un tās kļūst par tā īpašumu, kas pirmais tās piegūst.

732.         lietas, kuras īpašnieks, izlaiž no savas varas arejo apstaklu spiests, nav atzīstamas par atmestām; tādas ir lietas, kuras izmet pār kuģa malu tā atvieglošanai briesmu brīdī.

2.  Nozaudētas lietas.

733.       lieta uzskatama par nozaudētu, kad tas nozaudētais nezin, kur to meklēt, vai no kā pieprasīt, vai vispār kādā kārtā no jauna dabūt to atpakaļ savās rokās.

734.       nozaudētas lietas atradējam, ja viņam nozaudētais zināms, jāatdod tā šlim pēdējam, saņemot no viņa pienākošos atraduma algu (738. p.).

Piezīme. Par tādas lietas atrašanu, kura pieder pie karavīra apbruņojuma, jāpaziņo tuvākai kara priekšniecībai. — Salīdz Lik. kop. X. sēj. I. d., Civillik., 18S7. g. izd., 536. p.

Kriev. lik. kop. X. sēj. I. d„ 1887. g. idz., 538. pantam atbilst tas pats pants 1914. g. izdevumā.

735.      (pēc turp.). ja lietas atradējs nezin, kas viņu nozaudējis,_tad viņam jāpaziņo par savu atradumu vietējai policijai triju nedēļu laika no atrašanas dienas. — Salīdz Lik. kop. XV. sēj. 1. d., Miertiesn. uzliek, sodu lik., 1885. g. izd., 179. p.

Miertiesn. uzliek, sodu lik. 179. pantam atbilst 1903. g. Sodu likumu 571. p.

736.       ja atrasta lieta ir tāda, ka .viņa, ilgāki glabājot, var maitaties vai palikt nevērtīgāka, tad valsts iestādei vai amatpersonai viņa nekavejoties jāpārdod publiskā izsolē un ieņemtā nauda jāuzglabā izsniegšanai nozaudētajam.

737.      kad uz policijas sludinājumu ierodas atrastas lietas īpašnieks vai tās nozaudētājs un pierāda savas tiesības uz to, tad pati lieta vai publiskā pārdošanā par to ieņemtā nauda izsniedzama viņam, iepriekšsaņemot no viņa vai atvelkot viņam izdevumus, kas taisīti lietas uzturēšanai un izsludināšanai, kā ari atradējam pienākošos atraduma algu (738. p.).

738.      atraduma alga, ja nozaudētais nav publiski izsolījis noteiktu sumu vai ja viņš nav ar atradēju labprātīgi vienojies, nosakama pēc tiesas ieskata, bet katrā ziņā ne augstāka par trešo daļu no lietas vērtības, kāda paliek pēc izdevumu atvilkšanas.

1.         piezīme (attiecas uz Igauniju).

2.  piezīme (pēc turp.). pasta nozaudētas korespondences atradējs dabū atlīdzību uz Pasta nolikuma (1912. g. izd., 91. un 92. p.) noteikumu pamata.

739.       ja gada laika no policijas sludinājumā dienas īpašnieks neierastos, tad atrastā manta vai no tās pārdošanas ieņemtā nauda (736. p.) pāriet atradēja īpašumā, uzliekot viņam tomēr mantas uzglabāšanas un citus

izdevumus.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

740.         (atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) ii, 1.1

741.noteikumi par atrastām lietām (734.—740. p.) attiecas ari uz tādām lietām, kas atņemtas zagļiem un laupītājiem vai plēsīgiem un zaglīgiem kustoņiem.

3.  Noslēptas lietas.

742.ja zeme ieraktas, siena Ietaisītas vai ka citādi noslēptas lietas, kuras tomēr nevar atzīt par apslēptu mantu (744. p.), tiek atrastas, tad viņām piemērojami tie paši noteikumi, kā atrastām lietām.

743.tadu lietu īpašnieks, kurš pierada, ka viņš zinājis to vietu, kur tās bijušas noslēptas, atsvabināts no atraduma algas samaksas atradējam.

4.  Apslēpta manta.

744.par apslēptu mantu atzīstamais visas zemē ieraktas, sienā ietaisītas vai kā citādi noslēptas vērtīgas lietas, kuru īpašnieks notecējušā laika ilguma dēļ vairs nav zināms.

745.         apslēpta manta, kas atrasta uz savas paša vai uz bezsaimnieka zemes, kļūst par atradēja īpašumu.

Piezīme. Par īpašumtieslga zemes lietotāja tiesību uz apslēptu mantu skat. 950. p.

746.aizliegts meklēt apslēptu mantu uz svešas zemes. Kas rīkojas pretēji šim noteikumam, nedabū neko no viņa atrastās apslēptās mantas, un šī manta pilnā sastāvā piekrīt tam, kam pieder zeme.

747.kas nejauši atradis apslēptu mantu uz svešas zemes, vai nu tā piederētu privātpersonām, vai kārtām, vai valstij, dabū pusi no tās; bet otra puse pieder zemes īpašniekam.

748.uz naudu wn citiem vertīgiem priekšmetiem, kas atrasti tādās kustamās lietās, kuras pašas nav ne ieraktas, ne islienā ietaisītas, ne citādi kā noslēptas un kuru īpašnieku nevar uzzināt, augstāk aprādītie noteikumi (744.—747. p.) neattiecas un tiem piemērojami noteikumi par noslēptu lietu atradumiem (742.—'743. p.).

749.         un 750. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) 1.]

II.     Lietas augļu iegūšana par īpašumu.

751.         galvenas lietas īpašnieks jau kā tāds tieši kļūst ari par viņas aaigļu īpašnieku, tiklīdz tie rodas. Tas patfs jāsaprot ari attiecībā uz svešas lietas īpašumtiesīgu lietotāju (942. un turpm. p.).

752.  ja kadam pieder vienīgi svešas lietas lietošana, ka piemeram nomniekam u. t. 1., tad viņš iegūst augļus, ņemot tos savā varā (perceptio), kādam nolūkam jau pietiek, , ja viņš pats, vai, viņa uzdevuma, kāda trešā persona atdala augļus no galvenās lietas.

753.  izņēmums no augšējā noteikuma (752. p.) ir pievairojums no kustoņiem un olas, kas kļūst par lietotāja, nomnieka u. c. īpašumu ari bez sevišķas darbības no viņa puses.

754.    kam pieder tiesība lietot svešu lietu, tas iegūst viņas rūpnieciskos augļus jau no tā brīža, kad pabeigti to ražošanai vajadzīgie darbi: piemēram, tiklīdz iesēta zemē sekla, kurai jādod pļauja, pēdējā jau pieder sēklas sējējam. Tas pats attiecinams uz personu, kas labti čībā apsējusi svešu lauku; bet šajā gadījumā viņai jāatlīdzina nomas maksa tam, kā lauku viņa izlietojusi.

755.  svešas lietas civilaugļus (bьrgerliche Frьchte) dabu tas, kam pieder tiesība lietot šo lietu, kā piemēram nomniekam u. c., no tā laika, no kura. iestājas viņu samaksas termiņš. Bet ja civilaugļi, pēc sava rakstura, ienāk tekoši katru gadu, kā piemēram nomas un īres maksa, kapitalu procenti u. t. 1., bet lietošanas tiesība izbeidzas pirms gada notecējuma, tad tādi civilaugļi dalami starp lietotāju un to, kas viņam piešķīris lietošanas tiesību, samērā ar to laiku, pa kuru pēdējā gadā šī tiesība turpinājusies.

756.  svešas lietas labticīgs valdītajs iegūst viņas augļus paša tajā brīdī, kad tie atdalās no galvenās lietas, neatkarīgi no tam, kādā kārtā tie atdalīti un kas, neskaitot īpašnieku, tos atdalījis.

757. bet ja īpašnieks pieprasa savas tiesības uz tādu lietu (756. p.) un tiesa tam atzīst šīs tiesības, tad labticīgam valdītājam jāatdod tam, bez galvenās lietas, ari tās augļi, kas ievākti līdz prasības celšanai pret viņu, tomēr ne vairāk, kā to pavisam vēl ir; bet par izlietotiem vai atsavinātiem augļiem nav jāatlīdzina.

Piezīme. Par augļiem, kas saņemti pēc prasības celšanas, skat.

913.    p.

758. kustoņa auglis, kas radies no sveša tēviņa apvaislojuma, pieder augļa mātes īpašniekam.

III.      Īpašuma iegūšana pieauguma (accessio) ceļā.

A.    Pieaugums caur viena zemes gabala pievienojumu otram.

759. pieaugums (accessio) caur viena zemes gabala pievienojumu otram var rasties trejādi: izceļoties upes salai, mainot upei gultni un, beidzot, kā pieskalojums.

760.  sala, kas radusies publiska vai privātā upe un nav šķirama no_tās gultnes, kļūst par īpašumu tiem, kam pieder piekrastes zeme, samērā ar to, cik tālu katra zeme stiepjas gar upi.

Piezīme. Peldošas salas kļūsit par piekrastes zemju īpašnieku īpašumu tikai no tā laika, kad daba cieši savieno salu ar upes gultni.

761. cik lielam salas gabalam vajag piederet katram no pretejo piekrastu īpašniekiem, to noteic linija, kura velkama gareniski pa upes vidu. Ja sala nestiepjas šai līnijai pāri, tad viņa visa pieder tuvākā krasta īpašniekiem; bet ja linija iet pār salu, tad viņa uzskatama par robežu, kura noteic pretējo piekrastu īpašniekiem piederošās daļas.

762.   ja starp tāda karta (761. p.) iegūto upe radušos salu un pretējo krastu vēlāk izceļas jauna sala, tad tās piederība noteicama ne pēc pretējo cietzemes kra! stu savstarpējā atstatuma, bet pēc agrāk radušās salas krasta atstatuma no upes pretējā krasta.

763.  ja upe atstaj savu agrako gultni un uzņem jaunu virzienu, tad viņas atstātā gultne pieder tiem, kam pieder zeme gar krastu, samērā ar to, cik tālu katra zeme stiepjas gar krastu, un atbilstoši pa gultnes vidu vilktai Iinijai.

764.  tas pats noteikums piemerojams, kad upe atgriežas agrākā gultnē^ viņas atstātā jaunā gultne piekrīt tiem, kuru zemes tai piekļaujas, samērā ar to, cik tālu tās stiepjas gar krastu, uti neatkarīgi no tam, kam šī gultne agrāk piederējusi.

765. applūdums nekādā ziņā negroza īpašuma tiesības, un pēc ūdens nokrišanās zem viņas bijušā zeme paliek tās agrākajam īpašniekam.

766.  ja no upes, izraujot krastu, atdalas jauns atzarojums, kurš savā tālākā ceļā atkal savienojas ar galveno upi, tad sala, kura rodas no šo divu upju tādā kārtā apskalojamās zemes, paliek viņas agrākajam īpašniekam.

767. zeme, ko ūdens pamazam sanesis jeb pieskalojis pie krasta, ir tā īpašumskam pieder krasts.

768.  visa zeme, ko ūdens pieskalojis pie tadas salas, kurā ir vienas personas īpašums, kaut ari viņa būtu no jauna radusies, pieder viņas īpašniekam, neatkarīgi no viņas apjoma un virziena; bet zeme, kas pieskalota vairākiem īpašniekiem piederošai salai, piekrīt katram no tiem samērā ar to, cik tālu stiepjas katram piederošais krasts. w

760.zemes gabals, kas ar straumes spiedienu vai kadu citu dabas spēku tiek atrauts no vienas zemes un pienests otrai, atzīstams par piederīgu šai pēdējai tikai no tā laika, kad viņu starpā nodibinājies ciešs savienojums.

770. gadījumos, kas norādīti 763., 764., 767. un 768. pantā, zaudējuma cietējam nav tiesības ne uz kādu atlīdzību. Turpretim 769. pantā apzīmētā gadījumā, tiklīdz starp norauto zemes gabalu un svešo zemi nodibinās ciešs savienojums, agrākam īpašniekam ir tiesība, iekam notecejis noteiktais noilguma termiņš, prasīt no jaunā īpašnieka atlīdzību, samērā ar to, par cik viņš iedzīvojies ar šo pieaugumu.

B.    Ēku celšana.

771. uz kadas zemes uzcelta un cieši ar to (saivienota eka atzīstama par tās dalu.

772..        kas uzcel pastāvīgu ēku apzinati uz svešas zemes, tas var prasīt par to atlīdzību tikai tādā mērā, kādā šī ēka ietilpst nepieciešamos izdevumos (577. p.); bet ja viņa pieder tikai pie derīgo vai greznuma izdevumu šķiras, tad ēkas cēlējam piešķirta tikai tiesība to novākt, ar 582. un 583. pantā norādītiem aprobežojumiem.

Piezīme. Bet ja tādā gadījumā ēkas cēlējs aitrodas ar zemes īpašnieku kautķādā sevišķā tiesiskā attiecībā,, kā lietotājs, nomnieks u. c., tad šā panta vietā piemērojami minētai tiesiskai attiecībai paredzētie noteikumi.

773. kas uzcēlis eku uz svešas zemes vienīgi aiz atvainojamas maldības, var, kad no viņa pieprasa šo zemi tās īpašnieks, neizpildīt šo prasījumu līdz tam laikam, kamēr nedabū atlīdzību par savu ēku. Bet ja ēka pieder pie greznuma izdevumiem vai nav samērīga ar zemes īpašnieka līdzekļiem, bet it īpaši ja atlīdzības samaksa būtu viņam pārāk apgrūtinoša, tad ēkas cēlējām ir tikai tiesība to novākt (583. р.).

774.   ja tas, kas uzcēlis eku uz svešas zemes aiz atvainojamas maldības, tajā laikā, kad pret viņu ceļ prasību, vairs nevalda zemi, uz kuras tā celta, tad viņam ir tiesība prasīt atlīdzību vienīgi par tām ēkām, kuras skaitamas pie nepieciešamiem izdevumiem; bet pārējās ēkas viņam tikai tiesība novākt, uz 582. un 583. panta pamata.

775.  ja kads labticiba izlietojis kautkadām buvem uz savas paša zemes svešus materiālus, tad kaut gan pašas būves kļūst par viņa īpašumu, bet materialu vērtība, par cik viņš no tiem iedzīvojies, viņam jāatlīdzina tam, kam tie piederējuši; bet ja viņš tos izlietoji® zinādams, ka tie sveši, tad viņam jāatlīdzina visi viņa nodarītie zaudējumi pilnā apmērā.

776.   kas uzcēlis kādu būvi uz svešas zemes un no sveša materiala, tā attiecības ar zemes īpašnieku izšķiramas pēc 772.—774. panta noteikumiem, bet ar materialu īpašnieku — pēc 775. panta noteikumiem.

C.  Sēšana un stādišana.

777.   koki un citi augi, kas pārstādīti svešā zemē, pieder šās zemes īpašniekam no tā laika, kad tie laiduši šajā zemē saknes.

778.    ja tādus augus (777. p.) atkal atdala no zemes, tad tie nepiekrīt agrākajam īpašniekam, bet paliek tam, kam pieder zeme; bet ja tos par jaunu iestāda, tad tie kļūst par. jaunā zemes īpašnieka īpašumu no tā laika, kad laiduši saknes.

779.    koks, kas aug uz divu vai vairāku zemju robežas, pieder kopīgi tiem kaimiņiem, no kuru zemes tais izaug, katram samērā ar to, cik tas stāv vai izstiepj savus zarus virs viņa zemes. Bet kad, atdalot tādu koku no zemes, nebūtu iespējams noteikt viņa daļu agrāko attiecīgo piederību, tad viņš uzskatams par piederošu visiem minētiem kaimiņiem vienādās (domājamās) dajās.

780.    koks, kas ®tav uz pašas dažadu īpašumu robežas, pieder tam, kura daļā stumbrs iznācis no zemes, kaut ari viņa saknes stieptos kaimiņa īpašumā. Šim kaimiņam nav tiesības nocirst minētās saknes, bet, kad tās dara viņa zemei zaudējumus, viņš var prasīt no koka īpašnieka sev atlīdzību.

781.    ja kokļsĶ kas stav robežas tuvuma, izstiepj savus zarus virs kaimiņa zemes, tad pēdējam ir tiesība nolasīt tajos augošos augļus, tādā mērā, cik var tos aizsniegt no savas zemes, un šie augļi ir viņa īpašums, tāpat kā ari no šiem zariem uz viņa zemi nokritušie augli.

782.   izsētā sēkla ir tā īpašums, kam pieder ar viņu apsēta zeme.

783.    ja zemes īpašnieks, kas labticība apsējis savu zemi ar svešu sēklu vai iestādījis tajā svešus augus, ir tādā kārtā atņēmis tam, kam tie piederējuši, tā īpašumu (777. un 782. p.), tad viņam jāatdod pēdējam šo sēklu vai augu vērtība, par cik viņš no tiem iedzīvojies. Bet ja viņš izsējis sēklas vai iestādījis augus zinādams, ka tie sveši, tad viņam jāatlīdzina visi viņa nodarītie zaudējumi pilnā apmērā.

784.   kas, nebūdams nomnieks, lietotājs u. t. t., apsēj vai apstada svešu zemii, tas, ja viņš to izdarījis labticībā un likums nenoteic tādiem gadījumiem sevišķu apmierinājuma -veidu (754., 785., 787., 788. p.), var prasīt, lai nepieciešamos un derīgos izdevumus, kādus viņš taisījis augļu iegūšanai, zemes īpašnieks viņam atlīdzina.

Šajā -pantā jāaizrāda tikai uz 7154. un 788. p., jo 785. p. aftfrccas uz Igauniju un 787. p. atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 187, 1). s

785.        (attiecas uz Igauniju).

786.        un 787. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) 1.1

788. kas apstāda vai apsēj svešu zemi apzināti, ta tad launticībā, zaudē savu darbu un sēklu par labu zemes īpašniekam un nebauda tiesību prasīt par to kādu atlīdzību.

D.      Pieaugums kustamu lietu savienošanas, saberšanas vai sajaukšanas ceļā, kā ari svešu lietu apstrādāšanas ceļā.

789.   ja daža.du īpašnieku kustamas lietas kaut kada kārta, vai nu uz viņu savstarpēju vienošanos, vai nejauši, tiek savā starpā savienotas un tādam gadījumam nav dalībnieku starpā sevišķas norunas, tad šādā kārtā radusies jaunā lieta ir viņu visu kopīpašums, un tās domājamām daļām jāatbilst katram piederējušās atsevišķās lietas vērtībai.

790.   ja diviem īpašniekiem piederošas kustamas lietas viens no viņiem savieno, sajauc vai saber kopā bez otra ziņas un piekrišanas, tad, ja ir iespējams tās.no jauna atdalīt un nostādīt agrākā veidā, tas izdarams uz va'inīgā rēķinu un tam neseko nekādas pārgrozības pašās īpašuma tiesībās.

791.  bet ja atdalīt nav iespejams, vai ja sveši materiali apstradati bez viņu īpašnieka ziņas un gribas, tad, ja savienojums un apstrādājums izdarīts ļaun ticībā, savienotās vai apstrādātās lietas īpašnieks var vai nu prasīt to par savu īpašumu tās jaunajā veidā, bez pienākuma atlīdzināt pat tās sastāvā iegājušo svešo lietu un par darbu, vai ari, atstājot visu pie vainīgā, prasīt, lai samaksā augstāko no tām cenām, kādas viņa lietai bijušas no tās dienas, kad tā paņemta, līdz tai dienai, kad viņam šo atlīdzību piespriež, un bez tam ari lai atlīdzina viņa ciestos zaudējumus un zaudēto peļņu.

792.  kad svešu lietu savienojums, saberums vai sajaukums izdarīts labticībā un turklāt bez mākslinieciska vai amatnieciska apstrādājuma, tad šādā kārtā radusies jaunā lieta kļūst par īpašumu tam, kas viņu taisījis, ja vien viņa pievienotais paša materials acīmredzami vērtīgāks par svešo. Bet viņam pienākas svešā materiala īpašniekam, pēc tā izvēles, vai nu atdot tik pat daudz tās pašas šķiras un labuma materiala, vai samaksāt par to augstāko cenu, kāda tam bijusi savienošanas laikā, un, bez tam, atlīdzināt tam par nodarītiem zaudējumiem.

793.  ja 792. panta noradītas ^Savienošanas gadījuma savienotaja materials nebūtu acīmredzami vērtīgāks, tad tas, kā tiesības ir aizskartas, var vai nu visu jauno lietu atstāt tās pārtaisītājam, par 792. pantā noteikto atlīdzību, vai ari paturēt to sev. Pēdējā gadījumā savienojuma izdarītājam ir tiesība prasīt, kā atlīdzību par izlietotiem paša materiāliem, viņu parasto vērtību, tomēr tikai tādā mērā, kādā ar to tiešām uzlaboti otra materiali.

794.   ja labtiicībā 'mākslinieciski vai amatnieciski apstradajot svešus materiālus izgatavota tāda jauna lieta, kuras sastāvā tai izlietotie materiali zaudējuši savu agrāko formu un dabūjuši jaunu veidu, tad šī lieta, neraugoties uz to, vai svešos materialus var vai nevar no tās atdalīt, katrā ziņā kļūst par apstrādātāja īpašumu, tomēr ar pienākumu atlīdzināt, uz 792. panta pamata, tai personai, kuras materialus viņš izlietojis.

795.  ja 'savienoti, sabērti, sajaukti vai apstradati vairakām personām piederoši materiali, tad ari tiem piemērojami 789.—794. panta noteikumi. Kad šiem dalībniekiem ir tiesība pēc pašu izvēles vai nu paturēt jauno lietu seV, vai ari tās vietā dabūt atlīdzību par miaterialu, lieta izšķirama ar balsu vairākumu, samērā ar katram no viņiem piederējušo materialu daudzumu, vai, ja tas nebūtu iespējams, ar lozi.

796.   ja tie, kam materiali piede'rejuši (795. p.), ieskata par labaku jauno lietu paturēt sev, un ja turklāt šie materiali bijuši vienādas šķiras, tad lieta kļūst par visu viņu kopīpašumu. Bet ja materiali bijuši dažādas šķiras, tad priekšrocība paturēt lietu sev piekrīt tam, kura materiali bijuši vērtīgāki, bet kad tiem bijusi vienāda .vērtība, lieta izšķirama ar lozi.

797.  tam, kam paliek vi)sia lieta (7961 p.), jaaitlīdzina citiem pec katram no tiem piederējušo materiālu cenas attiecības pret visas lietas kopvērtību.

798.   ja dalībnieki nevar labpratīgi vienoties par cenu, tad ta noteicama ar viņu starpā izdarāmu izsoli, un tādā gadījumā lieta paliek tam, kas nosolījis augstāko cenu, bet pārējie dabū atlīdzību 797. pantā norādītā kārtībā.

IV.      īpašuma iegūšana nodošanas ceļa.

799. ar to vien, ka lietas īpašnieks šo lietu atsavinajis, nepietiek, lai īpašuma tiesības uz to pārietu uz tās ieguvēju, ja līdz ar to nav izpildīts otrs būtiski nepieciešams nosacījums, un proti, pati šās lietas nodošana.

800. ar nodošanu īpašuma tiesības uz lietu pariet uz jauno ieguveju tādā pašā apmērā, kādā tās piederējušas nodevušam.

801.  nodošanu var izdarīt tikai tas, kam ir tiesība lietu atsavinat, savā vai cita vārdā, un līdz ar to griba to padarīt par savu vai cita īpašumu.

802.       ieguvējam vajag būt spējas un gribas iegūt lietu sev vai citam par īpašumu.

803.        lai nodošana butu pilnīgā spēka, tai vajag būt tiesiska pamata, kas tieši vērsts uz īpašuma pārnešanu, bet pašam šim pamatam jādibinās uz likumā atļautu darījumu.

804.         attiecība uz kustamam lietam nodošana izdarama pēc noteikumiem, kas paredzēti valdīšanas iegūšanai tajos gadījumos, kuros tā pāriet uz citu personu ar valdītāja piekrišanu (639. un 641. p.).

805.       preču noliktavu un preču krājumu nodošanu izdara nevien preces noskaitot, izmērot vai nosverot, bet ari nododot atslēgas, rēķinus (faktūras), konosamentus, preču zīmes u. t. 1., ja līdz ar to izteic nodomu: devējs — nodot savu īpašumu, bet pieņēmējs — to iegūt.

806.         prece vai cita kada lieta, uz kuras ir ieguveja nozīme, viņa zīme^ zīmogs u. 1.1., uzskatama, kamēr nav pierādīts pretējais, par nodotu un pārgājušu viņa īpašumā.

807.         ja lieta jau atrodas kāda valdīšana, tad tas parejai viņa īpašumā pietiek vienīgi ar attiecīgu paziņojumu no agrākā īpašnieka puses.

808.        nekustamas mantas nodošanu izdara ievedot tajā, vai izsniedzot tās inventāru, vai ar attiecīgu norādījumu uz to (640. p.), kā ari nododot atslēgas, zemes vai mājas dokumentus u. t. t.

809.         nodošana vien vel nedod nekustamas mantas ieguvejam īpašuma tiesības uz to: tādas iegūst tikai ar attiecīgas iestādes lēmumu par iegūšanas tiesiskā pamata un attiecībā uz iegūšanu izgatavoto aktu

, ievešanu šim nolūkam noteiktās zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

Piezīmeatvietota ar 1503. panta 1. piezīmes (pēc Turp.) un 1571. panta (pēc Turp.) noteikumiem.

Piezīmē minētā 1503. p. 1. piezīme atcelta (Lik. kr. 1925. g. — 187, I).

. 810. Šajās zemes gramatas (809. p.) jaieraksta nevien katrs nekustamas mantas atsavinājums, bet ari vispār katra tās īpašnieka maiņa.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

811.        tāpat ari jaieraksta zemes grāmatas uz īpašnieka vārdu ka jauna hipotēku vienība katra nekustama manta, kura nav citas tādas mantas piederums.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

812. par nekustamas mautas īpašnieku atzīstams tikai tas,, kas par tādu apzīmēts zemes grāmatās, pēc piederības. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

813. līdz ierakstīšanai zemes grāmatas, nekustamās mantas ieguvējam, attiecībā uz trešām personām, nav nekādu tiesību: viņš nevar izlietot nevienu -no priekšrocībām, kas saistītas ar īpašumu, un viņam jāatzīst par spēkā esošu visa uz šo nekustamo mantu attiecošās tās personas darbība, kura pēc zemes grāmatām apzīmēta par šās mantas īpašnieku. Tomēr viņam ir tiesība nevien prasīt atlīdzību par visu uz nekustamo mantu attiecošos agrākā īpašnieka ļaunticīgo darbību, bet ari prasīt, lai pēdējais sper viisoīs nepieciešamos soļus nekustamās mantas pārejas ierakstīšanai zemes grāmatās (809. p.). — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

814.  ievešana iegūtas nekustamas mantas valdīšana no tiesas puses, _nav būtiski nepieciešams nosacījums tās iegūšanai par īpašumu, un tādēļ tāda ievešana notiek tikai tajā gadījumā, kad ieguvējs pats izsaka uz to noteiktu vēlēšanos, it īpaši kad nekustamās mantas atsavināšana notikusi pret agrākā īpašnieka gribu.

815.    nodošana, kas izdarīta maldoties attiecībā uz pašu nododamo lietu vaii uz nodevēja tiesību uz to, īpašuma pāreju nenodibina.

816.kad notikušas citādās maldības, īpašums gan uzskatams par nodotu, bet nodoto priekšmetu var pieprasīt atpakaļ ar personisku prasību.

817. īpašumu var nodot ari ar atliekošu nosacījumu, kādā gadījumā tas pāriet uz ieguvēju tikai pēc šā nosacījuma piepildīšanās.

818. iepriekšējā (817.) pantā norādītā gadījumā tiesiskais iegūšanas akts ievedams zemes grāmatās tikai pēc nosacījuma piepildīšanās. — Salīdz. 809., 813. p. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

V.    īpašuma iegūšana uz noilguma pamata.

819.  uz noilguma pamata lietu iegūst par īpašumu tad, kad ieguvejs to ir valdījis likumā noteiktu laiku kā savai, ievērojot pie Фат ari citus likumā priekšā rakstītus nosacījumus.

82-0. Lai valdīšana nodibinātu īpašumu uz noilguma pamata, ir vajadzīgi:

1)      priekšmets, kuru var iegūt par īpašumu (a);

2)       likumīgs valdīšanas pamats (b);

3)      valdītāja labticība (c);

4) nepārtraukti turpināta valdīšana, bez jebkāda tās pārtraukuma (d);

5)       noteiktā laika notecējums (e), un

6) īpašnieka tiesiska iespēja izlietot savas tiesības pirms noilguma termiņa notecējuma (f).

(a) Skat. 821,—828. p. — (b) Skat. 829,—838. p. — (c) Skat. 839,—845. p. — (d) Skat. 846.—853. p. — (e) Skat. 854.-856. p. — (i) Skat. 857.—861. p.

Citātos zem (e) minetie 854. un 855. p. izteikti jauna redakcijā, bet 856. p. atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 187; I, III).

A.     Priekšmets, uz kufu var attiecināt noilgumu.

821.  kas nevar būt par privātā īpašuma priekšmetu, to nevar iegūt par īpašumu ari uz noilguma pamata.

822.       valstij piederošas lietas nav izņemtas no noilguma.

823. lietas, kuras atsavināt likums katra ziņa aizliedz, nevar iegūt uz noilguma pamata.

824.  ja atsavinašana aizliegta vienīgi uz priekšniecības vai privātpersonās rīkojumu, tad tādi aizliegumi novērš noilgumu tikai tajā gadījumā, kad tie attiecas uz nekustamu mantu un kad ir ierakstīti zemes grāmatās, pēc piederības. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

825.   (atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) I, 1.]

826. nozagta, laupīta vai ar vardarbību piesavināta lieta nevar uz noilguma pamata kļūt par īpašumu ne pašam zaglim, laupītājam vai vardarbības izdarītājam, ne ari trešai personai, uz kuru tiesības pārgājušas no viņiem. Šis noilguma aprobežojums izbeidzas tikai pēc tam, kad tāda lieta atdota atpakaļ viņas īpašnieka valdīšanā.

827.         kad _cejas strīds par robežām, īpašuma tiesības uz strīdamo zemi nevar pieradīt ar to vien, ka tā valdīta visu noteikto noilguma laiku.

828. tādos gadījumos, kad prasība pret trešo personu dēļ kustamas lietas atpakaļdošanas nav pielaižama jau aiz kautkādiem citiem iemesliem, ar to pašu ari atkrīt noilguma piemērošana tai. — Skat. tālāk, 923. un turpm. p.

B.    Valdišanas tiesiskais pamats.

829. lai uz noilguma pamata ar valdīšanu nodibinātu īpašuma tiesības, šai_ valdīšanai jāatrodas uz tāda tiesiska pamata, kurš jau pats par sevi varētu nodibināt šīs tiesības, bet attiecīgā gadījumā sevišķu šķēršļu deļ tam nav tūliņ sekojusi īpašuma iegūšana.

830.     par tādiem pamatiem (829. p.) atzīstami:

1) visas darbības un pārmaiņas, kas pašas par sevi ir viens no pirmējiem īpašuma iegūšanas veidiem, un proti, pie gūšana un pieaugums;

2) visi tiesiskie darījumi, saprotot ar to kā vienpusējus gribas izteikumus par īpašuma nodošanu, tā ari līgumus par to, un proti: testamenti, novēlēs, līgavas pūra piešķiršana, mantojuma, dāvinājuma, pirkuma, maiņas un aizdevuma līgumi, maksājumi u. t. L;

3) likumiska mantošana, uz kuras pamata mantinieks var iegūt noilguma ceļā ari svešas lietas, kas ietilpušas viņam piekritušās &gt;mantas sastāvā;

4) likumīgā spēkā stājušies tiesas spriedumi, ar kuriem valdītājam atzītas īpašuma tiesības.

831.  ieķīlātas lietas, kā ari .lietas, kas nodotas patapinājumā, glabāšanā vai lietošanā, nevar iegūt par īpašumu vienīgi uz noilguma pamata ne kreditors vai tas, kas lietu saņēmis patapinājumā, glabāšana vai lietošanā, ne aiii viņu mantinieki, jo šajos gadījumos viņi nevalda savā vārdā, bet kā citu vietnieki. — Skat. (&gt;26. p.

832.lai tiesiskais darījums, kurs ir par pamatu valdīšanai (830. p. 2: pk.), būtu spēkā, viņam jābūt pašam par sevi derīgam, tā tad sastādītam šādiem darījumiem noteiktā formā.

833.maldība darījumā attiecībā uz faktu noilgumu nekavē, bet gan to kavē maldība attiecībā uz pašu tiesību.

i

834.  maldība, kura attiecas uz valdīšanas tiesiska pamata šķiru; nav par šķērsli īpašuma iegūšanai uz noilguma pamata, ja vien visipār pastāv kautkāds tiesisks pamats šai valdīšanai.

835. vienīgi domas, ka valdīšanai ir tiesisks pamats, nevar stādīt ša pamata vieta, ja vien tādas domas nav dibinātas uz sevišķiem apstākļiem.

830.  īpašuma iegūšanai uz noilguma pamata nav vajadzīgs, lai valdīšanas pamats butu pastāvīgi apzināts, bet gan ir nepieciešami, lai pa visu noilguma laiku neatkāptos no nodoma valdīt lietu kā savu.

837. kas valdīšanu ieguvis ar atliekošu nosacījumu, tas dabu īstenu valdīšanas pamatu tikai pēc tam, kad šis nosacījums iestājies.

838.  kad īpašums nodots ar atceļošu nosacījumu, tad īstenais valdīšanas pamats tūliņ atzīstams ieguvējam, tā kā šajā gadījumā noilgumu izlieto ari ta persona, kura lietu dabūs atpakaļ. — Skat. 850. p.

C.     Valditaja labticiba.

839. lai_ iegutu lietu uz noilguma pamata, viņa javalda labticiba, t. i. nezinot šķēršļus, kuri nepielaiž iegūt to par īpašumu.

840. tada nezinašana pielaižama tikai attiecība uz faktiem, bet pašu tiesību nezināšanai nav labticības spēka.

841.  ja valdītais, šķērslim pastavot, pat tikai kautkadi saktu šaubīties par savas valdīšanas likumību, tad viņš vairs nav atzīstams par labticīgu valdītāju.

842..        kas neatzīst sev tiesību iegūt lietu uz noilguma pamata, tas nav uzskatams par labticīgu valdītāju pat ari tad, ja viņš būtu maldījies attiecība uz īsto iemeslu, kurš viņam ir par šķērsli izlietot noilgumu.

843. lai iegutu īpašumu uz noilguma pamata, nepietiek ar to vien, ka valdītājam bijusi labticiba iesākot savu valdīšanu; bet ir vajadzīgs, lai viņš paliktu labticībā ari pa visu noilgumam noteikto laiku, tā kā pa šo laiku atklājusies ļaunticība izbeidz noilguma spēku.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

844.  ja kads iegūst valdīšanu cita vieta, labticiba prasama no abiem; bet ja valdīšana tikai turpinās caur starpniekiem, tad labticiba prasama tikai no pārstāvamās personas.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

845. valdītāja ļaunticība attiecība uz vienu lietas daļu nav par šķe-rsli viņam iegūt uz noilguma pamata visas pārējās viņas daļas.

D.     Nepārtraukti turpinātā valdišana.

!

846. lai iegutu īpašumu uz noilguma pamata, vajadzīga iepriekšeja nepārtraukta un netraucēta iegūstamā priekšmeta valdīšana (625. .p.) pa visu likumā noteikto laiku un rīkošanās ar to kā īpašniekam.

847.noilguma pamatam vajadzīgā valdīšana uzskatama par pārtrauktu :

1) kad valdītājs pats no tās atteicas, vai tiek no tās izstumts, vai kautkadā citā kārtā to zaudē;

2) kad tas, pret kuru skaitās noilguma termiņš, izlieto pa tā laiku kautkadā ziņā, bet tikai ieguvējam zinot, savas īpašuma tiesības, vai kad pats ieguvejs kautkadā ziņā atzīst šīs tiesības;

_ 3) kad ieguvējs, sakarā ar tiesas aicinājumu vai īpašnieka attiecīgā tiesa celtu protestu, nav vairs labticīgs valdītājs.

848.   iepriekšējā (847. p.) panta 2. un 3. punktā norādītos gadījumos valdīšana uzskatama par pārtrauktu tikai attiecībā uz to, kas savu īsteno vai iedomāto tiesību izlieto tur minētā kārtā; bet attiecībā uz trešām personām noilgums neapstājas.

849.   ja noilguma laika vairakas personas valdījušas lietu cita pec citas, bez pārtraukuma no tā puses, pret ko noilgums skaitams, tad priekšgājēja valdīšana pieskaitāmā pēcnācēja valdīšanai, un visu tādu personu valdīšanas laiks saskaitams kopā.

850.   uz iepriekšeja (849.) panta pamata, noilgums, kas iesācies priekš valdītāja, turpinās ari priekš viņa mantiniekiem, kā ari priekš tiem, kas attiecīga darījuma ceļā ieguvuši priekšmetu, kurš nav izņemts no noilguma, vai kas dabūjuši atpakaļ valdīšanu, kuru tie likumīgā kārtā bija nodevuši citam.

851.   kad noilgums turpinās priekš valdītāja mantiniekiem, laiks starp mantojuma atklāšanos un pieņemšanu ari pieskartam« noilgumam.

852-. Noilgums aprēķinams no tās dienas, kad tas; kas lietu iegūst uz noilguma pamata, stājies viņas valdīšanā, un atzīstams par notecējušu, kad sākusies likumā noteiktā termiņa pēdējā diena, pie kam iztrūkstošās stundas vai minūtes nav jāievēro.

853. Aprēķinot noilguma termiņu, lielgada liekā diena ari nav jāievēro.

Piezīme. Par pārējiem uz lielgada lieko dienu attiecīgiem noteikumiem skat. IV. gr. 1. sad. 7. nod. 1. nodal. (3054. un turpm. p.).

Piezīmē minētie &gt;3054. un turpm. panti (līdz 30.58. p.) atcelti (Lik. kr. 1925. g. — 187, 0-

E.    Noilguma termiņš.

854Izpildot 821.—853. p. apradītos nosacījumus, kustamas mantas iegūšana uz noilguma pamata skaitās par pabeigtu pēc viena gada notecējuma.

Šis pants izteikts 1924. g, 28. augusta noteikurfflu (Lik. kr. 138; 1, 2) redakcijā.

855.         kas zem nosacījumiem, kuri rakstīti priekšā iegūšanai uz noilguma pamata (821.—824. un 826.—853. p.), valdījis desmit gadu laikā nekustamu mantu, kura zemes grāmatās uz viņa vārdu nav ierakstīta, tas atzīstams par ieguvušu šo nekustamu mantu uz noilguma pamata un viņam tiesība un pienākums prasīt šā ieguvuma ierakstīšanu zemes grāmatās uz viņa vārdu.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumiu (Lik. kr. 138; 1, 2) redakcijā.

856.(atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) 1, lj

Vietējie civillikumi, 8

F.        īpašnieka tiesiski iespēja izlietot savas īpašuma tiesības pirms noilguma notecējuma.

857. ja lietas īpašniekam, pret kuru noilgums tek. ir tiesiski šķēršļi izlietot savas tiesības uz to, tad pa to laiku, kamēr tādi pastav, noilgums apstājas.

858.         par tādām personām, kuram pastav minetie šķēršļi, atzīstamas:

1) bērni, kuri stāv zem vecāku varas, attiecība uz savu atsevišķo mantu, pret saviem vecākiem;

2)  sieva pa laulības laiku, attiecībā uz savu laulībā ienesto mantu, pret savu vīru ;

3)  nepilngadīgie un vājprātīgie, kamēr viņi stāv aizbildnība vai aizgādnībā ;

4) visādu dienesta pakapju karavīri, ja viņi atrodas kara gājienā, pa visu kara laiku;

5) promesošie (859. p.), kamēr tie atrodas prombūtne.

Piezīme. Kur pastāv laulāto mantas kopība (67. un turpm., 79., pēc Turp., un turpm. p.), tur šā (858.) panta 2. punkts piemērojams tikai tādā gadījumā, kad laulība šķirta kā spēka neesoša.

859.promesošie bauda 857. panta apradīto labumu tikai tad, ja viņi atrodas ārpus valsts robežām un ja viiņu prombūtne izsaukta caur valsts vai sabiedrisku dienestu vai vispārīgi nav brīvprātīga. Ja viņi turpretim atrodas prombūtnē brīvprātīgi, noilgums apturams tikai tajā gadījumā, kad promesošais nav iecēlis sev, vietnieku ne vienīgi aiz rupjas nolaidības, vai gadījumā, kad ieceltais vietnieks bez viņa gribas un ziņas atkāpies. Tādos gadījumos noilgums priekš promesošā sākas tikai no viņa atgriešanās dienas.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; I, 2) redakcijā, bet viņa agrākā piezīme atcelta (turp. l).

860.ja kada no 858. panta minētam personām nomirst pa to laiku, kamēr šķērslis pastāv, vai kaut ari pēc tam, bet iekam notecējis noilguma termiņš, tad tas laiks, pa kuru noilgums bijis apstājies, ieskaitāms ari tās personas mantiniekiem, ja vien pēdējie, būdami par viņas aizbildņiem un aizgādņiem, kā tādi nav nokavējusi pārtraukt viņas labā noilgumu.

861.kara laikā noilgums apturams 3625. p. 2. pk. aprādītos gadījumos.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikuiniu (Lik. kr. 1.38; I, 2) redakcijā.

G.     Noilguma pierādīšana.

862-. Kas -savu īpašuma iegūšanu pamato uz noilgumu, tam jāpierāda kā pati šā īpašuma valdīšana, tā ari tās turpināšanās pa visu noteikto laiku. Tomēr, ja viņš pierāda savas valdīšanas sākumu un bez

tam tas turpināšanos pec noilguma notecejuma, tad pieņemams, ka viņa valdīšana nepārtraukti turpinājusies ari pa starplaiku.

863.kad ceļas strīds, tam, kas īpašumu iegūst noilguma ceļa, jāpierada savas valdīšanas tiesiskais pamats, pēc kam viņš atzīstams par labticīgu valditāju, kamēr nav pierādīts pretējais, t. i. viņa launticība.

864.   un 865. (attiecas uz igauniju).

866.īpašuma iegūšana uz likumīga pamata nav katrā ziņā jāapstiprina ar dokumentiem, bet to var pierādīt ari ar citādiem pierādījuma līdzekļiem.

Trešā nodaļa. īpašuma izbeigšanās.

867.         ar paša īpašnieka gribu viņa īpašuma tiesības uz kadu lietu izbeidzas tiklab tad, kad viņš to atmet, nenododams citam, kā ari kad viņš šīs tiesības pārnes uz citu personu. — Skat. 799. un turpm. p.

868.    bez īpašnieka gribas īpašuma tiesības izbeidzas:

1)         kad Lieta iet bojā;

2) kad tā pāriet uz citu personu, savienojoties ar citām lietām, vai uz noilguma pamata;

3) ar tiesas spriedumu, ar kuru liet^ piespriesta citam, kā piemēram dalīšanas prāvā, kad tā bijusi ieķīlāta u; t. 1., vai ar kuru kā sods noteikta tās konfiskācijā valstij par labu;

4)  attiecībā uz tādu īpašumu, kas iegūts tikai uz noteiktu laiku vai ar atceļošu nosacījumu, laikam notekot vai nosacījumam iestājoties;

5)  attiecībā uz kāda varā stāvošiem savvaļas kustoņiem — kad tie aizbēg vai atradinās atgriezties uz savu vietu;

6)  atsavinot īpašumu valsts vai sabiedriskām vajadzībām (expropriatio) uz katram attiecīgam gadījumam izdota sevišķa likuma pamata. Pirms tādas atsavināšanas īpašniekam jāsaņem pilnīga atlīdzība; — Skat.

augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.).

1.   piezīme. Atlīdzība īpašniekam par mantu, kura uz atsevišķa likuma pamata atsavināta valsts vai sabiedriskām vajadzībām, noteicama uz 1923. g. 24. maija likuma (Lik. kr. 59) pamata.

2.  piezīme (strīpota).

3.   piezīme (pēc Turp.). Izgudrojumu un papildinājumu privilēģiju piespiedu atsavināšana izdarama uz Rūpniecības nolikuma noteikumu pamata (1981 . p. piez. pielik., pēc Turp.).

]. piezīme izteikta 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā, bet panta 2. piezīme strīpota (turp. II).

3.piezīmē minētam Rūpniecības nolikuma 198p. piez. pielikumam (pec Turp.) atbilst tā paša nolikuma (1913. g. izd.) 104.—123. panti.

869.         ar īpašnieka nāvi īpašuma tiesības gan izbeidzas attiecība uz viņa personu, bet pāriet uz viņa mantiniekiem. Tas pats attiecinams uz tiem gadījumiem, kad īpašniekam piespriests kriminālsods, kas saistīts ar īpašuma tiesību zaudēšanu, bet bez konfiskācijas. — Skat. augstak, 8. p. (piez., pēc Turp.).

870.         ja kads zaudējis tas personīgās īpašības, kuras nepieciešamas zināmās šķiras nekustamu īpašumu iegūšanai, tad šā apstākļa deļ viņam nav jāzaudē tie nekustamie īpašumi, kuri viņam jau pieder, un tāpat ari viņa mantinieki nezaudē savas tiesības uz tādu viņu mantotu nekustamu īpašumu, kaut ari viņiem pašiem nebūtu tā iegūšanai vajadzīgo īpašību. — Skat augstāk, 713. p. 2. piez. (pec Turp.).

1.piezīme. Šādā gadījumā nav piemērojama ari izpirkuma tiesība, kuru likums pielaiž tikai mantu pārdodot.

2.         p i e z ī m e (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187.) II.]

Ceturtā nodaļa, īpašnieka tiesības.

Pirmais nodalījums. Vispārēji noteikumi.

871.         īpašums dod tiesību lietu pilnīgi un vienam pašam turēt savās rokās, ciktāl šī tiesība nav padota sevišķi noteiktiem aprobežojumiem. — Skat. šās grāmatas V. nodaļu.

872..      īpašnieks, kā dzīvojot, tā ari nāves gadījumam, var atsavināt un nodot citam savu īpašumu, pilnīgi vai pa daļai, vai tikai zināmās tiesības uz to.

873.         īpašniekam ir tiesība viņam piederošo lietu valdīt, iegūt tās augļus, izlietot to pēc sava ieskata savas mantas pavairošanai un vispār to lietot visādā kārtā, kaut ari par zaudējumu citai personai.

874.         uz ta pamata, ka īpašniekam viņa tiesības piedef pašam (871. p.),viņš var aizliegt visiem citiem tiklab rīkoties ar viņa lietu, kā ari to izmantot vai lietot, kaut ari viņam pašam no tam nerastos nekāds zaudējums.

875.         īpašniekam ir pašaizstāvības tiesība un, sakarā ar to, tiesība pat iznīcināt svešu lietu, ja tās dēļ viņam būtu jābaidās pazaudēt savu paša un pie tam viņam nebūtu iespējams citādi novērst draudošo zaudējumu.

876.         īpašniekam ari ir tiesība atprasīt savu lietu īpašuma prasības ceļā no jebkura trešā valdītāja (923. un turpm. p.).

Otrais nodalījums, īpašnieka tiesības uz nekustamu mantu vispār.

877.         zemes īpašniekam pieder nevien tas virsma, bet ari gaisa izplatījums virs tās, kā ari zemes iekšiene zem tās, un tāpat ari visi izraktņi, kas atrodas šās zemes slāņos.

878.         īpašnieks var, pēc sava ieskata, rakt viņam piederīgo zemi, stādīt un sēt tajā, kā ari celt būves un ierīkot visādas ietaises, pat ari kaitējot kaimiņam, ja vien pie tam neaizķer svešas robežas.

879.         īpašniekam nav aizliegts celt uz savas zemes būves un stādīt kokus pat ari tajā gadījumā, kad ar to atņemtu kaimiņam gaismu un skatu.

880.         īp ašniekam ir tiesība vilkt savā zeme grāvjus un kanālus, kaut ari ar tiem atņemtu kaimiņa īpašumam mitrumu, tāpat rakt tajā akas, kaut ari no tām varētu izžūt viņa kaimiņam piederīgās akas vai izsikt pa kaimiņa zemi ejošās ūdens dzīslas,

Piezīmejpec Turp.). Attiecībā uz minerālūdeņu avotu aizsardzību jāievēro Ārstniecības nolikuma noteikumi (1905. g. izd., 340.— 351. p.).

Ārstniec. nolik. (1905, g. izd.) 340.—361. p. atcelti 11914. g. 24. apr. (Lik. kr. 1212) lik., 11]. Sal. 351*. un turptn. p. (pēc 1914. g. Turp.).

Trešais nodalījums. 881. —896. (strīpoti). [1925. g. 27. okt. (187.) II.]

Ceturtais nodalījums, īpašuma prasība.

897.         Īpašuma prasību (rei vindicatio) īpašnieks var celt pret katru, kas nelikumīgā kārtā aiztur viņa lietu; tās mērķis ir atzīt īpašuma tiesības un sakarā ar to piešķirt -valdīšanu.

898.         ari tāda īpašuma valdītajam, uz kuru tiesības vel var tikt atceltas, ir atļauts, kamēr viņš šīs tiesības bauda, prasīt īpašumu sev šādas prasības ceļā; bet nākošais īpašuma ieguvējs nevar celt šādu prasību līdz tam laikam, kamēr šis īpašums atrodas cita rokās.

899.         prasību var celt pret ikvienu lietas turētāju, neizņemot ari to, kas viņu valda cita vārdā, bet pēdējais var prasību .noraidīt no sevis, ja viņš uzdod personu, kuras vārdā valda.

900.ja kāds, valdīdams lietu ar īpašnieka tiesībām, torņer to noliedz vai ari apgalvo, ka viņš valda tikai cita vietā, tad šās lietas valdīšana pāriet uz prasītāju ari nesniedzot no viņa puses pierādījumus par īpašuma tiesībām uz to.

901.ja kads, nebūdams atprasāmās lietas valdrtajs, tomēr formāli atbild uz prasību, tad pret viņu var taisīt spriedumu it kā pret īsto valdītāju.

902.ja atbildētais, lai novērstu prasību no sevis, lietu pirms prāvās sākuma ļaunprātīgi atsavina, tad tas nav uzskatams par šķērsli izspriest prasību viņam par ļaunu, it kā viņš vēl valdītu šo lietu.

903.iepriekšējos (901. un 902.) pantos norādītos gadījumos atbildētājam var piespriest samaksāt, bez atprasamās lietas cenas, visus izdevumus un zaudējumus, kā ari viņa vainas dēļ prasītāja zaudēto peļņu.

904.kas valdījis cita atprasamo lietu labticlbā, bet pec tam, vel pirms sprieduma taisīšanas, zaudējis tās valdīšanu bez ļauna nolūka no savas puses, tam nevar piespriest šo lietu atdot.

905.         kas, atbildot uz prasību, vel lietu nav valdījis, bet ir ieguvis tās valdīšanu vēlāk, jau prāvas laikā, tam uz prasības pamata, kura pret viņu celta, var piespriest lietu atdot.

906.         par prasības priekšmetu var but ka atsevišķa lieta, ta ari lietu kopība, kura pastāv vienīgi no ķermeniskiem priekšmetiem, bet ne tāda manta, kuras sastāvā ietilpst gan ķermeniski, gan bezķermeniski priekšmeti (540. p.).

907.prasītājam sīki jāapzīmē sava atprasamā lieta kā pēc viņas šķiras un īpašībām, tā ari pēc sevišķām iezīmēm un, ja vajadzīgs, ari pēc viņas apjoma un lieluma; bet prasībās par nekustamām mantām sīki jānorāda ari viņu atrašanās vieta.

908.         ar īpašuma prasību savienots nevien prasījums par pašu lietu, bet ari par visiem tās piederumiem, pie kuriem skaitami ne tikai piederumi šaurākā nozīmē un augļi, bet ari atlīdzība par visu to, ko prasītājs zaudējis atbildētāja valdīšanas dēļ.

909.atbildētāja atbildība pret prasītāju ir dažāda, raugoties pec tam, vai viflš bijis labticīgs vai ļaunticīgs lietas valdītājs. No ta brīža, kad pret atbildētāju celta prasība, viņš jau atzīstams par ļaunticīgu valdītāju, kaut ari līdz tam būtu valdījis labticībā, un par tādu, kas nav atbildīgs tikai par savu agrāko darbību un agrākiem palaiduimiem.

910.         par ļaunticīgu valditaju atzītais atbildētājs katrā ziņā ir atbildīgs ari par strīdamās lietas ūn tās piederumu nejaušu iznīcināšanu vai bojāšanos, ja vien tas pats nebūtu noticis ar lietu ari tad, kad tā būtu nodota īpašniekam agrāk.

911.         labticīgs valdītājs par lietas iznīcināšanu vai bojāšanu, kura notikusi vēl pēc tam, kad pret viņu celta prasība, ir atbildīgs tikai tad, ja tas noticis aiz viņa vainas.

912..       par lietas atsavinašami pravas laikā, katrs atbildētājs nes tadu pašu atbildību kā ļaunticīgs valdītājs. Ja uz šo atsavināšanu nav spiedusi nepieciešama vajadzība, kā piemēram, lai novērstu lietas bojāšanos, tad prasītājam nav jāapmierinās tikai ar to, ka viņam atdod par lietu saņemto maksu, bet viņš var prasīt, lai viņam atdod ari pašu lietu ar tās piederumiem (908. p.), vai ari, bez atdotās maksas par lietu un tās piederumiem, prasīt vēl visus viņam nodarītos izdevumus un zaudējumus, kā ari atlīdzību par zaudēto peļņu.

913.         par ļaunticīgu valdītāju atzītam atbildētājam jāatdod prasītajiem nevien Visi viņa patiesi no lietas saņemtie augļi, bet ari tie, kurus būtu varējis saņemt pats prasītājs, ja tas būtu lietu valdījis.Turpretim labticīgi valdījušam atbildētājam jāatdod tikai tie augļi, kurus viņš patiesi saņēmis līdz prasības celšanai pret viņu, un turklāt tikai tādā daudzumā, kādā viņš tos vēl nebija patērējis prasības celšanas laikā; bet pēc prasības celšanas savemtie augļi jāatdod visi pilnā apmērā.

914.         kad atbildētājs neatdod no viņa ar tiesas spriedumu atspriesto lietu, prasitajs var pēc savas jzvēles vai nu prasīt, lai to atdod uz sprieduma pamata, vai lai samaksā tās pilnīgu vērtību.

_ 915. Lietas atdošana jāizdara tajā vietā, kur tā atrodas. Ja par pravas priekšmetu bijusi kāda kustama manta, tad tā jāatdod tur, kur tā atradusies ceļot pret atbildētāju prasību, kaut ari atbildētājs pēc tam butu to patvaļīgi no turienes aizgādājis prom; bet no ļaunticīga valdītāja prasītajs var prasīt lietas atdošanu tajā vietā, kur viņš to dabūjis. Izņemot šos gadījumus, prasītājam, kurš prasa lietas atdošanu ne tajā vietā, kur tā tobrīd atrodas, jānes ar to saistītie izdevumi.

916. Prasītajam vajadzības gadījuma japierāda, ka atbildētājs patiesi lietu valda vai ka pret viņu var celt prasījumu kā pret valdītāju.

917Prasītājam jāpierāda savas īpašuma tiesības. Šim nolūkam pietiek, ja viņš pierāda, ka patiesi iegruvis šīs tiesības likumīgā kārtā; pēc tam pierādīt, ka prasītājs vairs nav īpašnieks, ir jau atbildētāja pienākums.

918.      ja prasītais apgalvo, ka lietu ieguvis ka nodotu vai mantotu no cita, tad viņam jāpierāda sava priekšgājēja īpašuma tiesības uz to.

919.    prasību var atraidīt, ja atbildētais pierada, ka īpašuma tiesības uz strīdamo lietu pieder viņam, vai ka viņš drīkst to valdīt pamatojoties uz kādu lietisku tiesību, vai kaut ari personisku tiesību, bet tādu, kura prasītājam jā atzīst.

920.     ja lieta tiek izspriesta prasītajam par labu, viņam jāatlīdzina atbildētājam, uz 578.—584. panta pamata, visi pēdējā izdevumi priekš lietas.

921 Lieta atdodama viņas īpašniekam bez atlīdzības; pat labticīgam valdītājam nav tiesības prasīt no īpašnieka, lai atlīdzina par šo lietu samaksāto sumu, bet viņš var ar šo prasījumu griezties pie tāsi personas, no kuras viņš to ieguvis.

922.     izņēmuma kārtā atbildētājs var prasīt, lai atlīdzina par lietu samaksāto sumu:

1)        kad šī suma izlietota prasītājam par labu;

2)       kad atbildētājs lietu ieguvis tieši ar nodomu to uzglabāt prasītājam, kurš citādi, esošos apstākļos, būtu to zaudējis uz visiem laikiem;

3)       kad atbildētājs lietu izpircis no ienaidnieka, kurš to sagrābis kā kara laupījumu. — skat. augstāk, 715. p. 1. piez. (pēc Turp.).

923.īpašuma prasība atkrīt, kad kustamu lietu, kuru viņas īpaši nieks labprātīgi uzticējis citai personai, nododot to kā patapmājumu, glabāšanā, ķīlā, vai kā citādi, šī persona nodotu trešās personas valdīšanā. Šajā gadījumā pielaižama tikai personiska prasība pret to, kam īpašnieks uzticējis savu lietu, bet nevis pret trešo, lietas labticigo valdītāju.

Pi e z ī m e. 923. panta noteikumu izsaka paruna; „Hand muss Hand wahren“ jeb: „Wo man seinen Glauben gelassen hat, da muss man ihn wieder suchen.“

924.  un 925(attiecas uz igauniju).

926. Ja lietu, kas nodota izstradašanai vai parvadašanai, izstrādātājs vai pārvadātājs pārdod, ieķīlā vai vispār atsavina citai personai, tad īpašnieks var celt īpašuma prasību, bet samaksājot tai personai, kuras rokās tā atrodas, par tās izstrādāšanu vai pārvadāšanu nolīgto sumu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

Piektā nodaļa, īpašuma aprobežojumi.

Pirmais nodalījums. Aprobežojumi, kuri attiecas uz īpašumu visā viņa apjomā.

I.     Kopīpašums.

92-7. īpašuma tiesības, kuras pieder uz vienu un to pašu nedalītu lietu vairākām personām ne noteiktās ķermeniskās dāļāts, bet tikai domājamās daļas, tā kā sadalīts tiek vienīgi tiesību saturs, ir kopīpašuma tiesības.

1. piezīme. ja lieta pieder vairākām personām uz tāda pamata, ka katrai no tām ir savs noteikts ķermenisks gabals, tad tas nav kopīpašums 927. panta izpratnē; šajā gadījumā katrs gabals atzīstams par patstāvīgu veselu, kurš uzskatams kā katra atsevišķa dalībnieka patstāvīgu īpašuma tiesību priekšmets.

2. p i e z ī m e. ja lieta pieder vairākām personām, kuras kopā sastāda kārtu, tad tiesības uz to pieder nevis fiziskām personām kā kopīpašuma dalībniekiem, bet visai laužu kārtai, kaut ari lietošanas tiesība būtu piešķirta šīm personām atsevišķi.

3.piezīme. tādām vairāku personu īpašuma tiesībām uz vienu un to pašu lietu, pēc kuras tā piederētu katram no viņiem visā tās visumā (Oesammteigentum), nav likumīga spēka.

928.  kopīpašuma jēdzienu nekādā ziņā negroza tas, vai lietu ieguvušas vairākas personas kopīgi tieši ar nodomu padarīt to par kopīpašumu, jeb vai šāds kopīpašums nodibinājies bez tāda viņu nodoma.

929. rīkoties r kopīpašuma priekšmetu, ka visumā, ta ari noteiktās atsevišķās dalās, drīkst tikai ar visu dalībnieku kopīgu piekrišanu; bet ja kāds no viņiem rīkojas atsevišķi, tad šī rīcība nevien uzskatama par spēkā neesošu, bet ari uzliek pēdējam pienākumu atlīdzināt pārējiem zaudējumus, kas ar to viņiem nodarīti.

930.      «fe viens kopīpašnieks nevar bez parejo piekrišanas ne apgrūtināt kopīpašumu ar lietiskām tiesībām, ne atsavināt to, visā tā sastāvā vai pa daļām, ne ari kautkādi to pārgrozīt. Tādēļ katram kopīpašniekam ir tiesība celt ierunu pret tādu viena vai visu pārējo kopīpašnieku rīcību, un šo tiesību viņam nevar atņemt ne ar kādu balsu vairākumu .

931. izņēmums no šiem noteikumiem (929. un 930. p.) pielaižams tajā gadījumā, kad kāds no kopīpašniekiem izdara kopīpašumam tādas pārgrozības, kuras prasījusi nepieciešama vajadzība, piem. neatliekamu ēkas izlabojumu. Tad viņam ir tiesība prasīt no pārējiem kopīpašniekiem, lai samērīgi atlīdzina viņa izdoto sumu līdz ar procentiem.

932.        (atcelts). [1925. g. 27. okt, 187.) I.]

933.visi kopīpašnieki, samērīgi ar katra dalu, saņem visus labumus, kādus kopīpašums varētu dot, un tādā pašā samērībā nes zaudējumus, kādi tam celtos.

934.  kopējās lietas augli pieder visiem kopīpašniekiem, samērīgi ar katra dalu.

935. kopīpašuma dalīta lietošana pielaižama tikai tad, kad tādu īpašumu var dalīt, kā piem. mežu, smilšu bedri, kapsētu u. t. t., bet ari šajā gadījumā lietošana samērojama ar atsevišķo daļu lielumu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

936.  katrs kopmūra īpašnieks izmanto to mūra pusi, kura vērsta uz viņa zemi, un tādā mērā, cik tas iespējams nekaitējot pašam mūrim un neizdarot tajā būtiskas pārmaiņas.

937.         uz kopīpašumu gulošas nastas un viņa uzturēšanai vajadzīgie izdevumi uzliekami kopīpašniekiem samērīgi ar katram piederošo dalu.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

938. katra kopīpašnieka domajama daļa pieder vienīgi viņam. Tādēļ viņš drīkst attiecībā uz to, atbilstoši tās būtībai, visādi rīkoties, ja vien šī rīcība neattiecas uz pārējo kopīpašnieku dalām. Uz šā pamata katram kopīpašniekam ir tiesība viņam piederošo kopīpašuma dalu ari atsavināt vai ieķīlāt.

939.   ja kads no kopējas nekustamas mantas vai kopēja kuģa kopīpašniekiem nodod savu dalu trešai personai, kurai nav ne dalības šajā kopīpašumā, ne ari kādas likumiskas priekšrocības uz to, tad pārējiem kopīpašniekiem pieder atsavinātās daļas pirmpirkuma un izpirkuma tiesības.

940.  nevienu kopīpašnieku nevar piespiest palikt kopīpašumā, ja viņu nodibinot nav par to sevišķi noteikts, un, turpretim, katram kopīpašniekam ir tiesība katrā laikā prasīt dalīšanu.

941.  ja 940. panta noradīta dalīšanas, gadījuma kopīpašnieki nevar savā starpā labprātīgi vienoties par tās veidu, tad tiesa, raugoties pēc dalamā priekšmeta īpašībām un lietas apstākļiem, vai nu noteic katram no kopīpašniekiem ķermeniskus gabalus, uzliekot, kad vajadzīgs, viena daļai zināmus servitutus par labu otra daļai, vai atdod visu lietu vienam no kopīpašniekiem, ar saistību samaksāt pārējiem viņu daļasi naudā, vai noteic lietu pārdot, izdalot ieņemto naudu kopīpašnieku starpā, vai ari izšķir lietu ar lozi, darot to it īpaši tad, kad izšķirams jautājums par to, kam no kopīpašniekiem paturēt sev pašu lietu un kas no viņiem apmierināms ar naudu.

Piezīme. Sevišķi noteikumi par mantojuma dalīšanu atrodas trešās grāmatas VIII. sadaļā.

Skat. 2685. p.

II.      Ipašumtiesiga lietošana.

942. kad tiesība uz pašu nekustamu mantu savienota viena personā ar tās lietošanas un rīcības tiesību, tad īpašumtiesības ir pilnīgas. Bet kad nekustamas mantas īpašnieks piešķir kādai citai personai ilgtermiņa vai pastāvīgas dzimtas lietošanas tiesību, tad ar to nodibināta īpašumtiesīga lietošana (dominium utile).

Šis pants izteikts 1935. g. 27, oktobra noteikumos (Lik. kr. 187, III) redakcijā, un virsraksts virs tā grozīts (turp.).

943.dalītu īpašumu nodibina vai nu uz privātu rīkojumu, vai uz likuma pamata.

944. privāts rīkojums par dalīta īpašuma nodibināšanu iegūst spēku priekš trešām personām ne citādi, kā ievedot to zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

945.    (pēc turp.) uz likuma pamata īpašumtiesīga lietošana (dominium utile) piešķirta mācītājiem uz mācītājmuižu zemēm, bet virsīpašums pieder baznīcas draudzei.

940.virsipašuma un Ipašumtiesīgas lietoļšanas tiesības ir pa daļai vispārējas, pa dajai sevišķas, katrai atsevišķai, lietošanas šķirai piemērotas tiesības.

Piezīme. Noteikumi par Ipašumtiesīgas lietošanas atsevišķiem veidiem, un proti, par turēšanu beztermiņa obrokā un par dzimtsnomu izteikti savā vietā.

Piezīme izteikta 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

947.         pie īpašumtiesīga lietotajā vispārējam tiesībām, pieder:

1) tiesība valdīt nekustamu mantu, kura ir šā īpašuma priekšmets, un lietot to šā vārda visplašākā nozīmē, vienlīdzīgi ar pilnīgo īpašnieku, tadā mērā, ciktāl tas iespējams nekaitējot lietas būtībai;

2) 'tiesība, ari vienlīdzīgi ar pilnīgo īpašnieku, aizsargāt sevi ar visiem likumīgiem līdzekļiem no jebkāda savas valdīšanas un īpašuma tiesību traucējuma, kā ari atprasīt savas tiesības no ikvienas trešās personas ar īpašuma prasību un valdīšanas aizsardzības prasību.

Piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187.) II.]

948.  īpašumtiesīgam_lietotājam jānes visas uz mantu gulošās nastas, kā kārtējās, tā ārkārtējās.

Piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187.) II.]

949.pieaugumi nekustamai mantai, kura atrodas kāda īpašumtiesigā lietošanā, piem. jaunradusies sala, piešķirti viņam tikai lietošanā;

' bet virsīpašums uz šo pieaugumu pieder mantas virsīpāšmekam.

950. īpašumā atrasta apslēpta manta, atskaitot atradējam pienākošos dalu (747. p.), pieder īpašumtiesīgam lietotājam.

951.virsīpašnieka tiesība uz mantas būtību (Erbname) pastāv iekš tam^ka viņš, tiklīdz izbeidzas lietotāja tiesība, var šo mantu iegūt no jauna sava pilnīgā īpašumā, izņemot tikai to gadījumu, kad mantas īpašumtieslga lietošana noteikta uz mūžīgiem laikiem.

952..       Īpašumtiesīgas lietošanas izbeiguma gadījumi noteikti vai nu pašos viņas nodibināšanas nosacījumos, vai ari sevišķos noteikumos katrai tādais lietošanas atsevišķai Šķirai. — Skat. pantus par zemes obroku, mūža nomu

u. t. t.

Otrais nodalījums, īpašuma atsavināšanas tiesības aprobežojumi.

I.     Vispārēji noteikumi.

953.tiesību atsavinat īpašumu var aprobežot ar aizliegumiem, kuri izriet vai nu no likuma, vai no tiesas lēmuma, vai no testamenta, vai ari no līguma.

Piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187.) II.)]

954. atsavinašana, kas izdarīta preteji likumiskam aizliegumam, atzīstama, atskaitot zināmiem gadījumiem noteiktus sevišķus izņēmumus, katra ziņā par spēkā neesošu.

955.atsavināšanas spēkā neesamība (954. p.) nekādā ziņā nepadara par spēkā neesošu attiecīgo tiesisko darījumu, kurš turpretim, ja vien ieguvējam priekšmeta neatsavinamība nav bijusi zinama, patur savu likumīga darījuma spēku, ciktāl tāds var būt savienojams ar pašas atsavināšanas spēkā neesamību.

956.iepriekšējo (954. un 955.) pantu noteikumi attiecas ari uz tādiem aizliegumiem, kas uzlikti ar tiesas lēmumu. — Sal. 824., 959. p.

957.         testamentarisks aizliegums ir spēka tikai tad, kad skaidri norādīts, kādai personai par labu tas noteikts, un tādā gadījumā šī persona, pēc tam, kad viņas tiesība stājusies spēkā, var aizliegumam pretēji atsavināto lietu atprasīt no jebkuras trešās personas valdīšanas.

958.   ar līgumu var aizliegt atsavinat lietu tikai tad, kad tam, kam par labu šis aprobežojums noteikts, ir pie tam kāda interese. Bet ari tādā gadījumā līguma neievērošana dod tikai tiesību prasīt atlīdzību, bet pati atsavināšana paliek spēkā.

959.   ja aizliegums atsavinat nekustamu mantu noteikts ar tiesas lēmumu, vai ar testamentu, vai ar līgumu, tad šis aizliegums ir spēka trešām personām tikai tad, kad tas ievests attiecīgās zemes grāmatas. — Skat. 408. p. (piez., pēc Turp.).

Sal. 809. un turpm. p.

II. (atcelts).

960. — 978. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) i.]

Trešais nodalījums, īpašuma lietošanas tiesības aprobežojumi.

979.  lietošanas tiesības, tapat kā parejo īpašnieka tiesību aprobežojumu, noteic vai nu likums, vai tiesas lēmums, vai ari privātā griba, t. i. ar testamentu vai līgumu, bet šā aprobežojuma spēks var attiekties kā uz dažu lietisku tiesību atvēlēšanu citam par labu, tā ari uz īpašnieka atteikšanos no zināmām lietošanas tiesībām, vai ari uz to piešķiršanu kādam citam.

1. piezīme. Par lietiskām tiesībājn uz svešām lietām, kā servitutiem, realnastām, ķīlu un ķīlu-valdīšanu, ir runa šās grāmatas turpmākās sadaļās; bet šeit apskatīti tikai pārējie, ar likumu vai parašu tiesībām nodibinātie aprobežojumi.

2. piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par to zemju valdītāju aprobežojumiem, kuras atrodas gar dzelzsceļu līnijām, ietverti Vispārējā Krievijas dzelzscelu nolikumā (1906/ g. izd., 153. p. pielik.).

1.         piezīmē minētais kīlu-valdīšanas institūts (1501,-—1568. p.) atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 187, I), kamdēļ aizrādījums uz to atkrīt.

2.         pezīmē minētais Visp. Kriev. dzelzsc. nolikums ar visiem papildinājumiem un pārgrozījumiem ir atvietots ar 1927, g. 21. jūnija Dzelzscelu likumu (Lik. kr. 127).

I.     Būvju un ēka lietošanas tiesības aprobežojumi.

A.    Vecu ēku atliekas.

980.    aizliegts sagraut vai noārdīt vecu piļu, cietokšņu un citu senatnes ēku un pieminekļu atliekas.

981.  no šādam ekam izlabojamas un piekopjamas ir tikai tās, kuras ir telpas, kas noderīgas kaut kādai lietošanai; bet pārējām izlabojami un nostiprināmi tikai vārti un velves.

A.    Pilsētu ēku uzturēšana.

982..       pilsētās katram nama īpašniekam, lai aizsargātu sabiedrisko drošību, jātur savs nams tādā stāvoklī, ka no tā nevarētu rasties kaitējums ne kaimiņiem, ne garāmgājējiem.

983.    Ja par eku, no kuras draud briesmas, pastav īpašuma tiesību strīds, tad spert šo briesmu novēršanai nepieciešamos soļus, iekam prāva nav nobeigta, piekrīt tam, kas tobrīd valda šo ēku, ar tiesību vēlāk prasīt izdevumu atlīdzību.

984.     Ja nama īpašnieks vai valdītajs, preteji attiecīgas varas vairākkārtējiem prasījumiem, nesper soļus draudošo briesmu novēršanai, tad priekšniecībai nevien ir tieslba, bet ari pienākums, raugoties pēc apstākļiem, ēku izlabot, vai ari pavisam noārdīt, uz īpašnieka rēķinu.

B.     Jaunu būvju celšana pilsētās.

985.    Ikkatru pārgrozījumu jau pastavošas ēkas, vai viņu pārbūvi, kā ari kādu jaunu ēku vai citu būvju celšanu, var izdarīt tikai ar priekšniecības atļauju.

Piezīme (pēc Turp.). Sīkāki noteikumi par to atrodas Būvniecības nolikumā (1900. g. izd., 190. p.).

986.     Ja uzsākta būve var apdraudēt sabiedrisko drošību, tad nevien tuvākiem kaimiņiem, bet ari attālāku namu īpašniekiem ir tieslba protestēt pret to attiecīgā iestādē.

Piezīme (strīpota), (pēc Turp.).

987.     Nevienam nav tiesības, apgrūtinot publiku vai kaut vienīgi tuvākos kaimiņus, ierīkot uz savas zemes tādas, tur agrāk nepastāvējušas fabrikas un manufaktūras, kuras var vai nu apdraudēt ar uguns briesmām, vai apgrūtināt un kaitēt ar troksni, nelabiem izgarojumiem, pārmērīgu dūmu daudzumu u. t. 1. Kādam namam agrāk piešķirtā tiesība uz tādu rupalu izbeidzas, ja tā desmit gadu laikā nav izlietota. Izšķirt jautājumu par to, vai zināmā gadījumā patiesi pastāv briesmas vai apgrūtinājums, piekrīt tiesas ieskatam.

988.     Atejas vietas un cūkkūtis, ka ari samazgu bedres un meslu krātuves nedrīkst ierīkot pie kopējiem žogiem un mūriem, bet tām jāatrodas vismaz trīs pēdas, pilsētās — piecas pēdas, no kaimiņa robežas.

šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik, kr. 187, III) redakcijā.

♦

989.     Krāsnis un virtuves var pierīkot pie kopēja vai kaimiņam piederoša mura ne citādi, kā ar viņa piekrišanu; bet tas neattiecas uz skursteņiem, kuri tomēr jāierīko tā, lai dzirksteles nevarētu aizlidot pie kaimiņa.

990.     Zemes gabala īpašniekam nav tiesības celt uz ta tādās ietaises, no kurām varētu sagāzties kaimiņam piederoša ēka vai vispār celties tai kāds bojājums.

991.     Ja siena vai mūris sašķiebjas vai. izliecas uz kaimiņa zemi par puspēdu vai vairāk, tad viņam tiesība prasīt, lai to no jauna nostāda taisnā linijā.

992..         ietaisīt logus uz svešu sētu vai jumtu, vai uz robežas vai pie pašas, robežas stāvošā mūrī vai sienā atļauts ne citādi, kā ar attiecīgā īpašnieka-kaimiņa piekrišanu, neattiecinot šo noteikumu tomēr uz sienām, kuras stāv zināmā attālumā no robežas. — Skat. augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.). — Sal. ari Lik kop. XV. sēj. 1. d., Miertiesn. uzl. sodu lik., 18S5. g. izd., 66. p.

P i e z ī me. Cik tālu no svešas robežas jāatrodas sienai, kurā drīkst ietaisīt logus, noteicams pēc vietējā paraduma, bet ja tāda nav — pēc tiesas ieskata. Attiecībā uz Kurzemes pilsētām skat. 995. p.

Aizrādījums uz 8. p. piezīmi atkrīt (sal. paskaidr. pie tās).

Piezīmē minētais 995. p. atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 187, I).

Miertiesn. uzliek, sodu lik. 66. pantam atbilst 1903. g. Sodu likumu 383. p.

993.  robežu sētas jācel un jāuztur kaimiņiem kopīgi, un ja viņu starpā par to nav sevišķas norunas, tad priekšējā, līdz ielai sniedzošās sētas puse jābūvē un jāizlabo tam namsaimniekam, kura nama priekšpusei sēta piekļaujas no labās puses, bet otra puse — viņa kaimiņam.

994.    (attiecas uz igauniju).

995.   (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

I.        Uz zemes gabaliem atrodošos ietaišu un apstadijumu lietošanas tiesības aprobežojumi.

996.   persona, kuras valdīšanā nejauši iekļuvusi sveša lieta, nevar liegt tās īpašniekam atikal to paņemt. Bet ja ar šo lietu zemes valdītājam būtu nodarīts kāds zaudējums, tad līdz tā atlīdzināšanai viņam tiesība lietu aizturēt.

997.  zemes gabala īpašniekam nav tiesības ne kavēt dabiski notecēt no augstāk stāvoša zemes gabala uz viņa zemi sniega un lietus ūdeņus vai citus no lietus pacēlušos ūdeņus, ne ierīkot aizsprostojumus, kuri varētu apturēt dabisko ūdeņu tecēšanu.

99S. īpašnieks, uz kura zemes atrodas dabisks aizsprostojums brīvai udeņa tecēšanai, nevar liegt augstāk stāvoša zemes gabala īpašniekam novākt šo aizsprostojumu.

999. Zemes gabala īpašniekam nav tiesības uz tā ne ierīkot, ne iznicināt kautko tādu, kas, kaitējot zemāk stāvošam zemes gabalam, novadītu no tā ūdeni un ūdens tecējumu novirzītu no vioa dabiskā ceļa. :

ĪOOO. Ja ar cilvēku, pūlēm ierīkotu, bet ne dabisku aizsprostojumu pret ūdens noplūšanu uz zemāk stāvošu zemes gabalu, kā piemēramdambi, izpostītu kāds dabas spēks, tad tā zemes, gabala īpašnieks, uz ļ kufa's šis aizsprostojums atradies, nevar liegt zemāk stāvošā zemes ga baīa īpašniekam atjaunot aizsprostojumu, ciktāl viņam pašam no tam nav zaudējuma, bet zemāk stāvošā zemes gabala īpašniekam ir labums.

ĪOOI. Augstāk stāvošā zemes gabala īpašnieks var vai nu pats izlietot pār viņa gabalu tekošo lietus ūdeni, vai ari novirzīt to uz katra cita gabalu, ar ko viņš par to vienojies., neizprasot šim nolūkam kaimiņos esoša īpašnieka piekrišanu, kuram nav piešķirta tiesība iegūt šo ūdeni, pamatojoties uz tā dabisko noteku.

1002Iepriekšējos (997.—1001.) pantos norādītie īpašnieka aprobežojumi attiecībā uz tādu ietaišu ierīkošanu vai iznīcināšanu, ar kurām tiek pārgrozīta, kaitējot kaimiņu zemei, lietus ūdens dabiskā noteka, ne-' attiecas uz tiem gadījumiem, kad šo ietaišu ierīkošana vai iznīcināšana ir nepieciešama zemkopībai. Tādēļ ari zemes nosusināšanas soļi, kas saistīti ar liekā ūdens no vadīšanu uz kaimiņa gabalu, kad to nolūks ir pavairot lauku un koku augļu ražu, nevienam nav aizliegti, ja vien pie tam kaimiņa zemāk stāvošā zeme būtu pēc iespējas aizsargāta no jebkāda kaitējuma.

1003.         zemes gabala īpašniekam nav tiesības ar ceļamam būvēm aizsprostot gaisa plusmi, kas nepieciešama kaimiņam labības vētīšanai piedarbā.

1004.        (atcelts). [1925. g. 10. febr. (26) 89. p.]

1005.        (attiecas uz igauniju).

Piezīme (atcelta). [1925. g. 10. febr. (26) 89. p.]

1006.         mūri, žogi, dzīvsetas, grāvji un ežas, kuri šķir blakus īpašu^ mus, pieder abiem kaimiņiem kopīgi, ja vien pēc stāvokļa vai redzamām robežzīmem nevar but šaubu, ka tie pieder kādam no viņiem vienam pašam.

1007.jā uz robežas augošs koks liecas pār kaimiņa eku, viņam ir tiesību prasīt, lai to nocērt, bet ja koka īpašnieks no tam atteicas, nocirst to pašam un paturēt sev.

1008.tas pats (1007. p.) piemērojams ari tajā gadījumā, kad koku būtu noliecis par kaimiņa zemi vējš.

1009.Ja koks ar saviem zariem sniedzas virs kaimiņa neapbūvētas zemes, viņam, ir tiesība prasīt, lai tos apcērt līdz 15 pēdu augstumam no zemes, bet ja koka īpašnieks to neizpilda, darīt to pašam un paturēt nocirstos zarus sev.

1010. Mežos, kuri pieder vairakiem īpašniekiem, katram no tiem jāapzīmē sava robeža ar stigu, pusass platumā, un pēc tam tā jātur pienācīgi tīra.

III.  Ūdeņu lietošanas tiesības aprobežojumi.

A.   Vispārēji noteikumi.

lOll. jūra un seši ta saucamie brīvezeri Kurzeme (Durbes, Vilgales, Engures, Usmas, Liepājas un Deģermuižas) neatrodas neviena privātā īpašumā un atvēlēti katra brīvai lietošanai, tikai ar turpmāk (1032. p.) noteiktiem izņēmumiem.

1012..     Ūdeņi, ka stāvošie, ta tekošie, kuri atrodas viena zemes īpašnieka robežās, pieder viņam vienam pašam, ar tiesību lietot tos pēc sava ieskata.

1013.tekoši un stāvoši ūdeņi, kuri stiepjas cauri vai piekļaujas dažādu īpašnieku zemēm, ir viņu kopīgs īpašums, un katram no viņiem ir tiesība lietot to ūdeņu daļu, kura stiepjas cauri vai piekļaujas viņa īpašumam.

I

1014.attiecība uz lietošanas tiesību jāizšķir publiskas un kuģojamās upes no mazāk ievērojamām upēm un strautiem. Pie pirmajām pieder: Vidzemē — Daugava un Gauja, bet Kurzemē, bez Daugavas, Venta, Abava, Misa, Lielupe un Auce.

1015.publiskas upes katram brīvi atļauta ūdens ikdienišķa lietošana, ciktāl ar to nekaitē sabiedrībai un netraucē zemes īpašnieka tiesības. Pie šādas lietošanas pieder: ūdens smelšana, veļas mazgāšana, peldēšanās, zirgu peldināšana, lopu dzirdināšana, makšķerēšana un braukšana ar savu laivu.

B.    Upju lietošana kuģošanai un koku pludinašanai.

1016.kuģojamās upes ikviens drīkst brīvi lietot braukšanai ar visādiem ūdens braucamiem līdzekļiem, kā ari koku pludinašanai. Bet zaudējumi, kādi no pludināšanas varētu rasties piekrastu īpašniekiem, jāatlīdzina pludinātājiem.

1017. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.] Vietējie civillikumi.

1018.    Piekrastu īpašniekiem nav tiesības ierīkot kuģojamas upes nekādas ietaises vai ierīces, kuras kautkādā ziņā varētu kavēt kuģošanu.

1019.    Ierīkot un lietot tekošos ūdeņos tačus atļauts tikai tada mērā, kādā tie nekavē brīvu caurbraukšanu un zivīm cauriešanu.

102.0.   (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1021.   (atcelts). [turpat.]

1022.      ar piezīmi (attiecas uz Igauniju).

1023.    B'rivai telpai upes vidu jabut kuģojamās upes ne mazāk kā astoņus, bet citās ne mazāk kā piecus metrus platai.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1024.    Caurbraucamo un zivīm caurejamo telpu nedrīkst aiztaisīt vai aizsprostot ne tīkliem ne zem ūdens apslēptiem tāriņiem, ne kautkādā citādā veidā.

1025.    Tas, no kura īpašumiem upe iztek, var šo īpašumu robežas ierīkot viņā tačus pār visu gultni un vispār aizdambēt viņu pēc sava ieskata.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

1026.    Pie Daugavas krastiem piekrastu īpašnieki var ierīkot tačus ne ^grāki kā tajā laikā, kad parastās ūdens nokrišanās dēļ_ izbeidzas plostu un strūgu laišana, un vispār ne citādi, kā pec iepriekšēja paziņojuma par to zemes policijai, kura no savas puses noteic laiku un vietu tādai« ierīkošanai. Caurbraukšanai jāatstāj brīva telpa vismaz divdesmit četru pēdu platumā. Bet vispārīgi ierīkot tačus aizliegts no Daugavas salu krastiem un atļauts tikai pie upes krastiem tur, kur tai ir viengabala, ar salu nepārdalīts plūdums, un ne tuvāk kā vismaz piecdesmit asis lejpus salas. Aizliegts ari nostiprināt tačus akmeņiem, baļķiem un pāļiem un lietot šim nolūkam kautko citu, kā tikai koka mietus, kuri rudenī atkal jāizņem.

Piezīme (pēc Turp.). Zemes un pilsētas policija visur savienota vienā sastāvā, ar nosaukumu „apriņķa policija“, izņemot guberņas pilsētas un dažas lielākās pilsētas, kur policija atstāta šķirta no aprjņķa policijas.

1027Būvējot kuģojamās upēs dzirnavu un citus dambjus^ kā ari tiltus, jāraugās uz to, lai tie neapgrūtinātu kuģošanu.

1028. Pie juras un lielu, privātīpašumā nestāvošu ezeru krastiem, kā ari kuģojamu un tādu upju krastiem, pa kurām pludina kokus, piekrastu īpašniekiem jāatstaj atbilstošs plašums brīvs, neapsēts un neapstādīts, tauvas joslai kuģotājiem un pludinātājiem.

102.9. (attiecas uz Igaunju). .

1030.    Tauvas joslu atvēlēts kuģotājiem un pludinātājiem bez atlīdzības lietot malā piestāšanai, vilkšanai un braucamo līdzekļu izlabošanai, kā ari malkas un citu preču nokraušanai, takelažas žāvēšanai u. t. 1. Bet viņi atbild par visiem kaitējumiem, kādus tie nodarījuši tīrumiem vai citai piekrastu īpašnieku derīgai zemei.

A.    Zveja.

1031.    Ikvienam ir tiesība aizliegt trešam personām zvejot savos īpašumos.

1032.    Nekustamos īpašumos, kuri pierobežo jūrai, pats īpašnieks var zvejot un izmest tīklus gar visu jūrmalu, cik tālu sniedzas viņam piederošie krasti, ,

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

I

1

1033.    Kurzemes brīvezeros (1011. p.) ir tiesība zvejot itin visiem Kurzemes iedzīvotājiem, un neviens no tiem nevar piesavināties šo tiesību sev vienam pašam.

Piezīme (pēc Turp.-). Daži zvejas tiesību aprobežojumi Kurzemes guberņā atrodas Lauksaimniecības nolikumā (1903. g. izd., 422., 423. p.). — Šī piezīme attiecas ari uz 1036.—1038. pantiem.

Sal. Lik. kr. 1921. g. — 175.

1034.    Kopējos ūdeņos var zvejot katrs līdzdalībnieks, bet tikai bez svešu palīdzības, vienīgi ar savu mājnieku piedalību. Robežu ūdeņos starp diviem nekustamiem īpašumiem katram viņu īpašniekam ir tiesība zvejot savā.pusē.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1035.      ar piezīmi — (atcelts). [1916. g, (Kriev. lik. kr. 1681).]

1036.  Publiskās upes zvejas tiesība pieder katram piekrastes īpašniekam gar viņa īpašuma robežu līdz upes vidum. — Skat. augstāk, 1033. p. (piez., pēc Turp.). a

1037-   Kam pieder zvejas tiesība, tas var ari izlietot tauvas joslu malā piestāšanai, tīklu žāvēšanai u. t. 1. — Skat. augstāk, 1033. p. (piez., pec Turp.).

1038-     Ikkatra zvejas tiesība tiek ierobežota ka ar atsevišķiem likuma un obligatoriskiem noteikumiem, ta ari ar pastavošiem paradumiem.

Šis pants izteikts 19tfl. g. 6. septembra rīkojuma (Lik. kr. 175', 2) redakcijā, bet viņa agrākā piezīme, kā pamatota uz tagad atcelto 1032. p. piezīmi, atkrīt.

1039-     —1043. (attiecas uz igaunija).

1044.   Ūdeņos, kuros dzīvo zivis, aizliegts mērcēt kaņepājus un linus; vispār šos augus drīkst mērcēt tikai mārkos un purvos, vai ari novadot vajadzīgo ūdeni no ezeriem un upēm, bet tikai tada karta, lai tas vairs nevarētu pēc tam atplūst tur atpakaļ.

1045.   Zvejot pērles privātos ūdeņos ir tiesība tikai zemes īpašniekam, bet jūrā un ezeros, kuri nav privāts īpašums, perlu zveja atļauta brīvi katram.

1046.   Kas atrod sevišķi tīru pērli, lielumā ne mazāku par zvirbuļa olu, tam jāziņo par to vietējai priekšniecībai un jāgaida tas lēmums.

D. Upju lietošana dzirnavu būvei.

1047Zemes īpašnieka tiesība ierīkot ūdens dzirnavas nav nekādi aprobežota tikai tajā gadījumā, kad upe vai upīte, uz kuras dzirnavas ierīkojamas, iesākas viņa paša īpašuma tobežas_ uti kad nevienam no augšgala kaimiņiem nevar rasties zaudējumi no ūdens aizsprostojumiem vai aizdambējumiem. — Skat1012 p-

. ’ i

1048. Ja upe vai upīte tek caur vairāku īpašnieku zemes gabaliem, tad katrs no viņiem drīkst ierīkot jaunas dzirnavas tikai taja gadījuma, kad no ūdens aizdambējuma nevar celties nekādi zaudējumi kaimiņam. •

1049(attiecas uz Igaunija).

1050.     Uz upes, kura pieder vairākiem īpašniekiem kopīgi, it īpaši aizliegts kavēt kaimiņam jau pastāvošo dzirnavu lietošanu, ierīkojot •dambjus vai aizsprostojumus.

1051.   Lai novērstu jebkādus zaudējumus kaimiņu pļavām no dzirnavu aizdambējumu paceltā ūdens, visur, kur tas izrādās par vajadzīgu, dzirnavu slūžas jāatstāj atvērtas četras nedeļas priekš un četras pēc Jāņu

dienas, tā kā ūdens paspētu nokrist un butu laiks tiklab zālei kaimiņu pļavas apžūt un izaugt, kā ari katram nopļaut un novākt sienu.

1052.     Pavasari, kad zivis laiž ikrus, viņu cauriešanai katrās dzirnavas jāatstaj atvērtas vienas slūžas.

E. Ūdeņu lietošana ūdensvadiem.

1053.      Katrs īpašnieks drīkst uz savas zemes ierīkot ūdensvadus no ūdeņiem, kuri tek gar vai caur viņa robežām, bet no kuģojamām upēm vai tadam to pietekam, kuras pievada tām vajadzīgo ūdeni, tikai tad, kad ar to nekaite kuģniecībai.

1054.      No tiem ūdeņiem, no kuriem apgada sabiedriskos ūdensvadus, ka ari no pašiem šiem ūdensvadiem, privātpersonās nedrīkst ierīkot savus ūdensvadus bez sevišķas priekšniecības atļaujas.

1055.      Ūdensvadiem, kurus privātpersonās ierīko no saviem kopējiem ūdeņiem, jābut tādos apmēros, ka no tiem nerastos ne parastā ūdens līmeņa ievērojams pazeminājums, ne upes virziena maiņa.

1056.     Zemju apslacīšanai no kopējas upes viņa jāsadala piekrastes zemes gabalu īpašnieku starpā samērīgi ar šo gabalu lielumu, tā kā lai neviens no īpašniekiem nenodarītu otram zaudējumus.

IV. Mežu lietošanas tiesības aprobežojumi.

A. Vispārēji noteikumi.

-P _ 1^7Privāti meži atrodas to neaprobežotā rīcībā, kam viņi pieder, iacleļ katrs drīkst cirst savos mežos, ka mājas vajadzībām, tā ari pārdošanai, tik daudz buvju, malkas un visādu citu koku, cik pats grib, tāpat ari dedzināt potašu un ogles, tecināt sveķus un darvu un citādi izlietot savu mežu, vai nu pats personīgi, vai ari nododot to šim nolūkam citam lietošana.

Piezīme. Noteikumi par mežu aizsardzību, tiklab par valsts kā ari privātpersonu un sabiedrību mežiem, norādīti 1923. g. 18. jūnija likumā par mežu aizsardzību (Lik. kr. 72).

Piezīme izteikta 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1058. Baltijas juras salās atļauts cirst kokus tikai mežu vidū, aizliedzot ciršanu piecdesmit asu attalumā no krasta.

1059. ar piezīmi — (atcelts). [1925. g. 27. okt. (18?) I.]

1060.         kad aizdegas mežs un uguns pieņemas plašuma, galvenais pienākums tieši palīdzēt dzēst uguni uzlikts visiem tiem nekustamiem īpašumiem, kuri atrodas ne tālāk par 21 kilometru no degošā meža. ,

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

A.    Medišana.

1.    Vidzemē.

1061.atvietots ar 1923. g. 31. decembņi Medību likumu (Lik. kr. 169) 1., 1.-30. p.

1062. ja kads medī uz svešas zemes, tad tas īpašnieks vai viņa vietnieks var, kamēr nav saņēmis no vainīgā pienācīgo atlīdzību par nodarītiem zaudējumiem, noķīlāt viņa šauteni un citus medību rīkus. — Skat. augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.).

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas IV. grāmatas 7. sadaļas 3. nodaļā (Skat. 3391. un turpm. p.).

Aizrādījums uz 8. p. piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie tās).

1063.    1070. (atkrīt).

Šie panti atkrīt, jo pamatojas uz atceltu 1061. p. piezīmi (sal. Lik. kr. 1923. g. —

169).

2.    Kurzemē.

1071.    Medīšana Kurzemes guberņa izdarama uz Lauksaimniecības nolikuma (1903. g. izd.) noteikumu pamata, ievērojot attiecībā uz valsts zemēm Nolikuma par valsts īpašumu pārvaldīšanu Rietumu un Baltijas guberņās (pēc Turp.) 33. panta noteikumus.

Kaut gan Medību likums (Lik. kr. 1923. g. — 169) tieši neatcel šo pantu, tomēr viņš jāatzīst par spēkā neesošu, jo minētā Medību likuma 1. pants noteic, ka „Latvijas pilsoņiem tiesība medīt, ievērojot šā likuma noteikumus.“

1072.   1088. atvietoti ar 1071. pantā (pēc Turp.) norūdītiem noteikumiem.

Skat. paskaidr. pie 1071. p.

Ceturtā sadaļa. Servituti.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

1089.     Ar nosaukumu servituts jāsaprot tāda tiesība uz svešu lietu, kura uzliek tās īpašniekam viņas lietošanā zināmus aprobežojumus par labu citai personai vai citam īpašumam.

1090.     Servitutu, kas nodibināts par labu noteiktai fiziskai vai juridiskai personai,, sauc par personalservitutu; bet tādu, kas nodibināts par labu kādai nekustamai mantai, t. i. nāk par labu tai personai, kuras īpašumā šī manta atrodas, sauc par realjeb predialservitutu.

1091.    Servitutu pastavešana nekad nav pieņemama pati par sevi un šaubu gadījumā jāpierāda tam, kas ieskata, ka viņam ir tiesība uz servitutu.

1092.    Kad rodas šaubas par servituta apmēru, tas pieņemams arvien vismazākā apmērā.

1093.     Kalpojošās nekustamās mantas īpašniekam jāatvēl tam, kam ir tiesība uz servitutu, ari visas tās blakus tiesības, bez kurām nebūtu iespējams šo servitutu lietot, kaut ari no šīm blakus tiesībām izrietētu atkal sevišķs servituta veids. Šīs blakus tiesības izceļas kopā ar servitutu un reizē ar to izbeidzas.

1094.     Servituts arvien gulst uz pašu lietu, bet ne uz viņas īpašnieku, kādēļ ari nevar sevī ietvert nekādus personiskus pienākumus.

1095.     Nevienam nevar but servituta tiesība uz savu paša lietu.

1096.     Servituta tiesība uz citu servitutu nekada ziņa nav pielaižama.

1097.    Servitutam janes labums tam, kas viņu bauda: ta tad viņš nevar pastāvēt iekš tam, ka lietas'īpašnieks atteicas no kautkā tāda, kam nav nekādas nozīmes priekš otras puses.

1098.     Servituti ir, izņemot lietošanas tiesību (ususfructus), nedaIama tiesība. Tādēļ ari viņus nevar ne izlietot, ne iegūt, ne atcelt citādi, kā tikai viņu pilnā sastāvā. — Skat. llll._un turpm. p.

1099.    Servituta izlietošana var but aprobežota ka laika, ta ari vietas vai izlietošanas veida ziņā, tā tad var attiekties ari tikai uz kādu īpašuma daļu.

1100.    Servituti var būt valdīšanas priekšmets, par kuras, pazīmi noder servituta tiesības izlietošana. — Skat. 627. p.

llOl. Katram, kam pieder servituta tiesība, jāizlieto tā taisnprātīgi, saudzot pie tam pēc iespejas citam piederošās īpašuma tiesības; tādēļ ari kalpojošās nekustamās mantas īpašnieku var aprobežot un apgrū-

I.     Ceļa servituts.

1118.       Ceļa servituts var piešķirt tiesību: 1) uz. kajcelu, 2) uz lopu ceļu un 3) uz braucamo ceļu.

1119.        Kam pieder tiesība uz kājcelu, tas var, ja vien ceļa īpašības to atjauj, ari jāt pa to vai likt sevi nest.

иго. Kam pieder tiesība uz lopu ceļu, tas var pa to nevien dzīt lopus, neatļaujot tomēr tiem ganīties gar tā malām, bet ari pats iet, jāt yai likt sevi nest.

1121.      Kam pieder tiesība uz braucamo ceļu, tas var pa to nevien braukt, bet ari iet, uz 1119. panta pamata, kā ari pa to vest vai velt smagas lietas.

1122.        Kad nodibinot ceļa servitutu nekas nav teikts par ceļa platumu, tad šo platumu noteic vietējā paraša vai ari šķīrējtiesa. Tomēr braucamam ceļam jābūt ne šaurākam kā vismaz astoņas, bet ceļa griezumos sešpadsmit pēdas. Ja nodibinot servitutu, braucamam ceļam bijis noteikts mazāks platums nekā augšā minētais, bet citu šķiru ceļiem tāds, kura dēļ pati servituta izlietošana kļūst neiespējama, tad tiesība uz ceļu atzīstama vai nu kā pavisam nepastāvoša, vai kā pastāvoša mazākā apmērā par noteikto.

Piezīme (pēc Turp.). Likumā noteiktā šķīrējtiesa atcelta. — Šī piezīme attiecas ari uz 1151. pantu.

1123.        Ceļa šervitutam kalpojošais īpašums ir padots visas savas daļās. Tomēr šā servituta izlietotajam, ja nav bijis, norunāts pretējais, jāaprobežojas ar vienu noteiktu ceļu, kuru viņam gan ir tiesība pašam izvēlēties, bet saudzot pie tam pēc iespējas otras puses intereses.

i •

1124.       Ja ceļa servituts nodibināts ar testamentu, tieši neapzīmejot vietu, tad šās vietas un ceļa virziena izvēle piekrīt servituta nesējam, tomēr viņš nedrīkst rīkoties pie tam tīši par ļaunu otrai pusei.

1125.       Nodibinot ceļa servitutu, nodibinātājs ar to piešķiramas tiesības (1119.—1121. p.) var pēc savas gribas visādi aprobežot, kā piemēram ievest nosacījumu nejāt pa kājceļu jāšus, izlietot lopu ceļu tikai noteiktas šķiras lopiem vai zināmām lopu daudzumam, braukt pa braucamo ceļu tikai zināmās šķiras pajūgos, vai tikai ar viegliem' vezumiem, vai ari tikai noteiktā laikā u. t. t.

1126.       Pie ceļa servitutiem pieder ari tiesība braukt pa kaimiņa īpašuma robežās esošiem ūdeņiem, ar plostu, laivu vai kuģi.

II.     Ganību servitūts.

112-7. Ganību servituts pastāv tiesībā ganīt uz svešas zemes lopus, kuri nepieciešami paša saimniecībai un savu lauku apstrādāšanai.

1128.    Ganību tiesība vienmer aptver ari lopu ceļa tiesību (1120. р.).

V

1129.    Kalpojošā īpašuma īpašniekam ganību servituts nevar but par šķērsli ne savas zemes izkopšanā vietējā vispār pieņemtā veidā, ne ari apstrādāšanas veida grozīšanā, ja vien ar to netiek traucēta otras puses ganību tiesība. —Skat. ari 1112. p.

1130.     Ja servitutu nodibinot nav bijis apzīmēts, kādus īsti lopus ganībās var ganīt, tad tas uzskatams kā atvēlē ganīt viņās visādus lopus, kuriem noder norādītās, vietas un kuri nevar tām kaitēt. Bet ir aizliegts ganīt uz svešas zemes cūkas, un mežos un vispār kokiem apaugušās vietās — kazas.

1131.  Aizliegts izdzīt ganībās slimus un sērgām aplipušus lopus. —

Skat. augstāk, 8. p. (piez,, pēc Turp.).

1132.    Lopu daudzums, kādu var izdzīt ganībās, ja nav par to sevišķu nosacījumu, noteicams pēc viņu normālā skaita valdošā īpašumā. Par tādu skaitu atzīstams tas, kādu pirms servituta nodibināšanas varēja pa ziemu uzturēt ar minētā īpašumā ievākto barību. Vēlāk klāt pienākušos lopus nevar izdzīt uz kalpojošo ganību.

1133.    Ganību servituta nav nekādās izšķirības, vai valdošā' īpašumā esošie lopi pieder tā īpašniekam pašam, vai viņš tos nomājis. Bet šā servituta izlietotājam nav tiesības izdzīt uz kalpojošo ganību, bez paša ganampulka normālā lopu skaita, vēl ari svešus lopus, kaut ari no tam ganībām nevarētu rasties nekāds kaitējums.

1134.    Ganību lietošanas laiku noteic vispirms vietējā paraša un, pēc tam, vietas īpašības. Vietās, kuras nolemtas vienīgi ganīšanai, lopi var ganīties katrā dienas un gada laikā, bet aramos tīrumos un pļavās tikai pēc tam, kad nobeigta pļauja un novākts siens. Rugāju un papuves laukus, ja tie nav tieši norunāti ganīšanai, kalpojošā īpašuma īpašnieks vienmēr drīkst pārvērst par vasarāju sējumiem. Mežos ganīt lopus atļauts tikai tad, kad jaunie koki paaugušies ,-tādā mērā, ka lopi nevar tos apkodīt.

1135.   (atcelts). [1925. K. 27. okt. (187) I.]

1136.   (attiecas uz Igauniju).

1137.    Kalpojošā īpašuma īpašniekam ir tiesība, ja nav noteikts pretejais, ganīt uz servitutam padotās ganības sava īpašuma lopus. Bet ja ganību nepietiek abiem ganāmpulkiem, tad kalpojošam īpašumam jādod priekšroka valdošam tikai tad, kad pēdējā lopu skaits tieši noteikts: pretējā gadījumā abiem īpašumiem samērīgi jāsamazina ganamo lopu skaits.

1138.     Ja blakus esošu nekustamu īpašumu īpašnieki piešķīruši viens otram uz savām zemēm savstarpēju ganību tiesību, tad šaubu gadījumā tāda tiesība atzīstama ne par atvēlējumu (precarium), kuru var atkal atsaukt, bet par īstenu servitutu. Bet kurš no viņiem to apstrīd, tam jāpierāda pretējais..

1139.     — 1145. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) 1.3

IV.     Ūdens lietošanas servituts.

1146. Ūdens lietošanas servituti, bez 1117. un 1126. panta minetiem, pastav tiesībā: 1) uz ūdensvadu, 2) smelt ūdeni un 3) dzirdināt lopus.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par grāvju un citu ūdensvadamo ietaišu ierīkošanu uz svešas zemes nosusināšanas, apslacīšanas un apūdeņošanas nolūkos atrodas Lauksaimniecības nolikumā (2S62 .—28632 . р., pec Turp.).

Piezīmē minētie Lauksaimniec. nolik. 2862 .—28612 . panti atcelti (Lik. kr. 1924. g. — 155), kamdēļ šī piezīme atkrīt. N

Sal. ari Noteikumus par grāvju un citu ūdensbūvju ierīkošanu uz svešām zemēm zemes nosusināšanas un apūdeņošanas'nolūkos (Lik. kr. 1925. g. — 190).

1147-Pirmais no minētiem servitupem pastāv tiesībā pievadīt sev ūdeni no sveša avota vai no citiem svešiem1 ūdeņiem, vai caur svešu zemi, ka ari tiesība novadīt ūdeni rio savas zemes caur kaimiņa zemi.

1148.     Šādu servitutu var nodibināt ari tad, kad kalpojošā zemē nav ūdens, dodot kādam tiesību uzmeklēt tajā ūdeni un pēc tam novadīt to, ja tiešam atrastu avotu, uz savu zemi.

1149.     Ja ūdensvada virziens, servitutu nodibinot, nebutu cieši noteikts, tad ša virziĢna izvēle notiek pēc 1123. un 1124. panta noteikumiem. Tomēr aizliegts virzīt ūdensvadus caur tādām vietām, kurās servituta nodibināšanas laikā atradušās ēkas, koki vai dārzi.

1150.     Ūdeni var novadīt personas, kuram uz to tiesība, tikai ar caurulēm vai grāvjiem; bet,ierīkot šim nolūkam izmūrētus grāvjus pielaižams tikai ar servituta nesēja noteiktu piekrišanu.

1151.    Kad tiesība pievadīt sev ūdeni no viena un tā paša avota pieder vairakam personām un ūdens viņu visu apmierināšanai nepietiek, tad šā servituta izlietošana viņiem jāsadala savā starpā samērīgi ar savām tiesībām. Bet ja viņi nevar par to labprātīgi vienoties, lietu izšķir šķīrējtiesa. — Skat. augstak, 1122. p. piez.

1152.    Udeņs smelšanas servituts pastāv tiesība ņemt ūdeni savam īpašumam no svešā valdīšanā esošas upes, akas vai strauta u. 1.1.

1153.   Tiesība smelt ūdeni līdz ar to dod ari tiesību izlietot kājcelu uz avotu, aku u. t. t.

1154.   Dzirdināšanas servituts pastav tiesībā dzirdināt savus lopus uz svešas zemes.

1155.   Ar šo servitutu vienmer savienota ari lopu ceļa tiesība (1120. р.).

V.    Koku ciršanas servituts.

1150.    Koku ciršanas servituts pastav tiesība ņemt kokus no sveša meža, tomēr vienīgi valdošā īpašuma saimniecības vajadzībām, bet ne pārdošanai.

1157.   Šās tiesības baudītais var lietot nevien malku vai citām vajadzībām noderīgus kokus, bet ari būvkokus, ja tas nav tieši noliegts.

1158.    Koku ciršanas servituta izlietotājs, kuram vispār pienākas taupīt cik vien iespējams kalpojošo mežu, var ņemt no tā vajadzīgo daudzumu koku tikai vienam saimniecības gadam, bet ne uzreiz vairākiem gadiem uz priekšu. Bez tam, lai nekaitētu jaunmežam, viņam jāizved nocirstie koki no meža tajā pašā saimniecības gadā.

1159.    (attiecas uz Igauniju).

1160.    Koku ciršanas servituta baudītajs var savus nocirstos kokus, ja nav tam pretēja noteikuma vai pretējas parašas, sakraut kalpojošā mežā, līdz viņu izvešanai no tā.

Sal. 1093. p.

1161.    Koku ciršanas servituta baudītājs var cirst kokus tikai tajos kalpojošā meža nogabalos, kurus viņam šim nolūkam norādījis īpašnieks, kurš arvien patur sev tiesību to uzraudzīt. Izņēmumi no šā noteikuma pielaižami tikai pēc sevišķas norunas.

1162.      (attiecas uz Igauniju).

1163.    Ja kalpojošā meža novada nav ciršanai derīgu koku, vai ja tajā augošos kokus iznīcina uguns vai cits kāds nelaimes gadījums, tad koku ciršanas servituts izbeidzas.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcaiā,

1164.   Koku ciršanas servituta baudītājs nevar prasīt no kalpojoša meža īpašnieka, lai mežu, varbūtēja koku trūkuma novēršanas labad, uz viņa īpašnieka vai kopēju rēķinu sadalītu kārtējās cirsmās; bet ja meža īpašnieks pats sp.er šādu soli, servituta izlietotājam nav tiesības viņam to liegt.

1165.   atvietots ar Meža nolikuma (1905. g. izd.) 299. pantu.

Mežu nolik. (1905. g. izd.) 299. pantā ir runa par koku izsniegšanu no muižu puses, kamdēļ šis pants, sakarā ar agraro reformu, atzīstams par spēku zaudējušu.

1166.   — 1169. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1170.-1172. atvietoti ar Mežu nolikuma (1905. g. izd.) 298,—301., ļ 305. un 306. panta noteikumiem.

Minētie Mežu nolikuma panti ar agraro reformu pa lielākai daļai zaudējuši spēku.'

1175. un 1174. (atcelti). [1870. g, 26. okt. (48847)]

1175.   ar piezīmi -— (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

VI. Biškopības servituts.

1176.   Biškopības servituts pastāv iiesībā turēt uz svešas zemes bites, kokos vai stropos, lai tās ievāktu tur medu.

1. piezīme. Kaimiņi, kuriem ir bites, nevar viens otram liegt, pat bez jebkāda nodibinājuma vai norunas, laist tās uz savu zemi medu ievākt.

2.       piezīme (attiecas uz Igauniju).

1177(atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1178.   Stropa īpašnieks var izņemt medu tikai pēc parašas nodi-; binātā laikā un ne citādi, kā kalpojošās zemes īpašnieka klātbūtnē, pie tam ari nekaitējot kokiem.

Šajā un nākošā (1179.) pantā strīpots vārds „Kurzemē“ (Lik. kr. 1925. g. — 187, III).

1179.   Zemes īpašniekam ir pirmpirkuma tiesība uz viņa zeme iegūto medu.

Skat, paskaidr. pie 1178. p.

1180. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) Ij.

Trešais nodalījums. Dažādie ēku servituti.

1181Pie parastākiem ēku servitutiem pieder sekošie:

1)atbalsta tiesība,

2) iebūvēs tiesība,

3) pārkaru būves tiesība,

4) notekas tiesība,

5) samazgu izlejas tiesība,

6) augstākas būves tiesība,

7) tiesība uz gaismu, un

8) tiesība uz skatu.

Visas šīs tiesības, ja attiecībā uz tām likumā vai līgumā (a), tās nodibinot, nav noteikti sevišķi nosacījumipadotas vispārējiem noteikumiem par servitutiem (b). Bez augšā minētiem, var nodibināt attiecībā uz būvēm vel ari citus servitutus, kad viens no kaimiņiem atsakās otram par labu no pēdējam uzliktiem aprobežojumiem (c).

(a) Skat1182. un turpm. p.—(b) Skat1089; un turpm. p. un 1103. un turpm. p.— (c) Salīdz. 985. un turpm. p.

1182..   Ēkām par labu var nodibināt ari tādus servitutus, kuri parasta kārtība uzskatami par lauku servitutiem, kā: ceļa un ūdens lietošanas servitutus.

I.   Atbalsta tiesība.

1183.   Šis servituts pastāv tiesībā atbalstīt ēku uz kaimiņam piederošas sienas, mūra, staba vai velves.

1184.    Ja nepastav citādi nosacījumi, kalpojošas ēkas īpašniekam ta siena vai tas mūris, stabs u. t. t., uz kura balstās servituta baudītāja eka, jauztur kartība un ja'izlabo.

1185.    Kad rodas šaubas par izlabošanas veidu un ja nekas par to nav bijis noteikts servitutu nodibinot, šo jautājumu izšķir atbilstoši tam stāvoklim, kāda siena, mūris, stabs u. t. t. atradušies servituta nodibināšanas laika. ,

1186.    Izdevumus, kadi pa kalpojošās sienas, mura, staba u. t. t. izlabošanas laiku būtu vajadzīgi uz tiem balstošās ēkas noturēšanai, nes servituta izlietotajs.

_ 1187. Ja saimnieks atteicas no īpašuma tiesībām uz kalfftiošo ēku, muri vai sienu u. c., tad tas viņu atsvabina no pienākuma tos izlabot un vispār no servituta.

I.   Iebūves tiesība.

1188.    Šis servitutsi pastāv tiesība iestiprināt vai ietaisīt kaimiņa sienā vai mūrī atsevišķus baļķus, akmeņus, dzelzs stieņus vai skavas.

1189.    Šā servituta izlietotājs var par nederīgiem kļuvušos baļķus, akmeņus u. t. t. atvietot ar jauniem, bet nedrīkst tos vēlāk ietaisīt lielākā1 ' skaitā, nekā sākumā viņam bijis atļauts.

II.       Pārkāru būves tiesība.

1190.    šis servituts pastāv tiesība pietaisīt savai ēkai balkonu, bēniņu izbūvi, nojumi vai citu tamlīdzīgu piebūvi, kura pārkaras pār kaimiņa nekustamu īpašumu.

III.       Notekas tiesība.

1191.    šis servituts pastav tiesība novadīt ūdeni no savas ēkas jumta uz kaimiņa sētu, kā nopilējumu veidā, tā ari pa caurulēm.

Piezīme (strīpota). [1925. g . 27. okt. (187) II.]

1192.    Šās tiesības baudītājs nedrīkst nodarīt zaudējumus kalpojošam īpašumam, nevajadzīgi izbīdot savas caurules vai jumta reni, kā ari pārgrozot viņu virzienu.

1193.    Tas, kam japielaiž noteka no kaimiņa ēkas, nedrīkst šo noteku aizbūvēt, bet tas, kas bauda notekas tiesību, nedrīkst savkārt izdarīt ēkai vai jumtam tādas pārmaiņas, ar kurām noteka pastiprinātos vai pārЈ grozītos tās pirmējais virziens.

IV.       Samazgu izlejas tiesība.

1194.   Šis servituts pastav tiesība izvest vai novadīt samazgas svešās robežās vai caur tām.

1195.   Nevienam nav tiesības izlietot šo servitutu netīrumu un smirdošu šķidrumu novadīšanai. Tos drīkst novadīt tikai pa apakšzemes kanāliem, kurus pie tam var ierīkot pa 'sivešu zemi ne citādi, kā uz sevišķa servituta pamata.

V.        Augstākās būves tiesība . \par1196.   Šī servituta tiesība_var pastāvēt vai nu

1) iekš tam, ka tās baudītājam būtu atļauts celt augstāku būvi, nekā / viņš pēc vispārējiem noteikumiem to drīkstētu, savam kaimiņam par kaiti, r ļ vai

2)      _iekš tam, ka šās tiesības baudītājs var aizliegt kaimiņam celt aug- » stāku būvi, nekā likums atjauj. &gt;

VI. Tiesība uz gaismu.

1197.       Šo tiesību var nodibināt dažādi, piešķirot tiesību vai nu

1)        turēt kaimiņa sienā vai mūrī logus vai gaismas caurumus, vai

2) ietaisīt logus vai gaismas caurumus paša sienā’vai mūrī pie pašas kaimiņa robežas, vai tuvāk pie tās nekā likums atjauj, vai ari

3)       neatļaut kaimiņam aizbūvēt gaismai priekšā jaunas ēkas.

Piezīme. Par likumīgām tiesībām attiecībā uz logiem skat.

992.    p.

VII.  Tiesība uz skatu.

1198.    šis servituts dod viņa izlietotajam tiesību aizliegt otrai pusei visu to, kas viņam atņem brīvu skatu.

Trešā nodaļa. Personalservituti.

Pirmais nodalījums. Lietošanas tiesība. i. Lietošanas tiesības jēdziens un priekšmets.

1199.    Ar vardu lietošana (ususfructus) jāsaprot kadam piešķirta tiesība saņemt labumus no svešas lietas, lietojot un dabūjot no. tās augļus.

1200.      Par lietošanas priekšmetu var but visada manta.

1201.    Lietošanas tiesība var attiekties ne vien uz atsevišķām lietām, bet ari uz to kopībām, kā ari uz kādas personas visu mantu vai tās ' daļu.

1202.    Ja lietošanai piešķirtā lietas daļa nav noteikta tuvāki, tad pieņemams, ka lietošanā nodota pus^ no viņas.

1203.     Ja lietošanas tiesība piešķirta vairākām personām kopīgi, nenoteicot katrai daļas apmēru, tad šī tiesība pieder viņām visām vienlīdzīgi.

1204.    Lietošana var atrasties nevien tādas ķermeniskas lietas, kuras pēc viņu parastās lietošanas beigām var atdot atpakaļ dabā, bet ari patērējamas lietas.

Vietējie civillikumi. 10

1206. Lietošana var but parasta vai ārkārtēja, raugoties peč tam. vai lietošanā nodotā lieta ir patērējama, vai ne.

1207. No lietošanas tiesības izrietošās tiesiskas attiecības noteic vispirms katram atsevišķam gadījumam paredzētie noteikumi, tā kā viņas nodibinātājam atvēlēts aprobežot un pārgrozīt šās tiesības apmēru un robežas pēc sava ieskata, ja vien tas nerunā pretim lietošanas būtībai. Tādiem atsevišķiem noteikumiem trūkstot, ir spēkā sekojošo pantu noteikumi.

11.  Parastā lietošana.

A.     Lietotāja tiesības.

1208. Lietotājam (usufructuarius) ir tiesība uz visiem augļiem, ienākumiem un labumiem, kādus lietošanā nodotā lieta var dot. Šī tiesība neaprobežojas ar lietotāja tiešo vajadzību aploku; turpretim viņš var izlietot lietu ari sev par prieku un par pelņu.

1209. Nekustamu mantu lietošana attiecas ari uz viņu pieaugumiem tikai tad, kad tie tieši saistīti ar galveno lietu, un tādēļ viņa neattiecas piemēram uz jaunradušos «alu, kuras lietošana pieder galvenās lietas īpašniekam.

1210. Lietotājam nav tiesības prasīt sev apslēptu mantu, ja tāda tiktu atrasta viņa lietošanā stāvošā zemē.

1211. Attiecība uz lietošanas tiesību nav nekādās starpības, vai lietas augli radušies paši no sevis, vai ražoti ar apstrādāšanas palīdzību, rie ari, vai viņu rašanās cēlonis bijis jau lietotāja tiesībai pastāvot, vai ari

•agrāk.

Piezīme. Par laiku, no kura augļi atzīstami par lietotāja iegūtiem, skat. 752. un turpm. p.

1212. Nekustama īpašuma lietošana aptver ari viņa piederumus, ka ari servitutu tiesības, viņa inventāru, akmeņu lauztuves, kaļķu un smilšu bedres un dažādus izraktņus, beidzot medības un zveju.

1215.      Ja pie lietošana esoša nekustama īpašuma pieder meža nogabali, tad lietotājs var cirst tajos kokus tikai tādā daudzumā, kādu prasa . īpašuma vajdzības; bet ja meža nogabals pats par sevi ir lietošanas priekšmets, tad viņš var cirst tajā kokus,‘ievērojot vtisus mežkopības noteikumus, nevien apkurināšanai un būvēm, bet ari pārdošanai.

1214.     Ja lietošana esoša īpašuma mežs nav nolemts ciršanai, tad lietotājs drīkst izcirst no tā tikai saimniecībai nepieciešamo daudzumu sētas mietiem, maikstēm u. t. 1., un pie tam izlietojot šim noļūkam tikai jaunākās audzes, bet ne lielus kokus.

1215.     No kritušiem un vētras lauztiem kokiem meža nogabala lietotājs var ņemt tikai tos, kurus viņam būtu bijusi tiesība nocirst, kamēr tie stāvēja uz celma.

1216.     Ja kritušie un vētras lauztie koki pieder īpašniekam, tad viņam tie laikā jānovāc, lai tie nekavetu lietošanu.

1217.    Talak dot šas tiesības izlietošanu uz zināmu laiku vai pa daļai citai personai, pielaižams ne citādi, kā ar īpašnieka piekrišanu.

Sis pānis izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1218.    Tā ka lietošanas tiesība ir saistīta ar lietotājā personību, tad atsavināt to kādam citam, izņemot īpašnieku (1282. p.), ir aizliegts. Ikviena rīcība, kas vērsta uz šās tiesības tālākdošanu citam, atzīstama par spēkā neesošu.

1219.    Lietotājam nav tiesības apgrūtināt viņa lietošanā esošu lietu ne ar servitutiem, ne citām lietiskām nastām.

(

1220.    Lietotājs drīkst nevien saņemt augļus no viņa lietošanā esošas lietas, bet ari to visādi izlietot, ja vūen ar to nekaitē viņas būtībai.

1221.   Lietotājs nedrīkst nodarīt īpašniekam zaudējumu ne iznīcinot kautko derīgu, ne afi izlietojot kalpojošo lietu neatbilstoši tās uzdevumam.

1222.    Lietotājam nav tiesības pārtaisīt viņa lietošanā esošo lietu, vai pārgrozīt tās veidu, pat ari tajā gadījumā, ja ar to varētu padarīt lietu labāku vai pavairot ienākumus no tās.

1223.     Ja lietotājs patvarīgi pārgrozījis kalpojošas lietas veidu vai raksturu, tad viņam uz īpašnieka prasījumu tā, līdz lietošanas termiņa notecējumam, uz savu paša rēķinu jānostāda agrākā stāvoklī, bet ja tas nav iespējams, jāatlīdzina viss nodarītais zaudējums.

1224.     Turpretim lietotājam ir tiesība attiecībā uz kalpojošo lietu izvest visu to, ar ko, nerunājot pretim 1220r un 1221. pantam, var sekmet un veicināt viņas lietošanu.

1225.    Zemes īpašuma lietotājs var izdarīt taja visādus uzlabojumus, ja vien ar to nepārgrozās viņa būtība un nesamazinās viņa uzdevumam atbilstošais ienākums. Ievērojot šo nosacījumu, viņam atļauts ierīkot jaunas ietaises un atvērt jaunus ienākuma avotus.

12,2,0.        Ēkas lietotājam ari ir tiesība izdarīt tajā visādus uzlabojumus, kādus viņš atzīst par vajadzīgiem, ja vien ēka paliek, kā visumā, tā atsevišķās dalās, savam agrākām uzdevumam un patur savu pirmējo raksturu. Tādēļ šiem uzlabojumiem jāaprobežojas vienīgi ar pastāvošā uzturēšanu un tādiem izgreznojumiem, kuri, nekļūdami par pašas ēkas daļu, arvien varētu tikt no tās atkal atdalīti.

1227.    Ja lietotājs uz kalpojošas zemes uzceļ kadu eku, tad, lietošanas laikam izbeidzoties, ne viņam, ne viņa mantiniekiem nav tiesības Šo ēku noārdīt, ja vien viņš nav tieši pielīdzis sev tādu tiesību.

1228.    Kustamas lietas lietotajam nav tiesības to pārgrozīt vai izlietot neatbilstoši tās uzdevumam; bet uzlabot un izgreznot šo lietu viņš drīkst tikai tādā mērā, ciktāl ar to nav pārgrozīts viņas raksturs un pirmējais uzdevums.

B.    Lietotāja pienākumi.

1229.    Lietotājam jāuztur viņa lietošanā elsošā lieta un jālieto atbilstoši tās uzdevumam, ar visu laba saimnieka rūpību.

1230.    Ja lietotājs no savas puses cieši izpilda 1229. panta noradītos pienākumus, tad viņš neatbild ne par lietas bojāšanos, ne pat par tās bojā eju, ja tā notikusi lietu pareizi lietojot.

1231.    Lietotājam ēkas jāuztur uz savu rēķinu, saprotot tomēr ar to tikai parastos izlabojumus, bet ne uzlabojumus. Bet kas attiecas uz jau pastāvošo izgreznojumu uzturēšanu, tad to viņš var darīt pēc savas gribas.

1232.    Ja lietotājs izdotu nepieciešamiem izlabojumiem vaīrak nekā viņam ienes pati lietošana, tad viņš var prasīt, lai atmaksā šos pārsniedzošos izdevumus.

1233.    Ēkas, kuras sabrukušas no vecuma, lietotājam nav jaatjauno; bet viņam ari nav tiesības prasīt, lai īpašnieks tās salabotu.

1234„ Buvem un izlabojumiem, kuri pec likuma jaizdara īpašniekam, lietotājam jādod bez atlīdzības paša īpašumā esošie materiali.

1235.     No ganampulka nogajušais lopu skaits viņam jaafcvdeto no pievairojuma, un-tāpat ari dārzos nokaltuši« koki viņam jāatvieto ar jauniem; pēdēji sacītais tomēr neattiecas uz vētras lauztiem kokiem.

1236.    Saņemot labumus no kalpojošas lietas, Lietotajam ari jānes visas ar to saistītās nastas.

1237.    Visas uz kalpojošo lietu gulošas sabiedriskas un privātās realnastas, kā ani zemes obroki, nodevas, kārtējās un ārkārtējās piegādes, apdrošināšanas prēmijas, uztura došana u. t. 1., jāpilda un jāsedz lietotājam.

1238.    Kad beidzies lietošanas termiņš, lietotājam vai viņa mantiniekiem jāatdod lieta īpašniekam atpakaļ dabā un tādā veidā, kādā tai vajag būt pēc kārtīgas lietošanas.

1239.    Dot nodrošinājumu lietotajam pienakas tikai tad, kad tas tieši norunāts lietošanu nodibinot.

C.     īpašnieka pienākumi.

12-40. īpašnieks nedrīkst nekāda ziņa aprobežot lietotāju viņam piešķirtas tiesības, un tadeļ, nezaudējot brīvību visās pārējās attiecībās noteikt par savu īpašumu, viņš nedrīkst pielaist neko tādu, kas ierobežotu lietotājā tiesības vai kas vispār viņam kaitētu.

1241.    Kalpojošās lietas īpašnieks nedrīkst tajā kautko pārgrozīt' bez lietotājā piekrišanas; tādēļ viņš nevar, piemēram: celt kādu ēku uz kalpojošās zemes, būvēt augstāku jau pastāvošu ēku u. t. 1.

1242.    Tāpat īpašniekam nav tiesības ne apgrutinat kalpojošo īpašumu, lietotajam par ļaunu, ar servitutiem, ne ari atteikties no īpašumam piederošām servituta tiesībām.

1243.    īpašnieks nedrīkst no svešā lietošanā esoša nekustama īpašuma neko ne paņemt, ne pārvietot, ari ne ēku, vai pat viņa paša stādītu koku.

111. Arkarteja lietošanas tiesība.

1244.     Dodot lietošanā patērējamas lietas, piemēram ēdamvielas, skaidru naudu u. t. 1., lietotājs no viņu saņemšanas brīža kļūst par viņu īpašnieku, tikai ar pienākumu, lietošanas termiņam notekot, atdot atpakaļ tās pašas šķiras un tā paša labuma lietas, vai ari samaksāt viņu vērtību.

1245.    Ja lietošanas priekšmets ir maksajami kapitali vai naudas prasījumi, tad lietotājam, pieder tiesība nevien saņemt ienākumus, ka piemēram no parādnieka pienākošos procentus, bet ari atprasīt, termiņam iestājoties, pašu kapitālu.

1240.    Drēbju lietošana, ja nav norunāts pretēji, skaitama pie parastās lietošanas. Bet lietotājs nedrīkst tādas drēbes izīrēt, izņemot sēru un masku apģērbus un teātra kostimus.

Otrais nodalījums.

Dzīvokļa tiesība.

1247.    Ar dzīvokļa tiesību jasaprot lietiska tiesība lietot svešu māju savai dzīvošanai, nekaitējot tomēr pašai mājai.

1248.   Persona, kurai pieder dzīvokļa tiesība, var nodot telpas citiem ne citādi, kā ar īpašnieka piekrišanu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1249.    Dzīvokļa tiesība, kas piešķirta vairākām personām kopīgi, paliek spēkā pilnā apmērā tik ilgi, kamēr ir dzīva kaut viena no šīm personām.

1250.    Dzīvoklim nepieciešamie izlabojumi un citi ar viņu saistītie izdevumi izdarami uz dzīvokļa tiesības lietotāja rēķinu..

P i e z ī m e. Par vienu sevišķu noteikumu attiecībā uz šā servituta izbeigšanos skat. tālāk, 1292. p.

Ceturtā nodaļa. Servituta tiesības nodibināšana.

1251.     Servitutus nodibina:

1)      ar likumu;

2)       ar tiesas spriedumu par dalīšanu;

3) ar privātpersonu rīkojumiem, kais izsacīti vai nu līgumā, vai vienpusējā gribas izteikumā, un proti, testamentā.

1252.    Gadījumi, kad servitutus nodibina ar likumu, noradīti šaja kopojumā savā vietā.

1253.    Dalot mantojumu vai kopmantu u. t. 1., tiesa var, dalu izlīdzināšanai, viena dalībnieka nekustamai mantai uzlikt servitutus otram pat labu.

1254.   Uz privātu rīkojumu iegūt servitutu nekustamai' mantai par labu, vai ari uzlikt to viņai, var tikai viņas īpašnieks.

1255.    ar papildinājumu — (strīpots). [1925. g. 27. okt. (l&amp;7) II.]

1256.    Ipašumtiesīgs lietotājs (942. un turpm. p.) nav ne ar ko aprobežots, līdzīgi īstenam īpašniekam, iegūt servitutus viņa lietošanā esošai nekustamai mantai; bet uzlikt tai servitutus viņš var tikai uz to laiku, kamēr turpinās viņa tiesība.

1257.     Ja valdošā vai kalpojoša nekustama manta pieder vairākām personām kopīgi, tad servituta nodibināšanai ir nepieciešama viņu visu vienošanās.

1258.    Servitutus var tiklab iegūt vel neesošai lietai, piemeram majai, kuru nodomāts būvēt, uzmeklējamam avotam u. c., kā ari uzlikt tādai lietai.

1259.    Nekustamai mantai, kura jau nes servitutu, atļauts uzlikt jaunu tikai tad, kad no tam nevar rasties zaudējums agrākajam.

1260.    Ja uz nekustamo mantu gul hipotēkas, tad uzlikt tai servitutus, kuri kautkādā ziņā aprobežotu hipotekarisko kreditoru tiesības, drīkst tikai ar viņu piekrišanu. ļ

1261.  Neviens servituts nevar nodibināties uz noilguma pamata.

Piezīme. Servituti, kas iegūti noilguma ceļā uz agrāko likumu pamata, pirms šā kopojuma spēkā stāšanās dienas, patur savu spēku ari uz turpmāko laiku.

1262.       Par visiem servitutiem, kuri nav ar likumu nodibināti, jā-, sastada rakstiski akti, ievedot viņus šim nolūkam noteiktās to zemes grāmatu nodaļu grāmatās, kuru pārziņas robežās atrodas servituta nesēja nekustamā marita. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

Piezīme. Servituti, kas šādā vai tādā kārtā nodibināti pirms šā kopojuma spēkā stāšanās un navvēl ierakstīti zemes grāmatās, jāpieteic, lai paturētu savu spēku, attiecīgā iestādē ierakstīšanai ne vēlāk kā divu gadu laikā, skaitot no šā kopojuma izsludināšanas.

1263.    Pilsētas katrs1 : servituta nodibināšanas līgums, kas noslēgts starp kaimiņiem ceļot no jauna vai sākot pārbūvēt ēku, ir spēkā tikai tad, kad tas uzrādīts attiecīgā iestādē, kad šī iestāde atzīst to par saskanošu

ar pastavošiem būvniecības nolikumiem un kad, beidzot, apstiprina un ieved to zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

1264.     Ar servitutu saistīta lietiska tiesība atzīstama par nodibinātu un spēkā stājušos priekš abām pusēm, t. i. priekš valdošās un kalpojošās nekustamās mantas īpašniekiem, ne agrāk kā pēc servituta ievešanas attiecīgā zemes grāmatā; līdz tam laikam atzīstama vienīgi personiska sai1 stība viņu starpā, kuras ievešanu zemes grāmatās var tomēr prasīt katra no pusēm, ja vien izpildīti visi citi servituta nodibināšanai nepieciešamie nosacījumi. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

Piektā nodaļa. Servitutu izbeigšanās.

Pirmais nodalījums. Vispārējie izbeigšanās veidi.

1265.    Kā personālie, ta reālie servituti izbeidzas:

1)   ar atteikšanos no tiem;

2)    ar tiesības un pienākuma sakritumu vienā personā;

3)    ar kalpojošās vai valdošās lietas bojā eju;

4)    ar atceļoša nosacījuma iestāšanos, vai termiņa notecējumu;

5)    ar izpirkumu, un

6)    ar noilgumu.

Skat. 1285,—1293. p.

1. Atteikšanas.

1266.         Atteikšanās no servituta tiesības var notikt vai nu noteikti, līguma ceļa, ar kuru servituta tiesības lietotājs pārnes to atpakaļ uz kalpojošas lietas īpašnieku, vai klusējot, kad ar to servituta tiesības lietotājs izrada savu piekrišanu tādai kalpojošās lietas īpašnieka darbībai, ar kuru servituta lietošana nav savienojama.

1267.Ja servituta lietotājs tikai nerunā pretim tādai darbībai, ar kuru servituta lietošana kļūst neiespējama (1266. p.), vai klusēdams pielaiž šādu darbību, tad to vēl nevar atzīt par atteikšanos no servituta. Bet ja minētā darbība pastāv kādas ēkas. celšanā un servituta baudītājs, zinādams par to, neprotestē noteiktā kārtībā līdz tās pabeigšanai, tad viņš, kaut gan var prasīt atlīdzību par servitutu, kurš turpmākam laikam kļuvis neiespējams, bet nevar prasīt, lai ēku nojauc.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

1268.    Ja valdoša nekustamā manta pieder vairakarn personām kopīgi, tad, lai atteikšanās būtu spēkā, vajadzīga viņu visu vienošanās; pretējā gadījumā atteikšanās nav saistoša ari tiem, kas viņu iz-teikuši.

1269.    Katra atteikšana® iztulkojama viņas šaurāka nozīme: tadeļ, ja kāds, kam ir uz vienu un to pašu lietu vairākas servituta tiesības, atteicas no vienas, tad tāda atteikšanās neattiecas uz pārējām.

91. Tiesības un pienākumā sakrišana vienā persona.

1270.    Ja īpašuma tiesības uz abam nekustamam mantam, t. i. uz valdošo un uz kalpojošo, sakrīt vienā personā tikai uz zināmu laiku, tad tam notekot servituts, izņemot gadījumus,. kad tieši noteikts pretējais, atkal atjaunojas; bet ja sakritums ir bez nosacījuma un bez termiņa, tad servituts izbeidzas va visiem laikiem.

1271.     Ja tikai daļa no valdošās vai kalpojošas nekustamas mantas būtu vienā un tajā pašā personā savienota ar otru, tad attiecībā uz pārējām dalām, kuras palikušas nesavienotas, servituts joprojām paliek spēkā.

1272.    Ja kalpojoša nekustama manta, pieder vairakām personām kopīgi, tad valdošā un kalpojošā īpašuma savienošana izbeidz servitutu tikai tajā gadījumā, kad visi kalpojošās mantas īpašnieki kopīgi ieguvuši valdošo.

111. Lietas boja eja.

1273.    Servituts, kas izbeidzas ar kalpojošas vai valdošas nekustamās mantas bojā eju, stājas no jauna_ spēkā, ja šī manta atjaunota, kaut ari no viņas bojā ejas laika būtu notecejiis noteiktais servituta noilguma termiņš.

127-4. Izņēmums no šā noteikuma (1273. p.) ir personalservituti: tie nestājas no jauna spēkā ari pēc kalpojošās lietas atjaunošanas. Bet ja lieta ' nav bojā gājusi pilnā sastāvā, bet tikai pa daļai, tad Personalservituts paliek spēkā pat ari tad, ja, šo lietu atjaunojot, viņa pamazām pārvērstos pavisam par citu lietu.

1275.    Personalservituts, 'kurš guļ uz lietu kopību, paliek spēka ari tad, kad šī kopība zaudē kādu no sava sastāva priekšmetiem, ja vien viņa, neraugoties uz to, paliek vispār tā pati, kas viņa bijusi servitutu nodibinot.

1276.    Tada pārmaiņa kalpojoša nekustama manta, pec kuras servituta tiesības1 lietošana ir joprojām iespējama, servitutu neizbeidz.

IV.    Atceļoša nosacījuma iestašanas vai termiņa notecejums.

1277.     Ja servituta lietošanai jaiesakas no zinama termiņa, tad kalpojošās nekustamās mantas īpašniekam nav tiesības saīsināt lietošanas laiku, kavējot ar dažādiem novilcinājumiem to iesākt noliktā ’termiņā. Pretējā gadījumā tas, kam pieder servituta tiesība, kaut gan nevar prasīt šā termiņa pagarinājumu, tomēr var prasīt atlīdzību par viņa ciestiem zaudējumiem unviņam atņemtiem labumiem.

1278.     Ja personalservituts noteikts uz tik ilgu laiku, kamēr kāda trešā persona sasniedz zināmu vecumu, bet pa tam šī trešā persona nomirst, nesasniegusi šo vecumu, tad servituta tiesības baudītājs patur to līdz noliktā termiņa notecējumam.

1270.     Ja personalservituta termiņš nolikts atkarība no zinama nosacījuma iestāšanās attiecībā uz trešo personu, bet šī trešā persona pirms tam nomirst, tad servituta tiesības baudītājs patur to uz visu savu mūžu.

1280.     Ja zinatnas lietas lietošanas tiesība novēlēta testamentā uz tada pamata, lai tā sāktos ne agrāki, kā iestājoties zināmām nosacījumam vai termiņam, tad mantinieks drīkst atvēlēt tiesību lietot tādu lietu tresai personai tikai tik ilgi, kamēr nav iestājies apzīmētais nosacījums vai termiņš.

1281.     Ja tas, kam tesitamenta novēlēta lietošanas tiesība, nomirst pirms noteiktā termiņa notecējuma vai zinama nosacījuma iestāšanās, bet pēc nomirēja šai tiesībai jāpāriet uz trešo personu tikai pēc minētā termiņa notecējuma vai minētā nosacījuma iestāšanās, tad īpašnieks nav spiests nodot lietošanas tiesību šai trešai personai pirms šā laika.

V.     Servituta izpirkšana.

1282.    Izpirkt servitutu no servituta tiesības baudītāja par atlīdzību var tikai uz servituta baudītāja un viņa nesēja abpusēju vienošanos, bet nevis uz vienas pašas puses vēlēšanos.

1.,  2. un 3. p i e z ī m e — (strīpotas). [1925. g. 27. okt. (187) II.]'

1283.     Servituta nelietīga Lietošana nedod kalpojošas lietas īpašniekam tiesību prasīt tā izpirkšanu; servituts neizbeidzas ne tādas nelietīgas lietošanas dēļ, ne ari tādēļ, ka servituta tiesības baudītājs būtu izvairījies no savu pienākumu izpildīšanas.

VI.    Noilgums.

1284.     Servituts izbeidzas uz noilguma pamata, ja tas, kam uz servitutu ir tiesība, labprātīgi to nav desmit gadu laikā lietojis personīgi vai caur citām personām.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

1285.    Tads servituts, kuru nevar lietot pastāvīgi, bet tikai par gadiem va'i pārmēnešiem, vai ari tikai zināmos gada laikos, izbeidzas uz noilguma pamata ne agrāk, kā palaižot divkāršu termiņu bez servituta izlietošanas.

1286.    Lai uz noilguma pamata izbeigtos eku servituts, ir vel vajadzīgs, ka valdošās nekustamās mantas īpašnieks būtu pielaidis kalpojošā kautko tādu, kas pavisam nav savienojams ar servituta lietošanu.

1287.     Ja no kopīpašniekiem tikai viens pa noilguma laika tecejurnu nebūtu lietojis servituta, tad servituts tamdēļ neizbeidzas.

1288.    Ja kads butu lietojis kaut tikai vienu dalu no viņam piederošās servituta tiesības, tad ar to pietiek, lai šī tiesība pilnā apjomā būtu aizsargāta pret noilguma spēku.

1289.    Izņēmums no šā noteikuma (1288. p.) pielaižams attiecībā uz lietošanas tiesību, tā kā ja tas, kam šī tiesība pieder, pa visiu: likumīgo noilguma laiku ir lietojis tikai vienu dalu no savas tiesības1 , tad attiecībā uz visām pārējām daļām šī tiesība uzskatama par izbeigušos.

1290.    Ja kads lietojis.servitutu pavisam citādi lieka pienācies, tad tas pielīdzināms nelietošanai.

1291.     Ja kads nav lietojis servitutu tikai, tadu šķēršļu dēļ, kuri radušies no dabiskiem cēloņiem, vai kurus radījis pats kalpojošās .nekustamās mantas īpašnieks, tad pa tāda šķēršļa pastāvēšanas laiku noilguma tecējums apstājas.

1292.      Noilgums neattiecas: '

1)      uz dzīvokļa tiesību;

2)       uz lietošanas tiesību, kura nav pastāvīga, bet pārgadēja;

3)       uz pieejas tiesību kapsētai.

4.      un 5. pk (atcelti). [1924. g. 28. aug. (138) II., l.]

O t r a i s nodalījums.

Personalservitutu sevišķie izbeigšanās veidi.

1293.   Personalservituti, kaut tie ari izrietētu no līguma, nepāriet uz viņu baudītāja mantiniekiem un izbeidzas ar viņa nāvi. ’

1294.   Bet ja šads servituts butu, jau to nodibinot ar līgumu vai ar testamentu, attiecināts ari uz viņa baudītāja mantiniekiem, tad tāds nodi

binajurns ir divkāršs vai atjaunots, un uz ša pamata servituts pāriet uz citu personu jau uz viņas pašas tiesību pamata, bet ne kā uz mantinieku.

12.95. Iepriekšējā (1294.) pantā norādītā gadījumā servituts vienmēr izbeidzas, kad nomirst tās personas tuvākais likumiskais vai testamentariskais mantinieks, kurai servituta tiesība piederējusi, un uz citiem mantiniekiem nepāriet.

1296.     Ja servituts nodibināts pilsētai vai citai juridiskai personai par labu bez termiņa, tad viņš izbeidzas ne agrāk kā notekot simts gadiem, ja vien pati juridiskā persona nav agrāk izbeigusies.

Piezīme. Jautājums par to, kam lai pieder, lietošanai nobeidzoties, pēdējā gada augļi, izšķiram® pēc vispārējiem noteikumiem par augļu iegūšanu (751. un turpm. p.).

Piektā sadaļa. Realnastas.

..

Pirmā nodaļa. Realnastu jēdziens un tiesiskās attiecības.

1297.   Par realnastu sauc uz nekustamu manītu gulošu pienākumu pastāvīgi nest zināmus pildījumus naudā, dabā vai klaušās.

12.98. Pienākums nest uz nekustamo mantu gulošu realnastu pariet uz katru šās mantas ieguvēju jau uz pašas iegūšanas pamata, kaut ari viņš no savas puses nebūtu noteikti izteicis uz to savu piekrišanu.

1299.    Nekustamas mantas publiska pardošana neizbeidz uz to gulošo realnastu.

1300.    Realnastu kalpojošai nekustamai mantai un tās īpašniekam var uzlikt kā citai nekustamai mantai, tā ari kādai fiziskai vai juridiskai personai par labu.

1301.   Realnasta, kas nodibināta nekustamai mantai par labu, nav no šās mantas atdalama un ir atsavinama tikai kopā ar to.

1302.   Kādai personai par labu nodibinātu realnastu šī persona var nodot citam, ja tikai viņa vispār drīkst atsavināt savais tiesības un ja realnastas apmērs, pārnesot to uz citu personu, nepalielinās.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

1303.    Kalpojošās nekustamās mantas, kopīpašnieki ir solidāri atbildīgi par realnastas izpildīšanu, un uz šā pamata realnastas baudītais var no katra no tiem prasīt, lai izpilda visu šo nastu pilnīgi.

1304.    Ja kalpojoša nekustamā manta tiek sadalīta, tad realnastas izpildīšana joprojām paliek uz visām tās dalām, ja vien realnastas baudītājs pats nav izteicis piekrišanu, lai līdz ar nekustamo mantu sadala ari uz to gulošo realnastu.

1305.    Kalpojošas nekustamās mantas īpašnieks ir atbildīgs par realnastu tikai kā tāds, un tādēļ viņš vienmēr var, atstājot nekustamo mantu, atsvabināties no sava pienākuma.

1306.    Par realnastas paradiem atbild pati nekustama manta, un tādēļ ikvienam tās jaunam īpašniekam jānomaksā šie sava priekšgājēja parādi.

1307.  Nodibinot konkursu par kalpojošas nekustamas mantas īpašnieku, par šās mantas tekošām re ainas tām atbild konkursa masa.

Otrā nodaļa. Realnastu nodibināšana un izbeigšanās.

Pirmais n o d a 1 ī jļu m s.

Realnastu nodibināšana.

1308.     Realnastas nodibina vai nu ar likumu, vai ar parašu.

1309.    Nevienu realnastu nevar iegūt uz noilguma pamata; bet kas neapstrīdēti baudījis realnastu no neatminamiem laikiem, tam attiecīgā vara šo tiesību aizsargā. — Skst. 700. un turpm. p.

1310.    Lai gan realnastu var nodibināt ari ar līgumu vai ar_testamentu vai citu vienpusēju gribas izteikumu, bet tādā kārtā nodibināta realnasta stājas spēkā priekš trešām personām tikai tad, kad to ieved zemes grāmatās uz kalpojošo nekustamo mantu. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pec Turp.).

Otraisnodalījums.

Realnastu izbeigšanās.

1311. Realnastas izbeidzas:

1) Ar tiesības un nastas sakritumu vienā personā (consolidatio).

1312.    Ja tads sak ritums (1311. p.) izbeidzas, tad realnasta vairs neatjaunojas, izņemot gadījumus, kad tieši norunāts pretējais.

1313.    2) Ar savstarpēju līgumu, kā ari ar realnastas baudītaja vienpusēju gribas izteikumu — testamentu vai atteikšanos.

Piezīme. Par sekām, kādas rodas, kad realnastas pildītājs atstāj kalpojošo nekustamo mantu, skat. augstāk, 1305. p.

1314.   3) Ar kalpojošas nekustamas mantas boja eju, līdz ar ko pati no sevis izbeidzas ari uz to gulošā realnasta.

1315.   4) Ar likumu, kada gadījuma ar to pašu likumu noteic ari atcēluma plašumu.

1316.    Uz noilguma pamata izbeidzas tiesība uz termina maksājumiem vai pienākumiem, ja tie nav pieprasīti desmit gadu laikā.

Šis pants izteikts 1924. g. 28.. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

1317.   Uz realnastu, ja vien viņa ievesta zemes grāmatas, noilgums neattiecas. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

1318.    Ja uz likuma, līguma vai vienpusēja gribas izteikuma pamata, ciktāl šāds gribas izteikums vispār pie tam pielaižams (1313. p.), vienu _na tur alnastu atvieto ar otru vai pārvērš naudas maksājumā, tad agrākā nasta uzskatama par izbeigušos, bet jaunā — par viņu atvietojušu.

Piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187) II.]

1310.    Vienas realnastas atviētojumu ar otru nevar nodibināt uz noilguma pamata.

Trešā nodaļa. Realnastu atsevišķie veidi.

Pirmais nodalījums. Vispārēji noteikumi.

tr? 1320. Realnastas ir vai nu publiskas, vai privātās. Pie pirmajām pieder tās, kuras pildāmās valstij, kārtām vai pašvaldībām par labu, bet pie pēdējām tās, kura® nodibinātas privatai personai vai privatai nekustamai mantai par labu.

132.1. Sabiedriskās reainastas, pie kurām pieder zemes nodokļi, mitekļu došana om citas nekustamam īpašumam uzliktās tā saucamās zemes nastas, padotas vispārējiem I. un II. nodaļā ietvertiem un citiem vietējiem noteikumiem.

Piezīme (pēc Turp.). Likuma par zemes nastām 1857.. gada izdevuma 606. pants atbilst tā paša Likuma 1899. gada izdevuma un pēc Turpinājuma 124. (II. §), 326.—328. pantiem.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā, bet viņa agrākā piezīme atkrīt.

Sal. piem, Lik. kr. 19i25. un 1926. g. — 26. resp. 163.

1322. un 1323. (strīpoti). [1925. g . 27. okt. (187) II.]

Otrais nodalījums.

Obroka noma.

1324. Ar obroka nomu (Grundoder Erbzinsrecht) ja saprot tāda tiesiska attiecība, pēc kuras nekustamās mantas īpašnieks (Grundoder Erbzinsherr) nodod šo nekustamo mantu lietošanā citai personai (Grundoder' Erbzinsmann), uz nenoteiktu laiku, pret ikgadiga obroka samaksu.

Piezīme. Ja nolīgums slēgts tikai uz zinamiu laiku, pēc kura notecējuma īpašnieks var to uzteikt obroka nomniekam, vai nolīgt ar vir.iu jaunu nolīgumu, tad ar to nodibinās nevis lietiska obroka noma, bet vienkāršs īres vai nomas līgums.

1323. Obroka nomnieks lieto nekustammantu īpašumfiiesīgi; tādēļ viņam pieder ari visas 947. pantā norādītās tiesības.

1326.    Obroka nomnieka tiesrba nav aprobežota ne ar kadu termiņu un tadeļ pāriet uz viņa mantiniekiem.

1327.    Ja obroka nomnieks grib pārdot savu tiesību citam, tad viņam^ par to iepriekš jāpaziņo īpašniekam, kurami, kaut ari viņš nevar to kavēt, tomēr pārdošanas gadījumā ir, divu mēnešu laikā, pirmpirkuma tiesība.

Piezīme (attiecas uz igauniju).

1328.    Obroka nomniekam katrs; savas tiesības atsavinājums jāieved zemes grāmatās uz ieguvēja vārdu. Kamēr tas nav izdarīts, par obroka nomnieku uzskatams agrākais. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

1329.    Obroka nomnieks nedrīkst apgrūtināt nekustamo īpašumu ne ar kādiem servitutiem, hipotēkām, vai citām nastām bez īpašnieka piekrišanas. Bet ēkas, kuras viņš uz tā&gt; uzcēlis, viņš drīkst apgrūtināt kā ar servitutiem. tā ari ar hipotēkām pēc sava ieskata.. s

1330.       Noteiktais obroks obroka nomniekam jasamaksā noliktos termiņos, bez nokavējuma. Obroka Iīdznomnieki atbild solidāri par obroku?'

1331.       Ja obroka maksājuma nebutu samaksāts par trim grādiem, tad_obroka zemes īpašniekam ir friesība prasīt, lai to pārdod publiskā izsolē.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1332.       Visas uz nekustamo mantu gulošās nodevas un nastas jasa maksa un jāizpilda obroka nomniekam.

1333.       Izņemot gadījumus, kad tieši norunāts pretējais, obroku nevar ne grozīt bez abu pusu savstarpējas vienošanās, ne ari, nekustamai mantai pārejot uz jaunu obroka nomnieku, paaugstināt no īpašnieka puses, pēc viņa vienpusēja ieskata.

1334.       Ja obroks jamaksa ne nauda, bet graudā, tad obroka ņom'niie kam pienākas nodot ne citus ražojumus; kā tos, kurus dabū no viņa nokuļājamās nekustamās mantas, bet īpašniekam no savas puses jāapmierinās ar tiem, neatkarīgi no viņu labumā. Bet ja tādi ražojumi obroka nomnieka 3aša vainas dēļ nebūtu ievākti, tad tas viņu neatsvabina no šo ražojumu*īodošanas. **

Sestā sadaļa. Ķīlu tiesības.

..

Pirmā nodaļa. Ķilu tiesibas vispār.

P i r m'a i s nodalījums. Ķīlu tiesību jēdziens un veidi.

1335.       Ar ķīlu tiesībām jasaprot tadas tiesības uz svešu ķermenisku

i       bezķermenisku lietu (529. un 535. p.), uz kuru pamata šī lieta nodrota kreditoram prasījuma samaksu.

1336.        (pec Turp.). Ja ieķīlāto lietu līdz ar to nodod kreditoram valanā, tad ar to nodibinās ķīlu tiesības šaurākā nozīmē, kuras, attiecībā kustamām mantām, sauc par rokas ķīlu (Faustpfand, Kastenpfand). Neitamas mantas ieķīlājamu, kas nav saistīts ar valdīšanas nodošanu, c par hipotēku.

Otrais nodalījums. Ar ķīlu nodrošinātais prasījums.

1337.     Jebkurās ķīlu tiesībās ir nepieciešams ar ķīlu nodrošināts prasījums.

Piezīme (pēc Turp.). Hipotēku var nodibināt kā nodrošinājumu prasījumiem, kuri var rasties nākotnē no parādniekam atklāta kredīta (kredithipoteka). Ievedot šo hipotēku zemes grāmatā, jānorāda atklājamā kredita augstākā surna, kuras apmērā kredīta hipotēka ari bauda pirmtiesību no tā laika, kad viņa ievesta zemes grāmatā.

1338.    Nodrošināšanai ar ķīlu tiesībām, nav vajadzīgs, lai prasījums būtu tieši naudas prasījums, lai viņam būtu pienācis termiņš, vai lai viņam būtu tādi nosacījumi, kādus likums; prasa prasības celšanai.

1330.    Ķīlu tiesības, ka blakus tiesības, sava spēka ziņa ir padotas galvenās saistības spēkam. Ja šī galvenā saistība ir aprobežota, tad ari ķīlu tiesību prasība var būt tikai aprobežota.

Piezīme (atcelta). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1340.    Ja prasījums nesaskan ar likumu, tad ari ķīlu tiesības, kuras viņu nodrošina, nav spēkā, un ķīlas devējs, ja viņš ķīlu jau nodevis kreditoram, var to atprasīt atpakaļ.

1341.    Ķīlu tiesību spēks nevar pārsniegt ,tās saistības robežas, kuru viņas nodrošina. Apmierinot pilnīgi šo saistību, izbeidzas ari ķīlu tiesību spēks.

1342.    Ja ieķīlātas lietas vērtība pārsniedz ar viņu nodrošināmo prasījumu, tad kreditoram jāatdod parādniekam atpakaļ atlikums, kāds paliek pāri, kad no šās lietas apmierināts prasījums.

1343.    Ķīlu tiesības paliek spēka tik ilgi, kamēr pilnīgi apmierinats kreditors, kuram tādēļ ieķīlātais priekšmets, kad samaksāta kāda daļa no parāda, atbild ari par atlikušo parādu.

1344.    Ja prasījums, kas nodrošināts ar ķīlu tiesībām uz vairakam lietām, apmierināts tikai pa dalāi, tad kreditors patur savas, ķīlu tiesības uz visām viņam ieķīlātām lietām, tā kā katra no tām atbild par visu prasījumu pilnīgi.

1345.     Ja kreditors pec nāves atstāj vairakus mantiniekus, tad katrs no viņiem var prasīt nomirēja nodibinātas ķīlu tiesības sev pilnīgi, bet prasīt samaksu var tikai par to daļu, kura viņam pēc mantojuma pie nākas.

Vietējie civillikumi. n

1346.  Ja mirušais parādnieks atstāj vairakus mantiniekus, tad katrs no viņiem, ka rokas atrodas ieķīlāta lieta vai daļa no tās, atbild par visu paradu, bet nevis tikai par viņam piekrītošo dalu.

1347.  Kopīpašniekiem, kas pārdevuši savu ieķīlāto koplietu, jāatbild visiem kopa un vienam par otru par pircējam nodarītiem zaudējumiem, kad’,tam uz ķīlu tiesību pamata butu. jāatdod pirktā lieta atpakaļ-

_ 1348. Ķīlu tiesības, kad ar tām nodrošināts terminēts prasījums, stājas spēka nekavējoties,bet, kamēr nav pienācis noteiktais termiņš, kreditors var tikai prasīt, lai sper ķīlas apsardzībai nepieciešamos solus.

1340. Ķīlu tiesības, kad ar tām nodrošināts nosacīts prasījums, nāk spēka tikai pec nosacījuma iestašanas. Bet tiklīdz tas iestājies, ķīlu tiesības uzskatamas par spēkā nākušām no pat viņu nodibināšanas laika. Bet ja nosacījums _ir tāds, ka viņu nevar izpildīt bez parādnieka gribas, tad ķīlu tiesību spēks iesākās tikai nO tā laika, kad nosacījums izpildīts.

1350.  Ja nosacījums vai termiņš noteikti nevis attiecībā uz prasījumu, bet tikai attiecībā uz paš_am ķīlu tiesībām, tad šis tiesības stājas spēka tikai no tā laika, kad iestājies nosacījums vai pienācis termiņš.

1351.         (pēc Turp.). Ķīlu tiesības, ja nav noteikts pretējais, nodrošina nevien galveno prasījumu, bet ari ar to saistītos blakus prasījumus, ka piemeram procentus, zaudējumus un izdevumus, līgumsodu u. t. I. Hipotēku pirmtiesību noteic pec viņu ievešanas laika, publiskās (zemes) grāmatās. Pec tadas pirmtiesības apmierinami ari ar galveno prasījumu saistītie blakus prasījumi, bet procenti samaksājami tikai par trim iepriekšējiem gadiem pirms nekustamas mantas publiskas pārdošanas. Procentu samaksas prasījumus par agrākiem gadiem apmierina lidzigi ar personisko kreditoru paradu prasījumiem.

1.   piezīme. Par rokas ķīlas tālāko atbildību skat. turpmāk. 1487. p. '

2.    p i e z I m e. Par augšā pievestā noteikuma aprobežojumu konkursa gadījuma skat. konkursa procesu.

1352.        (pec Turp.). Blakus prasījumiem (1351. p., pēc Turp.) citādā ziņa, tapat ka galvenajiem, jaatbilst likuma priekšrakstiem.

1353.  Ieķīlātā lieta atbild ari par nepieciešamiem izdevumiem, kādi kreditoram bijuši tas uzturēšanai.

. *354. Par derīgiem izdevumiem_ ieķīlātā lieta atbild tikai tad, ja tie taisīti aT ķīlas devēja piekrišanu; preteja gadījumā kreditors var celt tikai personisku prasību pec atlīdzības, tadā apmērā, kādā tiesa atzīst to par atbilstošu ieķīlātās lietas vērtībai.

4FW-

1355Par izdevumiem, kuri izdarīti tikai greznumam, kā ari par tādiem pie nepieciešamo šķiras nepiederīgiem izdevumiem, kuri taisīti pretēji tieši izteiktai ķīlas devēja gribai, kreditors nevar prasīt nekādu atlīdzību; bet viņš drīkst atņemt savus taisītos izgreznojumus, ja tos var, nekaitējot ieķīlātai lietai, no viņas atdalīt.

1350Pastāvošos noteikumus par ķīlas atbildības apmēru (1351. 1355. p.) var brīvi grozīt uz pusu savstarpēju vienošanos, nodibinot ķīlu tiesības. Tādā kārtā ir atļauts, piemēram, nodrošināt ar ķīlu tikai kādu daļu no prasījuma. .

Trešais n o d a 1 ī j u m s.

Ķīlu tiesību priekšmets.

1357. Par ķīlu tiesību priekšmetu var but itin visas lietas, kuras atsavināt nav noteikti aizliegts, un pie tam nevien jau pastāvošas, bet ari tādas, kuras var turpmāk rasties, kā ķermeniskas, ta ari bezķermeniskas, piemēram parādu saistības.

Piezīme (pēc Turp.). Par hipotēkas priekšmetu var būt tikai nekustama manta.

1358.  Ja kopīpašnieks ieķīlā koplietu ar citu kopīpašnieku piekrišanu, tad ķīlu tiesības attiecas uz visu lietu; bet viens no kopīpašniekiem bez pārējo piekrišanas drīkst ieķīlāt tikai savu kaplietas daļu.

1.       piezīme, šā (1358.), kā ari sekojošā (1359.) panta noteikumi nav piemērojami kustamām mantām, kas nodotās kreditoram ka rokas ķīla. Tādas lietas, ja kreditors rīkojies labticīgi, atbildīgas viņam visā savā sastāvā, kaut ari viņš tās būtu saņēmis ķīla tikai no viena paša kopīpašnieka, bez pārējo piekrišanas.

2.       piezīme (pēc Turp.). Nodibināt ķīlu tiesības uz daļu no nekustamās mantas vai uz daļu no vienam kopīpašniekam piederošās daļas, nav pielaižams.

1359.   Ja kopīpašnieka daļa no koplietas, nododot to ķīlā, vel nav bijusi noteikta, tad ķīlu tiesības attiecas uz visām šas^ lietas daļām, bet pēc tam, kad kopīpašnieka daļa ir nodalīta, ta aprobežojas tikai ar viņa daļu.

1360. Ja ieķīlā māju vai zemi, tad ķīlu tiesī'baisi pašas par sevi attiecas ari uz viņām piederošām šervitutu tiesībām.

1361.       un 1362. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1363Lietas īpašniekam nevar būt ķīlu tiesības uz savu lietu. Bet ja kreditors iegūst par īpašumu viņam ieķīlāto lietu, tad tiesības, kuras viņš ieguvis ar savām agrākām ķīlu tiesībām pret parejiem ķīlu kreditoriem, paliek spēkā.

1363.    Svešu lietu var ieķīlāt trešai personai tikai ar viņas īpašnieka piekrišanu; bez tādas piekrišanas atļauts ieķīlāt svešu lietu tikai nosacīti, gadījumam, kad to iegūtu par īpašumu pats ieķīlātājs; bet tad ķīlu tiesības stājas spēkā tikai no šā nosacījuma iestāšanās laika.

Piezīme. Par izņēmumu no šā nosacījuma skat. tālāk, 1370. p.

1364.     Ja svešu lietu ieķīlā bez tada nosacījuma (1364. p.) un bez īpašnieka, piekrišanas, tad ķīlu tiesības stājas spēkā tikai šai lietai pārejot ieķīlātāja īpašumā un pie tam tikai no šās pārejas laika.

1365.     Ja pie gaidama mantojuma piederošu lietu nakamais mantinieks ieķīlā, īpašniekam dzīvam esot un bez viņa ziņas, tad ķīlu tiesības uz to stājas spēkā ne agrāk, kā no tā laika, kad mantojums un līdz ar to ari ieķīlātā lieta pāriet uz ieķīlātāju.

1366.    Ja kads ieķīlā lietu, kura pieder viņa nakamam mantiniekam, tad ķīlu tiesības isitājas spēkā no tā laika, kad mantinieks pieņem ieķīlātāja mantojumu.

1367.    Ja svešu lietu ieķīlā trešā persona, bet velak tas īpašnieks apstiprina tādu ieķīlājumu, noteikti vai klusējot, tad šis ieķīlājums atzīstams par spēkā esošu no viņa izdarīšanas laika.

1368.    Ja lietas īpašnieks pielaiž, ka to ieķīlā trešā persona kreditora pievilšanai, tad tāda ieķīlāšana, viltum par sodu, paliek spēkā.

1369.    Iepriekšējo (1364.—13690 pantu noteikumi neattiecas uz kustamām lietām, kuras viņu īpašnieks labprātīgi nodevis (923. p.) trešai personai. Tādu lietu ieķīlāšana uzskatama par spēkā esošu no paša sākuma,^ ja vien kreditors, tās saņemot, bijis labticībā, un tad vienīgi ieķīlātājs ir atbildīgs īpašniekam.

Ceturtais nodalījums.

Ķīlu tiesību apjoms.

1370. (pēc Turp.). Ieķīlāt var neviien atsevišķas lietas, bet ari to kopības.

1.   Ķilu tiesības uz atsevišķam lietam.

137 Z. Ķīlu tiesības uz atsevišķu lietu jeb specialhipoteka (1336. p.) vienmēr aptver_tās piederumus un pieaugumus, kā ari tās ražojumus un augļus, kadi vēl ir ceļot prasību pret atbildētāju vai kādi vēlāk pieradušies.

1373.     Ķīlu tiesības neattiecas ne uz to, kas iegūts par ieķīlātas lietas augļiem vai par pasu lietu, ne uz viņas pirkuma maksu, ne ari uz to, kas pret viņu iemainīts.

1374.     Ja ieķīlātā lieta, to apstradajot, dabu jaunu veidu un tada kārtā pārvēršas par citu lietu (791. un turpm. p.), tad uz šo jauno lietu ķīlu tiesības neattiecās, izņemot gadījumus, kad tieši norunāts pretējais.

1375.     Nekustamas mantas pargrozībam nav nekada iespaida uz ķīlu tiesībām.

11. Ķīlu tiesības uz lietu kopību.

1376.     Ķīlu tiesības, kuru priekšmets /ir lietu kopības, piemeram bibliotēkas, gleznu, monētu u. t. 1. krājumi, fabrika, aptieka, preču noliktava, īpašuma inventārs, ganampulks u. t. 1., aptver nevien šo priekšmetu jau esošās daļas, bet ari tās viņu daļas, kuras vēl turpmāk varētu viņiem pierasties, ķermeniskas un bezķermeniskas, ja nav skaidri pierādīts, ka ieķīlātāja nodoms bijis ieķīlāt vienīgi tās lietas^ no kurām kopība sastāvējusi ieķīlāšanas laikā.

1377. — 1382-. (atcelti). [1889. g. 9. jul. (6i»8) nol. I, b, ī. p.]

Piektais nodalījums.

Ķīlu tiesību nodibināšana.

1383.     (pēc Turp.). Ķīlu tiesības nodibina: vai nu 1) pe_c privātpersonu pašu gribas, vai 2) uz tiesas lēmumu. Pirmajā gadījumā viņas_sauc par labprātīgām, otrā — par tiesas ceļā nodibinātam; bez tam, šaja pēdēja gadījumā viņas sauc ari par nepieciešamām. Uz noilguma pamata ķīlu tiesības nevar nodibināt.

1.   Labpratigas ķīlu tiesības.

1384.    Labprātīgas ķīlu tiesības var nodibināt vai nu ar līgumu, vai ar vienpusēju parādnieka rīkojumu, t. i. ar testamentu. Pirmajā gadījumā viņas sauc par līgumiskām, otrā par testamentariskām.

1385.     Lietu, kuru aizliegts atsavinat, nevar ari ieķīlāt.

Piezīme. 953. un turpmāko pantu noteikumi par tādas atsavināšanas sekām, kas izdarīta pretēji aizliegumam, piemērojami ari tādas pašas ieķīlāšanas gadījumiem.

1386.     Ieķīlāt lietu var tikai tas, kam vispār tiesība brīvi par to noteikt.

1387.      Kam tiesība brīvi noteikt par savu mantu, tas ari var savu lietu ieķīlāt svešas parādu saistības nodrošināšanai.

1388.       Ikviens, kam var būt likumīgi prasījumi, var pieņemt to nodrošināšanai ķīlas, kaut ari pats nevarētu būt par viņam ieķīlātās lietas īpašnieku.

1389.      Ķīlu tiesību nodibināšanai, izņemot likuma tieši noradītus gadījumus, pietiek vienīgi ar nepārprotamu, mutiski vai rakstiski izteiktu parādnieka gribu nodrošināt ar savu lietu kreditora prasījumu.

1.        piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (187) II.]

2.  piezīme (pēc Turp.). Hipotēka dod kreditoram lietisku tiesību uz ieķīlāto nekustamo mantu tikai pēc viņas ievešanas publiskās zemes grāmatās.

3.         piezīme (strīpota). [1925. %. 27. okt. (187) II.]

1390. (atcelts). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I, B, 1. p.]

1391.      Ķīlu tiesības, kuras kads nodibinājis ar testamentu uz savas mantas kopību, attiecas tikai uz viņa atstāto mantojumu un nevar attiekties uz viņa mantinieka paša mantu.

Piezīme (pēc Turp.). Oeneralhipotekas un hipotēkas uz kustamu mantu, kā ari privātās un klusās (likumiskās) hipotēkas ir atceltas. — Šī piezīme attiecas ari uz 1423. p. (piez.) un 1436. p. (b burtu).

1392.      Testamentariskas ķīlu tiesības, kuru spēkā nākšanai testamentā nav noteikts sevišķs termiņš, stājas spēkā no testamenta taisītāja nāves dienas.

1393.     (pēc Turp.). Labprātīgas ķīlu tiesības uz nekustamu mantu var’ nodibināt tikai ievedot tās attiecīgās publiskās zemes grāmatās. —

Skat. tālāk, šās sadaļas VI. nodaļā, 1569 (pēc Turp.) un turpm. p.

11. Likumiskas jeb klusas ķīlu tiesības.

A.

1394.         — 1402. (atcelti). [1889. g. 9. jul. (618S) nol. 1, B, 1. p.]

B.     Likumiskas aizturēšanas tiesības.

1403.        Likumiskas aizturēšanas tiesības (3381. p.) pieder:

1) augļus nesošas nekustamas mantas iznomātājam — uz nekustamas mantas ražojumiem un uz tajā esošo nomnieku kustamu mantu, tiklab

nokavētas nomas maksas dēļ, kā ari visu to prasījumu dēļ, kādi varētu

rasties pret nomnieku uz nomas līguma pamata. Tādas pašas tiesības bauda saimnieks ari attiecībā uz trešo personu, kurai nomnieks tālāk nodevis savas nomas tiesības.

Piezīme (atcelta). 11926. g. 27. okt. (187) III, 1403. p. piez.J

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lilc. kr. 187, III) redakcijā, bet vir.ia piezīme atcelta (turp. I). Virsraksts virs šā panta saskaņots ar viņa jauno redakciju.

1404.  2) tam, kas izīrē eku, vai telpas taja, vai atklātu, augļus nenesošu vietu, attiecībā uz prasījumiem, kuri jzriet no īres līguma, — uz īrnieka paša lietam, kuras viņš ievedis tajā ēkā vai vietā, lie-tošanai vai glabāšanai, kas attiecas ari uz precēm, bet ne uz īrnieka bezķermeniskām lietām un prasījumiem (t. i. viņa tiesībām uz svešām nekustamām mantām), kaut ari akti uz tām atrastos tur. Ja īrnieks ēku vai vietu izīrē tālāk trešai personai, tad šās pēdējās personas tur ievestās lietas nodrošina tās personais prasījumus, kura šīs nekustamās mantas izīrējusi pirmajam īrniekam, tādā pašā mērā, kādā tās atbild par otrā izīrētāja prasījumiem. Ar to netiek aprobežota īrnieka tiesība brīvi rīkoties ar savām lietām, kamēr izīrētājs nevērš uz tām savas pretenzijas.

Aizrādījums uz 1403. p. piezīmi atkrīt, jo šī piezīme atcelta (Lik kr. 1925. s. — 187, I).

1405(attiecas uz Igauniju).

1406.-1411-. (atcelti). 11889. g. 9. jul. (6188) nol. I, В, 1. р.]

111.  Tiesas ceļā nodibinātās ķīlu tiesības.

1412..(pēc turp.). galīgs tiesas spriedums, ar kuru no parādnieka piespriesta noteikta naudas suma vai cits kāds naudā novērtējams apmierinājums, noder par pamatu hipotēkas iegūšanai, ievedot spriedumu publiskās zemes grāmatās.

1413.         (pēc turp.). bariņu tiesas, ja viņas atzīst to par vajadzīgu, var prasīt, lai ieved pūbliksās zemes grāmatās atzīmes uz aizbildņu un vecāku, kā savu bērnu aizbildņu (216. un 275. р.), nekustamo mantu, to prasījumu nodrošināšanai, kādi varētu rasties no aizbilstamo mantas pārvaldīšanas. Bāriņu tiesas lēmumos par to jānoteic suma, līdz kādai sniedzas nodrošinājums.

Sal. paskaidrojumu pie 2003 . panta.

Sestais nodalījums.

Ķīlu tiesību izbeigšanās.

1414.  jebkuras ķīlu tiesības izbeidzas pašas no sevis, kad dzēš saistību, kurai tās noder par nodrošinājumu, vienalga, vai tāda dzēšana notikusi ar samaksu, ar' pārjaunojumu (novatio), ar iemaksu tiesa, ar atlaidumu no kreditora puses vai kādā citādā kārtā.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par galvenā prasījuma dažādiem dzēšanas veidiem atrodas IV. grāmatas X. sadaļā.

1415.  ja ķīlas nemēja tiesības uz dzēsto galveno saistību atkal atjaunotu, tad līdz ar to pašas no sevis atjaunojas ari ķīlu tiesības.

1416. kad galveno saistību tikai pārjauno, agrākās ķīlu tiesības, uz pusu savstarpēju vienošanos, var palikt spēkā.

_ 1417. Ķilu tiesību spēks izbeidzas ari vel joprojām pastavot ar viņām nodrošinātai galvenai saistībai, sekošos gadījumos:

1) Ka_d iestājies atceļošais nosacījums vai pienācis termiņš ķīlu tiesībām, ja tāsi bijušas nodibinātas ar nosacījumu vai uz zināmu termiņu.

1418. 2) Kad iestājies tas atcēlums vai aprobežojums, ar kuru bijusi saistīta ieķīlātās lietas piederība ieķīlātājam. Bet ar to nevar traucēt ķīlas turētāja tiesības, ja viņš saņēmis kustamu lietu kā rokas ķīlu nenosaciti un labticībā.

Sal. 923. p.

1419.3) Kad ieķīlātā lieta gājusi boja. Bet ja viņa bijusi apdrošināta, tad, boja ejot visai lietai vai viņas daļai, atbildība Uz ķīlu tiesību namata pāriet uz atlīdzību, kura dabūta no apdrošināšanas biedrības, ja vien tās statūtos nav noteikts šādiem gadījumiem citādi.

P i e zī m e. Par ieķīlātas lietas pārgrozīšanas vai apstrādāšanas sekām skat. augstāk, 1374. un 1375. p.

142-0. Atjaunojot bojā gājušo lietu, kā piemēram no jauna uzbīīvējot nodegušo vai sabrukušo ēku, atjaunojas ari ķīlu tiesības uz viņu.

*

1421.  4) Ķīlu tiesības izbeidzas ar sakritumu (confusio), t. i. kad ķīlas turētājs iegūst viņam ieķīlāto lietu par īpašumu, vai kad parādnieks kļūst par kreditora mantinieku.

Piezīme. Izņēmums no šā noteikuma norādīts 1363. pantā.

1422.  5) uz noilguma pamata ķīlu tiesības izbeidzas, kad trešā persona, nezinādama par lietas ieķīlāšanu, iegūst to par īpašumu kā brīvu. Bet pate parādnieks, kā ari viņa mantinieki nevar šādā kārtā atsvabināt lietu no ķīlu atbildības, kura uz to guļ.

Piezīme, šis noteikums neattiecas uz ingrosētām hipotēkām. —

Skat. tālāk, 2995. p. piez. (pēc Turp.).

Piezīmē minētais 2995. pants grozīts (Lik. kr. 1925. g. — 188, III).

1423.  prasības tiesība'un līdz ar to ari ķīlu tiesības izbeidzas priekš ķīlas ņēmēja ari tādā gadījumā, ja viņš palaiž garām likumā noteikto noilguma termiņu savas tiesības meklēšanai caur tiesu.

Piezīme. Šis noteikums neattiecas ne uz ingrosētām privātām hipotēkām, ne uz rokas ķīlām, ja vien ķīlas ņēmējs tādu ķīlu nav izlaidis no savām rokām. — skat. augstāk, 1391. p. piez. (pēc Turp.) un tālāk, 2996'. p. picz. (pēc Turp.).

Skat. paskaidrojumu pie 1422. p. piezīmes.

1424.  6) Ķīlu tiesības izbeidzas ari ar ķīlas ņemeja atteikšanos no tām, vienalga, vai tā izsacīta noteikti, vai klusējot (1425.—1433. p.), ja vien ķīlas ņēmējam ir tiesība brīvi noteikt par savu mantu.

Piezīme. Pats par sevi saprotams, ka klusa atteikšanās nav spēkā attiecībā uz ingrosētām hipotēkām. — Skat. tālāk, 2905. p. (piez., pēc Turp.).

Skat. paskaidrojumu pie 1422. p. piezīmes.

1425.     atteikšanas atzīstama par klusu:

a) kad ķīlas ņēmējs atdod atpakaļ viņam nodoto ķīlu vai viņam izdoto ķīlu zīmi, bez jebkāda pierādīta cita noļuka;

b) kad viņš ieķīlāto lietu likumīgi ar pēdējo gribu novel savam parādniekam, un

c) kad viņš atvēl parādniekam, bez jebkādiem aprobežojumiem un nosacījumiem, atsavināt ieķīlāto lietu, vai ari, ja tas bijis izdarīts bez viņa ziņas, vēlāk to apstiprina.

1426.  tadai atsavinašanai (1425. p., c) tomēr ari janotiek īstenībā un uz likumīga pamata un viņa nedrīkst pēc tam atkal būt atcelta.

1427. atsavinašanu (1425. p., c) var izdarīt nevien privāti vai publiski pārdodot, bet arī mainot, dāvinot, nodibinot līdzdevu, novēli u. t. 1.

1428.  Ķīlas ņemeja piekrišana atsavinašanai var notikt ari klusējot, ja vien nepaliek šaubas par viņa nodomu. Tas, ka viņš ir bijis klāt, atsavināšanu izdarot, un nav cēlis pret to ierunas, nav vēl uzskatams par piekrišanu. Bet ja viņš, publiski pārdodot ieķīlāto lietu vai publiski uzaicinot kreditorus pieteikt savas tiesības, cieš klusu, vai ari, nebūdams apzināti kautkādi maldināts, paraksta atsavināšanas aktu, tad tas uzskatams par viņa dotu piekrišanu.

1429.  ja ķīlas ņemejs dod savu piekrišanu ieķīlātās lietas atsavināšanai tikai zināmā kārtā, vai tikai zināmā tieši noteiktā laikā, vai ne citādi, kā par iepriekš noteiktu surnu, vai beidzot ar kautkādu citu nosacījumu, tad šie nosacījumi cieši jāievēro.

1430Visos atsavinašanas gadījumos ķīlu tiesības izbeidzas jau ar pašu atsavināšanas faktu, kaut ari atsavinātā lieta vēl nebūtu nodota ieguvējam.

1431.  ja paradnieks vēlāk no jauna iegūst reiz atsavinato lietu, tad izbeigušās ķīlu tiesības uz šo lietu ar to neatjaunojas.

1432.  ja ķīlas ņemejs izteic piekrišanu nodot viņam ieķīlāto lietu citam par ķīlu, tad šaubu gadījumā nav jāuzskata, ka viņš ar to būtu atteicies no viņam piederošām ķīlu tiesībām, un ir jāpieņem, ka viņš izteicis piekrišanu tikai ar nosacījumu paturēt sev šo tiesību.

1433. pieņemot paradnieka piedāvātu jaunu nodrošinājumu, lai nu tas būtu vai ķīla, vai galvojums, nav vēl notikusi ķīlas ņēmēja atteikšanās no agrākām viņam piederējušām ķīlu tiesībām, ja vien nav tieši izteikts vai no lietas apstākļiem nešaubami neizriet pretējais.

1434.  ieķīlātās lietas pārdošana, ko izdara ķīlas ņēmējs uz likumīga pamata, izbeidz nevien viņa paša tiesības uz šo lietu, bet ari visu pārējo, viņam sekojošo kreditoru tiesības uz to; bet kā viņš pats, tā ari pārējie kreditori, kamēr tie nav apmierināti, patur savu tiesību uz šās lietas pārdošanā ieņemto sumu, ciktāl tā vajadzīga, lai izlīdzinātos ar viņiem.

1435. ja jau izdarīta ieķīlātas lietas pardošana nenotiek galīgi, tad parādnieks patur savas īpašuma tiesības uz to, bet ķīlas ņēmējs — savas ķīlu tiesības.

1436latcelts). . [1925. g. 27. okt. (187) 1.]

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Septītais nodalījums.

Ķīlu tiesību sekas.

1.     Ieķīlātāja jeb parādnieka tiesības.

1437.  ar ķīlu tiesībām neizbeidzas ieķīlātājā īpašuma tiesības uz ieķīlāto lietu, un tādēļ — ja ieķīlājot nav norunāts pretējais — viņš joprojām valda un lieto šo lietu, kamēr labprātīgi nenodod to valdīt un lietot ķīlas ņēmējam vai kamēr tiesa viņu uz to ar spriedumu nepiespiež.

Piezīme. Par sevišķiem noteikumiem attiecībā uz rokas ķīlu skat. V. nodaļu.

1438.  ieķīlātājs joprojām bauda, attiecībā uz viņa ieķīlāto lietu, visas īpašnieka tiesības, to starpā ari tiesību celt īpašuma prasību, ciktāl tāda vispār pielaižama (923. un turpm. p.) un pie tam nesaduras ar ķīlas ņēmēja tiesībām.

1439.  tādu tiesību piešķiršana trešai personai uz ieķīlāto lietu, ar kurām samazinās tās vērtība, ja ar to samazinās ari ķīlas ņēmēja nodrošinājuma apmērs, ir priekš pēdējā spēkā tikai tad, kad viņš uz to izteicis savu piekrišanu.

1440.   ja lietu ieķīlājot ieķīlātājs vel nav bijis tas īpašnieks, tomēr ir to valdījis tādā kārtā, ka varētu to iegūt par īpašumu uz noilguma pamata (819. un turpm. p.), tad noilguma tecējums var turpināties un piepildīties priekš viņa ari pa to laiku, kamēr lieta ieķīlāta, kaut ari to valdīt un lietot viņš būtu atvēlējis ķīlas ņēmējam.

11. Kilas ņemeja tiesības.

A. Vispārēji noteikumi.

1441.  Ķīlas ņemejs, kuru paradnieks nav laika apmierinājis, var prasīt sev samaksu no ieķīlātās lietas un šim nolūkam spert visus vajadzīgos sojus tās pārdošanai.

1442.  lekam nav iestājies samaksas termiņš, ķīlas ņemejs nekada ziņā nedrīkst piesavināties ķīlu vai stāties pie tās pārdošanas; bet ja turpretim viņš ķīlu pārdotu, tad pārdošana uzskatama par spēkā neesošu un vainīgajam ķīlas ņēmējam jāatlīdzina parādniekam par visiem viņam ar to sagādātiem izdevumiem un zaudējumiem.

1443.   pārdot ķīlu pec brīvas cenas ķīlas ņēmējs drīkst tikai tada gadījuma, ja parādnieks, vai nu ieķīlājot, vai vēlāk, tieši piešķīris viņam tiesību uz to.

1444.   ja tāda tiesība (1443. p.) ķīlas ņēmējam nav piešķirta, tad pārdošanu var izdarīt ne citādi, kā ar tiesu iestādes starpniecību, publiska izsole.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par kārtību, kāda pie tam jāievēro, atrodas Civilprocesa likumos.

1445.   ja ķīlas ņemejs pastāv uz to, lai pārdod ieķīlāto lietu, kura atrodas ne parādnieka vai viņa galvinieka, bet kādas trešās personas valdīšanā, tad šī trešā persona var prasīt, lai ķīlas ņēmējs papriekš griežas pēc apmierinājuma pie sava īstā parādnieka vai pie viņa galvinieka. Bet celt šādu noraidījumu trešai personai nav tiesības:

1)kad ne parādnieks, ne galvinieks nav spējīgi apmierināt ķīlas ņēmēju;

2)    kad viņu prombūtnes dēļ ir grūti uzsākt pret viņiem prasību, un

3)kad lieta papriekš bijusi ķīlas ņēmēja valdīšanā, bet pēc tam viņš to atkal zaudējis.

1446.  (atcelts). [1889. g. 9. jul. (0188) nol. I, B, 1. p.]

1447.  ja ieķīlātās lietas trešais valdītais vai kāds cits samaksā ar šo lietu nodrošināto parādu, tad viņš var prasīt no ķīlas ņēmēja, lai tas nodod viņam visas savas 'tiesības kā pret parādnieku un tā galvinieku, tā ari uz pašu ķīlu; tomēr tāds prasījums jācel pirms parāda galīgas dzēšanas un vispār kamēr ķīlas ņēmējam vēl ir minētās tiesības.

1448.  ja starp ķīlas ņemeju un paradnieku bijis norunāts iiepardot ieķīlāto lietu, tad tas jāsaprot tikai attiecībā uz pārdošanu_ pēc brīvas cenas. Un tāpēc, ja parādnieks, pēc trīskārtīga pieprasījuma ārpus tiesas, nesamaksā parādu un neizpērk ķīlu, augšā minētā noruna nav par šķērsli ķīlas ņēmējam lūgt tiesu, lai parāda segšanai ieķīlāto lietu pārdod publiskā izsolē.

1449.  Ķīlas ņemeju nekādā gadījuma nevar piespiest izlietot savu tiesību pārdot ķīlu, neraugoties uz to, vai parādnieks viņam šo tiesību īpaši piešķīris, vai ne. Bet parādniekam, kā lietas īpašniekam, savkārt gan vienmēr ir tiesība, pēc tam, kad viņš devis nodrošinājumu ķīlas ņēmējam, prasīt lietas pārdošanu publiskā izsolē, lai no ieņemtās sumas samaksātu savu parādu.

1450.  ja ķīlu, iekam apmierinats ar to nodrošinātais prasījums, apstrīd citi kreditori, atsaukdamies it kā uz lielākām tiesībām uz to, tad ķīlas ņēmējs var prasīt no parādnieka, lai tas aizstāv viņu attiecībā uz apstrīdētām ķīlu tiesībām un lai atlīdzina viņam sagādātos zaudējumus un izdevumus.

1451.  Ķīlas ņemeja prasīto ieķīlātās lietas publisku pardošanu parādnieks var novērst tikai pilnīgi samaksājot ar šo lietu nodrošināto parādu; bet tikai kādas daļas samaksa, vai apsolījums dot ķīlas ņēmējam drošību ar galvojumu vai kādā citādā kārtā, pārdošanu neaptur. Bet ja parādnieks pilnīgi samaksā savu parādu, kaut ari pašā pārdošanas brīdi, tad pārdošana atceļama un ieķīlātā lieta atdodama parādniekam atpakaļ.

1452.  ja samaksa sadalīta vairakos termiņos, tad ķīlu var publiski pārdot, tiklīdz palaists kāds no šiem termiņiem, ja vien nav bijis tieši norunāts nesitāties pie pārdošanas tik ilgi, kamēr nebūtu nomaksāts pēdējā, vai otrā, vai trešā u. t. t. termiņa maksājums.

1453.  kad ķīlas ņemejs un paradnieks sava starpa noteikti norunājuši, ka ieķīlātā lieta nesamaksas gadījumā tūliņ pārdodama, tad pirmajam nav pienākums ne pēdējam to sevišķi atgādināt, ne iepriekš paziņot par savu nodomu stāties pie pārdošanas; bet ja nav bijis tādas norunas, tad ķīlas ņēmējam iepriekš jāpaziņo parādniekam par to, ka viņš nodomājis stāties pie pārdošanas.

Piezīme (attiecas uz igauniju).

1.454. Ķīlas ņemejs, kuram parādnieks atvēlējis pārdot ieķīlāto lietu pēc brīvas cenas, ir atbildīgs par pārdošanas izdarīšanu tāpat kā pilnvarnieks, un viņam jāatlīdzina visi zaudējumi, kādi pie tam varētu rasties aiz nepietiekošas rūpības no viņa puses. Ja pārdošanā bijisļauns nolūks un ja pircējs ņēmis dalību ķīlas turētāja ļaunprātībā, parādniekam ir tiesība prasīt, atdodot pircējam atpakaļ par lietu samaksāto sumu līdz ar procentiem, lai dod viņam atpakaļ, pārdoto lietu.

1455.   ja ķīlas ņemejs viņam ieķīlāto lietu pārdod vai pieprasa tas publisku pārdošanu, tad ieņemtās sumas pārpalikums, kāds varētu izrādīties pret to prasījumu, kura segšanai pārdošana izdarīta, atdodams lietas īpašniekam, ja vien uz to nebūtu tiesība vēl citiem kreditoriem.

1456.  kad no iemaksātas sumas nepietiek pilnīgam apmierinājumam, ķīlas ņēmējam ir tiesība prasīt, lai parādnieks piemaksā atlikušo parādu, kā ari lai atlīdzina pārdošanai taisīto® nepieciešamos izdevumus.

1457. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1458.  līdz pārdotas ķīlas nodošanai pircējam, ieķīlātājs patur uz to īpašuma tiesības, bet ķīlas ņēmējs ķīlu tiesības.*

1459.  pircējs iegūst uz ieķīlāto lietu tas pašas tiesības, kadas uz to piederējušas parādniekam.

1460. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

_ 1461„ Pircējam, kuram viņa pirktā ķīla būtu attiesāta, jāgriežas deļ atlīdzības par zaudējumiem pie ieķīlātāja kā īpašnieka, bet nevis pie ķīlas ņēmēja, kurs šo lietu pārdevis kā viņam ieķīlātu: izņēmums pielaižams tikai tad, kad ķīlas ņēmējs tieši uzņēmies galvojumu vai pārdodot tīši maldinājis pircēju.

1462.  noruna, ar kuru ķīlas ņēmējam būtu dota tiesība, ja parādnieks termiņā nesamaksā, sava prasījuma vietā paturēt sev ieķīlāto lietu, atzīstama par spēkā neesošu.

1463.   Šis aizliegums (1462. p.) tomēr neattiecas uz norunām, kuras noteic, ka, nesamaksājot noliktā laikā, ieķīlātā lieta pārdodama ķīlas ņēmējam, vai atdodama viņam, samaksas vietā, pēc atdošanas laikā izdarīta novērtējuma.

1464. par spēka, esošu uzskatama ari tāda noruna, ar kuru galviniekam, ja viņš būtu spiests samaksāt parādu tādēļ, ka parādnieks pats to nebūtu termiņā samaksājis, piešķirta tiesība pirkt ķīlu, kura šo parādu nodrošina.

6. Ķīlas ņēmēja tiesibas uz viņam ieķilātām svešām saistibam.

1465.  kas pieņem ķīla tiesību uz svešu saistību, tam par to jāpaziņo minētās saistības parādniekam, lai viņš nesamaksātu parādu savam tiešajam kreditoram.

1466.  ja tada gadījuma (1465. p.) parādnieks laika nesamaksa, ķīlas ņēmējam ir tiesība vai nu prasīt apmierinājumu no tās personas, kuras saistību viņš pieņēmis ķīlā, vai viņam ieķīlāto saistību pārdot citam.

1467.  ja ieķīlātā saistība tiktu dzēsta, izpildot to par labu ķīlas ņēmējam, tad pēdējais, saņemot naudas sumu, izlīdzinās ar parādnieku, bet pretējā gadījumā, t. i. ja ieķīlātā prasījuma priekšmets bijis ķermeniska lieta, iegūst uz to tiešas ķīlu tiesības.

1468.  dzēšot ieķīlāto saistību, izbeidzas ari ķīlu tiesības uz to. Bet ja dzēšana būtu izdarīta, samaksājot agrākajam kreditoram, pēc tam, kad ķīlas ņēmējs, uz 1465. panta pamata, jau iepriekš paziņojis, tad šī samaksa neatsvabina ieķīlātāja parādnieku no atbildības par viņa saistību.

Otrā nodaļa. Rokas ķila.

Pirmais nodaiījums. Rokas ķīlas nodibināšana.

1469. rokas ‘ķīlu (1336. p.) nodibina ar to, ka parādnieks nodod kreditoram kustamu lietu kā nodrošinājumu viņa prasījumam, ja nodoms nodot lietu tieši šajā nolūkā pie tam noteikti izsacīts., vai izpaužas kaut ari klusējot, bet skaidri. ,

1470.  rokas ķīlas nodošana kreditoram notiek pēc vispārējiem noteikumiem, kādi pastāv kustamu lietu valdīšanas iegūšanai. — Skat. augstāk, 637. un turpm. p„ 64]. p.

Otrais nodalījums.

i

Rokas ķīlas priekšmets.

1471.  kam ir tiesība brīvi ņoteikt par lietu, tas ari var to nodot par rokas ķīlu.

1472.  1364. un turpmākos pantos izteiktie visparejie noteikumi par svešu lietu ieķīlāšanu attiecas ari uz rokas ķīlu.

1473.  ja lietu, kas nodota izstrādāšanai vai ari parvadašanai, ieķīlā trcšai personai, tad tā nodrošina parādu tikai izstrādāšanas vai pārvadāšanas maksas apmērā, ar kuras nomaksu viņas īpašniekam ir vienmēr tieslba šos priekšmetus izpirkt.

Sis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1474.  ja kads labticība pieņem par rokas ķīlu tādu lietu, kura ieķīlātājam bijusi tikai patapināta vai atrdusies pie viņa tikai glabāšanā, tad šai lietai jāpaliek ķīlas ņēmējam par viņa prasījuma nodrošinājumu, līdz kamēr to izpērk ieķīlāt vai īpašnieks.

1475.  kad ir ieķīlāta nozagta vai kā citādi nolaupīta lieta, ķīlas ņēmējam, ja viņš par to nav zinājis un nav varējis zināt, ir tiesība, tiklab attiecībā uz ieķīlātāju, kā ari uz ikvienu trešo personu, paturēt šo lietu, kamēr pilnīgi apmierināts tas prasījums, kura nodrošinājumam viņš lietu saņēmis; bet īpašniekam,*kad tāds ir, viņam jāizdod tā nekavējoties bez jebkādas maksas, paturot tiesību vērst savu prasījumu, kā āti prasību dēl atlīdzības par izdevumiem un zaudējumiem, tikai pret savu parādnieku vai pret to personu, no kuras viņš lietu bija saņēmis.

1476.  kreditoram, kas pieņem apzināti zagtu vai nolaupītu lietu par rokas ķīlu, jāatdod tā īpašniekam, uz viņa prasību, bez atlīdzības. .

1477.  ja_ lietu, kuru kreditors pieņemis par rokas ķīlu labticīgi, viņam aizkautkāda likumīga iemesla atņemtu vai ja tajā izrādītos tādi būtiski trukumi, kuru dēļ viņas vērtība nokristu zemāk par tās nodrošināmo prasījumu, tad abos šajos gadījumos ķīlas ņēmējam ir tiesība visus viņam no tam radušos zaudējumus atprasīt no parādnieka.

Trešais nodalījums.

Rokas ķīlas ņēmēja tiesības un pienākumi.

1478-Rokas ķīlas ņēmējam pa visu to laiku, kamēr ieķīlātā lieta atrodas viņa rokās, jārūpējas par to ar visu gādīga saimnieka rūpību.

1479.  ja ieķīlātā lieta butu bojāta vai gaiusi boja ķīlas ņemeja vainas deļ, vai nu aiz nepietiekošas rūpības no viņa puses (1478. p.), vai aiz rupjas neuzmanības, vai ari ļaunā nolūkā, tad viņam pienākas pilnīgi atlīdzināt ieķīlātājam, un pēdējam ir tiesība ieturēt šo atlīdzību no sava parada maksājuma.

1480.  ja turpretim ieķīlātas lietas bojajumam vai boja ejai, neraugoties uz visu tai piegriezto rūpību (1478. p.), būtu par iemeslu laupīšana, zādzība, ugunsgrēks vai kautkas cits nenovēršams un neparedzams, tad ķīlas ņēmējs par to nenes nekādu atbildību, un zaudējumi krīt uz lietas īpašnieku.

1481. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) i.j

1482.Ķīlas ņēmējam nav tiesības Metot viņam ieķīlāto lietu, ja vien tāda lietošana viņam nav atvēlēta pēc norunas; bet ari šajā gadījumā viņš ir atbildīgs par katru šās tiesības nelietīgu izlietošanu.

1483.  ja izlietojot ieķīlāto lietu nesaskanīgi ar norunu, to bojā vai iznīcina, tad kreditors atbild par radušos zaudējumu ari tajā gadījumā, kad tāds rodas nejauši vai no nenovēršamiem vai neparedzamiem iemesliem.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1484.  kad ķīlas ņēmēja prasījums ir kautkādā kārtā apmierināts vai viņa ķīlu tiesības kā citādi dzēstas, tad viņam rokas ķīla nekavējoties jāatdod, tiklīdz parādnieks pēc tās ierodas, ja vien ķīlas ņēmējam nav bijusi tiesība ari pēc tam lietu aizturēt (1478. p.), vai ja viņš pats nav kļuvis par tās īpašnieku un var to tūliņ pierādīt.

Piezīme. Par rokas ķīlai taisīto izdevumu atlīdzību skat. augstāk, 1353. un turpm. p.

1485. paradnieka tiesība izpirkt kreditora rokās esošo ķīlu, samaksājot parādu, nav aprobežota ne ar kādu termiņu un neizbeidzas ne ar kādu noilgumu.

1486. Ķīlas ņēmējam nav pienākums atdot ķīlu atpakaļ, iekam viņš nav pilnīgi apmierināts visos prasījumos, kuri ar to nodrošināti [1351. (pēc Turp.) un turpm: p.].

1487.  Ķīlas ņemejs var aizturēt ķīlu ari par visiem pārējiem saviem prasījumiem pret ieķīlātāju, pat personiskiem; bet šī tiesība viņam ir tikai attiecībā uz pašu ieķīlātāju un tā mantiniekiem, bet ne uz trešām personām un it īpaši ne uz tiem, kam pašiem ir ķīlu tiesības uz Jietu. Bez tam tiesība aizturēt lietu neaptver vēl tiesību to pārdot kreditora citu prasījumu apmierināšanai.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

1488.  ja īpašnieks pārdod, atdavina, novel ar testamentu vai ka citādi atsavina pie kreditora ķīlā esošo lietu, tad kreditoram nav pienākums to izdot, un viņš var to aizturēt, līdz kamēr apmierināti visi ar to nodrošinātie prasījumi.

1480.  kreditoram nav aizliegts talak ieķīlāt pie viņa esošo ķīlu,. bet līdz ar viņa paša ķīlu tiesību izbeigšanos, vai nu samaksājot viņa prasījumu, vai aiz kāda cita iemesla, izbeidzas ari otrā ķīlas ņēmēja tiesības.

1490.  kreditors, kas saņēmis ķīla parada prasījumu (1465. p.) līdz ar viņam nodotu prasījuma dokumentu, stāja§, attiecībā uz šo prasījumu, ķīlas ņēmēja tiesībās, un, ja nav citādi norunāts, nesaņemot termiņā procentus, var ņemt tos, kuri nākas par viņam ieķīlāto prasījumu,, pie kam viņam, kad saņēmis no tiem sev'apmierinājumu, jāatdod pārpalikums savam parādniekam.

1491. vispārējie noteikumi par kreditora tiesību, nesaņemot termiņā apmierinājumu, pārdot ķīlu, attiecas ari uz rokas ķīlu. — Skat. 144Inn turpm. p.

Piezīme. Attiecībā uz kreditora kā rokas ķīlas ņēmēja sevišķām tiesībām konkursa gadījumā, skat. konkursa procesu.

Ceturtais nodalījums. Rokas ķīlas tiesību izbeigšanās.

1492.  visparejie noteikumi par ķīlu tiesību izbeigšanos (1414. un turpm. p.) ir spēkā ari attiecībā uz rokas ķīlas tiesībām.

Trešā nodaļa. Ar valdīšanu saistītas ķīlu tiesibas uz augļus nesošu lietu.

1493. kreditoram, kam ieķīlātā, ar tiesību valdīt, augļus nesoša lieta, kustama vai nekustama, ir nevien tiesība, bet ari pienākums ievākt no tās augļus un ienākumus.

1494.tādā karta ievāktos augļus un ienākumus ķīlas ņemejs nedrīkst paturēt savā labā, bet viņam tie jāpārdod un ieņēmums par tiem jāieskaita sava prasījuma, papriekš procentu un pēc tam kapitālā, samaksai, pie kam ieskaitama ari stūma par tiem augļiem, kurus viņš būtu varējis ievākt, bet aiz nevērības nav ievācis,.

Sal. 4458, p.

1495. Ķīlas ņēmējam ir tiesība aizturēt no ša ieņemuma likumīgos procentus, pat ari tad, ja norunā, ieķīlājot augļus nesošo lietu, nav noteikti apsolīti procenti;

1496. uz ieķīlātās augļus nesošas lietas gulošās nastas, ja par tam nav nekas noteikti norunāts, nes nevis ķīlas ņēmējs, bet īpašnieks.

Vietējie civillikumi.

1497.  attiecībā uz atbildību par zaudējumiem, kādus kreditors nodarījis viņam ieķīlātai augļus nesošai lietai, kā ari attiecībā uz atlīdzību, kāda viņam nākas par izdevumiem priekš lietas, ir spēka tie paši noteikumi, kādi pastāv rokas ķīlai. — Sal. 1478.—1480., ķā ari 1353. un turpm. p.

1498.    ja ieķīlātā nekustama manta un par ieķīlātājā mantu noliktu 'konkursu, tad ķīlas ņēmējam jāatdod konkursa masai nevien pati šī nekustamā manta, bet ari augļi, kurus viņš ievācis no tās dienas, kad nolikts konkurss.

Piezīme. Apmierinājumu ārpus konkursa procesa bauda zemes grāmatās ievestās ķīlu tiesības un ar rokas ķīlu nodrošinātie prasījumi.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1499.  augļus nesošu lietu var ieķīlāt ari ar tādu nosacījumu, lai ķīlas ņēmējs viņam pienākošos procentu vietā izlietotu savā labā tās ienākumus.

Piezīme (atkrīt).

Šī piezīme atkrīt sakarā ar ķīlu-valdīšanas institūta (1501.—1568. p.) atcelšanu (Lik. kr. 1925. g. 187, I).

1500.       (pēc Turp.). 1499. panta noradīta gadījumā ķīlas ņēmējam, ja nav norunāts pretējais, nav pienākums dot norēķinu par viņa ievāktiem augļiem un ienākumiem, kaut ari to vērtība pārsniegtu likumisko procentu apmēru.

Ceturtā nodaļa.

1501.   — 1538. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

Piektā nodaļa.

1539. — 1568. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

Sestā nodaļa. Publiskas hipotēkas uz nekustamu mantu.

Pirmais nodalījums. Publisku hipotēku nodibināšana jeb ingrosacija.

1569.  (pēc turp.). hipotēka nodibināmā tikai uz nekustamu mantu un dod kreditoram lietu tiesības uz ieķīlāto nekustamo mantu tikai pēc ieļ vešanas publiskās zemes grāmatās.

1570.         (pēc '1' iirp.). lai hipotēkas ievedums publiskas zemes grāmatās būtu spēkā, ir vajadzīgs:

1)       lai tas būtu izdarīts attiecīgā iestādē (a) ;

2)       lai tas būtu izdarīts pienācīgā laikā (b);

3)       lai prasījumam būtu ievešanai vajadzīgās ipašības (c);

4) lai ari nekustamai mantai, uz kuru hipotēku ieved zemes grāmatās, būtu tam nolūkam noteiktās īpašības (d), un

5)       lai ievedot būtu ievērotas likumā noteiktās formas (e).

(a) 1571. p. — (b) 1572. p. — (c) 1574. un turpm. p. — (d) 1580. p. — (e) Salīdz Notariata nolik.

1571.  (pēc turp.). ievešanu var izdarīt tikai tajā zemes grāmatu nodaļā, kuras pārzinās robežās atrodas īpašums, uz kuru to izdara. Sīkāki noteikumi par hipotēkas ievešanas kārtību publiskās "zemes grāmatās atrodas Notariata nolikumā (1892. g. izd. 304. un turpm. p.).

Notariata nolikuma (1892. g. izd.) 304. pantam atbilst tas pats pants 1914. g. izdevumā.

1572..        (pēc turp.). Ķīlu tiesību ievešana publiskās zemes grāmatas nav pielaižama tajā laikā, kad apspriež jautājumu par parādnieka maksātspēju, un,vēl jo mazāk tad, kad jau atklāts par viņa mantu formāls konkurss.

1573. (atcelts). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I, B, 7. p.]

1574. (pec Turp.). Par tādiem, kuriem ir vajadzīgās īpašības ievešanai publiskas zemes gramatās, uzskatami tikai tie prasījumi, kuri vispār nodrošināti ar ķīlu uz nekustamu mantu, vienalga, vai šī ķīla bijusi nodibināta ar tiesas lēmumu, vai ar privātu darījumu.

1575(atcelts). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I, B, 6. p.]

1576.  (pēc turp.). jĶīlu tiesību ievešana publiskas zemos gramatās pielaižama ne citādi, kā ar ieķīlātāja piekrišanu, kuru viņš izteicis vai nu ķīlu tiesības nodibinot, vai vēlāk. Šis noteikums neattiecas uz tiem gadījumiem, kad ķīlu tiesības ieved uz tiesu iestādes vai attiecīgas aizbildnības iestādes lēmuma pamata (1413. p., pēc Turp.).

1577.  (pēc turp.). ar vienkārša prasījuma ievešanu publiskās zemes grāmatās vēl nav nodibināta hipotēka. Kā izņēmums no tā uzskatams gadījums, kad ievešana notiek aizlieguma jeb sekvestra dēļ, kas uzlikts nekustamai mantai uz tiesas lēmumu vai citādā likumīgā kārtā; tāda ievešana nodibina hipotēku uz šo nekustamo mantu, un to var izdarīt ari pret parādnieka gribu.

ļ578. un 1579. (atcelti). [1889. g, 9. jul. (6188) nol. i, b, 7. p.]

1 5SO (pec Turp. Hipotēkas ieved publiskās zemes gramatas ne citādi, kā noteiktas naudas sumas apmērā un uz noteiktu nekustamu mantu, par kuras īpašnieku vai īpašumtiesīgu lietotāju apzīmēts šajās grāmatas ieķīlātājs.

Otrais nodalījums.

1581. (atcelts). [1889. g. 9. jul. (6188) noi. I, B, 1. p.]

1582.. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) J.]

1583.        (atcelts), f 1889. g. 9. jul. (6188) nol. i, b, 1. p.]

1584.        (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1585.        — 1588. (atcelti). riss9. g. 9. jul. (6188) nol. i, b, i. P .]

T r e š a i s nodalījums.

Publisku hipotēku pārjaunojums un dzēšana.

1589.        katrs zemes gramatas ierakstīta prasījuma pārjaunojums (novatio) ari jāieraksta šajās grāmatās; pretējā gadījumā tas ir saistošs vienīgi līdzējām pusēm, bet ne trešām personām.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1590.         atvietots ar noteikumiem, kas izteikti augstāk, 1569. p. (pčc Turp.).

1591.         ja pārjaunojums pastav kreditora maiņa, tad viņa ierakstīšanai grāmatās vajadzīga kā kreditora, tā ari parādnieka atzīšana; bet izdarot vienkāršu tālākdošanu (cessio), pietiek ar tālākdevēja atzīšanu un parādnieka piekrišana nav uzskatama par nepieciešamu.

1592.         (pēc turp.). ja pārjaunojums aizķer pašu prasījuma raksturu, tā kā ar to rodas tiesiskās nozīmes pārgrozība ari pārējiem prasījumiem, kuri agrāk vai vēlāk uz tb pašu nekustamo mantu ievesti attiecīgās grāmatās, tad tāda pārjaunojuma ievešanai grāmatās ir vajadzīga nevien abu līdzēju pusū, bet ari pārējo lietā ieinteresēto personu piekrišana.

1593. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.'l

1594.       (pec t urp.). ja kads no kreditoriem iegūst valdīšana to nekustamo mantu, uz kuru viņam ir hipotēka, tad ar to nepārgrozās ne viņa paša hipotekariskās tiesības, ne ari pārējo kreditoru tiesības attiecībā uz viņu zemes grāmatās ierakstītiem prasījumiem uz to p»ašu nekustamo mantu.

1595.       paradnieka izdarīta nekustamas mantas atsavinašana blakus personai, to pārdodot, nododot tālāk īpašumtiesīgai lietošanai u. t. t., negroza hipotēku kreditora tiesības, un katru tādu atsavināšanu var izdarīt ne citādi, kā atstājot spēkā ķīlu tiesības uz atsavinamo nekustamo mantu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1596. [atcelts). [1889. g. 9: jul. (6188) nol. I. B, 7. p.]

1597.        (pēc turp.). hipotēkas tiek dzēstas uz tiem pašiem pamatiem, kādi norādīti itin visām ķīlu tiesībām (1414. un turpm. p.), tikai ar to starpību, ka noilgums uz hipotēkām neattiecas.

1598.     (pēc turp.). pilnīgai hipotēkas izbeigšanai ar to vien nepietiek, ka dzēsts viņas pamatīs, jo tāds dzēsums nav saistošs trešām personām, līdz kamēr nav ievests attiecīgā publiskā zemes grāmatā par hipotēkas izbeigšanu. Noteikumi par hipotēkas dzēsuma ievešanas kārtību atrodas Notariata nolikumā (1892. g. izd.).

Notariata nolikuma pēdējais izdevums ir 1914. gada.

1599.       atvietots ar iepriekšeja 1598. panta (pēc turp.) noteikumiem.

1600.        (pec turp.). publiskās zemes grarnatas ierakstītu ķīlutiesību dzēšana, tiklab ^pilnīga, kā ari pa daļai, pielaižama ne citādi, kā ar kreditora piekrišanu. Šis noteikums neattiecas uz tiem gadījumiem, kad ķīlu tiesības dzēš uz tiesu iestādes vai attiecīgas aizbildnības iestādes lēmuma pamata (1413. p., pēc Turp.).

1601. [atcelts). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I. B, 7, p.l

1602.      (pec turp.). ja nekustama manta, uz kuru ievestas hipotēkas, tiktu uz tiesas lēmumu, viņas vērtību pārsniedzošo parādu dēļ, pārdota publiska izsolē un ievesta publiskās zemes grāmatās uz tā vārdu, kurš, kā augstakās cenas nosolītājs, kļuvis par viņas īpašnieku, tad, pēc šās cenas samaksas, visas tās uz šo nekustamo mantu ievestās parādu ‘saistības, par kurām pircējs nav tieši teicis, ka uzņemas tās uz sevi, uzskatamas par dzēstām, neatkarīgi no kreditoru piekrišanas.

Septitā nodaļa. Publiskās ģeneralhipotekas un hipotēkas uz kustamu mantu.

1603.      atvietots ar noteikumiem, kas izteikti augstāk, 1391. panta piezīmē (psc Turp.) un 1580. panta (psc Turp.).

1604.        un 1605. (atcelti). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. i, b, 1. p.]

1606.        (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1607.        — 1612.. (atcelti). [18s9. g. 9. jul. (6188) nol. I, B, l. p.]

Septītā sadaļa. Izpirkuma tiesiba.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

1613. Izpirkums (Nāherrecht, Retractsoder Beispruchsrecht) pastāv tieslbā iegūt cita atsavinātu nekustamu mantu, atstumjot ieguvēju, uz priekšrocības pamata pret vipu, un stājoties ieguvēja tiesībās.

1614..       izpirkuma tiesība ir lietu tiesiba, un tādēļ to var attiecināt nevien uz pirmo šai tiesībai padotās nekustamās mantas ieguvēju, bet ari uz sekojošiem.

Otrā nodaļa. Izpirkuma tiesības nodibināšana un pamats.

1615.         izpirkuma tiesību nodibina vai nu ar likumu (a); vai ar līgumu, vai ari ar vienpusēju gribas izteikumu, un proti, ar testamentu (b).

(a) 1616. p. — (b) 1617. p.

Izpirkuma tiesības nodibināšana ar likumtu vairs nepastāv un attiecīgie noteikum par to (1654. un turpm. p.) atcelti (Lik. kr. 1925. g. — 187, I).

1616.      (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) i.]

1617.        izpirkuma tiesība, kas dibināta uz līgumu vai uz vienpusēj gribas izteikumu, ir saistoša tikai lietā ieinteresētām personām un viņ

mantiniekiem; tomēr tā var kjūt saistoša ari trešām personām, ja 'rīkojums, kurš nodibina šo tiesību, tiek ievests attiecīgās zemes grāmatu nodaļas grāmatās; tādā gadījumā šo tiesību noteic vienīgi katra testamenta vai līguma nosacījumi, un noteikumiem par likumīgo izpirkumu šī tiesība padota tikai tajās attiecībās, par kurām minētos nosacījumos nekas nav noteikts. — skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

Trešā nodaļa, izpirkuma tiesības izlietošanas nosacijumi.

1618. Izpirkuma tiesība nav pielaižama visos nekustamas mantas atsavināšanas gadījumos, bet tikai tādos, kad izpircējam iespējams pilnīgj atlīdzināt ieguvejam visu to, ko tas iemaksājis vai kas tam vēl jāiemaksā par iegūto mantu.

Šis pants izteikts 1925. %. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

1619. Gadījumos, kad nekustamu mantu dāvina vai atsavina uz izlīguma pamata, vai maina, izpirkuma tiesība nav pielaižama.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

162-0. Nekustamas mantas piespiedu pārdošanas gadījumā publiskās izsoles likumīgā izpirkuma tiesība atkrīt.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

1621.    izpirkumam ir vajadzīgs, lai nekustamās mantas atsavināšana butu izdarītaar galīgu līgumu, kaut ari pati nekustamās mantas nodošana ieguvejam vel nebūtu notikusi.

1622.    atsavinašanas līguma ievešana zemes grarnatas nav par Šķērsli izpirkumam. — Sķat. augstāk. 408, p. (piez.. pēc Turp.1 .

1623.    visi pienākumi, kurus uzņemies nekustamās mantas ieguvejs, pariet uz viņas izpircēju, un tādēļ viņš nevar aprobežoties vienīgi ar apsolījumu samaksāt ieguvējam to sumu, kādu viņš uzņēmies dot par nekustamojnantu, ne ari ar šāš sumas nodrošinājumu ar galvojumu vai kādā citā kārtā, bet viņam, pieteicot savu tiesību, tūliņ jāiemaksā šī sutna, pievienojot tai izdevumus un atlīdzību par izmaksām (1630. p.) skaidrā nauda; bet ja ieguvējs atteicas pieņemt šo naudu, tad izpircējam jāiemaksa ta tiesa.

1624.     ja izpircējam pašam ir parada prasījums, kas1 nodrošināts ar viņa izpērkamo nekustamo mantu, vai ja viņš sniedz pierādījumus, ka citi

.

'kreditori, kuru prasījumi nodrošināti ar hipotēku uz šo nekustamo mantu, ir ar mieru atzīt viņu par savu parādnieku, tad no savas iemaksājamās sumas (1623. p.) viņš drīkst atvilkt šos parādus.

1625.  ja pieradītu, ka izpērkamā nekustama manta pārdotā kadam aiz personiskas labvēlības (Freundschaftskauf) lētāk par viņas vērtību, tad izpircējam jāsamaksā īstenā cena, pēc tiesas novērtējuma.

1626.   ja izpērkamo nekustamo mantu pārdotu kopa ar citam tadam mantām par vienu kopīgu cenu (Mengekauf), tad sumu, kura izpircējam jaiemaksā, noteic ar tiesas novērtējumu. Bet ja pircējs pircis vairākas nekustamas mantas kopā vienīgi viņu savstarpējā rakara dēļ, vai ari pārējās nekustamās mantas pircis tikai izpērkamās dēļ, tad viņš var prasīt, lai izpircējs ņem tās visas sev.

1627. (atcelts). . g. 27. okt, (187) i.l

1628.   ja kada nekustama manta jau gājusi caur vairaku pircēju rokām par dažādām cenām, tad izpircējam, pieteicot savu tiesību uz to, jāiemaksā, bez atlīdzināmiem izdevumiem un izmaksām (1630. p.), tikai tā cena. kāda bijusi samaksāta atsavinot šo nekustamo mantu pirmoreiz.

1629.  ja rodas iemesls dibinātām aizdotņam, ka pardevejs un pircējs ar nolūku atbaidīt izpircēju ir uzdevuši augstāku pirkuma sumu, nekā patiesi viņu starpā norunāts, tad izpircējam ir tiesība prasīt, lai viņi ar parakstu apstiprina, ka viņi, noslēdzot pirkuma līgumu, rīkojušies bez ļauna nolūkā un ka uzdotā cena tiešām ir tā, kura viņu starpā norunāta un jau samaksāta vai vēl maksājama.

Šjs pants izteikts 1925. ģ. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā, bet viņaiagrākā piezīme atcelta (turp., I).

1630.  izpircējam jāatmaksā ieguvējam, bez visa tā, ko pēdējais samaksājis par nekustamo mantu (1623. p.), ari visi viņa izdarītie nepieciešamie un derīgie izdevumi priekš šās mantas, kā ari viņa izdevumi to atsavinot un iemaksātās nodevas; bet izdevumi izgreznojumiem nav jāatmaksā.

1631.  persona, kurai pieder izpirkuma tiesība, nevar to atdot nevienam citam, un viņai, ja pretinieks to prasa, ar parakstu jāapstiprina, ka viņa izpērk vienīgi priekš sevis un savā labā.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. oktobra noteikumu (Lik, kr. 187, III) redakcijā.

Ceturtā nodaļa. Izpirkuma tiesības spēks.

Pirmais nodalījums. Ieguvēja pienākumi pret izpircēju.

1632.   izpircējs stājas visās ieguvēja tiesībās, un tādēļ pēdējam, ja viņš jau pieņēmis nekustamo mantu valdīšanā, vispirms; jānodod tā izpircējam, ar visiem piederumiem, tādā pašā stāvoklī, kādā viņš to saņēmis.

1633.  no nekustamas mantas ievāktos augļus ieguvejs atdod atpakaļ tikai par to laiku, par kuru viņš nokavējis šās mantas nodošanu. Bet par augļiem, kas jau izaudzēti, bet vēl nav ievākti, izpircējam savkārt jāatlīdzina ieguvējam viņu ražošanai izdarītie izdevumi.

1634.  nekustamās mantas ieguvējam jāatlīdzina izpircējam par mantas bojājumiem tikai tad, kad tie radušies aiz ieguvēja vainas, jau pēc tam, kad viņam paziņots par izpirkšanu; bet no agrākiem bojājumiem jāatlīdzina tikai par tiem, kuri nodarīti ar ļaunu nolūku, lai ar to novērstu izpirkšanu.

1635.  servituti, realnastas un hipotēkas, ar kuriem ieguvejs apgrūtinājis nekustamo mantu, izpircējam jāuzņemas uz sev'i, ja vien tie bijuši nodibināti jau pirms izpirkuma tiesības pieteikuma un bez ļauna nolūka, un pie tam ne agrāk par to laiku, kad nekustamā manta ievesta uz ieguvēja vārdu zemes grāmatās. Bet par visiem šiem apgrūtinājumiem ieguvējam pilnīgi jāatlīdzina izpircējam. — Skat. augstāk, 408. pi (piez., pēc Turp.),

1636.  ja izpirkuma tiesības pieteikuma laikā nekustama manta vel nav nodota ieguvējaiu tad viņam visas ar atsavināšanas līgumu iegūtās tiesības jaatdod izpircējam.

Otrais nodalījums.

Atsavinātāja pienākumi pret izpircēju.

1637.   izpircējs stājas tiesiskās attiecībās ar atsavinātāju tikai tad, kad ieguvējs viņam atdevis visas savas tiesības un viņš caur to pilnīgi ieijēmis ieguvēja vietu.

1638.  ja atsavinātājam bijis. pienākums, pirms nekustamas mantas atsavināšanas, piedāvāt to pirkšanai tai personai, kurai pieder izpirkuma liosība, un viņš to nav darījis, tad izpircējs var prasīt, lai tas atlīdzina zaudējumus, kādi viņam no tam radušies.

Sis pants izteikts 1925: g. 27. oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

Trešais nodalījums.

Atsavinātāja pienākumi pret ieguvēju.

1639.   attiecība uz zaudejumiem, kādus cietis ieguvejs no izpirkuma tiesības izvešanas, atsavinātājam ir pienākums nevien viņam tos atlīdzināt, bet ari aizstāvēt viņu tiesā pret izpircēja pretenzijām.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par atsavinātāja pienākumiem attiecībā uz atbildību atrodas ceturtā grāmatā.

1640.   no 1639. panta noradītiem pienākumiem atsavinatajs ir atsvabināts, kad ieguvējs, zinādams, ka uz nekustamo mantu var pieteikt izDirkuma tiesību, nav pielīdzis sev, tādam gadījumam, atlīdzību.

Sis pants izteikts 1925. g. 27, oktobra noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā. .

Piektā nodaļa. Izpirkuma tiesibas izbeigšanās.

1641.        Izpirkuma tiesība izbeidzas:

1)       kad atceļ to atsavinājumu, kura dēļ tā radusies (a);

2)        kad atteicas tas, kam šī tiesība pieder (b);

3)  kad uz noilguma pamata zaudēta tiesība celt izpirkuma prasību (c).

(a) 1642. un 1643. p. — (b) 1644.-1647. p. — (c) 1648.—1653. p.

No citātos minētiem pantiem — 1649. grozīts, bet 1650.—1653. atcelti (Lik. kr. 1924. g. — 138).

1642.    ja tie, kas piedalas līguma par atsavinajumu, kurš radījis izn pirkuma tiesību, atkāpjas no šā līguma, tad līdz ar to ari atkrīt izpirkuma tiesība. Tāda atkāpšanās nav aizliegta ari pēc tam, kad nekustamā manta'jau nodota un līgums par to ievests zemes grāmatās. — Skait, augstak, 408. p. (piez., pēc Turp.).

1643.   bet pec tam, kad izpirkuma tiesība jau pieteikta, līguma dalībnieki nevar vairs uzsākt neko tādu, kas nepielaistu šo tiesību, Jā tad ari nevar atcelt atsavināšanas līgumu, kaut ari mantas nodošana pēc viņa vēl nebūtu notikusi.

1644.    izpirkuma tiesība izbeidzas tiklab tad, kad tas, kam šī tiesība piede'r, izteic savu piekrišanu nekustamās mantas atsavināšanai, vienalga, vai šī piekrišana dota agrāk, vai pašā atsavināšanas laikā, k 1 ari tad, kad viņš pēc atsavināšanas noteikti atteicas no savas tiesības.

1645Šāda piekrišana un atteikšanās (1644. p.) var notikt ari klusējot. Par klusu piekrišanu atzīstams, starp citu, ari tas gadījums, kac persona, kurai ir izpirkuma tiesība uz zināmu nekustamu mantu, piedāvājot viņai šo mantu pirms tās atsavināšanas citam, norunātā vai tiesas noteiktā laika neizlieto šo savu tiesību un arī nedod nekādu atsauksmi at tiecībā uz nodomāto atsavināšanu.

1646.  par klusu atteikšanos no izpirkuma tiesības atzīstams ari tas gadījums, kad tas, kaim šī tiesība pieder, zinādams par atsavināšanas līguma saturu, parakstās uz tā par liecinieku, bez jebkāda piebilduma.

1647.  izpirkuma tiesību, par kuru noticis izlīgums, nevar vairs atjaunot.

1648.  uz noilguma pamata zaudē tiesību celt izpirkuma prasību, kad notecējis termiņgads.

1649. labprātīgas atsavināšanas gadījumā noilguma termins skaitams no tās dienas, kad par atsavināšanu saņēmis ziņas tas, kam uz izpirkšanu ir tiesība: ja par atsavināšanu izdarīts uzaicinājums (proklama), tad izpirkuma tiesība pieteicama uzaicinājumā aprādītā termiņā.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakoijā.

1650. — 1653. (atcelti). [1924. g. 28. aug. (138) II, 1.3

Sestā nodaļa. Likumiskas izpirkuma tiesības veidi.

Pirmais nodalījums. 1654. — 1957. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1658(atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) II, 1.]

1659. — 1670. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

1671. un 1672. (atcelti). [1924. g. 28. aug. (13в) II, 1.]

1673. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) i.]

Otrais nodalījums.

I.

1674.  (atcelts). [i866. g. 18. febr. (43031); 5. nov. (43817); 1869. g. 30. maij. (47152)].

II.

1675. (atcelts). [1867. g. 16. okt. (45055)].

1676.   (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) I.]

IV.     Kopīpašnieku izpirkuma tiesiba.

1677. Par izpirkuma tiesību, kāda pieder kopīpašniekiem, atsavinot daļu no kopīpašumā' esošas nekustamas mantas vai kuģa, skat. augstāk, 939. p.

V.

1678. — 1682. (atcelti). [1924. g. 24. jul. (120)]

V. Septītā nodaļa.

Vairāku izpirkuma tiesību sakrišana.

1683.  (atcelts). [1925. g. 27. okt. (187) i.]

I

1684.  ja izlietot savas izpirkuma tiesības, kuras dibinātās uz vienlīdzīgiem pamatiem, pieteicas reizē vairāki pretendenti, tad viņi var izpirkšanai pieprasīto nekustamo mantu izpirkt kopīgi un sadalīt to sava starpā; bet ja sadalīt nebūtu iespējams, vai ja pretendenti uz to nevienotos, tad lieta izšķirama ar lozi.

1685.   ja vairākas personas uz dažadiem pamatiem uztur savas izpirkuma tiesības, tad kopīpašnieka tiesības (939. un 1677. p.) izslēdz pārējās

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr, 138; II, 2) redakcijā, bet viya agrakā piezīme atcelta (Turp., I).

1686.  (atcelts).. [1866.' g. 18. febr. (43031); 5. nov. (43817); 1867. g. 16. okt. (46055); 1869. g. 30. maij. (47152)].

1687.  (atcelts). [1924. g. 24. jul. (120)]

1688. — 1690. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (187) i.]

TREŠĀ GRĀMATA. Mantojumu tiesības.

..

Pirmā sadaļa. Vispārēji noteikumi.

..

Pirmā nodaļa. Mantojums un mantojumu tiesības vispār.

1691. mantojums ir visu to kustamu un nekustamu mantu, kā ari citam tālākdodamu tiesību un saistību kopība, kuras piederējušas mirušajam vai pēc likuma par mirušu atzīstamam viņa īstajā vai likumīgi pieuemamā nāves dienā; šajā ziņā šo personu sauc par mantojuma atstājēju.

1692.         mantojums kā tads uzskatams par juridisku personu, un tadeļ tas var nevien iegūt tiesības, bet ari stāties saistībās.

1693. tiesību tieši iestāties miruša vai peb likuma par mirušu atzīstamā visā mantisko attiecību kopībā, sauc par mantošanas tiesību, bet personu, kurai pieder tāda tiesība, par mantinieku. Pašu iestāšanos, uz šās tiesības pamata, mantojuma atstājēja tiesiskās attiecībās sauc par mantošanu.

Otrā nodaļa. Mantotspēja.

1694. kam vispār ir tiesība iegūt mantu vai mantas priekšmetus, tam ari ir tiesība saņemt mantojumu vai tā sastāvdaļu, un tāpēc mantot var nevien fiziskas personas, bet; ari visas kārtas vai iestādes*, kuras tiek atzītas par juridiskām personām. — Skat. 713.. 1705., 1706.. 1965.. un turpm. p.

1695. fiziska persona tikai tad ir mantotspējīga, kad viņa, mantojuma atstājējam mirstot, bijusi vismaz ieņemta.

1696.  tie, kas notiesāti uz spaidu darbiem vai uz izsutījumu nometinājumā, atzīstami no tās .dienas, kad spriedums par to pasludināts, par mantot nespējīgiem.

Skat. paskaidr. pie 226. p.

1697.  māntotspējai vajag pastāvēt tajā dienā, kad iestājās aicinājums pie mantojuma (1698. p.), un turpināties līdz mantojuma pieņemšanai. Aicinot pie mantojuma pēc testamenta vai pēc līguma, bez tam ir vajadzīgs, lai ieceltam mantiniekam būtu šī spēja ari paša_ testamenta taisīšanas vai ilguma noslēgšanas brīdī; nespeja, kas iestājusies pec tam, nav uzskatama par šķērsli mantošanai, ja vien tā, aicinot pie mantojuma, ir atkal izbeigusies.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Trešā nodaļa. Aicinājums pie mantojuma.

1698.  aicinājums pie mantojuma (berufung zur Erbfolge, Anfall der Erbschaft) iestājas, kad atklājas kādam mantojums uz likumīga pamata (1699. p.).

1699.  par pamatu mantošanai var but vai nu mantojuma atstajēja likumīgi izteikta griba, vai likuma priekšraksts.

1700.  mantojuma atstājēja gribu (1699. p.) var izteikt viai nu vienpusēji *testamentā jeb pēdējās gribas izteikumā šaurākā nozīmē, — vai līgumā par mantinieka iecelšanu (Erbeinsetzungsvertrag).

1701. līgumiskai mantošanas tiesībai ir priekšroka pret testamentarisko, un kā vienai, tā otrai ir priekšroka pret likumisko mantošanas tiesību; bet Vidzemē visi trīs mantošanas veidi var pastāvēt kopīgi, uz tāda pamata, lai viena noteikta daļa no visa sastāva (piemēram puse, trešdaļa, ceturtdaļa u. t. t.) pienāktos testamentariskam, otra — līgumiskam un trešā — likumiskam mantiniekam. Kurzemē, kaut gan līgumiskā mantošanas tiesība var pastāvēt kopīgi ar testamentarisko, kā ari ar likumisko, tomēr abu pēdējo mantošanas tiesību savienošana nav pielaižama.

1702.  ja kadam novēlēts nevis viss mantojums, ne ari viņa noteikta daļa (1701. p.), bet tikai atsevišķa lieta, vai vairākas tādas lietas, vai zinama suma. vai ari zinama tiesība, tad novēlējumu, kaut ari viņa vurtība būtu pat galvenā daļa no visa mantojuma, sauc par novēli jeb Iegūtu, bet to, kam tas novēlēts, sauc nevis par mantinieku,, bet par lcgatariju.

Otra sadaļa. Likumiskā mantošana.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

1703.  mantojums pāriet uz mantinieku pec likuma, kad mantojuma atstājējs nav atstājis nekādu rīkojumu savam nāves gadījumam, vai kad viņa testamentariskie vai līgumiskie rīkojumi būtu atzīti par spēkā neesošiem vai spēku zaudējušiem.

1704.  .ja rīkojums nāves gadījumam gan pastāv, .bet bijis dots vai palicis spēkā tikai attiecībā uz vienu mantojuma dalu, tad pārējās daļas mauto pēc likuma.

Piezīme. Šā panta noteikums nav spēkā Kurzemē.

1705.     pec likuma tiek aicināti pie mantojuma:

1)      nomirējā pārdzīvojušais laulātais;

2)       nomirēja asinsradnieki;

3)       dažas sabiedriskas iestādes un kārtas, un

4)       fisks.

1706.  ja likumā nav tieši noteikts citādi, tad kartas un sabiedriskas iestādes, kā ari fisks, manto tikai tajā gadījumā, kad nav palicis ne asinsradnieku, ne laulātā.

1707. pārdzīvojušais laulātais netiek izslēgts no mantošanas ar to, ka nomirējam ir asinsradnieki; turpretim viņš vienmēr manto līdz ar personām, kuras aicinātas pie mantojuma uz radniecības pamata ar nor mirēju.

1708.  ja nomirējam nav palicis mantotspejīgu asinsradnieku, vai ja palikušie noteikti vai klusējot atteicas no mantojuma daļas, kura viņiem pēc likuma pienākas, tad pārdzīvojušais laulātais dabū visu mantojumu, atstumjot no mantošanas kā kārtas uti sabiedriskās iestādes, tā ari fisku.

Otrā nodaļa. Laulāto mantošana.

Pirmais nodalījums. Laulāto mantošana pēc Vidzemes zemes tiesībām.

I.    Atraitnes mantošana.

A.       atraitnes mātes mantošana.

1700 (attiecas uz Igauniju).

1710.    pec vidzemes zemes tiesībām atraitne atzīstama par atraitnimāti, ja viņa laulībā ar mirušo vīru piedzīvojusi vienu vai vairākus bērnus un ja no tiem vai to lejupējiem tajā laikā, kad laulība izbeidzas ar vīra nāvi, kāds ir dzīvs; tāpat ari tā atraitne uzskatama par atraitni-māti, kura pēc vīra nāves dzemdē laulībā ar viņu piedzīvotu dzīvu bērnu. Bet ja vīram mirstot, no bērniem, kas piedzīvoti laulībā ar viņu, 'vai no to lejupējiem neviens nav dzīvs, tad atraitne uzskatama par bezbērnu atraitni.

1711.     atraitnei-mātei, kurai ir bērni, piešķirta kopā ar tiem viņas mirušā vīra visa nesadalītā mantojuma pilnīga valdīšana, tik ilgi, kamēr viņa pati to vēlas.

1712.    bērni ari pec pilngadības sasniegšanas nevar prasīt, lai mate sadalītu ar viņiem tēva atstāto mantojumu, izņemot tikai gadījumu, kad viņa iestājas jaunā laulībā.

1713.    atraitnei pat ari tad, ja ir berili no viņas vīra agrakas laulības, paliek tiesība paturēt pa savas atraitnības laiku vīra mantojumu ar miesīgiem bērniem un pabērniem nesadalītā valdīšanā.

1714.     pa atraitnības laiku atraitnei-matei, pieder tiesība nevien pārvaldīt vīra mantojumu, bet ari to lietot, nedodot par to norēķinu ne bāriņu tiesai, kamēr bērni vēl mazgadīgi, ne ari pašiem bērniem pēc tam, kad tie sasnieguši pilngadību. — Skat. 280.—282. p.

Skat. pasikaidr. pie 200s . p.

1715.        pie vīra mantojuma piederīgos nekustamos īpašumus atraitne nevar bez bērnu piekrišanas ne atsavināt, ne ieķīlāt, ne apgrūtināt hipotēkām, pie kam šāds aizliegums attiecas ari uz to dalu, kura pie„ nāktos viņai pašai, mantojumu sadalot.

1716.  kamēr mantojums atrodas atraitnes valdīšanā, viņai janomaksa procenti par palikušiem parādiem, jāsamaksā, kad termiņš pienācis, pati parādu kapitala suma, jārūpējas par bērnu audzināšanu un jāsedz izdevumi viņu uzturēšanai piemērīgi vinu kārtai un turībai. — Sal. 199. p.

1717.  izņemot gadījumus, kad jāsamaksā vīra palikušie parādi (1716. p.), atraitne var noteikt par mantojuma sastāvā ietilpstošiem paradu prasījumiem vienīgi tās daļas apmērā, kura viņai pienāktos sadalot mantojumu ar bērniem. Turpretim ar kustamām mantām (1723. un

1724.     p.) viņa var rīkoties pilnīgi pēc sava ieskata.

1718.  kamēr mate neiestājās jauna laulība, bemi nevar ne rīkoties ar teva mantojumu, ne prasīt, lai izdod viņiem šo mantojumu vai viņiem pienākošās daļas no tā; bet ikviena no viņu puses izdarīta šā mantojuma atsavināšana, kā ari ieķīlāšana vai apgrūtināšana ar kādu citādu saistību, atzīstama par spēkā neesošu.

1719.         tādēļ (1718. p.) bērniem pa mātes atraitnības laiku pieder, attiecībā uz tēva mantu, tikai pagaidu tiesība, kura piepildās ne agrāk, kā mātei sadalot ar viņiem mantojumu, vai viņai mirstot.

1720.  augšā uzskaitītas atraitnes-mat.es tiesības paliek neaizskartas pat ari tad, ja visi bērni, kuri viņai palikuši pēc vīra nāves, nomirtu agrāk nekā viņa un pirms mantojuma sadalīšanas, neatkarīgi no tam, vai viņi atstajuši lejupējos vai ne. Prasīt, lai viņa mantojumu .sadala, nevar ne šie lejupējie, ne ari — kad tādu nav — tie mirušā vīra radinieki, kuri tādā gadījumā iegūst mantošanas tiesības uz mantojumu.

*

1721.   ari tad, ja atraitne stajas pie dalīšanas, iekain notecejis gads no vīra nāves, viņai tomēr pieder viss, kas šā gada laikā ienācis no viņa atstātā mantojuma; bet līdz ar to viņai ari jāsamaksā no šiem ienākumiem procenti par palikušiem parādiem, kā ari jāpilda sabiedriskās nastas un jāsedz bērnu audzināšanas un uzturēšanas izdevumi.

1722.  ja atraitne pati vēlās sadalīt mantojumu ar bērniem, vai ja viņai tas būtu jādara tādēļ, kā tā stājas jaunā laulībā, tad viņa, bez savas atsevišķās mantas un bez visa tā, ko viņa ienesusi laulībā vai kas viņai pienācis atsevišķi pa laulības laiku mantojuma ceļā vai kā citādi (a), dabū vēl kā savu daļu no vīra atstātā mantojuma:

1)  itin visu kustamo mantu (b);

2)  vienu bērna daļu no nekustamās mantas (c);

3)   tādu pašu daļu no viņas vīra parādu prasījumiem (d).

(a) Skat. augstāk, 59. un turpm. p. — (b) Skat. 1723,—1725. p. — (c) Skat. 1727.-1730. p. — (d) Skat. 1731. p.

Vietējie civillikumi.

1723. atraitnei atstajamas kustamas mantas sastavā ietilpst visas vīram piederējušās kustamās lietas, to starpā ari dārglietas, mājas lietas, visa skaidra_ nauda un visi nekustamu īpašumu un muižas saimniecības ražojumu krājumi.

1724.  pārējo kustamo lietu starpa atraitnei izdodams ari nekustamo īpašumu inventārs, dabā vai, pēc novērtējuma, naudā.

o,

1725. atraitnei tada karta piekrituša kustama manta paliek par viņas pilnīgu īpašumu, ar tiesību brīvi par to noteikt, kā pašai dzīvai esot, tā arī nāves gadījumam.

1720.(attiecas uz igauniju).

1727.  muižu daļa,_ līdzīga bērna daļai, atraitnei nodalama katrā ziņa tikai mūža lietošanā, un pēc viņas nāves šī daļa vai tās vietā saņemtais kapitals nākas bērniem atpakaļ.

1728.  ja bērni, ar kuriem mantojums dalams, ir vienīgi dēli vai vienīgi meitas, tad no muižas atraitne dabū tādu pašu daļu kā katrs no bērniem; bet ja līdz ar dēliem ir ari meitas, tad atraitnei nodalama divkārša jeb dēla dala.

1729. (attiecas uz igauniju).

1730.  atraitnes daļa citos nekustamos īpašumos, izņēmot muižas, noteicama pēc tās vietas likumiem, kur tie atrodas, tā tad pilsētas īpašumos pēc vietējām pilsētu tiesībām. Mājas un tās apriņķī esošās zemes, kuras neskaita par muižām, kā ari īpašumi, kuri stāv jaunā ķīlu-valdīšanā, sadalami starp atraitni un abu dzimumu bērniem katrā ziņā līdzīgās daļās pēc personu skaita, ar tām pašām tiesībām, kādas piederējušas mantojuma atstājējam. Bet no īpašumiem, kuri atrodas dzimtsķīlu valdīšanā, viņai nodalama dēla daļa.

Kīļu-valdīšaiias institūts atcelts (Lik. kr. 1925. — .187, I).

1731.  no mantojuma sastāvā ietilpstošiem parādu prasījumiem, vienalga, vai tie pastāv privātās parādu saistībās, vai valsts un kredītiestāžu papīros, atraitnei, daloties ar bērniem, nodalama tāda pati daļa kā katram no bērniem, par kuru viņa var brīvi noteikt un kura pāriet uz viņas mantiniekiem.

1732. (attiecas uz igauniju).

1733.  ja kāds vai vairāki no berniem nomirst pirms mantojuma dalīšanas, tad, noteicot bērna dalu no nekustamiem īpašumiem un no parādu prasījumiem, kā ari no visa cita, ņemams vērā tikai to bērnu skaits, kuri dalīšanas laikā ir dzīvi. Tie, kas miruši agrāk, neatstājot pēcnācējus, nav skaitami līdzi. Bet ja kāds no viņiem atstājis lejupējos, tad tie ieņem tēva vai mātes vietu.

1734.   ja atraitne pārdzīvo visus s_avus bērnus, kuriem nepaliek lejupējo, tad viņa, mantojumu dalot, dabū, bez visas kustamas mantas (1723.—1725. p.), pusi no nekustamiem īpašumiem un parādu prasījumiem, ar tām tiesībām, kuras noteiktas augstāk, 1727., 1730. un 1731. pantā; bet otra puse nodalama mirušā vīra tuvākiem asinsradniekiem, uz kuriem pēc atraitnes nāves pāriet ari muiža, kura, mantojumu dalot, viņai piekritusi, mūža lietošanā, vai ari tās vērtība (1726. un 1727. p.).

Pantā minētais 1726. p. attiecas uz Igauniju.

1735(attiecas uz Igauniju).

1736.  atraitne-māte nedabū atraitnes dalu (Widerla_ge) pat tādā gadījumā, ja vīrs viņai būtu to tieši noteicis, tādēļ ka ar bērna piedzimšanu izbeidzas jebkura tiesība uz atraitnes dalu.

1737.  pec mantojuma sadalīšanas atraitne-mate atbild par palikušiem parādiem tikai to nekustamo īpašumu un parādu prasījumu apmērā, kuri piekrituši viņas mantojuma daļā; bet uz. viņas saņemto kustamo mantu var vērst pretenzijas tikai tad, kad paradu segšanai nepietiek: ar minētiem nekustamiem īpašumiem un prasījumiem.

1738.   ja atraitne-mate nomirst pirms vīra atstata mantojuma sadalīšanas ar bērniem, tad viņas tiesība uz bērna dalu no nekustamiem īpašumiem un parādu prasījumiem izbeidzas, un viņas asinsradnieki, piemēram viņas agrākās laulības bērni, nevar vairs neko prasīt no šās daļas.

1730. (attiecas uz igauniju).

B.        bezbērnu atraitnes mantošana.

1740. Par bezbērnu atraitni atzīstama tada atraitne, kurai, vīram mirstot, nav bijis'bērnu un kura nav palikusi no viņa grūta, vai kaut ari ir palikusi grūta, bet pēc tam dzemdējusi nedzīvu bērnu; tāpat atraitne atzīstama par bezbērnu atraitni ari tad, ja viņas laulībā piedzīvotie bērni nomirst pirms laulības izbeigšanās, neatstādami lejupējos.

174S. (attiecas uz Igauniju).

1742.  gada un sešu nedeļu laikā no vīra nāves bezbernu atraitne valda visu viņa atstāto mantojumu, neizņemot ari nekustamus īpašumus, un saņem visus augļus un ienākumus no tā. Par to viņai pa šo laiku jāmaksā procenti par palikušiem parādiem un jāpilda uz īpašumiem gulošās sabiedriskās nastas.

1743.  pec termiņgada notecējuma atraitnei izbeidzas lietošanas tiesības un. viņai jānodod vīra atstātā manta viņa mantiniekiem, tomēr ar tiesību aizturēt to sev tik ilgi, kamēr nav saņēmusi visu to, kas viņai pašai no tās nākas (1744. p.).

1744. bezbērnu atraitne, bez tā, ko viņa ienesusi laulībā, kā ari bez visa tā, ko viņa pa laulības laiku ieguvusi, un vispār bez viņas atsevišķās mantas (a), dabū no vīra mantojuma: 1.) atraitnes daļu (b) un 2) visu kustamo mautu (c).

(a) Skat. augstāk, 59. un turpm. p. — (b) 1746. un 1747. p. — (c) 1748. p.

1745 (attiecas uz Igauniju).

1746.  atraitne var prasīt atraitnes daļu tikai tad, ja vīrs viņai tādu tieši noteicis.

1747.  ja atraitnes daļu atraitnei izmaksa nauda, tad viņa var par to noteikt pēc sava ieskata. Bet ja viņai atraitnes daļas vietā piešķir ķīlu-valdīšanu par nekustamu īpašumu, tad viņai tiesība brīvi noteikt par to tikai savas atraitnes daļas vērtības apmērā, bet pārējās īpašuma daļas paliek tikai viņas mūža lietošanā, un pēc viņas nāves tās nākas atpakaļ vīra mantiniekiem. Atraitnes iestāšanās jauna laulībā neizbeidz viņas tiesību uz atraitnes daļu.

Skat. paskaidv. pie 1730. p.

1748. kustama manta pariet uz bezbernu atraitni taja pašā apmērā un ar tām pašām tiesībām, kā uz atraitni-māti (1723.—1725. p.).

1749.(attiecas uz igauniju).

1750.  visu. kas dabūts no vīra mantojuma (1744.—1748. p.), bezbērnu atraitne izlieto bez jebkāda atvilkuma, atbildot ar to par palikušiem parādiem tikai tad, ja pārējā mantojuma nepietiktu šo parādu un vira apbedīšanas izdevumu segšanai.

Pantā minētais 1745. p. attiecas uz Igauniju.

1751.   vīram nav tiesības samazinat viņa atraitnei pienākošos mantojuma daļu, piešķirot novēlēs (legatus).

II.    Atraitņa mantošana.

A.       atraitņa-tēva mantošana.

1752.  atraitnis, kas pec sievas nāves palicis ar vienu vai vairakiem bērniem; manto visu viņas atstāto kustamo mantu, neizņemot ari skaidru naudu, ar pilnām īpašuma tiesībām.

1753.  sievas atstatie nekustamie īpašumi un paradu prasījumi nak atraitņa lietošanābet tikai līdz bērnu pilngadībai. Tiklīdz katrs bērns sasniedzis pilngadību, tēvam jānodala viņa daļa, nepaturot sev pašam no šā sievas atstātā mantojuma nekādu daļu.

1754.   ja atraitnis iestājās jaunā laulība, iekam viņa bērni sasnieguši pilngadību, tad viņam, kaut gan viņš patur savā lietošanā minētos nekustamos īpašumus un parādu prasījumus, jānodrošina tie un jāgādā, tāpat kā agrāk, par bērnu audzināšanu un uzturēšanu. — Skat. ari augstāk, 278. p,

1755.  mirušās sievas palikušie paradi jāsamaksa no viņas nekustamiern īpašumiem un parādu prasījumiem un tikai tad, kad to nepietiek šim nolūkam, no atraitnim piekritušās kustamās mantas.

B.        bezbērnu atraitņa mantošana.

1756.  ja pec sievas nāves bērnu nav palicis, tad atraitnis dabu no viņas mantojuma sev par īpašumu visu kustamo mantu, kā ari viņas līdzdevu, ja tā pastāvējusi skaidrā naudā.

I

ļ i »

1757.  mirušās sievas atstata mantojuma sastāva esošie paradu prasījumi un nekustamie īpašumi atraitnim jānodod viņas tuvākiem asinsradniekiem, bet muižas tikai pēc tam, kad notecējis termiņgads, pa kuru tie paliek viņa lietošanā.

1758.  tie sievas paradi, par kuriem bezbernu atraitnis neatbild ar savu paša mantu (56. p.), viņam jāsamaksā no viņam piekritušās daļas tikai tad, ja pārējā sievas mantojuma nepietiek tam nolūkam.

1750-—1766. (attiecas uz igauniju).

III.    Noslēguma noteikumi.

1767. laulāto savstarpējās mantošanas tiesības nestāv nekādā atkarība no tam, vai tā bijusi viena, vai otra. vai ari viņu abu divu pirmā vai otrā laulība; pēdējā sieva bauda vienādas tiesības ar pirmo, raugoties tikai pēc tam., vai viņa palikusi ar vai bez bērniem; tas pats attiecas ari uz vīru.

1768.   trīsdesmit dienu laika no vīra nāves atraitne ir brīva no visām pretenzijām attiecībā uz mantojumu kā no viņas līdzmantinieku, tā ari viņas vīra kreditoru puses; saskaņā ar to pa šo laiku apturamas ari visas uz mantojumu attiecīgas prāvu lietas. Tomēr mantiniekiem nav aizliegts ari pa šo laiku spert mantojuma apsardzībai vajadzīgos solus.

1769. (attiecas uz Igauniju).

Otrais nodalījums.

Laulāto mantošana pēc Kurzemes zemes un pilsētu tiesībām.

I.      Atraitnes mantošana.

A.      atraitnes-mātes mantošana.

1770.  atraitne, kas palikusi ar miesīgiem berniem vai paberniem, dabū gada laikā visus ienākumus no mirušā vīra mantojuma, saprotot ar to gada ienākumus no nekustamiem īpašumiem un gada procentus no kapitaliem.

1771.   pa šo laiku (1770. p.) atraitnei jāuztur un jāaudzina bērni, jānomaksā mantojuma kreditoriem gada procenti, kuriem pienācis termiņš, un jānes uz mantojumu gulošās sabiedriskās nastas.

1772.   ja pec atraitnes gada notecējuma (1770. p.) bērni vel nav sasnieguši pilngadību, tad vīra atstātais mantojums paliek atraitnes pārvaldībā un lietošanā, bez'pienākuma dot par to norēķinu, kamēr viņa neiestājas jaunā laulībā.

1773.  pa minētas parvaldības laiku atraitnei no mantojuma ienākumiem jāuztur un jāaudzina bērni, kā ari jānes sabiedriskās nastas un jānomaksā procenti par palikušiem parādiem.

' I •

1774.   ja atstātos nekustamos īpašumos aiz atraitnes vainas pielaisti kādi bojājumi, viņai jāatlīdzina zaudējumi un bez tam viņa zaudē pārvaldību, kurai tādā gadījumā nodibina aizgādnību; bet lietošanas tiesības viņa ar to nezaudē.

1775.   kad atraitne grib iestaties jaunā laulībā, viņai iepriekš jadod norēķins par savu pārvaldību un jāsadala ar pirmās laulības bērniem viņu tēva atstātā manta. Tāda sadalīšana, pēc atraitnes gada notecējuma (1770. p.), atraitnei jāizdara ari tad, ja bērni šajā laikā jau būtu pilngadīgi 'vai sasniegtu pilngadību vēlāk un prasītu dalīšanu. Tomēr atraitnei nav liegts stāties pie dalīšanas ari bez šiem iemesliem, vienīgi uz savu gribu.

Piezīme. Par dažādu laulību bērnu pielīdzināšanu, kura pilsētās atvieto mantojuma sadalīšanu, skat. IV. sad. 3. nod. 3. nodalījumu.

1776.  neatkarīgi no tam, kas atraitnei nākas pēc laulības-līguma vai pēc vīra testamenta, sadalot dzimta muižnieka mantojumu vispirms jaņem verā, vai atraitnē laulībā ienesusi kādu mantu vai ne.

Attiecībā uz šo pantu, kā avi turpmākiem pantiem skat. Lik. kr. 1920. g. — 187.

1777.  ja atraitne laulība ir kaut ko ienesusi, tad pec tam, kad dabujusi atpakaļ savu atsevišķo mantu, viņa var izvēlēties vai nu ņemt atpakaļ savu ienesto mantu, vai saņemt no tās mūža uzturam divkāršus procentus, vai ari ņemt meitas daļai līdzīgu daļu.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par laulībā ienestās mantas atdošanu atrodas augstāk, 59. un turpra., 65. un 66. pantā.

1778.  ja atraitne laulība nav neko ienesusi, tad viņa dabu no vīra mantojuma meitas daļai līdzīgu daļu.

1779.  ja atraitne labāk grib saņemt mūža uztura naudu, tad to viņai izsniedz visu mūžu, pat ari tad, kad viņa iestājas jaunā laulībā.

178°. Ja atraitne labak grib ņemt meitas daļai līdzīgu daļu, tad to aprēķinot pie vīra mantojuma pieskaitama, pēc tam, kad no tā atņemti parādi, tā manta, kuru sieva ienesusi laulībā.

1781.  bez augšā (1776. un turpm. p.) norādīta, dzimta muižnieka atraitne-mate dabū vēl katrā gadījumā: 1) desrhito daļu no mājā esošās vīra atstātās skaidras naudas, kura nav nolemtai, ne noguldīšanai uz-procentiem, ne parādu nomaksai, un 2) bērna daļai līdzīgu daļu no mantojuma sastāvā esošiem lopiem un mājas lietām.

1782.  pie dzimtas muižniecības nepiederīga mantojuma atstajeja atraitne bauda visas tās pašas tiesības, kādas bauda dzimta muižnieka atraitne, izņemot tikai mūža uztura naudu (1777. un 1779. p.) un 1781. pantā ' apzīmētās tiesības. Sadalot mantojumu ar bērniem, lai tie būtu kāda dzimuma būdami, viņa dabū vienlīdzīgu daļu ar tiem.

B.   bezbērnu atraitnes mantošana.

1783.  ja atraitne paliek bez beriliem (1770. p.), tad viņa valda' visu vīra atstāto mantojumu viena gada laikā no vīra nāves un nav spiesta stāties pa Šo laiku pie mantojuma dalīšanas. Bet no atraitnes gada ienākumiem viņai jānomaksā procenti par palikušiem parādiem un jānes mantojuma uzturēšanai nepieciešamie izdevumi, kā ari uz to gulošās sabiedriskās nastas.

1784.  kad atraitnes gads notecējis, atraitne, bez ta, ko viņa Ienesusi laulībā un kas viņai pienākas pēc laulības līguma vai pēc testamenta, dabū no vīra atstātā mantojuma, atņemot parādus, pusi; bet otra puse pāriet uz vīra tuvākiem mantiniekiem augšupejā vai sāņu Iinijā.

1785.  līdz pilnīgai atraitnes apmierināšanai uz ša pamata (1784. p.), atraitne var aizturēt sev visu vīra atstāto mantojumu, un pārējiem mantiniekiem nav tiesības ņemt to savā valdīšanā.

1786.   ja atraitne parvalda viņas aizturēto mantojumu nolaidīgi, tad tā pārvaldīšanai ieceļams aizgādnis, bet atraitnei, kad tā saņēmusi apmierinājumu uz 1784. panta pamata, jādod norēķins par savas pārvaldības laiku, pie kam viņa drīkst likt uz mantojuma rēķinu tikai izdevumus savam uzturam, bet ari to tikai tad, ja šai vajadzībai nav pieticis ar tās mantas procentiem, kuru viņa ienesusi laulībā,

1787.   pilsētas bezbernu atraitne dabu ienākumus no vīra atstātās mantas atraitnes gada laikā, bet pēc šā gada notecējuma viņai nodala_, bez tā, ko viņa ienesusi laulībā, pusi no vīra mantojuma, atņemot no tā parādus.

II.    Atraitņa mantošana.

A.      atraitņa-tēva mantošana.

1788.  pēc sievas nāves palikušais atraitnis, kuram ir no viņas piedzīvoti bērni, valda un lieto viņas mantojumu, kamēr šie bērni sasniedz pilngadību. Bet ja atraitnis pats vēlas sadalīt mantojumu ar viņiem, vai ja viņam tas jādara tādēļ, ka viņš iestājas jaunā laulībā, vai uz bērnu prasījumu, kad tie sasnieguši pilngadību, tad viņš dabu no mantojuma bērna daļai līdzīgu dalu. — Skat. 278. un 279. p.

i

B.      bezbērnu atraitņa mantošana.

1789.  bezbernu atraitnis valda un lieto visu sievas atstāto mantojumu viena gada laikā no viņas nāves, un pa visu šo laiku pārējie mantinieki nevar viņu piespiest mantojumu sadalīt. Līdz ar to viņam tomēr no mantojuma ienākumiem jāsamaksā palikušie parādi, janes sabiedriskas nastas un jāuztur nekustamais īpašums.

1790.   kad gads (1789. p.) pagajis, mantojumu sadala, un pusi no tā dabū atraitnis, bet otru pusi — sievas tuvākie asinsradnieki.

T r e š a i s n o d a 1 ī j u m s.

Muižnieku kārtas laulāto mantošana pēc Piltenes zemes tiesībām.

I.    Atraitnes-mātes mantošana.

1791.  atraitne, kas palikusi ar nepilngadīgiem berniem, valda un lieto kopā ar bērniem vīra mantojumu, kamēr viņa pati negrib to sadalīt vai neiestājas jaunā laulībā, līdz bērnu pilngadībai. Tādas pašas tiesības bauda ari atraitne, kas palikusi grūta, ja viņa.dzemdē dzīvu bērnu.

Attiecībā uz šo pantu, kā ari turpmākiem pantiem skat. Lik, kr. 1920. g. — 187.

179 Z. Atraitne katra gadījuma dabu ienākumus no visa atstātā mantojuma pa atraitnes gada laiku, un līdz tā notecējumam neviens nevar viņu piespiest mantojumu sadalīt; bet no šiem ienākumiem viņai jāuztur bērni. Turpretim izdevumi vīra apbedīšanai sedzami nevis no minētiem ienākumeim, bet no mantojuma masas.

1793.  ja atraitne pati veļas mantojumu sadalīt ar berniem, vai ja viņai tas jādara uz bērnu prasījumu, kad tie sasniegusi pilngadību, tad viņa dabū no muižām bērna daļai līdzīgu daļu, bet tikai mūža uzturam, t. i. mūža valdīšanā, un ar pienākumu atbildēt, samērīgi ar šo daļu, par parādiem, kuri guļ uz muižām.

1794._bet ja atraitne, pirms vai pec dalīšanas un pec muižas piešķiršanas mūža uzturam, iestājas jaunā laulībā, tad viņa dabū tikai bērna daļai līdzīgu daļu no muižu ienākumiem vai procentus no šai daļai atbilstoša kapitala; bet no viņas mūža uzturam piešķirtās muižas pārvaldīšanas viņa tiek noraidīta. \par1795.  mantojumu dalot atraitne, bez bērna daļas no muižām (1793. un 1794. p.), patur savas dārglietas un pusi no visas kustamās mantas. Pie pēdējās šajā gadījumā tomēr nav jāpieskaita ne skaidra nauda vai parādu prasījumi, ne zelts un sudrabs, lai tas būtu vai naudā vai mājas lietās, ne ari piederami, kas cieši piestiprināti pie nekustamās mantas. Pārējā kustamā manta, ko atraitne dabūjusi, nāk viņas pilnīgā rīcībā un pāriet kā mantojums uz viņas asinsradniekiem.

II.    Bezbernu atraitnes mantošana.

1796.  atraitne, kas palikusi bēz berniem, dabu ienākumus no atstātās mantas pa atraitnes gada laiku, uz vienāda pamata ar atraitnimāti (1792. p.).

1797.  kad šis gads notecejis, atraitne-pati var izveleties, vai nu saņemt atpakaļ to, ko viņa Laulībā ienesusi, vai, tā vietā, dabūt visu mūžu divkāršus procentus no tā.

1798.  ja atraitne laulībā nav neko ienesusi, tad viņai piešķirama, pēc taisnprātīgu personu ieskata, mūža rente.

1799. uz savam dārglietām un pusi no kustamas mantas bezbernu atraitnei ir vienādas tiesības ar atraitni-māti (1795. p.).

III.    Atraitņa mantošana.

1800. atraitņa mantošanas tiesības pec Piltenes zemes tiesībām ir tās pašas kā pēc Kurzemes. — Skat. 1788,—1790. p.

Ceturtais n o d a 1 i j u m s.

Garīdznieku kārtas laulāto mantošana.

I.    Vispārēji noteikumi.

1801.  kurzemē protestantu garīdzniecības mantošanas kārtību kā vispār, tā_ari sevišķi laulāto starpā noteic Kurzemes un Piltenes zemes tiesības pēc piederības (1770.—1800. p.); bet Rīgas pilsētas baznīcu garīdzniecībai — šās pilsētas tiesības. Beidzot, attiecībā uz protestantu lauku garīdzniecību Vidzemē, pie kuras pieskaita ari superintendentus un Rīgas Sv. Jēkaba valsts baznīcas un citu Vidzemes pilsētu baznīcu garīdzniecību, izņemot Rīgas, ir spēkā sevišķi noteikumi, ja šīs personas nav muižnieki un kā tādi nav padoti vietējām zemes tiesībām. Tikai tā saucamais sēru gads (annus luctus), kas piešķirts atraitnei un bez apgādības palikušiem mācītāja bērniem, padots abās guberņās vienādiem noteikumiem.

Piezīme (pēc Turp.). Rīgas superintendenta amats ir atcelts.

Skat. Lik.kr. 1920. g. —-187. un 1923._ g. — 48.

Superintendenta amats Latvijā nepastav (sal. Lik. kr. papild. 95; Lik. kr. 1922. g.

— 4).

1802.  ar seru gadu jāsaprot atraitnei un bez apgadības palikušiem mācītāja bērniem piešķirtā tiesība izlietot visus mācītāja ienākumus viena gada laikā.

1803.      uz ša pamata (1802. p.) mācītājā atraitnei piešķirti:

1)       viņas vīra dzīvoklis vienu gadu pēc viņa nāves dienas;

2)       visas akcidencijas par pilnu gadu;

3) jo nomirēja atalgojums pastāvējis pa daļai skaidrā nauda, tad viss līdz viņa nāves dienai vēl nenomaksātais un, bez tam. viņa pilnīgs atalgojums par visu sēru gadu;

4) raža un dažādos termiņos pildāmās nodevas, līdz 1. janvarim pilnīgi, bet sekojošā gadā pēc'ikmēneša caurmēra ienākuma, skaitot to viņai par labu par tik daudz mēnešiem, cik notek no 1. janvara līdz vīra nāves dienai;

5) no ražas ienākumiem, izņemot sēklu, kura ir tās izsējēja īpašums, tik daudz, cik iznāk, kad atņem to, kas vajadzīgs sabiedriskām nodevām un saimniecības uzturēšanai, lopu uzturam u. t. t., kādas nastas tomēr krīt ne vienīgi uz atraitni, bet kopā ar viņu, samērīgi, ari uz jauno mācītāju. Viņai jādod pēdējam pa sēru gada laiku ēdiens un dzīvoklis.

1804.  katrs augšējo noteikumu (1802. un 1803. p.) grozījums, pec draudzes locekļu labprātīgas vienošanās ar mācītāju, pielaižams tikai ar Iekšlietu ministrijas apstiprinājumu.

II.  Pie Vidzemes lauku garīdzniecības piederīgo laulato savstarpēja

mantošana.

A.    mantošana laulībā ar bērniem.

1805.  ja no laulības, kas izbeigusies ar viena laulatā navi, paliek bemi, tad pārdzīvojušam laulātam ir tiesība turpināt ar viņiem ar laulību nodibināto mantas, kopību (67. p.), kā ari pārvaldīt visu kopīgo mantu, izšķirot tajā tomēr katra domajamās daļas; bet atraitnei tāda pārvaldība piešķirta tikai piedaloties padomdevējiem no tuvāko radnieku vidus.

1806.  kopīgās mantas peļņu un zaudējumus, ieskaitot pēdējos ari parādu maksājumus, sadala starp pārdzīvojušo laulāto un bērniem samērīgi.

1807.  pārdzīvojušais l_aulātais var katiļā laikā mantojumu sadalīt ar bērniem, bet viņam tas jādara tikai iestājoties jaunā laulībā.

1808.  ja noteikts mantojumu sadalīt, tad pārdzīvojušais laulatais vispirms patur sev, neieskaitot savā daļā, visas tās kustamās lietas, kuras bijušas nolemtas viņa personīgai lietošanai. Viss pārējais mantojums, — vienalga, vai to laulībā ienesusi sieva vai vīrs, vai to ieguvuši laulības laikā katrs no viņiem atsevišķi vai abi kopā, un vai tas pastāv kustamās lietās vai nekustamās un parādu prasījumos, — dalams divās līdzīgās daļās, un no tām vienu dabū pārdzīvojušais laulātais, bet otru bērni.

1809. par pamatu tādai dalīšanai (1808. p.) ņemama tikai ta manta, kura pastāv dalīšanas laikā, bet ne tā, kura bijusi mirušā laulātā nāves dienā.

1810.  ja iestājoties otra laulība, mantojums nav bijis sadalīts, bet pie tam ir nenodalīti bērni no divām vai vairākām laulībām, tad dalot pēc tam mantojumu labprātīgi vai aiz likumīga iemesla, viena puse no kopīgās mantas atdodama pārdzīvojušam laulātam, bet otra puse bērniem.

181 1. Bērni, bez dzimuma izšķirības, dala savu pusi, lai tā sastāvētu no kā sastāvēdama, līdzīgās daļās; tālāko pakāpju lejupējie manto pēc ciltīm.

1812.   ja mācītājā atraitne iestājās jaunā laulība ar tādu vīru, par kuru var baidīties, ka tas izšķērdēs viņas pirmā vīra mantu un pazemos garīdznieka kārtu, tad tāda atraitne dabū nevis pusi no kopējās mantas, bet tikai bērna daļu.

B.      mantošana bezbērnu lauliba.

1813.  bezbērnu laulībā pārdzīvojušais laulātais dala kopējo mautu uz pusēm ar mirušā tuvākiem radniekiem. Bet ari šajā gadījumā pārdzīvojušais dabū, neieskaitot savā daļā, visu kustamo mantu, kura noderējusi viņa personīgai lietošanai.

1814.  pirms dalīšanas samaksajami paradi no abu laulato kopējas mantas.

1815.   —1818. (attiecas uz Igauniju).

Piektais nodalījums.

Laulāto mantošana pēc Vidzemes pilsētu tiesībām.

I. Mantošana bezbērnu laulībā.

1819.   kad no laulības, kura izbeigusies ar viena laulata navi, nepaliek bērnu, tad pārdzīvojušam laulātam jādala visa kopējā manta (80. p.) ar mirušā tuvākiem asinsradniekiem. Šajā dalīšanā bezbērnu atraitnis dabū no kopējās masas divas trešdaļas, bet bezbērnu atraitne, nodalot papriekš viņai pienākošos rīta balvu (1820. p.), pusi. Palikušo trešdaļu — pirtnā gadījumā, bet otru pusi — otrā, dabū mirušā laulātā tuvākie asinsradnieki.

1820.   abu ģildu pilsoņu bezberriu atraitnēm rīta_ balvu nodala no kopējās masas jau pirms tās sadalīšanas, kaut ari nebūtu par to sevišķi noteikts, un šī balva iztaisa lielajā ģildē 240 Alberta dālderus jeb 312 sudraba rubļus, bet mazajā 160 Alberta dālderus jeb 208 sudraba rubļus.

Skat. Lik. kr. .1924. g. — 52, 11.

1821.   pirms dalīšanas jādzeš no kopējās masas paradi; atraitnei tomēr ir tiesība, kad no šās masas nepietiek parādu samaksai, nodrošināt sev rīta balvu, atvēlot likumā noteiktā laikā pēc vīra nāves visu mantu kreditoriem, tā kā šajā gadījumā minētai balvai piekrīt konkursā priekšrocība. Bet ja atraitne termiņgada laikā patur savā_valdīšanā mantu, nesastādot par to inventāru, tad viņa zaudē augšā minēto tiesību.

1822.  kad'pec viena laulata nāves no laulības paliek bemi, tad pārdzīvojušam laulātam turpinās mantas kopība ar bērniem, kuri tādā gadījumā stājas mirušā vietā.

1823.   kamēr pārdzīvojušais laulātais neiestājas jaunā laulībā, bērni, pat sasnieguši pilngadību, nevar prasīt no viņa mantojuma sadalīšanu.

1824. atraitni, kas palikusi grūta, ari nevar piespiest sadalīt mantojumu.

1825.  kamēr turpinās mantas kopība, beriliem gan pieder domājamā dala kopējā masā, bet visa tā atrodas pārdzīvojušā laulātā pārvaldībā un lietošana, kuram bērni tikai jāuztur un jāaudzina.

Piezīme. Sīkāki noteikumi pār to atrodas augstāk, 277. un 286. pantā.

1826.  ja kads no bērniem, turpinoties vel mantas kopībai, nomirst, neatstādams sev lejupējos, tad viņa domājamā dala ieplūst kopējās masas sastāvā, tā kā sekojošā dalīšanā jāņem vērā tikai tajā laikā esošais bērnu skaits, bet ne tas, kāds bija palicis laulībai izbeidzoties ar viena laulātā nāvi.

1827.  visa peļņa no kopējās mantas nak par labu visai masai, un tāpat šī masa atbild ar visu savu sastāvu par parādiem, tiklab par tiem, kuri jau bijuši laulībai izbeidzoties, kā ari par tiem, kuri pieauguši vēlāk, turpinoties mantas kopībai; tādēļ šī atbildība krīt tādā pašā mērā uz bērnu domājamām daļām, kā uz pārdzīvojušā tēva vai pārdzīvojušās mātes daļu.

1828.  ja pārdzīvojušais laulātais iestājās jaunā laulībā un viņam ir bērni no agrākās, tad formālā mantojuma sadalīšana ar tiem nav nepieciešami vajadzīga, un kaut gan tiem vai to aizbildņiem nav liegts dalīšanu lūgt, tomēr ari gluži tāpat ir atļauts, uz savstarpēju vienošanos, bet ja visi bērni vēl,nav sasnieguši pilngadību — ar bāriņu tiesas atļauju, turpināt mantas kopību ari pēc jaunās laulības.

Piezīme. Par dažādu laulību bērnu pielīdzināšanu tādas kopības gadījumā, skat. tālāk, IV. sad., 3. nod., 3. nodalījumā.

Skat. paskaklr. pie 2003 . p.

1829. starp pārdzīvojušo laulāto un viņa beriliem izdaramai dalīšanai, vai nu tā notiek uz labprātīgu vēlēšanos, vai ari tādēļ, ka šis laulātais iestājas jaunā laulībā, jāaptver visa kopējā mantas masa. neizšķirot viņas pirmējās sastāvdaļas^

183°. Ja tadas dalīšanas laika (1829. p.) butu dzīvs tikai viens dēls vai viena meita, tad, dalot mantu ar tēvu, šis dels vai šī _meita dabū trešo daļu no visas masas, bet pārējās divas trešdaļasnakas tēvam; dalot mantu ar māti, viņi dabū pusi, bet otra puse nākas mātei.

1831. Dalot mantu starp tēvu un diviem vai vairak bērniem, puse no kopējās mantas nākas tēvam, bet otra puse visiem bērniem kopā; dalot starp bērniem un māti, pēdējā dabū vienu trešdaļu, bet bērni — pārējās divas trešdaļas.

1832-. Nepilngadīgiem bērniem viņu daļa nav formāli jānodala, un pietiek ar to, ka tikai tās sastāvs tiek noteikts un' pienācīgā kārtā nodrošināts.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas augstāk, 278., 279. un 287. pantā.

1833.  bērni var prasīt, lai tiem izdod viņu daļas (1832. _p.), kad tie sasnieguši pilngadību, bet meitas bez tam ari tad, kad tās iestājas larulība.

1834.  ja atraitnis, kuram ir bērni, iestājoties jauna laulība nav ar tiem mantojumu sadalījis vai nav tos kā citādi apmierinājis, un pēc savas nāves viņš atstāj atraitni un laulībā ar to piedzīvotus bērnus, tad mantojuma masa dalama tās pirmējās sastāvdaļās, no kurām papriekš nodalama pirmās laulības bērniem viņu mātes manta, bet pēc tam atraitnei, t. i. otrai sievai, tas, ko viņa ienesusi laulībā; no pārējās mantas dabū līdzīgas daļas, pēc personu skaita, abu laulību bērni un atraitne.

Piezīme. Par sekām, kādas ņoteiktas, kad atraitne, iestājoties' jaunā laulībā, nesadala mantojumu ar agrākās laulības bērniem, skat. tā-; lāk, IX. sadaļas 5. nodaļā.

1835.      —1869. (attiecas uz igauniju).

Trešā nodaļa. Asinsradnieku mantošana.

P i rm a i s nodalījums. Vispārēji noteikumi, ī. Radniecība, kura nodibina mantošanas tiesibu.

1870. likumisko mantošanas tiesību nodibina vienīgi asinsradniecība vai civilradniecība; bet svainība šo tiesību nedod.

1871.  mantošanas tiesību nodibina tikai tā radniecība, kura ceļas no likumīgas kopošanās, vai no tādiem sakariem, kurus likums pielīdzina pēdējai.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas 132. un turpm. un 147. un turpm. p.

1872. Ārlaulības bērni ir atstumti no likumiskās mantošanas attiecībā uz tēva inantojumu; bet attiecībā uz mātes un viņas asinsradnieku mantojumu viņi manto ar tādām pašām tiesībām kā laulībā dzimušie. Uz tā paša pamata ari pašu ārlaulības bērnu atstāto mantojumu manto tikai māte un viņas radījieki, bet tēvs un viņa radnieki no šā mantojuma ir atstumti.

1873.  bērniem, kuri leģitimeti ar sekojošu laulību, ir tādas pašas mantošanas tiesības kā likumīgiem bērniem un ari tie paši mantinieki, kas tiem. — Skat. augstāk, 173. p.

1874. adoptētie iegūst mantošanas tiesību uz viņu adoptētāju mantoto — Kurzemē cilts — īpašumu, kā ari uz adoptētāju asinsradnieku atstātu mantojumu, tikai tad, kad par to līgumā sevišķi noteikts. Bet attiecībā uz adoptētāju pašiegūtas mantas un Vidzemē ari visas kustamas mantas mantošanu adoptētie bauda vienādas tiesības ar likumīgiem bērniem, kaut ari par to nebūtu sevišķi noteikts līgumā vai testamentā. — Skat. augstāk, 191., 192. p.

960. -978. panti par mantoto un pašiegūto īpašumu atcelti (Lik. kr. 1925. g. — 187, I).

1875.  adopcija neatņem adoptētam mantošanas tiesības uz savu asinsradnieku atstāta mantojumu, ja vien adoptējot vai vēlāk nav notikusi tieša atteikšanās no šīm tiesībām. ļ

1876. no adoptētā manto vienādā pakāpē tiklab viņa asinsradnieki, kā ari adoptivie radnieki, ja vien adoptējot pirmajie nav tieši izslēgti no mantošanas. Bet mantotu un Kurzemē cilts īpašumu, kurš adoptētam piekritis no viņa adoptētājiem, viņa asinsradnieki var mantot tikai tad, kad par to notikusi sevišķa vienošanās.

1877. personas, kuras ar mantojuma atstājēju stav vairākkārtīgā radniecībā (257. p.), dabū, atbilstoši savu radniecības saišu skaitam, vairākas mantojuma daļas. — Skat. 1888. p.

1878.  mantojuma atstājēja radnieki pielaižami pie mantošanas bez jebkādas kārtu izšķirības.

II.    Mantošanas kartība.

1879. mantojuma atstājēja asinsradnieki manto pēc zināmās kārtas, kura pamatota pa daļai uz radniecības veidu, pa daļai uz .tās pakāpju tuvumu.

1880.  attiecībā uz mantošanas kārtu vispār izšķiramas četras likumisko mantinieku šķiras:

1) Pie pirmās šķiras pieskaitami, bez pakāpju tuvuma izšķirības, visi tie mantojuma atstājēja lejupējie, starp kuriem un viņu pašu nav dzīvi citi lejupējie, kam būtu tiesība mantot.

2) Pie otras šķiras pieder mantojuma atstājēja augšupēļjie, viņam pec pakāpes tuvākie radnieki, kā ari viņa īstie brāli un māsas un to brāļu un māsu bērni, kas nomiruši pirms viņa.

3) Pie trešās šķiras pieskaitami mantojuma atstājēja pusbrāļi un pusmāsās un to pusbrāļu un pusmāsu bērni, kas miruši pirms viņa.

4) Beidzot, ceturtā šķirā nāk pārējie, pie otrās vai trešās šķiras nepiederīgie, pēc pakāpes tuvākie sāņu radnieki, neizšķirot pilnīgo radniecību no nepilnīgās.

Piezīme. Izņēmumi no šās vispārējās mantošanas kārtības dažādos tiesību apgabalos pievesti šās (3.) nodaļasturpmākos nodalījumos.

1881.  nevienu no zemāko šķiru mantiniekiem nevar pielaist pie mantošanas, kamēr ir dzīvi pie kādas no augstākām šķirām piederīgi mantinieki.

1882. kad atkrīt no mantinieku šķiras tā persona, kuru likums aicina pie mantošanas pirms citiem, un ja nepaliek līdzmantinieku ar tādam pašām tiesībām, kādas bijušas šai personai, vai ja tie ari visi atkrituši, tad mantojums pāriet nevis uz atkritušā lejupējiem vai citiem tā mantiniekiem, bet uz to, kas ieņem attiecībā uz mantojuma atstājēju tuvāko vietu tajā šķirā. Kad šajā šķirā nav vairs tādu, kam ir tiesība mantot, vai kad visas pie tās piederīgās personas atkrīt, tad mantojums pāriet uz turpmāko šķiru, sākot no tiem, kurus likums aicina pie mantošanas pirms citiem.

1883. pirmā šķira nav jaievero, vai mantojuma atstājēja lejupējie, viņam mirstot, vēl bijuši padoti viņam piederošai vecāku varai, vai jau bijuši izgājuši no tās.

1884.  vienas personas bērni no vairākām laulībam manto no sava tēva vai mātes kopīgi, bet dažādu personu bērni — katrs no sava tēva vai mātes.

Piezīme. Sīkāki noteikumi dažādiem gadījumiem šajā ziņā, atrodas otrā nodaļā, par laulāto mantošanu. J

1885.  bērni, bērnu bērni u. t. t., kas palikuši mantojumam atklājoties, manto bez jebkāda aprobežojuma attiecībā uz pakāpes tuvumu, ar pārstāvības tiesībām, uz kuru pamata attālākie lejupējie stājas sava mirušā tēva vai mātes vietā un visi kopā dabū to daļu no mantojuma, kuru būtu dabūjuši tēvs vai māte paši, ja tie būtu pārdzīvojuši mantojuma atstājēju un mantojuši no viņa.

o

1886.  tadu pašu pārstāvībās tiesību (1885. p.) bauda ari mantojuma atstājēja brāļu un māsu bēnii, neizšķirot pilnīgu radniecību no nepilnīgas (258. p:), bet uz viņu bērnu bērniem šī tiesība neattiecas.

1887.  mantinieku tiesība pārstāvēt savus mirušos vecākus (1885. un 1886. p.) izriet nevis no viņu tiesības uz vecāku atstāto mantojumu, bet gan no viņu pašu, kā lejupējo, mantošanas tiesības, un tādēļ, kad viņi nepieņem savu vecāku atstāto mantojumu, viņiem nav jāsamaksā vecāku parādi no tā, ko viņi dabūjuši no mirušā vectēva, tēva vai mātes brāļa u. t. t.

1888.   ceturtā šķira nav pārstāvībās tiesības, kadeļ pec romiešu skaitījuma (249. p.) tuvākās pakāpes radnieki vienmēr katrā ziņā izslēdz attālākās, bet kad ir vairāki vienāda tuvumu radnieki, tad viņi visi dala mantojumu savā starpā pēc galvām. Šajā šķirā ari neievēro ne daudzkārtēju radniecību (257. un 1877. р.), ne izšķirību starp pilnīgu un nepilnīgu radniecību (258. р.), ne ari dzimumu izšķirību.

1880. Tajos gadījumos, kuros ir spēka pārstāvībās tiesība (1885. un 1886. p.), mantojums dalams nevis pēc personu, bet gan pēc cilšu skaita, t. i. visi pārstāvamā pēcnācēji dabū kopā to mantojuma dalu, kuru būtu dabūjis mirušais tēvs vai māte, ja tie būtu vēl dzīvi mantojuma aicinājuma laikā. Pirmajā šķirā šis noteikums piemērojams visos gadījumos, vienalga, vai reizē būtu aicināti pie mantojuma vienas un tās pašas pakāpes vai dažādu pakāpju lefupējie. Turpretim mirušo brāļu un māsu bērni manto pēc ciltīm tikai tad, kad tie manto kopīgi ar mantojuma atstājēja brāļiem un māsām; bet ja tādu brāļu un māsu nav, tad viņu bērni dala savā starpā mantojumu vaiviņiem pienākošos ' mantojuma daļu pēc galvām.

1890.     Ja mantojumu atstaj muižnieks, tad, mantojot kopīgi vīriešu un sieviešu dzimuma personām, vīriešiem, pēc Vidzemes un Kurzemes zemes tiesībām, ir priekšroka pret sievietēm paturēt sev šā mantojuma sastāvā esošās muižas.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas astotā sadaļā.

Skat. Lik. kr. 1920. g. — 187; bez tam 597.—622. panti par lauku muižām strīpoti (Lik. kr. 1925. g. 187, II).

1891.    Radniecības tuvuma noteikšanai jāievēro mantojuma aicinājuma laiks. Tādēļ, ja mantojuma atstājējs nomirst, neatstadams ne testamenta, ne mantinieka iecelšanas līguma, radniecības tuvums noteicams pēc viņa miršanas laika, un ja ari palicis testaments vai līgums, bet pēc tiem neviens nav mantojis, tad pēc tā laika, kad tas nācis droši zināms. Beidzot, ja mantinieks pēc testamenta vai līguma nav varējis tos izlietot viņu spēkā neesamības dēļ, tad jautājums par radniecības tuvumu no jauna izšķirams pēc mantojuma atstājēja miršanas laika.

Vietējie civillikumi. 14

P i e z I m e. Par laiku, pec kura noteicama mantošana no bezvēsts promesošas personas, skat. augstāk, 523., 526. un turpm. p.

1892.    Pec mantojuma aicinajuma laika (1891. p.) noteicama ari mantojuma dalīšanas kārtība starp vairākiem līdzmantiniekiem.

1893Par mantinieku var but tikai tas, kas mantojuma aicinajuma laikā bijis jau ieņemts, kaut ari viņš tajā laikā vēl nebūtu piedzimis.

Otrais nodalījums.

Vidzemes zemes tiesību sevišķie noteikumi.

L Mantošanas kārtība pirmajā šķirā.

1894.  noteicot mantojuma daļas katram no lejupejiem, jaievero, bez pakāpju tuvuma (1885. un 1889. p.), ari mantinieku dzimums, kā ari pie mantojuma piederīgās mantas dabiskās un tiesiskās īpašības.

1895.  mantas dabiskas un tiesiskas īpašības, vienalga, vai šī manta ir kustama vai nekustama, vai tā bijusi mantojuma atstājēja īpašums vai atradusies viņa ķīlu-valdīšanā, noteic vienīgi pēc mantojuma aicinājuma laika. *

Skat. paskaidr. pie 1730. p.

1896.  kad paliek tikai dēli vai tikai meitas, tad visu mantojumu dala viņu starpā līdzīgās daļās.

Piezīme. Par tādas mantas pievienojumu, kas dabūta pirms mantojuma atklāšanās, skat. VIII. sadaļas 3. nodaļu.

I

1897.  ja manto abu dzimumu bērni, tad no muižām, kuras piederējušas mantojuma atstājējam vai atradušās viņa dzimtsķīlu valdīšanā, katrs dēls dabū divkāršu daļu pret katras meitas daļu; bet pārējais mantojums, vienalga, vai tas sastāv no kustamām mantām vai no parādu prasījumiem un īpašumiem, kuri atdoti jaunā ķīlu-valdīšanā, dalams starp dēliem un meitām līdzīgās daļās. Pilsētu nekustamu īpašumu dalīšana izdarama pēc vietējām pilsētu tiesībām..

Skat. paskaidr. pie 1730. d.

1898.  iepriekšējā (1897.) pantā norādītā muižu dalīšanas kārtība jāievēro nevien priekš pirmās pakāpes, bet ari priekš attālāku pakāpju lejupējiem, tā kā katrs mantojuma atstājēja bērna dēls dabū no tādiem nekustamiem īpašumiem divkāršu daļu pret savas masas daļu.

1899.   muižu daļa, kas piekritusi atraitnei-matei, dalot mantojumu ar bērniem (1727. p.), pēc viņas nāves dalama starp tiem kā vesela muiža, un uz šā pamata katrs dēls dabū no šās daļas divkāršu daļu pret katras meitas daļu.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par kārtību, kāda jāievēro mantojumu dalot, atrodas VIII. sadaļā.

II.    Mantošanas kartība otra un turpmākās šķiras.

1900.   otrā un trešā Šķira jaizšķir mantošanas kartība dzimtsmuižam no mantošanas kārtības pārējai mautai.

Skat. paskaidr. pie 1874. p..

A.     mantošanas kartība pārējai mantai, izņemot dzimtsmuižas.

I.    Otrā šķira.

1901.   augšupējo radnieku un īsto brāļu un māsu mantošanas kārtība izšķiras raugoties pēc tam, vai mantojuma atstājējs dzīvs būdams bijis ^nodalīts no saviem mantiniekiem vai ne. Mantošanā no meitām vai māsām, kuras nomirušas bez bērniem, vienmēr jāievēro tā kārtība, kāda noteikta attiecībā uz nenodalītām personām.

Attiecībā uz virsrakstu skat. paskaidr. pie 1874. p.

a)     nenodalītu augšupējo, brāļu un masu mantošana.

1902.   ja mantojuma atstājējs un viņa mantinieks vel nav bijuši viens no otra nodalīti, tad tēvs, pēc mantojuma atstājēja atraitnes apmierināšanas ar viņai pienācīgo daļu, dabu no mantojuma atstājēja to, ko viņš pats tam labprātīgi devis. Pēc tam atlikušo dabū mirušā tēvs un māte, kā ari viņa brāļi un māsas un to brāļu un māsu bērni, kas nomiruši pirms .viņa, un viss tas dalams, neatkarīgi no dažādo mantas sastāvdaļu būtības, starp tēvu un māti un vēl dzīvajiem brāļiem un māsām pēc galvām, bet starp nomirušo brāļu un māsu bērniem — pēc ciltīm. Bet ja tēvs vai māte nav vairs dzīvi, tad viņu vietā stājas viņu pēc pakāpes tuvākie augšupējie radnieki.

1903.  kad, nepiedaloties mantojuma atstājēja vecākiem, manto tikai viņa brāļi un māsas un jau mirušo brāļu un māsu bērni, tad mantojums dalams starp viņiem visie'm pēc 1886. un 1889. panta noteikumiem.

1904.  no vairākiem attalākiem augšupejiem, tiklab mantojot tiem kopīgi ar mantojuma atstājēja brāļiem un māsām un mirušo brāļu un māsu bērniem, kā ari, neatkarīgi no tam, mantojot tiem vieniem pašiem, tuvākais katrā ziņā atstumj nevien savas puses, bet ari otras puses attālāko; bet vienāda tuvuma augšupējie manto kopā.

1905.  kad vairaki attalaki augšupejie pieder tikai pie vienas puses, tad viņiem piekritušo mantojumu vai tā piekritušo dalu dala starp viņiem pēc galvām; bet kad ir augšupejie no abām pusēm, tad minēto mantojumu vai mantojuma daļu dala divās līdzīgās pusēs, no kurām viena nāk augšupējiem no tēva puses, bet otra augšupējiem no mātes puses, pie kam vieni kā otri dala viņiem piekritušo .pusi pēc galvām.

b)     nodalītu augs upē jo, brāļu un masu mantošana.

1906 . Ja starp mantiniekiem, kuri pieder pie otras šķiras, teva mantojums bijis sadalīts (1722. un turpm., 1753. p.), tad, mirstot kādam vai kādai no mantojumu sadalījušiem brāļiem vai māsām un pie tam neatstājot bērnus, tās daļas mantošanas kārtība, kuru mirušais brālis vai mirušā māsa dabūjuši no tēva atstātām muižām, nosacīta sekojošos noteikumos (1907.—1910. p.).

Piezīme. Attiecībā uz tēva pārējo mantojumu, izņemot muižas, kā ari uz visu mātes mantojumu, nodalīšanai nav nekāda iespaida uz mantošanu.

1907. mate tāda savu nodalīto bērnu mantojuma (1906. p.) nepiedalās.

1908.  nodalītas masas un viņu bērni ari nepiedalas savu nodalīto bezbērnu brāļu atstātā mantojumā (1906. p.), kurš nākas tikai brāļiem un ar tiem kopā mantojošiem, mirušo brāļu bērniem, kā ari nenodalītām māsām.

1909 . Mate, nodalītās māsas un masu bērni atstumti no mantojuma (1907. un 1908. p.) tikai tad, kad ir tādi mantinieki,, kuri bauda priekšrocību pret viņām, t. ī. brāļi, kopīgi ar tiem mantojošie brāļu bērni un nenodalītas māsas. Tādēļ, kad nomirst pēdējais no nodalītiem brāļiem, mantošana pēc viņa piekrīt kā nodalītai mātei, tā ari nodalītām māsām, kopā ar jau mirušo māsu bērniem, bet tomēr ar to nosacījumu, ka ja līdz ar viņām mantojumā piedalās nenodalītās māsas, tad mātei un pārējiem augšā minētiem mantiniekiem manta, kura viņiem bijusi nodalīta, jāpievieno kopējai mantojuma masai; šis nosacījums neattiecas uz miruša brāļa bērniem, kuri manto kopā ar šīm personām.

1910.  nodalītas masas atstāto mantu manto ar vienādām tiesībām visi viņas brāļi un māsas un mirušo brāļu un māsu bērni, neraugoties uz to, vai viņi bijuši nodalīti vai ne.

II.   Trešā un ceturtā šķira.

1911.  pusbrāli un pusmāsas un viņu bērni, ja viņi nav bijuši nodalīti no mantojuma atstājēja tam dzīvam esot, manto un dala mantojumu savā starpā pēc 1880., 1886. un 1891. panta noteikumiem.

1912.  ja turpretim šīs personas bijušas nodalītas no mantojuma atstājēja, tad mantošana un dalīšana viņu starpā notiek pēc 1906.-—1910. panta noteikumiem.

1913.  attiecībā uz ceturtās šķiras mantiniekiem (1880. un 1888. p.) netiek ievērots, vai viņi bijuši savā starpā nodalīti vai ne.

B.     sevišķa mantošanas kārtiba dzimtsmuižām.

1914.  augšupējā un sāņu linijā dzimtsmuižas dabū tās puses radnieki, no kuras šīs dzimtsmuižas ienākušas dzimtā.

Attiecībā uz 1914.—1917.. p. skat. paskaidr. pie 1874 p.

1915._ saskaņā ar to (1914. p.) nomirēja atstāta dzimtsmuiža. piekrīt vai nu tēva vai mātes linijai, raugoties pēc tam, no kā puses tā nākusi. Tuvākā — tēva vai mātes linija izslēdz tālākās — vectēvu un vecmāšu līnijas, bet šīs linijas atkal izslēdz vectēvu un vecmāšu tēvu un māšu linijas u. t. t. Katrā linijā mantošanas kārtību noteic pēc pakāpju tuvuma un tikai attiecībā uz brāļu un māšu bērniem — pēc pārstāvības tiesības. P_ie tam neizšķir pilnīgu radniecību no nepilnīgas (258. p.), tā kā no tēva nākušās dzimtsmuižas piekrīt bez izšķirības kā īstiem brāļiem un māsām, tā ari konsangvinejiem, bet no mātes nākušās — kā īstiem brāļiem un māsām, tā ari uteriniem.

1916.  mantojuma atstājēja nodalīšanai no mantiniekiem un šo pēdējo nodalīšanai savā starpā ir attiecībā uz dzimtsmuižām tāds pats iespaids kā attiecībā uz pārējo mantu. — Skat. 1906.—1910., 1912., 1913. p.

1917.  sevišķā mantošanas kārtība dzim'tsmuižām (1914. un 1915. p.) paliek spēkā tik ilgi, kamēr vēl ir pēcnācēji no īpašuma pirmā ieguvēja; bet tiklīdz tādu pēcnācēju vairs nav, muiža vairs nav uzskatama par dzimtsmuižu un, pieņemot pašiegūtas raksturu, padota 1901.—1905.,

1911.    un 1913. panta noteikumiem.

Trešais nodalījums.

1918.        —1926. (attiecas uz Igauniju).

Ceturtais nodalījums.

Kurzemes zemes un pilsētu tiesību sevišķie noteikumi.

I.    Mantošanas kārtiba pirmā šķirā.

1927. Kad mantojuma atstājējs nav piederējis pie vietējās muižniecības, tad mantojumu dala starp viņa pēcnājējiem, pēc 1880., 1883. līdz

1885.,      1887. un 1889. panta noteikumiem, kā pirmās pakāpes lejupējiem, tā ari citu, attālāku pakāpju ciltim, līdzīgās dalās.

Skat. Lik. kr. 1920. g. ~ 187.

192-8. Kad indigenata muižnieka mantu kopīgi manto dēli un meitas, kairs dels dabū trīskārtīgu daļu pret meitas daļu, kas attiecas nevien uz pirmās pakāpes, bet ari uz tālāko pakāpju lejupējiem, aptverot pie tam nevien muižas, bet itin visu tēva mantojumu; turpretim mātes atstato mantojumu, kā ari mātes puses augšupējo īiķ tēva puses sieviešu dzimuma augšupējo atstātu mantojumu; dala-kā starp bērniem, tā ari starp bērniem un attālākiem lejupējiem līdzīgās dalās, bez dzimumu izšķirības.

a *

Skat. Lik. kr. 1920. g. — 187.

. 1929. No 1928. panta noradītās dalīšanas kartības tēvam atļauts testamentā atkāpties tikai tajā ziņā, ka viņš var katras meitas dalu samazināt pēc sava ieskata; bet palielināt to viņš var tikai līdz pusei no dēla daļas.

1930.  piltenes apgabala no muižnieka var'mantot tikai deli, izslēdzot meitās. Mejtām ir _tikai tiesība uz viņu kārtai atbilstošu uzturu un, iestājoties laulībā, uz pūru, kura apmēru, ja to nav noteikuši vecāki, nosaka brāļi tiesas uzraudzībā un pēc apspriedes ar radniekiem kā no tēva, tā ari no mātes puses. Bet ja šajā ziņā nenotiek labprātīga vienošanās starp ieinteresētām personām, tad dēli un meitas dala mantojumu pēc 1928. panta noteikumiem.

Skat. Lik. kr. 1920. g. — 187.

1931. bauskas un jaunjelgavas pilsētas vecākais dels dabu ārpus savas daļas mirušā tēva drēbes.

1932.  minētas divās pilsētās' (1931. p.) tie vīriešu vai sieviešu dzimuma bērni, kuri, vecākiem dzīviem esot, saņēmuši lielāku vai mazāku daļu mantas tajā nolūkā, lai ar to viņus pilnīgi nodalītu, nepiedalās vecāku mantojumā, kamēr ir vēl dzīvi tādi bērni, kuri līdz vecāku nāvei atradušies ar tiem mantas kopībā. Bet ja vecākiem mirstot nepaliek nenodalītu bērnu, tad mantojums piekrīt nodalītiem.

II.    Mantošanas kartība otra šķira.

1933.  ja mantojuma atstajejs atstaj, līdz ar augšupejiem, ari īstus brāļus un māsas, kā ari pirms viņa nomirušo īsto brāļu un māsu bērnus, tad pusi no mantojuma dabū augšupējie, bet otru pusi brāļi un māsas un mirušo brāļu un māsu bērni, pēc kam tiklab augšupējie, kā ari brāļi _un māsas, dala savas puses līdzīgās dajās, t. i. pēc galvām, bet mirušo brāļu un māsu bērni — pēc ciltim.

1934. no augšupējo skaita, vai nu viņi manto vieni paši, vai kopa ar brāļiem un māsām un brāļu un māsu bērniem, tuvākie izslēdz attā

lakos. Vienāda tuvuma augšupējie manto pēc linijām, tā kā no itin visas viņiem piekrītošās daļas tēva linija dabu vienu pusi, bet mātes linija. otru pusi. Sadaloties vienai vai otrai līnijai atkal vairākās citās, šīs pēdējās dala mantojuma tāpat pēc linijām.

1935.  citada ziņa šeit piemerojami 1880., 1886. un 1889. panta noteikumi

1936.  ja bauskas un jaunjelgavas pilsētas pilnīgi no saviem vecākiem nodalīta persona (1932. p.) neatstāj lejupējos, tad no viņas manto tie viņas brāli un māsas, kas ari ir nodalīti; bet nenodalītos pielaiž mantot tikai tad, kad nav nodalīto.

III.    Mantošanas kartība trešā un ceturtā šķira.

1937. mantošanas kartību šajas šķiras noteic pec visparejiem noteikumiem, tikai ar to izšķirību Bauskas un Jaunjelgavas pilsētām, ka tur 1936. panta noteikumi piemērojami ari pusbrāļiem un pusmāsām,

Skat. 1800. un 18&amp;6.—1889. p.

Pieietais n odai ī jums.

Vidzemes pilsētu tiesību sevišķie noteikumi.

I.    Mantošanas kārtība tajos gadījumos, kad nav nodalītu bērnu.

1938.        izņemot sevišķos noteikumus, kādi paledzeti gadījumiem, kad bērni nodalīti un ar to izstājas no mantas kopības (1947. un turpm. p.J, Vidzemes pilsētās ir spēkā, attiecībā uz mantošanas kārtību, vispārējie

1880.         —1889. panta noteikumi. Mantojuma daļu apmērs katram kopīgi mantojošam mantiniekam neatkarājas ne uo viņa dzimuma, ne no mantojuma sastāvdaļu dabiskām vai tiesiskām īpašībām.

1939.  kad kopīgi manto augšupejie ar īstiem brāļiem un māsām, mantojums dalams pēc galvām. Bet ja kopīgi ar augšupējiem un brāļiem un māsām, vai tikai ar augšupējiem, vai ari tikai_ ar brāļiem un māsām, jāmanto ari mimšo brāļu un māsu bērniem, tad tādi bērni manto pēc ciltim, bet pārējās no minētām personām — pēc galvām.

1940.  savstarpējas mantošanas attiecības starp augšupejiem noteiktas saskaņā ar 1934. panta nosacījumiem’.

1941.    -1946. (attiecas uz Igauniju).

II.    Nodalīšanas iespaids uz mantošanas kārtību.

1947.  no 1938.—1946. panta noteiktas mantošanas kartības atkāpjas, kad bērni, tiklab abiem vecākiem dzīviem esot, kā ari pēc viņu nāves, pilnīgi nodalīti (1829. un turpm., 1858 unturpm. p.), vienalga, vai nodalīšana izdarīta īstenībā, vai tikai varda pēc, atstājot bērnu daļas vecāku valdīšana un lietošanā» ja vien tā notikusi no visas tēva un mātes mantas, ar» noļuku nodalīt bērniem pilnīgi visu tiem pienācīgo mantojuma daļu. Bet vienkāršai nodalīšanai no tēva vai mātes mantas, pabalstam, kādu vecāki sniedz kādam no bemiem paša saimniecības ierīkošanai, kā ari meitai laulībā iestājoties dotam pūram, ja pie tam nav biijs noteikts, ka viņa ar to formāli un pilnīgi nodalīta, nav nekāda iespaida uz pašu mantošanas kārtību.

Pantā minētie 1941.—1946. 'p. attiecas uz Igauniju.

1948.  berili, kuri uz. augša noradīta pamata pilnīgi nodalīti (1947. p.), ir atstumti no jebkādas dalības vecāku atstātā mantojumā, kamēr ir citi, nenodalīti bērni, un manto tikai tad, ja nav nenodalītu bērnu: bet tadā gadījumā viņiem ir priekšrocība pret visiem pārējiem mantiniekiem. Tas attiecas ari uz nodalīto bērnu pēcnācējiem.

1949.  ja daži no bērniem nodalīti viena laika, un viens no tiem nomirst, neatstādams pēcnācējus, tad viņa mantojums pāriet nevis uz palikušajiem nenodalītiem, ne ari uz vecākiem, bet uz tiem brāļiem un māsām, kas ar viņu reizē tikuši nodalīti, un uz to pēcnācējiem.

1950.  bet ja viens vai vairāki no bērniem nodalīti nevis reize, bet dažādā laikā un katrs atsevišķi, un ja viens no nodalītiem nomirst, neatstādams pēcnācējus, tad šādā gadījumā no viņa manto itin visi viņa brāli un māsas vienādās dalās, neizšķirot nodalītos no nenodalītiem.

1951.  ja pēc tēva un mātes nāves nomirst, neatstajot pēcnācējus dēls vai meita, kuri vecākiem dzīviem esot nav bijuši nodalīti, tad nomirušo dala nākas tiem.brāļiem un māsām, kas tāpat palikuši nenodalīti; bet nodalītie šajā mantojumā nepiedalās.

Piezīme. Par mantošanu no nenodalīta dēla vai meitas, kas miruši vienam no vecākiem dzīvam esot, skat. augstāk, 1826. un 1854. pantu.

1952.  ja paliek tikai viens nenodalīts dels vai viena nenodalīta meita, un viņiem nav pēcnācēju, tad viņu mantojums nākas vecākiem, bet kad ari tie vairs nav dzīvi, tad — nodalītiem brāļiem un māsām.

1953.  ja no vairakiem reize nodalītiem bērniem (1949. p.) visi, izņemot vienu, nomirst, neatstādami pēcnācējus, bet pēc tam nomirst tapai bez bērniem ari šis pēdējais, tad no viņa, kad ari vecāki vairs nav dzīvi, manto līdzīgas daļās tiklab nenodalītie brāļi un māsas, kā ari .tie, kas tikuši nodalīti ka-trs atsevišķi.

1954.—1964. (attiecas uz Igauniju).

Ceturtā nodaļa. Bezmantinieku manta.

1965. Ja kads mirst, nedodot nāves gadījumam rīkojumu par savu mantu un neatstājot pēc sevis mantotspējīgus laulāto vai radniekus, vai ja šie radnieki vai laulātais likumīgā, termiņā neierodas pieņemt mantojumu, vai ari kaut kāda iemesla dēļ nevar viņu pieņemt, tad mantojums piekrīt valstij.

Šis pants izteikts 1920. g, 12. marta likuma (Lik. kr. 169) redakcijā.

1965.    manta, kura paliek pec juridiskām personām, kas izbeigušas savu pastāvēšanu, izņemot tādas, kuru mērķis bijis iegūt peļņu saviem biedriem, pielīdzināmā bezmantinieku mantai un piekrīt valstij, ja likums, viņu dibināšanas akts vai statūti nenosaka ko citu.

Skat. pasķaidr. pie 1965. p.

1966.—1969- (atcelti). [(1920. g. 12. mart. (lik. kr. 169)1.

1970. Valsts pieņem bezmantinieku mantu ne citādi kā ar inventārā tiesībām, saskaņā ar 2649. un tālākiem pantiem. Valsts tiesības uz bezmantinieku mantu nosakamas tiesas ceļā.

Skat. paskaidr. pie 1965. p.

Piektā nodaļa. Sevišķa mantošanas kārtība dažos no vispārējiem noteikumiem izņemtos gadījumos.

Pirmais nodalījums.

1971. (atcelts). [1911. g. 20. mart. (kriev. lik. kr. 560) X!I.|.

Otrais nodalījums.

Kroņa īpašumu nomas un nomas naudas mantošana.

1972-. īpašums, kas visžēlīgi piešķirts nomā uz zināmiem gadiem, nododams pēc nomnieka nāves, uz vēl atlikušo nomas laiku, viņa atraitnes un pēcnācēju valdīšanā, bet nesadalot īpašumu un uzliekot mantiniekiem pienākumu vai nu uzdot viņa pārvaldīšanu kādam no sava vi-

dus, vai nodot nomas valdīšanu likumīgā kārtā trešai personai. Abos gadījumos ienākami, ja ir vairāki kopmantinieki, sadalami viņu starpā pec vispārējiem spēka esošiem noteikumiem par mantošanas kārtību, saskaņa ar kuriem bezbērnu atraitne dabū visu nomu, bet atraitnemā-te— bērna daļu; bērni manto līdzīgās daļās, bet attālāki lejupējie — uz pārstāvībās tiesībām. Atraitnes-iestāšanās jaunā laulībā neatņem viņai tjesību uz nomu vai viņai piekrītošo nomas daļu. b

1972.  —'1980. p. atkrīt, jo tajos norādītā zemes gabalu piešķiršana nomā pēc mūsu likumiem nepastāv.

1973.  ja nomnieks, kuram piešķirts īpašums nomā, nomirst, iekam stājies ta valdīšanā, tad-viņa atraitne un pēcnācēji bauda, attiecībā ūz šo nomu, tās pašais mantojuma tiesības, bez sevišķa visaugstākā apstiprinājumā.

1974.  ja pec nomnieka nāves nav palicis ne atraitnes, ne' pēcnācēju, tad īpašums pāriet atpakaļ kronim un nekādiem citiem mantiniekiem nav uz to tiesības. Līdz saimniecības gada beigām īpašums tomēr paliek likumiskiem mantiniekiem, ja viņi apņemas nomaksāt noteikto nomās maksu un do&gt;t attiecīgu nodrošinājumu par to.

1975.  to pašu_ tiesību (1974. p.) valdīt īpašuma nomu, nomaksājot nomas maksu, līdz nākamam saimniecības gadam, bauda ari to nomnieku mantinieki, kuriem noma bijusi piešķirta mūža valdīšanā.

1976.  ja nomnieks vel dzīvs būdams nodevis īpašuma nomu tālāk citam par gada maksu, un ienākumi, kurus viņš nolīdzis sev no šās personas, palikuši vel nesamaksāti, tad tie nākas viņa. atraitnei un pēcnācējiem, bet ja tādu nav — kronim.

t

1977.  ja persona, kurai nomnieks nodevis īpašumu talak, jau samaksājusi viņam attiecīgo maksu uz priekšu par visu termiņu, tad īpašums _paliek pēc līguma šās personas valdīšanā, neprasot no viņas jaunu maksājumu par labu kronim.

1978.  ja nomniekam nomasīpašuma vietā bijusi piešķirta zinarna gada suma, tad tiesība uz šo sumu pāriet uz viņa atraitni uti pēcnācējiem uz tā paša pamata, kāds noteikts attiecībā uz pašu nomu (1972. un turpm. panti).

1979.  ja nomniekam nepaliek ne atraitnes, ne pēcnācēju, tad visi augšā apzīmētie naudas maksājumi (1978. p.) izbeidzas, un nekādas prasības, ne no mantojuma atstājēja tiešā lejupējā linijā nestāvošo mantinieku,-ne no trešo personu puses, lai tās ari izrietētu no jebkādiem tiesiskiem. darījumiem, netiek ievērotas.

« '

1980.  naudas, maksajumi, kas nolemti kadam pirms nomas noteikšanas un pirms stāšanās nomas valdīšanā, bez ieskaita nomas termiņā, izbeidzas no tās dienas, kad mirusi persona, kurai tie nolemti, pat ari tad, ja šī persona būtu atstājusi atraitni un pēcnācējus.

Trešā sadaļa. Mantošana pēc testamenta.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

1981.  vidzeme ikvienu vienpuseju rīkojumu, kuru kāds devis savam nāves gadījumam par visu savu mantu vai par tās daļu, sauc par testamentu jeb pēdējās gribas izteikumu.

1982..kurzemē par testamentu sauc tikai tādu pēdējas gribas izteikumu, kurā mantojuma atstājējs ieceļ vienu vai vairākus tiešus mantiniekus. Bet pēdējās gribas izteikumu, kurā, bez tiešo mantinieku iecelšanas, atrodas ari citi 'rīkojumi nāves gadījumam, sauc par kodieilu.'

Piezīme. Vidzemē ar kodieilu saprot ikvienu papildinājumu pie agrāk sastādīta galvenā testamenta.

1983.       katru testamentu un katru kodicilta, ka vienpuseju gribas izteikumu, testators var katrā laikā atcelt pēc sava ieskata.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas šās (III) grāmatas iX sadaļas 2. nodaļas 2. nodalījumā^

Otrā nodaļa. Testamenta sastādīšanai vajadzigās īpašibas.

1984.        sastādīt testamentu var katra persona, kura atrodas pie pilna prāta un labas atmiņas, ja viņai ir tiesība rīkoties ar savu mantu un pie tam spēja skaidri izteikt savu gribu.

1985.        liels vecums, slimība vai miesas trukumi nav atzīstami par šķērsli testamenta sastādīšanai, ja vien testators ar to nav zaudējis spēju apzināt savu gribu un to izteikt.

1986.       kurlmēmiem nav tiesības sastādīt testamentu tikai tad, kad tie nespēj skaidri izteikt savu gribu.

1987.    kas, nebūdams ne kurls, ne mems, nevar tomēr ue rakstīt, ne saprotami runāt, un tādēļ nespēj skaidri izteikt savu gribu, tas nav uzskatams par spējīgu sastādīt testamentu. Bet vienkāršs trūkums valodas orgānos, kā piemēram stostīšanās, nav atzīstams tam par šķērsli, ja vien testatora gribu iespējams noteikti saprast.

1988.        gara slimie, kamēr vii;ū atrodas prāta sajukuma, ka ari personas, kuras tiesa izsludinājusi par izšķērdētājiem, nevar sastādīt testamentus, kuriem būtu likumīgs spēks.

Piezīme (attiecas uz Igaunija).

Sal. 503. p.

1989.       nepilngadīgie, kuri nav sasnieguši divdesmit vienu gadu, bet Kurzemē (izņemot Liepāju) — divdesmit gadus, nevar sastādīt testamentu.

1990.       zem vecāku varas stāvoši bērni nevar novelēt savu atsevišķo mantu tikai līdz tam laikam, kamēr viņi vēl nav sasnieguši pilngadību.

Skat. 215. un turpm. p.

1991.       vidzeme sieva var sastadīt testamentu vīram pair labu ne citādi, ka piedaloties padomdevējam, bet citām personām par labu ne citādi, kā ar vīra padomu un piekrišanu. Ja vīrs kavētu sievas testamentarisko rīkojumu aiz savtīgiem nolūkiem, tad viņai atļauts meklēt tiesas aizstāvību. 1 .

Skat. 29.. 30. un 512. un turpm. p.

1992.       kurzeme sieva var sastādīt testamentu ari bez vīra padoma un piekrišanas.

Trešā nodaļa. Novēlamās mantas īpašibas.

1993.        noteikt nāves gadījumam atļauts tikai par savu paša, bet ne svešu mantu. Tādēļ ari kādas sabiedrības locekļa sastādīta testamenta spēks var attiekties tikai uz to dalu. kura viņam piekrīt no kopējās mantas.

Piezīme. Par izņēmumiem no šā noteikuma skat. tālāk 2225. un turpm. p.

1994.       par kroņa nomas īpašumiem, ka ari par ienākumiem no tiem un par nomas vietā nolemto naudu, nomnieks var brīvi noteikt savam

nāves gadījumam tikai tām personām par labu, kuras var tos mantot pēc likuma (1972. un turpm. p.), un, starp citu, novēlēt tos tikai vien'am pašam no šiem mantiniekiem, atstumjot visus pārējos; bet ikviens viņa testamenta rīkojums citām personām par labu ir aizliegts.

Skat, paskaidr. pie 1972. p.

1995.    pec vidzemes zemes un pilsētu tiesībām novēlētajam nav tiesības noteikt nāves gadījumam par saviem mantotiem nekustamiem īpašumiem, kā ari par viņu turpmākiem augļiem, tādēļ ka mantotiem nekustamiem īpašumiem vajag neatņemami piederēt viņu likumiskiem mantiniekiem.

Piezīme. Par tāda rīkojuma sekām skat. augstāk 962., 966., 970. un 972. p. Izņēmumi no šā noteikuma norādīti tālāk, 1997. un turpm., 2016. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

Piezīmē minētie 962. un 966. p. atcelti (Lik, kr. 1925. g. — 187, 1), bet 970. un 972. p. attiecas uz Igauniju.

1996.       vidzeme, kad ir vairaki likumiski mantinieki, testators savu mantoto mantu nevar sadalīt starp viņiem pēc sava ieskata.

1997.       aprobežojumi, kas norādīti 1995. un 1996. pantā, zaudē spēku, kad testators ir pēdējais savā cilti, vai kad viņa tuvākie asinsradnieki, kuriem pēc likuma jābūt viņa mantiniekiem, izteic piekrišanu, ka viņš var rīkoties pēc savas gribas ar mantotiem nekustamiem īpašumiem.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

i

1998.        testators, kuram nav pašiegutas mantas, pec Vidzemeszemes tiesībām drīkst novēlēt labdarīgiem mērķiem desmito daļu no saviem mantotiem nekustamiem īpašumiem, iepriekš atvelkot parādus un citas uz mantojumu gulošās nastas.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

1999.  (attiecas uz igauniju).

2000.       par visu pārējo, augšā noradītiem aprobežojumiem (1994. līdz 1999. p.) nepadoto mantu Vidzemē testators var noteikt pēc sava ieskata. Tādēļ viņš drīkst visu savu kustamo, kā ari pašiegūto nekustamo mantu novēlēt kam vien viņš grib, t. i. vai nu tuvākiem likumiskiem mantiniekiem, vai, atstumjot tos, citiem radniekiem un pat pavisam svešām personām, kā ari labdarīgām un citām iestādēm ui c. Tāpat viņam tieslba sadalīt šo mantu pēc sava paša ieskata starp saviem likumiskiem mantiniekiem, kā ari dot priekšrakstus tam, ko ieceļ par savu mantinieku, kādā kārtā lietot un pārvaldīt viņam atstāto mantu.

Piezīme. Daži attiecīgi aprobežojumi norādīti 1751. p. un tālāk,

2022.     un 2521: p.

Skat. paskaidr. pie 1994. p.

2001.kad vidzeme vecākiem ir nepilngadīgi bērni, kuri vel nav dabūjuši audzināšanu un nevar paši sagādāt sev uzturu un kuriem turklāt nav mantotas, savai audzināšanai un uzturam pietiekošas mantas, tad viņiem jāatstāj tādiem bērniem no savas pašiegūtās kustamās vai nekustamās mantas, kā ari no mantotās kustamās mantas, tik daudz, cik nepieciešams viņu uzturam un viņu kārtai atbilstošai audzināšanai, kamēr viņi nespēj paši sevi uzturēt,

9 v ' . -

Skat. paskaidr. pie 1&amp;74. p.

2002,     pec kurzemes zemes tiesībām muižnieku ciltsīpašumus nevar novēlēt, apejot tuvākos pirmo divu šķiru likumiskos mantiniekus. Bezbērnu testatoram, kuram, bez vecākiem, ir īsti brāļi un māsas un mirušo brāļu un māsu bērni, jāatstāj puse no saviem ciltsīpašumiem vecākiem, bet otra puse pārējām augšā minētām personām. Bet ja ir dzīvi vienīgi vecāki, tad testatoram ciltsīpašumi jāatdod tiem pilnīgi visumā, izņemot tikai gadījumus, kad viņš piešķīris novēli labdarīgām iestādēm par labu, kādam nolūkam, drīkst izlietot pusi no šo īpašumu vērtības.

997.—(322: p. par lauku muižām strīpoti (Lik. kr. 1925. g. — 187. II).

2003.     kurzeme, izņemot ciltsīpašumus (2002. p.), par visu parejo mantu testators var brīvi noteikt, tikai ar nosacījumu, lai viņa neatraidamiem mantiniekiem būtu atstātas viņu neatnemamās daļas (2005. līdz 2012. p.).

Piezīme. Par laulāto aprobežojumiem skat. tālāk, 2022. p., bet par aprobežojumiem, kuriem padoti ciltsmantojuma īpašumu un ģimenes fideikomisu valdītāji — Šās grāmatas V sadaļu.

Skat. paskaidr. pie 2002. p.

Muižnieku feimenes fideikomisi atcelti (Lik. kr. 1924. g. — 62).

2004.    (attiecas uz Igauniju).

i

Ceturtā nodaļa. Neatraidamie mantinieki un neatņemamā daļa pēc Kurzemes tiesībām.

2005.    ar neatraidāmiem mantiniekiem (Noterben) jasaprot tadi testatora radnieki, kuri viņam savā testamentā katrā ziņā vai nu jāāpveltī ar zināmu mantojuma daļu, ko sauc par neatņemamo daļu (Pflichtteil), vai ari noteikti jāizslēdz no mantojuma, pieturoties pie attiecīgiem noteikumiem.

2006.     priekšrocība uz neatņemamo dalu pieder pec likuma aicinātiem testatora lejupējās līnijas mantiniekiem, bet kad to nav, tad tādiem pašiem augšupejās linijas mantiniekiem. Mantojuma atstājēja agnatiskie brāļi un māsas var prasīt neatņemamo daļu tikai tad, ja testators piešķīris savu mantojumu, dodams priekšrocību pret viņiem, tadai personai, kurai nav laba slava vai kura ir nicināma.

Sal. 2019. p.

2007.   neatņemama daļa iztaisa, kad ir četri vai mazak' neatraidami mantinieki, vienu trešdaļu, bet kad to ir pieci vai vairāk — pusi no tās daļas, kādu viņi mantotu pēc likuma, neieskaitot šeit ciltsīpašumus (2002. un 2003. p.).

2008.   neatņemamo daļu apmēru (2007. p.) noteic pec ta mantas sastāva, kāds bijis mantojuma atstājējam mirstot, un pēc tā mantinieku skaita, kāds viņam palicis tajā paša laikā.

2009.   noteicot neatņemamo daļu, jaieskaita visas tas personas, kurām būtu tiesība uz testatora atstāto mantu, ja viņš būtu nomiris bez testamenta, tā tad ari tās, kuras viņš atstūmis no mantojuma, kā ari pārdzīvojušais laulātais.

2010.   neatņemamo daļu aprēķina no mantojuma atstājēja skaidrās mantas, atskaitot papriekš visus viņa parādus.

2011.   neatņemamās daļas saņēmējam ieskaita tajā visu, ko viņam testators atstājis jebkādā veidā, t. i. kā mantiniekam, vai kā ļegatarijam, vai ari kā dāvinājumu nāves gadījumam; bet dāvinājums starp dzīvajiem ieskaitams tikai tad, kad tas bijis dots tieši ar šo nosacījumu.

2012.   neatņemamā daļa jānoteic no pašas mantojamās mantas sastāva, un to nevar ne aprobežot ar jebkādiem nosacījumiem vai termiņiem, ne apgrūtināt ar novelēm vai citām nastām, un visi tādi blakus noteikumi uzskatami par spēkā neesošiem.

Piektā nodaļa. Atstumšana no mantojuma.

2013.   ar atstumšanu no mantojuma jasaprot izteikums testamentā, ka tas, kam pieder mantošanas tiesība pēc likuma, atstumts no mantojuma.

P i r m a i s nodalīju m s. Asinsradnieku atstumšana no mantojama.

2014.    asinsradniekus, kuriem ir tiesība mantot pec likuma, var atstumt no mantojuma Vidzemē attiecībā uz mantotiem nekustamiem īpašumiem ne citādi, kā aiz likumīgiem, testamentā tieši apzīmētiem un

uz patiesību dibinātiem iemesliem. Tas pats jaievero Kurzeme, atstumjot neatraidamu mantinieku no viņā neatņemamās daļas.

Piezīme. Atstumšana no mantojuma nekādā ziņā nevar attiekties uz priekšmetiem, kuri ietilpst ģimenes fideikomisu nodibinājumu sastāvā.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

2015.  iemesli, adz kuriem augšupejie radnieki var atstumt no mantojuma savus lejupējos, ir:

1)         augšupejā apvainojums darbiem;

2)citādi smagi apvainojumi;

3) iepriekš nodomāta augšupējo saukšana pie krimināltiesas, izņemot valsts noziegumu gadījumus;

4)biedrošanās ar nozāļotajiem un noziedzniekiem;

5)mēģinājums nonāvēt augšupējo;

6)neatļauti dzimumu sakari starp padēlu un pamāti;

7) lejupējā izdarīts nepatiess nosūdzējums pret augšupējo, ja pēdējam ar to būtu ievērojami kaitēts;

8) dēla atteikšanās uz tēva lūgumu dot galvojumu viņa atsvabināšanai no gūsta;

9)mēģinājums kavēt augšupējos testamenta sastādīšanā;

10)       lejupējā iestāšianās akrobatu, zvēru cīkstoņu, voltižeru vai ceļojošu aktieru trupā, ia vien vecāki paši nav nodarbojušies ar to vai devuši dēlam piekrišanu tādai nodarbībai;

11)         meitas, vai dēlavai meitas meitas netikla dzīvei

12)       negādība par garā slimiem augšupējiem, bet pēc Piltenes zemes tiesībām vispār vecāku atstāšana bez palīdzības, kad tie atrodas nabadzībā vai citādā trūkumā un grūtībās;

13)       attiecīgu soļu nesperšana no atstoņpadsmit gadu vecumu sasnieguša lejupējā puses, lai izpirktu mantojuma atstājēju, kuru ienaidnieks saņēmis gūstā;

14)Atkrišana no kristīgas ticības;

15)        pēc Kurzemes tiesībām, bērnu iestāšanās laulībā pret savu vecāku gribu.

2016.  lejnpējie var atstumt no mantojuma savus augšupējos aiz sekošiem iemesliem:

1) ja augšupejie ar iepriekšēju nodomu sauc viņus pie krimināltiesās, izņemot valsts noziegumu gadījumus;

2)ja tie mēģina nozāļot savus bērnus vai kā citādi viņus nonāvēt;

3)ja tēvs stājas miesīgos sakaros ar vedeklu;

4)ja vecāki kavē bērnus sastādīt testamentu;

5) ja augšupējais mēģina nozāļojot laupīt savam laulātam dzīvību vai prātu vai. kā citādi apdraud viņa dzīvību;

6)ja vecāki atstāj neapgādātus savus pratu zaudejušos bernus;

7)         ja tie necenšas izpirkt savus bērnus no ienaidnieka gūsta, un

8)ja tie atkrīt no kristīgas ticības.

2017.   ja .mantojuma atstajejs vel pirms testamenta sastadīšanas samierinas ar savu neatraidamo mantinieku, kā ari ja mantinieks savā dzīves veidā labojas vai atgriežas pie kristīgas ticības, tad tiesība atstumt no mantojuma pati par sevi izbeidzas.

2018. iemeslu svarīgumu, aiz kuriem vidzeme var atstumt attalakus_ radniekus no mantotu nekustamu īpašumu mantošanas, noteic tiesa pec sava ieskata.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

2010.  atraujot brāļiem un māsām pēc Kurzemes tiesībām neatņemamo daļu, nav vajadzīgs norādīt, aiz kādiem iemesliem tas notiek, ja vien nav dota priekrocība pret viņiem personai, kas zaudējusi labu slavu vai ir nicināmā.

2020. Ja kads aiz likumīgiem iemesliem atstumj savu tuvāko likumisko mantinieku no mantota nekustama īpašuma mantošanas Vidzemē vai no ciltsīpašuma mantošanas Kurzemē, atstūmējs neiegūst tiesību brīvi noteikt par šo mantu trešājn personām par labu; turpretim tā jāatstāj tiem, kam pēc likuma pienāktos mantot reizē ar atstumto vai tieši pēč viņa. — Sal. 960. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie 1-874. un 2002. p.

2021.   tuvāko likumisko mantinieku var atstumt no mantojuma ari bez augstāk (2015. un turpm. p.) pievestiem iemesliem, ja to dara labā nolūkā, un_proti, lai uzglabātu veselu mantojuma atstājēja palikušo mantu, kura citādi, t. i. pārejot uz likumisko mantinieku vispār vai tūliņ pēc testatora nāves varētu tikt saskaldītā. Tādā gadījumā atstumšanas, iemesls jāapzīmē testamentā, un bez tam testatora labajam nolūkam jāparādās pašos vārdos, kādos izteikts viņa rīkojums. Tādos apstākļos drīkst testamentā noteikt ari par neatņemamo dalu, kā ari par mantotu vai cilts īpašumu, noteicot tādus nosacījumus uti tādus termiņus un citus aprobežojumus, kuri, atskaitot šos apstākļus, vispār nav pielaižami. Citādā ziņā ari šajā gadījumā ir spēkā 2020. panta noteikumi.

Skat. paskaidr. pie №74. un 2002, p.

Otrais nodalījums. Laulāto atstumšana no mantojuma.

2022.  pec vidzemes zemes tiesībām ar testamentu nevar, bez dibināta iemesla, ne sašaurināt laulātam pēc otra laulātā nāves likumīgi piederošās mantojuma tiesības un labumus (šās grāmatas II sadaļas 2. nodaļa), ne ari tos viņam pavisam atņemt.

2023. likumīgie iemesli, kuri atļauj vienam no laulātiem prasīt laulības šķiršanu, dod viņam ari tiesību atstumt otru.no mantojuma.

ViAtftita rivil likumi. 1r

Sestā nodaļa. Testamentu ārējā forma.

2024. Testamenti pec savas formas ir vai nu publiski, vai privāti.

Pirmais nodalījums. Publiski testamenti.

2.02.5. (pēc Turp.). Taisot publiskus testamentus jaievero Notariata nolikuma (1892. g. izd.) 67., 70.—76., 86.-92., 95.—101. un 103.—114 panta noteikumi, ar 2026. (pec Turp.) un turpmākos pantos pievestiem izņēmumiem.

Šajā pantā minētie Notariata nolikuma 1892. g. izdevuma panti atbilst tiem pašiem pantiem 1914. g. izdevumā.

2026.      (pēc turp.). Publisks testaments taisams ne citādi, ka testatora personīgā klātbūtnē.

2027.      (pēc turp.). Pie publiska testamenta taisīšanas jābūt klāt trim lieciniekiem: tie var apliecināt ari testatora personību.

2028.      (pēc turp.), Par lieciniekiem pie publisku testamentu taisīšanas, bez personām, kuras nay pielaižamas kā liecinieki pie notarialu aktu taisīšanas vispār, nevar būt ari tie, kas nav pielaižami par lieciniekiem pie privātiem testamentiem (2064. p. 4. pk., 2065., 2066. un 2906—2098. p.).

Skat. paškaidr. pie 2066. p.

2020. (pēc Turp.). Par publiska testamenta oriģinālu, atzīstams testaments, kas ievests aktu grāmatā. Pēc viņa parakstīšanas šajā grāmatā, testatoram tūliņ izdodams izraksts, piedzenot noteikto zīmognodokii. Izraksts izdodams 2027. pantā (pēc Turp.) norādīto liecinieku klātbūtnē, kuri apliecina to ar savu parakstu notara reģistri, pēc testatora paraksta.

2030.      (pēc turp.). Izrakstam, kas izdots testatoram, ir tads pats spēks kā testamenta oriģinālām (2029. p. pēc Turp.). Izceļoties strīdam par nesaskaņu starp šiem diviem dokumentiem, priekšroka dodama oriģinālām, ja tajā neizrādās strīdamos pantos izdzēsumi vai pārlabojumi, uz kuriem nav attiecīgā kārtā aizrādīts.

2031.    (pēc turp,). Attiecībā uz izrakstu un norakstu izdošanu no publiskiem testamentiem notārs rīkojas pēc Notariata nolikuma (1892. g. izd.) 115.—120. un 122.—127. panta.

Skat. paskaidr. pie 2025. p.

2,32.. (pec turp.). otro un turpmākos izrakstus no publiska testamenta, testatoram dzīvam esot, var izdot tikai viņam pašam vai viņa pilnvarniekam, kas pilnvarot? ar likumīgu pilnvaru.

2033.  (pēc turp.). visādus testamentus var uzticēt notaram glabāšanai, pamatojoties uz Notariāta nolikuma (1892. g. izd.) 148.—150., 152. un 153. pantu. Pieņemot testamentu glabāšanā no paša testatora, notaram jāpārliecinās par viņa personību.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Skat. paskaidr. pie 2025. p.

2034.  (pēc turp.). testamenti, kas uz iepriekšējā (2033., pēc Turp.) panta pamata nodoti notaram glabāšanai, bauda publisko testamentu spēku, ja pie tam ievēroti sekošie nosacījumi:

1)  testaments jāiesniedz notaram aizzīmogotā aploksnē personīgi pašam testatoram, vai, Kurzemē, pilnvarniekam, kurš uz to pilnvarots ar sevišķu pilnvaru;

2) personai, kura iesniedz testamentu notaram glabašanai (1. pk.), pie tam jāpaziņo, ka viņas iesniedzamā aktā izteikta testatora pēdējā griba', un

3)  par testamenta pieņemšanu glabašana notaram jataisa sevišķs notarials akts, kurā jāapliecina, ka ievēroti 1. un 2. punktā norādītie nosacījumi, kā ari jāapzīmē aploksnes un zīmogu ārējais veids.

2035.  (pēc turp.). notaram glabāšanai iesniegto testamentu izdod uz pieprasījumu atpakaļ testatoram vai viņa pilnvarniekam, kurš uz to pilnvarots ar sevišķu pilnvaru.

2036(pēc Turp.). Tādā kārtā (2033. p. pēc Turp., -2034. p. pēc Turp.) taisītam testamentam nav vajadzīgas nekādas citas formalitātes, ne ari liecinieku līdzdalība un paraksti.

2037.   (pēc turp.). testaments, kuru pec iesniegšanas notaram glabāšanai testators vēlāk ņem atpakaļ, ko viņš var katrā laikā darīt, pārvēršas ar to par vienkāršu privātu testamentu un tādā gadījumā atzīstams par spēkā esošu tikai tad, ja ievēroti visi privātiem testamentiem noteiktie nosacījumi.

2038.  (pēc turp.). pieteikt šaubas par publiksko, ka ari to privāto testamentu īstumu, kurus pats testators uz 2033. (pēc Turp.) un 2034. (pēc Turp.) panta pamata nodevis notaram glabāšanai, nav pielaižams; pret šiem testamentiem var celt tikai viltojuma strīdu.

2039.  (pēc turp.). testaments, kuram nav atzīts publiska testamenta spēks, nezaudē privātā testamenta spēku, ja viņu sastādot nav pārkāpti privātiem testamentiem noteiktie nosacījumi.

2040.—2042. (atcelti). 11889. g. 9. jul. (6188) Valsis pad. atz., XVI].

2043.        [atvietots ar 2037. panta (pēc Turp.) noteikumiem].

2044.       —2059. (atcelti), 11880. g. 9. jul. (61.88) valsts pad. atz., xvi],

Otrais nodalījums.

Privāti testamenti.

I.    Pēc Vidzemes un Kurzemes zemes tiesībām.

A.   vispārēji noteikumi.

2060.       (pēc turp.). Lai privāts testaments butu spēka, vispirms jabut parliecibai par to, ka tas visās savās daļās nāk no mantojuma atstājēja un izteic pareizi viņa pēdējo gribu.

2061.       Šim nolūkam (2060. p., pec Turp.) pie privātā testamenta sastadīšanas pieaicinami vismaz divi, bet pēc Piltenes zemes tiesībām trīs ticami un nenoraidami liecinieki. Kurzemē liecinieku piedalīšanās ir nepieciešams nosacījums.

2062.       liecinieki japieaicina tieši kā tādi, t. i. testatoram japaziņo viņiem par savu nodomu taisīt testamentu un jālūdz viņi būt pie tam par lieciniekiem.

2063.       lieciniekiem testamenta taisīšanas laikā vajag but spejīgiem liecināt, vajag būt pie tam klāt labprātīgi un vajag varēt pilnīgi droši pārliecināties par testatora personību.

2064.         par nespejīgiem testamenta lieciniekiem atzīstami:

1)     visi tie, kas miesīgu vai garīgu trūkumu dēļ nespēj pareizi un pilnīgi saprast un _apliecinat attiecīgo aktu, un proti: garā slimie, nepilngadīgie, kurlie, mēmie, aklie: '

2) tie, kurus tiesa izsludinājusi par izšķērdētājiem;

3)    tie, kam nospriests atņemt visas tiesības vai visas sevišķās, personiski vai saskaņā ar kārtu piešķirtās tiesības un priekšrocības;

4)    tie, kas ar šo pašu testamentu iecelti par mantiniekiem. — Skat. augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.).

Šā panta 3. punkta teksts pamatojas uz 1885. g. Sodu tikumiem; skat. 1903. g. Sodu likumu 30. panta 9. punktu.

Aizrādījums uz 8. p. piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie tās).

2065.       vidzeme un kurzeme, kad nav spējīgu vīriešu dzimuma testamenta liecinieku, var pieņemt par lieciniekiem ari sievietes ar nevainojamu nzvešanos.

2066.    pec piltenes tiesībām pie muižnieku kārtas personu testamentiem visiem trim lieciniekiem (2061. p.) jābūt tās pašas kārtas. Bet ja tādā apliecināšanā -piedalās ne mazāk kā septiņas vīriešu dzimuma personas, tad viņu kārta netiek ievērota.

Skat. Lik. kr. 1920. g. — 187.

2067 Kada testamenta liecinieka radniecība ar otru liecinieku neatņem spēku viņa liecībai.

2068.    pec kurzemes zemes tiesībām pie testamenta taisīšanas jābūt klāt visiem lieciniekiem reizē un šo darbu nedrīkst pārtraukt ar kautkādu blakus darbību.

2069. privāti testamenti var būt kā rakstiski, ta ari mutiski.

B.   rakstiski privātie testamenti.

2070.    privāts testaments var būt uzrakstīts ari ne ar paša testatora roku, bet gan viņam tas ar savu roku jāparaksta, atzīmējot savu vārdu un uzvārdu.

2071. testatoram vai nu japaraksta testaments liecinieku klātbūtne, vai jāpasaka viņiem, ka paraksts zem tā ir viņa paša.

2072.     ja testators neprot vai aiz kautkada iemesla nevar rakstīt, tad viņa vietā var parakstīties kāda trešā persona, izņemot divus lieciniekus, bet par to jāmin pašā testamentā utj tas jāapstiprina lieciniekiem.

2073.     ja viss testaments uzrakstīts ar testatora roku un uz to testamentā tieši aizrādīts, tad zem tā vairs nav vajadzīgs ne paša testatora, ne kādas citas personas paraksts.

2074.    lieciniekiem jāparakstās zem testamenta pašrocīgi, bet Kurzemē bez tam jāuzspiež ari savi zīmogi.

2075.    vidzeme nav vajadzīgs, lai testamentu butu parakstījuši visi liecinieki reizē.

Piezīme. Attiecībā uz Kurzemi skat. augstāk, 2068. p.

2076.    tas, kas uz testatora lūgumu testamentu sastādījis vai pārrakstījis, var zem tā parakstīties ari kā liecinieks.

2077.     ja testators negrib, ka viņa pieaicinātie testamenta liecinieki zinātu par testamenta saturu, tad viņiem nav tiesības prasīt pretējo, un ja vien viņi var apliecināt, ka testators viņu klātbūtnē paziņojis, ka priekšā liktā un viņu parakstītā dokumentā izteikta viņa pēdēja griba, tas atzīstams par pietiekošu. Tādā gadījumā liecinieka liecība nezaudē spēku ari tad, kad viņam testamentā piešķirta novēlē, vai kad viņš iecelts par aizbildni, testamenta izpildītāju u. t. t.

2078.  privāts testaments ir spēka ari tad, kad tas uzrakstīts uz vieņkārša papīra un vispār uz jebkāda materiala.

2079. testamentu var sastādīt jebkurā valodā, ja vien tas uzrakstīts vispārlietojamām rakstu zimēm un pilnīgi salasami.

2080.  izlabojumi testamenta neatņem viņam spēku, ja pierada, ka tos izdarījis testators pats ar savu roku, vai ka tie izdarīti uz viņa gribu un ar viņa ziņu, un pie tam skaidri un salasami.

2081.  testatoram pašam jaaizrāda sava testamenta viss tas, kas tajā ar nodomu nostrīpots vai izdzēsts; bet ja tas nav darīts, ar to nezaudē spēku tās testamenta daļas, kuras palikušas nepārgrozītas.

2082.  ja testators nostrīpojis sava testamenta kādu rīkojumu aiz pārskatīšanās un pie tam tā, ka nostrīpoto nevar vairs izlasīt, tad šis rīkojums joprojām paliek spēkā, tiklīdz pierāda viņa saturu un to, ka tas nostrīpots tikai aiz pārskatīšanās.

2083.  kad testamenta ižlaists vai kļūdīgi lietots kads vārds, bet tā, ka no tam nevar rasties šaubas par testatora nodomu, tad šāda izlaiduma vai kļūdas dēļ testaments nezaudē spēku.

2084.  ja nav atzīmēts datums, kad testaments sastadīts, tas nemazina viņa spēku, ja vien nav šaubu, ka viņā tiešām izteikta testatora pēdējā griba.

2085.  ja testamentariskais rīkojums acīmredzot nav nobeigts un noslēgts, kā piemēram norauts teikuma vidū, tad viņam nav nekāda spēka.

2086.  ja testators paša testamenta solījies to velak papildina! ar jauniem rīkojumiem, bet dzīvs būdams nav to izdarījis, tad tam nav iespaida uz testamenta spēku, ja vien viņu vispār var izpildīt bez nodomātiem papildinājumiem.

C.   mutiski privātie testamenti.

2087.  kas grib izteikt savu pēdējo gribu mutiski, tam tā jāizsaka pilnīgi, stipri un skaidri, divu, bet Piltenē trīs liecinieku klātbūtnē, viņiem saprotamā valodā.

2088. lieciniekiem, kuri bijuši klāt &gt;pie mutiska testamenta, jādod sava liecība, par viņa saturu zem zvēresta.

2089.  ja mutiski izsacītu testamentu taja paša laikā vai velak kads no lieciniekiem vai, viņa uzdevumā, trešā persona izteic rakstiski, kas pielaižams bez jebkādām formalitātēm, tad tas tomēr joprojām uzskatams kā mutisks testaments.

D.   privileģētie testamenti.

2090.  pec vidzemes zemes tiesībām, rakstisks testaments, pie kura taisīšanas testators aiz kautkāda iemesla nav varējis pieaicināt lieciniekus, ir spēkā ari bez liecinieku paraksta, ja vien nav šaubu ne par paša testatora parakstu, ne par to, ka testaments tiešām viņa sastādīts.

2091.  bez tam (2090. p.) pec vidzemes un Kurzemes zemes tiesībām uzskatami par privileģētiem tie testamenti, kurus sastāda:

1)   kara dienestā stāvošas personas karagājiena laikā;

2)   zemāko kārtu trūcīgi ļaudis, kuri dzīvo uz laukiem;

3)     jebkurš mantojuma atstājējs vispārēju briesmu un posta laikā, un

4)   vecāki bērniem par labu.

Kārtas formāli nav atceltas, bet bauda vienlīdzīgas tiesības.

2092.  lai 2091. panta 1.—3. punktā noradītie testamenti butu spēkā, vajadzīga tikai pilnīga pārliecība, ka tos sastādījuši paši testatori un ka tajos izteikta viņu pēdējā griba.

2093. (attiecas uz igauniju).

2094. pec kurzemes zemes tiesībām, teva pašrocīgi rakstītam testamentam, kurā ir runa tikai par mantojuma sadalīšanu starp viņa bērniem, nav vajadzīgi nekādi liecinieki, lai tas būtu spēkā. Bet kad tāds testaments nav uzrakstīts viss ar tēva paša roku, tad tam vajadzīgi tēva un divu liecinieku paraksti, līdz ar visu viņu zīmogu uzspiedumiem. Tas pats attiecinams ari uz līdzīgiem mātes testamentiem.

II.    Pec pilsētu tiesibam.

A.   pēc vidzemes pilsētu tiesībām.

2095.  vidzemes pilsētas privāti testamenti, izņemot tikai briesmu un posta gadījumus, nemaz netiek pielaisti; bet minētos apstākļos sastādītie uzskatami par spēkā esošiem, uz 2091. un 2092. panta pamata, pat ari tad, ja viņus taisot nav ievērotas nekādas formalitātes.

2096. (attiecas uz igauniju).

B.   pēc jelgavas, bauskas un Jaunjelgavas pilsētu tiesibām.

2-097. Jelgavā, ka pie rakstiska, ta ari mutiska privātā testamenta sastadlsanas ir vajadzīgi ne mazāk kā pieci ticami liecinieki, bet Bauskā un Jaunjelgavā ne mazāk kā trīs. Rakstisku testamentu paraksta visi liecinieki,

2098.  visiem testamenta lieciniekiem jabut vīriešu dzimuma un tieši tam nolūkam pieaicinātiem.

2099.  lieciniekiem jasanak visiem vienā laikā, lai no paša testatora dzirdētu, ka viņiem priekšā liktais vai paziņotais testaments pareizi izteic_viņa pēdējo gribu, bet rakstisks testaments noteiktā vietā un noteiktā laikā jāparaksta un jāuzspiež tam savi zīmogi.

2100.  tada laika _sastadīts testaments, kad pilsēta plosās lipīga sērga, uzskatams par spēkā esošu, ja tas taisīts divu vīriešu dzimuma liecinieku klātbūtnē. Bauskā un Jaunjelgavā šiem lieciniekiem jābūt no vietējo pilsoņu vidus.

2101.  testaments, ar kuru tevs iecel par saviem mantiniekiem savus likumīgos bērnus un sadala starp viņiem savu atstāto mantojumu, atzīstams par spēkā esošu ari bez liecinieku piedalīšanās, ja vien tas uzrakstīts viss ar testatora roku vai vismaz tam ir viņa pašrocīgs paraksts. Bet ja tāds testaments ir mutisks, tad tas jāizteic divu liecinieku priekšā, neizšķirot viņu dzimumu. Jelgavā tādā gadījumā nav griežama vērība ari uz to, vai šie liecinieki bijuši tieši pieaicirlāti noklausīties testamentu, vai atradušies pie tam nejauši. Tiem pašiem noteikumiem padoti ari mātes sastādīti šādas šķiras testamenti.

2102.  (pēc turp.). ja tēva vai mātes pēdējo gribu saviem bērniem par labu viņu uzdevumā uzrakstījusi trešā persona, un ja tēvs vai māte atzīst šo aktu par savu testamentu, tad Šai pēdējai gribai ir mutiska testamenta spēks.

2103. pie tāda testamenta taisīšanas, ar kuru mantojumu nodod ārlaulības dētam 'vai ārlaxilības meitai, jāpieaicina ne mazāk kā pieci liecinieki.

2104. pie tada testamenta taisīšanas, ar kuru dēls nodod savu mantojumu tēvam vai mātei, jāpieaicina ne mazāk kā trīs liecinieki.

Piezīme. Par kodicilu formu skat. tālāk, 12. nodaļas 3. nodalījumu.

2105(attiecas uz Igaunim).

Septitā nodaļa. Testamentu iekšējie nosacījumi un saturs vispār.

Pirmais nodalījums. Brīva gribas izteikšana.

2106. Visi testamenti sastadami vesela prata, apzinīgi, pec nobriedušas pārdomas, bez spaidiem, maldlbas vai viltus.

2,107. Pārliecīgs piedzērums šajā ziņā pielīdzināms vesela prāta (2106. p.) trūkumam. Testaments, kas sastādīts lielās dusmās, kad zaudēta katra iespēja lietu mierīgi apdomāt, paliek spēkā tikai tad, ja testators viņu apstiprina vēlāk, mierīgā gara stāvoklī.

2108.  katrs testaments, kas sastadīts spaidu vai_ viltus deļ, vai ar varu uz to piedabūtu liecinieku klātbūtnē (kur tādi pēc 2061. p. vispār nepieciešami), atzīstams par spēkā neesošu.

2109.  kas ar spaidiem vai viltu kave testamenta sastadīšanu, atcelšanu vai pārgrozīšanu, tas zaudē visus labumus, kādus viņš no tam varētu dabūt.

2110.   vienkāršā pierunašana nav uzskatama par spaidiem un neatņem testamentam viņa spēku.

2111.  testamenta saturam jāizteic mantojuma atstājēja patiesā griba. Tādēļ maldība attiecībā uz mantinieka personu vai uz noveļamo mantu atņem spēku uz šo personu vai uz šo maiVtu attiecīgam rīkojumam.

2112.   ja iemesls, kuru mantojuma atstajejs sava testamenta apzīmējis par dzenuli tā satādīšanai vai zinama rīkojuma došanai, izradās par neatbilstošu īstenībai, tad tas neatņem spēku minētam testamentam vai rīkojumam, izņemot gadījumus, kad pierādītu, ka bez šā iemesla mantojuma atstājējs nemaz nebūtu sastādījis savu testamentu vai nebutu devis minēto rīkojumu.

2113.  personu, lietu vai mantojuma daļu maldīgs apzīmējums vien vēl neatņem testamentam viņa spēku, ja mantojuma atstajēja patieso gribu tomēr var nešaubami izzināt.

Otrais nodalījums.

Noteiktība gribas izteikšanā.

2-11-4. Mantojuma atstājēja gribai viņa testamentā vajag būt izteiktai pavisam skaidri un pareizi; nesaprotami izteikumi uzskatami it kā par neesošiem.

2115.     testamenta minamas personas un lietas jaapzime viņa pilnīgi skaidri, pie kam tomēr nav vajadzīgs ne nosaukt mantinieku vārdā, ne lietot lietas norādīšanai viņas specifisko nosaukumu, ja vien personas vai lietas apraksts nepielaiž nekādas šaubas par to, ko īsti testators domājis. Ja testamentā lietots vārds, kurš pieder vairākām personām, nenorādot tuvāki to no viņām, par kuru tiek runāts, un ja nav' skaidru pierādījumu, kuru testators ar to īsti domājis, tad uz šo personu attiecīgais testamenta rīkojums atzīstams par spēkā neesošu.

2116.     kad par mantojuma atstajeja nodomu nav nekādu šaubu, tad maldība nosaukumā vai aprakstā vai vēlāk notikusi personā vai lietā norādītās īpašības atkrišana nevājina testamenta spēku.

2117.     testatoram nav vajadzīgs katra ziņa pašam pilnīgi noteikt visus rīkojumus par savu mantojumu; viņš var tā izlietošanu uzticēt ari citas personas, un proti, sava testamenta izpildītāja ieskatam.

Piezīme. 2117. panta noteikums nav spēkā Kurzemē.

Trešais nodalījums. Testamentu saturs.

2118.      galvenās testamenta sastavdalas ir;

1)vien_a vai vairāku mantinieku iecelšana (a) un

2)         noveļu (b) un fideikomisu (c.) noteikšana.

(a) Skat. 8. nod. — (b) Skat. 9. nod. — (c) Skat. 10. nod.

2119.     mantinieku iecelšana, kā ari noveļu un fideikomisu noteikšana var būt vai nu bez nosacījumiem, vai saistīta ar dažādiem nosacījumiem un blakus rīkojumiem. — Skat. n. nod.

Astotā nodaļa. Mantinieka iecelšana un substitucija.

Pirmais nodalījums. Mantinieka iecelšana.

I.    Vispārēji noteikumi.

2120.     mantinieku iecelšanai nav nosacīta nekacļa sevišķa forma, un pietiek, ja testators izteic par to savu gribu skaidri un saprotami, vien-

alga, kādos izteicienos.

2121.     testatoram ir tiesība nosaukt savu mantinieku kāda cita rakstiskā, noteikti norādītā dokumentā. Vidzemē atļauts ari mantinieka iecelšanu uzticēt citai personai.

2122.   persona, kas testamenta nosaukta tikai nosacīti, piemeram sekošā formā: ,,B jābūt manam mantiniekam tajā gadījumā, ja A nomirst agrāk nekā es,“ nav uzskatama kā iecelta par mantinieku, ja no citiem testatora rīkojumiem nav noteikti redzams nocloms, lai par viņa mantinieku būtu taisni šī persona, t. i. A.

2123.   kurzeme mantinieka iecelšana var notikt tikai testamentā, bet nevis kodicilā, un ir uzskatama par tik svarīgu testamenta daļu, ka ja tās viņā nav vai ja tā vēlāk aiz kautkāda iemesla atkrīt, tad. ari visam mantojuma atstājēja pēdējās gribas rīkojumam vairs nevar būt testamenta spēka.

1.piezīme. Kad kodicilu sastādot ievēroti testamentariskiem rīkojumiem pastāvošie nosacījumi, tad šāds akts, kaut ari tas būtu nosaukts par kodicilu, atzīstams par testamentu. — Skat. 1982. p.

2.piezīme. Par dažādiem testatora tiesību aprobežojumiem Kurzemē skat. ari 1929., 2005. un turpm. p. un 8. sadaļas 2. nodaļu.

Attiecībā uz 1. piezīmi skat. 1982. p.

II.    Mantojuma daļu noteikšana.

2124.    ja mantojuma atstajejs iecel tikai vienu mantinieku, neaprobežojot pie tam viņu ar kādu mantojuma dalu, tad viņš dabū visu mantojumu.

2125.    ja tadarn mantiniekam testamenta noteikta tikai zinama daļa no visa mantojuma, piemēram puse vai ceturtā dala u. t. t, tad pārējās daļas piekrīt Vidzemē likumiskiem mantiniekiem; bet Kurzemē ari šajā gadījumā visu mantojumu dabū tas, kam testamentā bijusi noteikta zinama daļa no viņa.

2126.    ja testamenta iecelti vairaki mantinieki, nenoteicot katra dalu, tad viss mantojums dalams starp viņiem līdzīgās dalās.

2127.    ja ieceltie mantinieki būtu sadalīti vairākās nodalās jeb šķirās, tad visi, kas nosaukti kopīgi vienā nodaļā jeb šķirā, uzskatami it kā par vienu personu un tādēļ dabū visi kopā tikai vienu dalu. Tā piemēram, kad testamentā sacīts: „par manu mantinieku jābūt A; par maniem mantinieki'em jābūt B un C“, tad A dabū vienu, bet B un C otru pusi no mantojuma. Ja tādam rīkojumam vēl piebilsts: ,,D un E jāmanto kopīgi ar A“, tad A, D un E uzskatami visi kopā par vienu personu un dabū pusi no mantojuma, bet otra puse nākas B un C, tā kā no visas masas dabū A, D un E katrs pa vienai sestdalai, bet B un C pa vienai ceturtdaļai. Tādus kopā nosauktus mantiniekus sauc par apvienotiem mantiniekiem (verbundene Erben).

2128.    ja no nosauktiem mantiniekiem daži būtu apvienoti vienā kopīgā nosaukumā (piemēram mani brāli un māsas, A bērni), tad viņi

visi kopa dabū tikai vienu daļu, kura dalama starp viņiem līdzīgās daļās. Bet kad testators vienkārši teicis: „mani likumiskie mantinieki“, tad pieņemams, ka vir;š_ari attiecībā uz mantojuma sadalīšanu jeb katram piekrītošo daļu gribējis viņiem piemērot vispārējos likumiskās mantošanas noteikumus.

2129.    ja testamentā iecelti vairāki mantinieki un katram no tiem noteikta zinama daļa, bet pie tam šīs daļas, ņemtas visas kopā, neaptvertu vēl visu mantojumu, tad Kurzemē pārpalikums sadalams starp šiem mantiniekiem samērā ar viņiem noteiktām daļām. Vidzemē šis pats noteikums ir spēkā tikai tad, kad testators saviem ieceltiem mantiniekiem piešķīris tieši visu mantojumu un tikai kļūdījies daļu aprēķināšanā; bet ja šīm personām nav vis novēlēts; viss mantojums, bet katrai tikai zinama daļa, tad katra no tām dabū ne vairāk par to, kas tai piešķirts, bet pārējais nākas likumiskiem mantiniekiem.

2130.    ja ieceļot vairakus mantiniekus, katram noteikta zinama daļa, un šīs daļas, ņemtas visas kopā, līdzinās visam mantojumam, tad persona, kurai testators būtu noteicis „atlikumu“, nedabū neko.

2131.    ja ieceļot mantiniekus, testators būtu kļūdoties piešķīris viņiem vairāk nekā viņa atstātais mantojums iztaisa, tad katram no viņiem samērīgi samazinama viņa daļa.

2132.   ja testamenta iecelts viens vai vairaki mantinieki ar noteiktām daļām un bez tam vēl viens vai vairāki bez noteiktām daļām, tad pēdējie dabū visu to, kas paliek pēc pirmo apmierināšanas, un šo atlikumu, kad ir vairāki mantinieki, viņi dala savā starpā līdzīgās daļās.

2133.    ja ar 2132. pantā noradīta gadījumā testamentā paredzetam noteiktām daļām izsmelta visa mantojuma masa, vai ja viņu suma pārsniedz šo masu (2131. p.), tad minētās noteiktās daļas satnazinamas uz pusi, bet vajadzības gadījumā ari uz trešo daļu u. t. t., lai apmierinātu tos, kam tādas daļas nav paredzētas, ja vien šiem otrās šķiras mantiniekiem nav bijis novēlēts tieši „atlikums“, kādā gadījumā viņi nedabū neko un uzskatami it kā pavisam neiecelti par mantiniekiem.

2134.   kad iecelts viens mantinieks visam mantojumam un bez tam vēl vienam vai vairākiem noteiktas zināmās mantojuma daļas, tad pēdējie dabū viņiem noteiktās daļas, bet pirmais to, kas pēc tam paliek pāri. Bet ja minētās daļas izsmeļ vaipārsniedz visu mantojumu, tad pirmajam viņa tiesu aprēķina kā pilnu daļu CU vai 7a vai i L u. t. t.) un mantojumu dala starp visiem pēc 2133. panta.

2135.   ja testamenta mantojums izdalīts starp vairakam personām, nenosaucot viņas tieši par mantiniekiem, ne pēc daļām, bet noteiktās sumās, vai atsevišķi norādītās mantojuma dalās, tad šis personas uzskatamas ne par mantiniekiem, bet par legatarijiem, un uz šā pamata katrs no viņiem dabū tikai to, kas viņam noteikts; bet atlikums, kāds pēc tam var izrādīties, piekrīt likumiskiem mantiniekiem. Bet ja minētās personas nosauktas tieši par mantiniekiem, tad viņām novēlētās lietas un sumas uzskatamas par priekšnovēlēm (2180. p.), un pēc tam atlikušais mantojums dalams viņu starpā līdzīgās dalās.

Otrais nodalījums.

Substitucija.

2136.    tam gadījumam, ja testamenta ieceltais mantinieks negribētu vai kautkāda iemesla dēļ nevarētu mantojumu pieņemt, testators var iecelt viņa vietā citu, kuru sauc par substitutu (Substitut oder Folgeerbe).

2137.   kurzeme substitucija pielaižama, tapat ka tieša mantinieka iecelšana (2123. p.), tikai testamentā, bet ne kodicilā.

Piezīme. 2123. panta 1. piezīme attiecas ari uz šo gadījumu.

2138.     l'estators var noteikt substituciju, pec sava ieskata, vai nu tikai vienam no 2136. pantā norādītiem gadījumiem, vai abiem kopā; tomēr, kad rodas šaubas, vienmēr pieņemams, ka viņš domājis abus gadījumus, kaut ari viņš būtu minējis tikai vienu.

2139.   substitutus var iecelt ne vien katram mantiniekam atsevišķu, bet ari vairākus vienam, kā ari vienu vairākiem; tāpat ari līdzmantiniekus var iecelt par substitutiem savstarpēji vienu otram.

2140.    testamenta atļauts ari noteikt vairakas substitucijas pakāpes, t. i. noteikt, kam jāmanto pēc substļtuta, ja ari tas, līdzīgi viņa atvietojamam tiešam mantiniekam, negribētu vai nevarētu mantojumu pieņemt.

2141.    substituts dabu, ja testamentā nav citādi noteikts, to pašu mantojuma dalu, kādu dabūtu viņa atvietojamais mantinieks.

2142.    ja savstarpēji viens otram par substitutiem ir iecelti līdzmantinieki, tad, sadalot viņu starpā atkrītošo daļu, šaubu gadījumā par pamatu jāpieņem katram no tiem pienācīgā dala.

2143.    substituts no līdzmantinieku vidus var izlietot savu tiesību ne agrāk kā pēc savas mantojuma daļas iegūšanas.

2-144. Lai substituts iegutu viņam pienācīgo substituta daļu, viņam jāpārdzīvo nevien testators, bet ari tas apstāklis, kura dēļ atkrīt tiešais mantinieks.

2145. Kurzeme substituts, kurš iacelts vairakiem mantiniekiem, var izlietot savu tiesību tikai pēc tam, kad tie visi atkrituši.

2.146. Substitucija izbeidzas tiklab pārejot mantojumam uz tiešo mantinieku, kā ari substitutam nomirstot pirms tā apstākļa iestāšanās, kuram bijusi nodibināta viņa tiesība, un vispār viņam zaudējot mantotspēju.

2147.  otrais un tam sekojošie substituti nezaude savu tiesību, ja iepriekšējais substituts nomirst agrāk par tiešo mantinieku.

2148.   ja testamenta ieceltais mantinieks atteicas no šas tiesības un prasa mantojumu pēc likuma, tad viņš ar to zaudē substitucijas tiesību, kura viņam piešķirta testamentā.

2149.  vecāki var iecelt substitutus ari saviem berniem, tādam gadījumam, ja bērni nomirtu pēc viņu pašu nāves, nesasnieguši pilngadību vai atrazdamies gara slimībā. Bet šāda substitucija atļauta tikai attiecībā uz bērniem piekrītošo vecāku mantojumu un nevar attiekties uz bērnu atsevišķo mantu. Pār šo pēdējo un Vidzemē ari pār bērniem piekrītošo mantoto mantu vecākiem nav tiesības nodibināt substituciju.

Devitā nodaļa. Novēles jeb legatl.

Pirmais nodalījums. Noveles nodibināšana.

2150.   noveli jeb legatu (1702. p.) var piešķirt vai nu tieši paša testamentā, vai caur mantinieku, kā ari caur citu legatariju, kuram testators to uzliek.

2151.  kurzeme novēli var piešķirt tiklab testamentā, ka ari kodicilā.

2152.  noveles nodibināšanai ir pietiekošs jebkurš testatora gribas izteikums, no kura noteikti redzams viņa nodoms, vienalga, vai tas izteikts ar lūgumu, vēlēšanos, uzdevumu vai pat vienkāršu mājienu, beidzot ari ar tādu paziņojumu, no kura šo nodomu var izzināt vienīgi uz prāta slēdzienu pamata.

1.   piezīme. Vienkāršs kādas personas ieteikums tam,'kam novēlē jāizpilda, bez novēlētā priekšmeta noteikta apzīmējuma, nav uzskatams par novēli.

2. piezīme. Ja piešķirt novēli testators atvēlējis tās izpildītājam pēc paša ieskata, tad ar to viņam nav uzlikts pienākums katrā ziņā to darīt; bet ja tas atstāts uz viņa sirdsapziņu, tad tas kļūst viņam saistošs.

2153.   ja noveles izpildītajam aizliegts atsavinat kadu zinama lietu, lai uzglabātu to trešai personai par labu, tad tas uzskatams par novēli, bet minētā trešā persona — par legatariju.

2154.   (pēc turp.). kādam uzliktā novele trešai personai par labu viņam jājzpilda ari tad, ja mantojuma atstājējs viņam to uzdevis tieši, bez jebkādām formalitātēm, ja vientas, kam dots tāds uzdevums, pats to atzinis.

Piezīme. Vidzemē 2154. pants nav spēkā.

Otrais nodalījums.

Novēlēs priekšmets,

2155.  par novēlēs priekšmetu var but viss tas, kas pēc savas būtības vai pēc likuma nav izņemts no sabiedriskās apgrozības, vienalga, vai tas pastāv ķermeniskos vai bezķermeniskos priekšmetos, kā ari atsevišķās lietās vai to kopībās.

2156.   ar noveles piešķiršanu nedrīkst aizskart tuvāko likumisko mantinieku tiesības, un tādēļ Vidzemē novēlēs atļautas tikai no pašiegūtas un kustamas mantas.

1.   piezīme. Par_ izņēmumu no šā noteikuma labdarīgām iestādēm par labu skat. augstāk, 1998. un 1999. p. ļ

2.  piezīme. Attiecībā uz Kurzemi skatAaugstāk, 2005. un turpm. p., un tālāk, 2308. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie J874. p.

1. piezīmē minētais 1990. p. attiecas uz Igauniju.

\par2157.  piešķirt ka novēli var ari pie mantojuma nepiederīgas lietas, saprotot ar to tiklab vēl neesošas, t. i. turpmāk sagaidamas, kā ari tādas lietas, kuras nepieder pie mantojuma atstājēja mantas.

2158.  ari personīga darbība var but par noveles priekšmetu, tikai ar nosacījumu, lai sās darbības izpildītājam netiktu uzlikts nekas pretējs likumiem un labiem tikumiem un lai ne ar ko netiktu aprobežota viņa personiskā brīvība.

Trešais nodalījums.

Novēlēs piedalošās puses.

I.    Novēlēs izpildītājs.

2159.   mantojuma atstājējs var uzlikt novēli izpildīt katram, kam viņš kautko piešķīris no sava mantojuma.

2160.  uz sa pamata noveles var uzlikt ari tiem, kas manto no testamentā ieceltā mantinieka.

2161. noveļu izpildīšanu nevar uzlikt:

1) tiem, kas neko nedabū no testatora mantas;

2)  tiem, kas kaut ari dabū kautko no šās mantas, bet tikai uz trešās personas gribu.

2162.  legatarijam var uzlikt pienākumu pret piešķirto novēli dot kautko par labu trešai personai (Sublegatar), bet tikai nepārsniedzot pašas noveles vērtību; pretējā gadījumā legatarijam ir tiesība neizdot un neizpildīt to, kas pārsniedz novēlēs vērtību. Bet kad viņam uzliek par pienākumu savu paša lietu izdot par zināmu sumu trešai personai, tad viņš, tiklīdz pieņēmis šo sumu, zaudē tiesību uz jebkādu papildu prasījumu, kaut ari izdodamā lieta izrādītos vērtīgāka par viņa saņemto sumu.

2163.   ja legatarijam uzlikts noveli pilnīgi nodot trešai personai, tad jānodod ari saņemtie ienākumi un procenti.

2164.   ja testamenta nav apzīmēts noveles izpildītājs, tad Kurzeme pienākums to izpildīt krīt kopīgi uz visiem mantiniekiem, samērā ar viņu mantojuma daļām; bet Vidzemē tādā gadījumā novēlē atdalama no paša mantojuma, iekam nodalītas mantinieku daļas.

2165.  kad iecelti vairaki mantinieki un noveles izpildīšana uzlikta dažiem no tiem vai visiem, nosaucot tos vārdā, tad tie, ja mantojuma atstājējs nav par to sevišķi noteicis, izpilda šo pienākumu visi vienlīdzīgi.

2166.   noveļu izpildītāji nenes savu pienākumu ar solidāru atbildību pat ari tad, kad tas uzlikts viņiem visiem kopīgi, izņemot tikai tos gadījumus, kad tas izriet no uzlikuma veida, vai no novēlētā priekšmeta īpašībām, kā piemēram kad tas ir nedalams.

2167.   ja vārda nosauktie noveles izpildītāji velak atkrīt, tad šis pienākums pāriet uz iiem, kas stājas viņu vietā, lai tie būtu vai nu viņu līdzmantinieki vai substituti, pieņemot tomēr, ka katrs spēj novēli izpildīt un ka tā tad testators nav ievērojis tā personiskās īpašības, kam viņš uzlicis novēli izpildīt.

II.    Legatarijs.

2168.   saņemt novēli var katrs, kas vispār spējīgs mantot.

2169.  uztura līdzekļus (alimente) var piešķirt ari tadam personām, kuras nav spējīgas mantot.

2170.   ja viena un tajā pašā testamenta viena u&lt;n ta pati lieta piešķirta ka novele-vienai un tai pašai personai vairākas reizes, tad viņa var to prasīt tikai vienreiz. Bet vairākkārtēja novēlē, kura zīmējas ne uz noteikti apzīmētu lietu, bet uz zināmu daudzumu vai zināmu sumu, jāizdod tik daudz reizes, cik testamentā noteikts, ja vien nav šaubu, ka tieši tada ir bijusi testatora griba.

2,171.   ja noveles piešķiršanu var pēc testamenta izpratnes attiecināt uz dažadam personām un tamdēļ ceļas šaubas, ko īsti uzskatīt par legatariju, tad par tādu jāatzīst tas, ka’s īpaši un tuvāki par citiem ieinteresēts novēlēs izpildīšanā; bet kad pie tam ir ieinteresēti vairāki, kaut ari dažādā kārtā, tad viņi visi uzskatami par legatarijiem.

2.172.kad viens un tas pats priekšmets piešķirts ka novele vairākām personām, kuras nosauktas visas kopā vai katra atsevišķi, tad viņas sadala to līdzīgās daļās, ja vien tad, kad viņas nosauktas katra atsevišķi, neizrādās, ka vienā testamenta daļā sacītais ir sekojošā daļā atkal a.tcelts, vai ka testators gribējis piešķirt katram legatarijam tiesību uz visu novēlēto priekšmetu, tā tad vienam uz pašu lietu dabā, bet otram vai citiem — uz tās vērtību, kas tomēr, šaubu gadījumā, nav pieņemams.

2173.  ja novele piešķirta vairakam personām alternatīvi, nedodot lās izpildītājam tiesību izvēlēties _starp šīm personām, tad novēlētais priekšmets dalams starp tām līdzīgās daļās.

2174.  ja pie tadas noveles (2173. p.) tās izpildītajam dota tiesiba izvēlēties un viņš to palaiž neizlietotu vai atteicas izvēlēties, tad katrs no tiem, kam par labu novēlē bijusi piešķirta, var to prasīt visu.

2175.  kad vienam piešķirts kā novēlē viss priekšmets, bet citiem daļas no tā, tad pirmais dabū tikai to, kas paliek pēc pārējiem piešķirto daļu nodalīšanas.

2176.  ja kads piešķir ka noveli kautko dēlam vai meitai, kuriem vēl jādzimst pēc viņa nāves, bet atraitne dzemdē vairāk kā vienu bērnu, tad katrs no tiem dabū novēli pilnīgi, ja vien tas acīmredzot nerunā pretim testatora gribai.

2177.   kad no palikušā mantojuma nepietiek visu noveļu izpildīšanai, tad katra legatarija novēlē samērīgi samazinama.

2178. vidzeme šim noteikumam (2177. p.) nav padotas noveles labdarīgiem mērķiem, tajā nozīmē, ka viņas nav samazinamas un ka pārējiem legatarijiem par labu piešķirams tikai .tas, kas atliek pēc šādu Vietējie civillikumi. ifi

novēlu pilnīgas apmierināšanas. Bet ja mantojuma masas nepietiek pat ko apmierināt novēlēs labdarīgiem mērķiem, tad neviena no tām nebauda priekšrocību pret citām un tās visas samērīgi sajnaeinamas.

Piezīme. Attiecībā uz Kurzemi skat. tālāk, 2316. panta piezīmi.

2179.  legatarijam, tapāt ka mantiniekam. (2136. p.), var iecelt , substitutu.

2180.       novēli var novēlēt ari mantiniekam par labu, un tadu novēli, ja tā piešķirta no mantojuma masas vienam no vairākiem līdzmantiniekiem, virs viņam pienācīgās mantojuma daļas, sauc par priekšnovēli (Prālegat jeb Vorvermāchtnis).

2181.       mantiniekam nevar uzlikt izmaksai noveli pašam sev. Tādēļ ari, ja piešķirot priekšnovēli nav nosaukts tas, kam viņa jāizpilda, šis pienākums vēršas uz visie'm līdzmantiniekiem kopīgi un katrs no tiem piedalās viņa izpildīšanā samērā ar savu mantojuma daļu; bet to daļu, kura mantiniekam būtu jāizmaksā pašam sev, viņš dabū ne kā legatarijs, bet kā mantinieks. Bet ja viņš atteicas no mantojuma vai aiz kāda cita iemesla to zaudē, tad novēlē viņam izdodama visa pilnīgi, kā legatarijam.

Piezīme. Šā panta pirmā daļa neattiecas uz Vidzemi, kur tādā ^adījumā mantinieks dabū priekšnovēli tieši no mantojuma, pirms mantinieku daļu nodalīšanas. — Skat. 2164. p.

2182.       kurzeme novele, kas piešķirta divām personām, no kuram viena līdz ar to iecelta par mantinieku, piekrīt, ja izpildīšana uzlikta pēdējam, visā savā apmērā tam, kas nav iecelts par mantinieku; bet Vidzemē viņi abi dala novēli savā starpā līdzīgās daļās.

2183.       priekšnovēle, kas piešķirta diviem mantiniekiem kopīgi, daiama viņu starpā samērā ar viņu mantojuma daļām.

2184.       ja no vairākam personām, kuras ieceltas par mantiniekiem ar līdzīgām daļām, divi dabū priekšnovēli, kuru izdot uzlikts viņu līdzmantiniekiem, tad viņi abi dala šo novēli līdzīgās daļās.

2185.       tiesība uz mantiniekam piešķirto priekšnovēli pariet uz viņa substitutu tikai tad, ja tas tieši norādīts testamentā.

2186.        ja mantinieks iecelts ar zināmu nosacījumu, tad šaubu gadījumā šis nosacījums attiecas ar vienādu spēku ari uz viņam piešķirto priekšnovēli.

Ceturtais nodalījums. Novēlēs tiesiskais spēks.

2.187. Tādu noveli, kuras saņemšana nav aprobežota ne ar kādiem nosacījumiem, iegatarijs iegrūst no mantojuma atstājēja nāves brīža.

2188.       .ja legatairijs nomirst agrak nekā mantojuma atstajejs, tad viņa mantiniekiem nav tiesības uz viņam piešķirto novēli, ja vien tie nav tieši šim gadījumam testamentā iecelti par Viņa substitutiem.

2189.     pēc kurzemes tiesībām novēli, kuru nevar dot talak. legatarija mantiniekiem, kā piemēram lietošanas tiesību (ususfructus), legatarijs iegūst tikai no tā laika, kad mantinieks pieņēmis mantojumu.

2190.       noveli, kura piešķirta ar zināmu nosacījumu, Iegatarijs iegūst tikai pec -tam, kad šis nosacījums tiešām iestājies vai pēc likuma atzīstams par iestājušos, ja vien nosacījums nav jau iestājies pirms testatora nāves.

2191.      ar termiņu saistītu noveli Iegatarijs iegūst kā beznosacījuma novēli (2187. p.), ja vien nav bijis nolikts nenoteikts termiņš, kuram tādēļ ir nosacījuma nozīme.

2192.       ja nosacīti ieceltam mantiniekam ar to pašu nosacījumu uzdots novēli izpildīt, tad šī novēlē uzskatama par beznosacījuma novēli. Tas pats attiecinams ari uz novēli, kuru izpildot uzlikts substitutam.

2193.      novēli, kas iegūta uz tāda pamata (2187.—2192. p.), legatarijs vai viņa mantinieki var prasīt tūliņ pēc tam, kad mantinieks ieguvis viņam piekritušo mantojumu; bet ja novēlē bijusi piešķirta ar zināmu nosacījumu vai termiņu, tad to var prasīt tikai pēc tam. kad šis nosacījums iestājies vai termiņš pienācis.

P i e z ī m e. Sīkāki noteikumi par nosacījumu un termiņu iespaidu atrodas tālāk, 11. nodaļā.

2194.      ja izdošanas laiku atvēlēts noteikt noveles izpildītajam pēc savas gribas, tad legatarijam ir tiesība prasīt apmierinājumu tikai pēc viņa nāves, no viņa mantiniekiem.

2195.       ja novele atstata legatarijam tieši, bet ne ar iecelta mantinieka starpniecību, kā ari ja šis mantinieks atkritis.un novēlēs iegūšana pie tam nav bijusi aprobežota ne ar kādiem nosacījumiem, tad Vidzemē šo novēli iegūst Iegatarijs tūliņ pēc testatora nāves, un. viņš var to prasīt tūliņ pec testamenta stāšanas likumīga spēka (2452. p.), ja vien izdošanai testators nav noteicis zināmu termiņu.

2196.      noveles izpildītajam visiem spēkiem jārupejas par novēlēta priekšmeta uzglabāšanu un jāatbild legatarijam par katru savu neuzmanību^ kuras dēļ šim priekšmetam noticis kaitējums; bet ja viņam uzlikts pienākums itin visu, kas viņam piešķirts, nodot citam, tad viņa atbildība pret šo pēdējo aprobežojas tikai ar to kaitējumu, kas nolicis ar nodomu vai aiz rupjas nolaidības.

2197.      kad kaitējums nodarīts ne aiz mantinieka neuzmanības vai nokavējuma, legatarijs var tikai prasīt no viņa, lai viņš nodod tam tiesību celt prasību pret vainīgo, vai lai dod galvojumu, ka izdos novēlēto priekšmetu, ja tas nāktu viņa, mantinieka rokās. •

2198.      noveles labdarīgiem mērķiem viņu izpildītajam jaizpilda tūliņ pēc testamenta stāšanās likumīgā spēkā (2452. p.) un pēc tam, kad viņš pieņēmis mantojumu: pretējā gadījumā pati no sevis krīt uz viņu atbildība par visām nokavējuma sekām.

Piektais nodalījums. Novēlēs iegūšana un atteikšanās no tās.

2199.     legatarijs iegūst tiesību uz novēli no tā brīža, kad tā viņam piekritusi (2187. p.), kaut ari viņam par to nebūtu nācis zināms. Bet ar to vien šis novēlētais priekšmets vēl nekļūst par legatarija mantas sastāvdaļu, bet nodibinās tikai iespēja tam pāriet uz viņa mantiniekiem.

2200.      legatarijs var pec savas gribas vai nu pieņemt viņam tādā kārtā (2199. p.) piekritušo novēli, vai atteikties no tās.

P i e z ī m e. Sīkāki noteikumi par tādu atteikšanos atrodas IX sadala.

2201.      noveli pieņemot legatarijs jau iegūst, pilnīgu tiesību uz viņu (2199. p.) un līdz ar to uzņemas visas ar novēli saistītās nastas, kā ari atlīdzināt tās izpildītājam visus novēlētam priekšmetam vai tā dēļ taisītos izdevumus, un beidzot izpildīt viņam no testatora puses uzliktos nosacījumus u. t. t.

2.202. Ja novēlēs priekšmets ir tāds nekustams īpašums, kuram uzlikts servitūts vai realnasta šā īpašuma mantiniekam par labu, tad šis servituts vai šī realnasta, legatarijam iegūstot ar tiem apgrūtināto īpašumu, stājas no jauna spēkā, kaut ari tie būtu bijuši agrāk dzēsti ar mantojuma pieņemšanu no mantinieka puses (1270. un .1311. p.).

2203. legatarijs nedrīkst pieņemt vienu noveles daļu un atteikties no otras, bet no viņa mantiniekiem viens var pieņemt novēli, otrs no lās atteikties.

2204.  ja legatarijam piešķirtas vairakas noveles, tad viņš var dažas no tām pieņemt un no citām atteikties.

Piezīme. Lietu kopība, kas novēlēta kā viens vesels, uzskatama par vienu novēli; bet ja vairākas lietas, kaut ari piederīgas pie vienas kopības, nosauktas atsevišķi, tad katra no tām ir sevišķa novēlē.

2205. ja iegatarijs nomirst, neizteicis, vai viņš grib pieņemt viņam piešķirto novēli vai ne, tiesība to pieņemt vai no tās atteikties pāriet uz viņa mantiniekiem.

Sestais nodalījums.

Novēlēs izdošana.

2206. legatarijam ir tiesība prasīt, lai izdod viņam piešķirto novēli, nevien no mantinieka, bet, ja novēlētā lieta bijusi mantojuma atstājēja īpašums, tad ari no katra cita valdītāja, tādā pašā mērā, kādā šī tiesība piederējusi pašam mantojuma atstājējam.

Piezīme (atcelta). [1889. g. 9. jul. (61&amp;8) noi. 1, R, 1. p.l.

2207. legatarijam nav tiesības piespiest mantinieku pieņemt mantojumu, ar noļuku, lai viņš izdotu no tā katram piešķirtās noveles.

Piezīme. Skat. ari IX sadaļas 1. nodaļas 2. nodalījumu.

2208.  ja vidzeme novele piešķirta legatarijam tieši, bet ne caur mantinieku, kā ari ja ieceltais mantinieks atkritis, tad Iegatarijs griežas ar prasījumu, lai izdod šo novēli no mantojuma, pie testamenta izpildītāja vai pie mantojuma masas aizgādņa.

2209. tam, kam uzlikts pienākums noveli izdot, jaizdod ta saskaņā ar testatora rīkojumiem un pie tam ar visiem šās novēlēs piederumiem.

2210.   kad novēlētas noteikti apzīmētas atsevišķas lietas, par viņu piederumu uzskatams viss tas, ar ko palielinās pati lietas būtība; bet kad novēlēti prasījumi, pie to piederumiem skaitami visi blakus prasījumi, kādi pienākušies mantojuma atstājēja nāves brīdī uz tās saistības pamata, uz kuru dibināts galvenais prasījums.

2211.   novēlētas lietas augļi un ražojumi pieder legatarijam no ia laika, kad viņš iegūst uz šo lietu neapstrīdamu un pilnīgu tiesību, kura viņam dod iespēju ari prasīt to tiesas ceļā.

2212.  ja novele piešķirta ar nosacījumu vai ar termiņu, tad augļi līdz nosacījuma vai termiņa iestājai pieder novēlēs izpildītājam, ja vien nav skaidri redzama testatora vēlēšanās, lai tas, kam par labu novēlē piešķirta, dabūtu lietu ar visiem tās pieaugumiem, kādi radušies no testatora nāves brīža.

2213.   pie piederumiem (2209. p.) skaitāms ari tas, kas noveles izpildītājam, ja viņš nav pienācīgi izpildījis savu saistību, jādod legatarijam pēc vispārējiem noteikumiem par zaudējumu atlīdzību.

2214.   ja novēlēta lieta tiešam atrodas mantojuma masa, tad viņas izpildītājam nav tiesības prasīt, lai legatarijs pieņem šās lietas vieta viņas vērtību.

2215.   ja noveles pareiza izpildīšana butu tas izpildītajam netaisni apgrūtināta vai ja viņam ar labāko gribu nebūtu iespējams izdot novēlēto lietu dabā. tad viņam jāsamaksā tās vērtība. Bet kad izpildīšana nekādā ziņā nav iespējama, viņš atbild tikai tad, ja no vir.ia puses pielaists nokavējums vai neuzmanība (2196. un 2222. p.).

2216.   ja noveles izpildītājs tikai uz laiku aizkavēts to izdot, tad legatarijs var prasīt, lai pretējā puse nodrošina izpildījumu.

2217.   ja vispār derīgam mērķim piešķirtai novelei testamenta nav noteikts apmērs, tad to noteic pēc tiesas ieskata, n o vienas puses — samērā ar patieso vajadzību, bet no otras 4—: samērā ar mantojuma masas lielumu.

2218.   ja par vietu, kur novele jaizpilda, testamenta nav nekādu sevišķu rīkojumu, tad. atsevišķi nosauktās, kā ari pie vienas kopības piederīgās lietas jāizdod tur, kur tās atrodas; bet kad izpildītājs ļaunā nolūkā aiznes tās no turienes, kur tās bijušas mantojuma atstājējam mirstot, tad tās izdodamas tur, kur to prasa legatarijs.

2219.   atvietojamas lietas (532. p.) var prasīt un izdot visur, kultās var izdot bez apgrūtinājuma un neērtībām priekš otras puses, ja vien nav noteikts, ka tās jāņem no tieši apzīmēta nekustama īpašuma.

2-220. Novēlēs izpildīšanas laiku noteic pēc 2193.—2195. un 2198. panta noteikumiem.

2221. Ja novēlēta nauda vai kas cits, ko izpildītājs, bez paša vainas, nevar tūliņ piegādāt, tad viņam ir tiesība prasīt apstākļiem atbilstošu termiņa pagarinājumu.

2,222. Kad noveles izpildītājs vilcinās noveli izpildīt, viņam jāatlīdzina legatarijam par zaudējumiem, kas tam ar to nodarīti, un vispār jāatbild par tāda, nokavējuma sekām.

Septītais nodalījums.

Noveļu dažādie veidi.

I.  Noteikti nosauktu lietu novele.

A.         vispārēji noteikumi.

2223.par noveles priekšmetu var but jebkura ķermeniska lieta, kā testatora paša, tā ari sveša.

2224.kad novēlēta tada lieta, kura testators ir tikai līdzīpašnieks, tad šaubu gadījumā, kaut ari viņa būtu nosaukta visumā, tomēr pieņemams, ka testators novēlējis tikai savu daļu.

B.svešu lietu novēlē.

2225. kad novēlēta lieta, kura pieder noveles izpildītajam, tad vit.iam nav tiesības liegties šo lietu izdot, pat ja testators devis rīkojumu par to, uzskatīdams lietu par savu; bet tādā gadījumā jāpiešķir izpildītājam no mantojuma atstājēja mantas vismaz tik daudz, cik nākas, lai pilnīgi atlīdzinātu par viņa īpašuma zaudēšanu.

2220.  kad novēlēta lieta jau testamenta taisīšanas laikā butu legatarija īpašums, tad novele uzskatama par spēkā neesošu, un tādēļ, ja legatarijs šo lietu vēlāk atsavina, viņam na\uc1ļ tiesības prasīt, lai mantinieks to iegūst, un nodod viņam,

2227.bet ja tada novele (2226. p.) piešķirta tam gadījumam, kad legatarijs atsavina lietu testatoram dzīvam esot, tad legatarijam tiesība prasīt šās novēlēs izpildīšanu.

2228. kad legatarijs viņam novēlēto lietu perk vai kada citā atlī-. dzinamā kārtā (tituto oneroso) iegūst jau pēc testamenta taisīšanas un pie tam ne no paša testatora, tad viņš var prasīt tās vērtību no testatora mantojuma; bet ja lieta viņam bijusi dāvināta vai kā citādi iegūta neatlīdzināmā kārtā (titulo lucrativo), tad viņam nav minētās tiesības.

2229. ja novēlēta lietapieder legatarijam, bet testatoram bijusi uz to lietiska tiesība, tad par novēlēs prlešmetu pieņemama šī tiesība, un novele paliek spēkā taisni šajā nozīmē.

2230. tapat atzīstams par spēka esošu testatora rīkojums par tādās lietas novēli, kuru viņš pircis, bet tās pārdevējs nav vēl to viņam nodevis

22 31. Ja testators kadam novel citam piederošu lietu, uzskatīdams, ro par savu, tad ar to netiek nodibināta nekāda tieslba uz šo lietu; bet ja šī lieta būtu nodota legatarijam vai kādā citā atļautā kārtā nonākusi viņa valdīšanā, tad viņš var to iegūt par īpašumu uz noilguma pamata. — Skat. 819. nn turpm. p.

2232.   ja 2231. pantā noradita gadījumā sveša lieta novēlēta personai, kura loti tuva testatoram, kā piemēram viņa sievai, un no tam var taisīt slēdzienu, ka viņš tai būtu novēlējis šo lietu ari zinādams, ka tā sveša, tad novēlē ir jāizpilda.

2233.   ja novēlētājs zinājis, ka viņa novēlēta lieta ir cita īpašums, tad tās izpildītājam vai nu jāgādā legatarijam pati lieta, vai jāsamaksā viņam tās vērtība.

Piezīme. Pienākums pieradīt, ka testators novēlējis svešu lietu apzināti, piekrīt legatarijam.

C.   testatora paša lietu novēlē.

2234,   ja testators, novēlēdams savu lietu, uzskata to maldīgi par svešu vai par legatarijam piederošu, tad novēlē tomēr paliek spēkā.

2235īpašuma tiesību uz novēlētam lietam, kuras pieder pie mantojuma atstājēja mantas, legatarijs iegūst no mantojuma iegūšanas brīža.

2236. tādu lietu (2235. p.) legatarijs saņem taja veida, kāda to i valdījis mantojuma atstājējs, ar visām pie tās piederīgām tiesībām un piej augumiem, bet ari ar visām uz to gulošām nastām.

2237. par trūkumiem, kadi izrādījušies testatora paša lietas īpašībās, kā ari par tās attiesā jumu (evictio, Entwдhrung) uz trešās personas prasību (salīdz. 2255. p,) un par servitutiem vai citām nastām, kas ' uz to gul, novēlēs izpildītājs nenes nekādu atbildību pret legatariju. Bet kad trešai personai pieder lietošanas tieslba uz šo lietu, tad piemērojami noteikumi, kas paredzēti svešu lietu novēlēs gadījumam (2225. līdz

2233.     p.).

2238. kad mantojuma atstājējs pārgrozījis tikai novēlētas lietas formu un ārējo veidu, bet pati viņas būtība vēl palikusi un atrodas mantojuma masā atsevišķi, bez savienojuma ar citām lietām, tad legatarijs patur savas tiesības uz viņu, ja vien no lietā izdarītiem pārgrozījumiem nevar nākt pie slēdziena, ka līdz ar to pārgrozījusies ari testatora griba. Bet kad testators nevien pārgrozījis novēlētās lietais formu, bet ari savienojis to ar citām, tā kā noticis pilnīgs tās pārveidojums, tad novele uzskatama par dzēstu.

2239.kad testators pārdod savu novēlēto lietu un par to ieņemto naudu uzglabā līdz savai nāvei atsevišķi, tad šī nauda atvieto novēlēto priekšmetu, ja vien nevar pierādīt, ka testatora nodoms bijis tam pretējs

2240. ja novēlēta noteikti nosaukta lieta pee testatora nāves mantojuma masā neatrodas, tad legatarijam nav tiesības šo lietu prasīt, ja vien viņš nevar pierādīt, ka tā nozudusi aiz mantinieka vainas.

2241. ja no vairakam novēlētam lietām dažas gājušās bojā, tad pārejās jāizdod legatarijam visas pilnīgi.

2242. ja boja gājušo noveles priekšmetu atjauuo, tad līdz ar to ari atjaunojas legatarija tiesība uz viņu.

2243. ja novēlēta lieta ir ieķīlāta un tas bijis testatoram zināms fkas šaubu gadījumā legatarijam jāpierāda), tad novēlēs izpildītājam jāatsvabina šī lieta no ieķīlājuma, ja vien testators nav noteicis pretējo. Bet ja testators nav zinājis par lietas ieķīlāšanu, minētais pienākums piekrīt legatarijam, izņemot tos gadījumus, kad novele piešķirta par labu tuvai personai un tādēļ ir pamats pieņemt, ka testators, ja vien būtu zinājis par ieķīlājumu, būtu atsvabinājis lietu no tā, vai tās vietā būtu novēlējis kādu citu.

II.    Noteikti nenosauktu lietu novele.

2244. ja testators novel kadam kustamu lietu bez noteikta tas. norādījuma, apzīmējot tikai tās šķiru, tad šai novelei ir likumīgs spēks, kaut ari tādu lietu neatrastos mantojumā.

2245. ja tadas noveles (2244. p.) priekšmets ir nekustama lieta, tad, lai tā būtu spēkā, ir vajadzīgs, vai nu lai tādas lietas tiešām atrastos inantojtunā, vai lai būtu norādītas pazīmes, kas dotu iespēju kautcik pareizi noteikt tādu lietu pēc izvēles vai pēc tiesas ieskata.

2246.novēlē, kas taisīta bez noteikta lietas norādījumā, dod legatarijam vai viņa mantiniekiem brīvas izvēles tiesību, ja vien testators nav tieši noteicis pretējo.

2247. ja mantojuma ir tās šķiras lietas, kura apzīmēta novele, tad mantiniekam jāuzrāda tās legatarijam, bet pēdējam no savas puses jāaprobežojas savā izvēlē vienīgi ar tām.

2248. ja tada gadījuma (2247. p.) ceļas šaubas par testatora gribu, tad legatarijs nedrīkst prasīt to lietu, kura atzīta par labāko.

2249. bet. ja tadā novēlē legatarijam testamenta tieši piešķirta izvēles tiesiba, tad viņš vai viņa mantinieki drīkst paturēt sev labāko lietu: tikai izvēli viņi nevar uzdot savā vietā kādam citam, un pie tam tai jānotiek mantojuma atstājēja vai tiesas šim nolūkam noteiktā laikā.

2250. ja testamentā izvele piešķirta kadai trešai personai, bet tā negrib vai nevar pie tās stāties, vai neizdara to gada laikā, tad tās vietā izvēlas legatarijs, kuram tomēr tādā .gadījumā, kad varētu rasties šaubas, nav tiesības paturēt sev labāko lietu.

2251. kad testamentā izvēle piešķirta novēlēs izpildītājam, tad viņam nav tiesības izdot sliktāko lietu, un ja viņš neizdara savu izvēli šim nolūkam uz legatarija lūgumu tiesas noteiktā laikā, tad izvēles tiesība pāriet uz legatariju, kurš tomēr tādā gadījumā nedrīkst paturēt sev labāko lietu.

2252. ja izvele pieder vairākam personām un viņas sava starpā nevienojas, tad lieta izšķirama ar lozi.

2253. ja legatarijam novēlētas vairākas vienas un tas pašas šķiras Metas, noteikti nenosakot daudzumu, tad viņam nav tiesības prasīt no tām vairāk par trim.

2254. kad izvele izdarīta, tad visas nejaušības, kadas izvēlētai lietai var notikt, krīt uz legatariju. Bet jā viena vai otra no vienādas šķiras lietām vēl pirms izvēles iet bojā bez mantinieka vainas, tad legatarijs izvēlas no pārējām vai saņem pēdējo palikušo lietu.

2255. ja izvelēto lietu pieprasa kada trešā persona un viņai to friespriež, tad legatarijs var izvēlēties no jauna, ja mantojumā izrādās vēl citas tās pašas šķiras lietas.

2256. izņemot 2255. panta noradīto gadījumu, izdarīto izvēli vairs nekādā ziņā nevar atsaukt.

2257. legatarijs, kuram piešķirta brīva izvele starp vairakiem tieši norādītiem priekšmetiem, drīkst ņemt no tiem sev labāko.

2258. ja testators ir domājis vienu zināmu lietu, bet izteicies tik nenoteikti, ka nevar izšķirt, kādu īsti, tad izvēle piešķirta ne legatarijam, bet novēlēs izpildītājam.

III.    Lietu kopības novēlē.

2259. par noveles priekšmetu var birt ari lietu kopība.

2260. ja noteikta daļa no visa mantojuma (piemeram puse, trešdaļa u. t. t.) piešķirta kādam ne kā mantiniekam, bet tieši kā legatarijam, tad mantinieks var pēc savas gribas vai nu izdot pašu šo daļu, vai Uīs vērtību.

2261.kad noveles priekšmets ir kāds testatoram piekritis mantojums, tad legatarijs dabū no tā visu to, kas vēl palicis testatoram mirstot.

2262. ja novēlēta preču noliktava, tad ar to jasapror viss tas preču daudzums, kāds bijis testatoram mirstot, bet nevis pie noliktavas bijušā naudas kase vai par pārdoto preci nenolīdzinātie parādu prasījumi.

2263.kad mantojuma atstajejs kādam novēlējis savu kustamo mantu (Mobilien), tajā nav ieskaitama mantojumā esošā skaidrā nauda, kas nolemta noguldīšanai uz procentiem.

2264. ja novēlēts mantojuma masā esošais zelts un sudrabs, tad šaubu gadījumā pie novēlēs skaitami tiklab šo metālu izstrādājumi, kā ari lējumi, bet ne naudas gabali un ne tie zelta un sudraba priekšmeti, kuri ir citu lietu piederumi.

IV. Atvietojamu lietu novēlē.

2265. kad novēlētas atvietojamas lieta?), ka: skaidra nauda, labība, vīns, eļļa u. t. 1., nenoteicot viņu daudzumu, tad legatarijam ir tiesība uz visām tās šķiras lietām, kuras atrodas mantojuma atstājēja mantā.

2266. ja novēlēts noteikts daudzums atvietojamu lietu, tad noveles izpildītājam jāizdod tieši šis daudzums, kaut ari tāds neatrastos testatora mantā, izņemot tomēr to gadījumu, kad apzīmēto daudzumu testamentā noteikts ņenit no šim nolūkam tieši norādīta nekustama īpašuma; šādam nosacījumam pastāvot legatarijam pieder tieslba tikai uz to, kas atrodas šajā nekustamā īpašumā.

2-2-67Legatarijam izdodamo lietu labums, ja testators to nav noteikti norādījis, noteicams pēc novēlēs izpildītāja ieskata.

V.    Termiņa devumu novele.

A.   termiņa devumu novēlēs vispār.

2268.  ja noveles izpildītajam uzdots izdot legatarijam noteiktu daudzumu atvietojamu lietu zināmos termiņos, kā ikgadus, ikmēnešus ii. t. t., tad tāda novēlē uzskatama it kā par vairāku noveļu kopību, no

kuram pirmā ir beznosacījuma novele, bet pārejas nosacītas ar to, lai legatarijs, iestājoties devuma termiņam, būtu vēl dzīvs.

Piezīme. Tādas zināmās surnas novēlē, kuras nomaksa sadalīta termiņos tikai šās novēlēs izpildītāja atvieglojumam, katrā gadījumā uzskatama par beznosacījuma novēli.

2269.  tiesība uz šadu noveli (2268. p.) iestājās ne uz vienu reizi, bet vairākas reizes, un proti, ar katru jaunu termiņu.

2.2.70. Katram atsevišķam termiņam tek, tapat ka atsevišķiem prasījumiem, ari sevišķs noilgums.

2271.  tiesība uz tadu noveli (2268. p.), ja testamenta nav par to sevišķa rīkojuma, izbeidzas tikai ar Iegatarija nāvi, bet juridiskām personām tā turpinās pa visu viņu pastāvēšanas laiku.

B.   uztura (alimentu) novēie.

2272.   ja kadam novēlēts uzturs (alimenti), neapzīmējot to tuvāki, tad ar to jāsaprot Iegatarija tiesība uz ēdienu, apģērbu un dzīvokli, bet viņš nevar prasīt, lai sedz izdevumus viņa mācīšanai un izglītošanai.

2273.   ja uztura daudzums testamentā nav noteikts, tad vispirms jāņem vērā, cik mēdzis izdot pats testators, bet pēc tam., cik viņš piešķīris citiem līdzīgiem legatarijiem. Bet ja uz šiem pamatiem nevarētu nosacīt uztura daudzumu, tad tas noteicams'pēc tiesas ieskata, samērīgi ar novēlētāja mantu un Iegatarija apstākliem un stāvokli.

2274.  nepilngadīgiem novēlētais uzturs jadod, līdz kamēr tie sasniedz divdesmit viena gada vecumu.

Piezīme. Par mantot nespējīgo uzturu skat. augstāk, 2169. p.

2275.  ja testators norādījis, no kada īsti nekustama īpašuma uzturs jādod, tad no tam vēl neizriet, ka viņš to būtu aprobežojis tikai ar to daudzumu, kāds atrodas vai tiek ražots šajā nekustamā īpašumā; turpretim katrā gadījumā uzturs jādod pilnā apmērā.

2270.  Šaubu gadījuma, vispārējos izteicienos izdarīts visu agrāk nodibināto novēļu atcēlums uz uztura novēli neattiecas.

2277.  noteikumi, kuri atrodas 2268. panta, par termiņa novelem vispār, attiecas ari uz uztura novēli.

2278. novēlēta uztura došana izbeidzas ar tas personas navi, kam šis uzturs piešķirts, kaut ari tam nolūkam noteiktā suma nebūtu vēl'pilnīgi iztērēta.

C.   nekustama ipašuma vai visas mantas ienākumu novēlē.

2279.  kad novelēti ienākumi no nekustama īpašuma vai no visas mantas, šās noveles izpildītājs patur galvenā priekšmeta valdīšanu un pārvaldību, ja testators nav devis par to citādu rīkojumu, un viņam tikai jāizdod legatarijam ienākumi no tā pēc caurmēra aprēķina un jādod par to attiecīgs nodrošinājums.

VI.    Lietisku tiesību novele.

2280. par novēlējuma priekšmetu var but ari lietiskas tiesības, kā: personaiun realservituti, realnastas, un ķīlu un izpirkuma tiesības.

Piezīme. Daudz no tā, kas uz šo attiecas, jau izteikts sadaļās par servitutiem, realnastām, ķīlu un izpirkuma tiesībām. Par tiesību uz pieaugumiem lietošanas novēlē skat. 2908. p.

2281.  kad viena un ta pati lieta novēlēta vienam lietošana, bet otram īpašumā, tad viņi to lieto uz pusēm, ja vien tas acīmredzami nerunā pretim testatora gribai.

\par2282.  ja lietošanas vai dzīvokļa tiesības novele aprobežotas ar zināmiem gadiem vai ar kādiem citiem termiņiem, vai ari atvēlēts legatarijam lietot šis tiesības tikai ik pārgadus, tad . tieslba uz šādu novēli iestājas, tāpat kā termiņa prasījumos (2268. un 2269. p.), iie uz vienu reizi, bet ar katru jaunu termiņu.

2283.  kurzemē tieslba uz personalservituta novēli stājas spēkā nevis no mantojuma atstājēja nāves, kā citās novēlēs, bet tikai no mantojuma iegūšanas laika. — Skat. 2m. p.

VII.    Saistību novele.

A. Vispārēji noteikumi.

2284. testators var nevien novelēt jau pastāvošas saistību tiesības, bet ari ar novēli nodibināt tādas tiesības no jauna.

2285. novele, ar kuru tas izpildītajam uzdots noslēgt ar legatariju kādu saistību, uzskatama par spēkā esošu, ja legatarijs ar ro var iegūt kādu labumu, kā piemēram kad novēlēs izpildītājam būtu uzlikts dot legatarijam aizdevumu par zemiem procentiem vai pārdot vit.iam lietu par lētu cenu u. t. ļ.

В. Prasījumu novēlē.

2286.        ja testators novel kačlam savu prasījumu, tad legatarijs var tiklab prasīt no novēlēs izpildītāja, lai formāli dod tālāk viņam šo prasījumu, kā ari vērst to, līdz ar piederīgiem blakus prasījumiem, tieši pret parādnieku.

2287.        kad paradnieks ir maksātnespējīgs, noveles izpildītajam tikai jādod tālāk prasījums, bet nav jānodrošina tā vērtība.

2288.       ari paradu saistību kopība, kā piemeram visi testatora aktiva prasījumi, var būt par novēlēs priekšmetu.

2289.       kad novēlēta prasījuma priekšmets nav tieši noteikts un tā izvēle piederējusi testatoram, tad šī tiesība pāriet uz legatariju.

2290.        ja tada gadījuma (2289. p.) priekšmeti, starp kuriem izvēle piederējusi testatoram, novēlēti dažādām personām, un pie tam katrai kāds cits, tad visas šīs novēlēs atzīstamas par spēkā esošām, un pie tam viens no legatarijiem iegūst prasījuma tiesību, bet pārējie dabū no novēlēs izpildītāja vai, ja tāda nav, no paša mantojuma katram no tiem novēlētā priekšmeta vērtību.

2291.        ja testators. kuram bijis no diviem parādniekiem kopīgs prasījums, novēl to diviem legatarijiem, norādot tiem katram savu parādnieku, tad viens legatarijs dabū no novēlēs izpildītāja vai tieši no mantojuma pašu prasījumu, bet otrs — tā vērjtību.

2292.        ja testators, kuram piederejis prasījums uz tieši nenoteiktu lietu, tomēr bez izvēles tiesības, novēl kādam tādu lietu, noteikti to apzīmējot, tad pati prasījuma tiesība ar to nepāriet uz legatariju, bet viņš var prasīt no novēlēs izpildītāja, lai tas to izved. Ja pēc tam, kad tas noticis, parādnieks, kuram ir izvēles tiesība, dod tieši novēlēto lietu, tad legatarijs to dabū; bet ja parādnieks dod citu lietu, tad novēlē zaudē spēku.

2293.        ja testators tādu prasījumu (2292. p.) novel vairakiem legatarijiem, piešķirdams katram no vairākām lietām pa vienai tieši norādītai, tad ari šajā gadījumā stājas spēkā tikai tā novēlē, kuras priekšmetu parādnieks tiešām dod.

2294.        ja testatoram rīkojuma došanas laika nav piederejusi tiesība uz prasījumu, tad ari viņa novelei nav nekāda spēka.

2295.       ja testators savu novēlēto prasījumu vel dzīvs būdams pats piedzen, vai tas kā citādi izbeidzas, tad ar to izbeidzas ari novēlē. Bet

kad novēlēs priekšmets būtu īpaši noteikta suma, kuru nāktos tikai pie-' dzītjio noradīta paradnieka, tad vienīgi tas, ka testators dzīvs būdams to sauēmis, vel neatcel novēli. Vispār še griežama vērība uz testatora nolūku un, šaubu gadījumā, novele atzīstama par spēkā esošu.

2.2,06. Attiecībā uz novēlētu prasījumu izdarīts pārjaunojums (&lt;novatio) noveli neatceļ.

C.   atsvabinājuma novēlē.

2207. Par atsvabinājuma noveli sauc parāda atlaišanu legatarijam ar novēli.

2208. Atlaist paradu ar noveli var nevien savam parādniekam, bet ari mantinieka parādniekam vai jebkurai trešai personai.

2200. Atlaižot ar noveli testatoram vai viņa mantiniekam pienākošos parādu, legatarijs var prasīt no noveles izpildītāja, lai šis atlaidums būtu attiecināts ari uz tiem, kas parādu nodrošinājuši, un proti, uz galviniekiem.

2300.  Ja novelets_atlaist parādu kadas trešās personas parādniekam, tad iekš tam pastāv līdz ar to ari novēlē šai trešai personai par labu, jo šī persona, bez sava pašas parādnieka, iegūst tajā pašā prasījumā ari vēl otru, t. i. novēlēs izpildītāju, un dabū tiesību piedzīt savu parādu no viņa tieši.

2301.Paradu var atlaist ari klusējot, ar parada dokumenta noveli.

2302.  Parada nodrošināšanai ieķīlātās lietas novele vel neaptver ari paša parāda atlaišanu, ja tāds testatora nodoms nav redzams no viņa pārējiem rīkojumiem.

2303.  Ja parada nemaz nav, tad ari viņa novele nav spēka, kaut ari pat viņa suma būtu norādīta.

D.   parada novēlē.

2304. Kad testators novel savu paradu, tada novele ir spēka priekš kreditora tikai tad, ja viņam no tam var rasties labums, vai nu attiecībā uz pašu prasījuma spēku, vai uz maksājuma laiku vai vietu.

2305.  Trešam personām par labu tadu noveli var piešķirt ari taja gadījumā, ja no tam nav nekāda labuma kreditoram, kā piemēram par labu

kadam no līdzmantiniekiem, kad parāda maksājums uzlikts otram līdzmantiniekam, vai par labu galvenam parādniekam, kad tādu novēli piešķīris galvinieks.

2306.  novele ir spēka ari tad, kad nemaz nav parada, ja vien tujn ; parāds apzīmēts ar zināmu sumu.

2307.  ja paradnieks novel kreditoram taru ieķīlāto lietu vai, pavisam noklusējot par paradu, visu tā sumu, tad tas nav atzīstams pats par sevi ka parada novele; un tādēļ legatarijs abos šajos gadījumos, bez viņam piešķirtas novēlēs; patur ari savu parāda prasījumu no parādnieka mantiniekiem, ja vien kā citādi nevar pierādīt, ka testatoram bijis pretējs nolūks.

Astotais nodalījums.

Noveļu samazināšana_ tiešiem mantiniekiem par labu pēc Kurzemes tiesībām un Vidzemes pilsētu tiesībām.

2308.  kad_mantojums pārāk apgrutinats novelem, tiešam mantiniekam — Kurzemē tiklab teštamentariskam, kā likumiskam, bet Vidzemes pilsētās tikai testamentariskam — ir tiesība atvilkt Ieg&amp;tarijiem, samērīgi ar viņiem novēlēto, tik daudz, lai viņam pašam paliktu ceturtā dala jeb tā saucamā kvarta (Falcidische Quart) no visa mantojuma vai viņa mantojuma daļas.

2309.  legatariji, kuriem uzlikts izpildīt novēlēs, var atvilkt kvartu sev par labu tikai tad, kad no viņiem atstātās novēlēs tādu pašu atvilkuši ari mantinieki.

2310.  kad vienam mantiniekam atkrītot, viņa daļa, pec pieauguma tiesībām, pienākas līdzmantiniekam, tad pietiek, ka paliek brīva kvarta no visa mantojuma, ja novēļu izpildīšana uzlikta visiem mantiniekiem kopīgi;1 bet ja novēlēs izpildīt mantojuma atstājējs uzlicis katram līdzmantiniekam atsevišķi, tad, pievienojot pārāk apgrūtināto mantojuma daļu pie tās, kura brīva lio nOvēlēm, atvilkt kvartu pielaists tikai no pirmās, bet pretējā gadījumā abas daļas skaitamas par vienu, un tad kvarta atvelkama no viņu kopīgā sastāva. Beidzot, ja abas daļas pārāk apgrūtinātas, kvarta aprēķinama katrai atsevišķi.

&gt; V-.

2311.  kad atkrituša līdzmantinieka daļa uz substitucijas pamata pienākas citam, tad pietiek, ka paliek brīva kvarta tikai no visa mantojuma, lai ari kāds būtu novēļu iekārtojums.

2312.  aprēķinot kvartu mantojums novērtējams pēc tās vērtības, kāda tam bijusi mantojuma atstājēja .nāves laikā, neņemot vērā mantojuma masas vai tās vērtības vēlāko pieaugumu vai pamazināšanos.

2,313. Kad mantojuma vērtība tādā kārtā (2312. p.) apreķinata, no tās atvelkami vispirms mantojuma parādi, apbedīšanas un mantojuma masas noskaidrošanas izdevumi un beidzot neatņemamā daļa, pēc kam kvarta atvelkama tikai no palikušā tīrā atlikuma; bet pārējas trīs ceturtdaļas izdalamas starp legatarijiem samērā ar viņiem piešķirtām novelem. Ja testators noteicis, lai dažas no šīm novelēm izdod pilnīgi, bez kvartas atvilkuma, tad samērīgi ar to palielinās atvilkums no pārējām.

2314. Kvarta ieskaitams mantiniekam viss tas, ko viņš dabu ka tāds, bet ne kā legatarijs, neizņemot ne augļus, kurus viņš ievācis no novēlētiem priekšmetiem, ne spēkā neesošas noveles, pat ja viņš būtu tās izmaksājis.

2315Ja noveles priekšmets ir uzturs vai citi termiņa devumi, ka ari kāda lietošanas tiesība, tad suma, no kuras atvelkama kvartaJ noteicama pēc legatarija pieņemamā mūža ilguma^ bet kad tada novele piešķirta juridiskām personām, tad ši suma aprēķinama kapitalizējot ikgadējos devumus ar četriem procentiem.

Piezīme. Pieņemamais mūža ilgums noteicams uz sekošiem pamatiem :

la kāda vecums ir tad Pieņemams, ka

Ja kāda vecums ir ^ vg[ nodzIvos

mazāk par 20 gadiem…………………………………………………………………. 30 gadus

no 20 līdz 25 „ ……………………………………………………………… 28

,.25 „ 30 » ……………………………………………………………… 25

„ 30 „ 35 , …………………………….. ļ……………………………… 22 ,

„35 „ 40 „ ………………………………………. ………………… 20. »

„ 40 „ 50 » tik daudz gadus, cik vel trūkst no 59.

„50 „ 55 „ ……………………………………………………………… 9 „

„55 „ 60 ………………………………. 7

vairāk par 60 „ ……………………………………………………………… 5

2316.         kvarta nav atvelkama:

1)ja novēlēs nodibinātas karavīra testamentā;

2) ja tās noteiktas labdarīgam mērķim;

3) jo novēlēts parāds;

4) ja novēlēta neatņemamā daļa par labu neatraidamam mantiniekam;

5)  attiecībā uz tiem devumiem, kuri uzlikti mantiniekam kāda nosacījuma izpildīšanai vai kā sods:

6) ja testators tieši aizliedzis to atvilkt vai kautko no novēlētiem priekšmetiem atsavināt;

7) kad mantinieks izpilda novēli pilnīgi vai nodrošina tās izpildīšanu ar galvojumu, ja viņu uz to nav pavedinājusi maldība par faktu;

8) ja mantinieks pieņēmis mantojumu, nepaturēdams sev inventārā tiesību;

Vietējie civillikumi. 17

9)       ja viņš ar mantojuma līgumu uzņemies noveli izdot, un

10)      ja vispār novēlē noteikta uz tāda līguma pamata.

Piezīme. Kurzemē kvartu var atvilkt ari no tām novelēm, kuras piešķirtas labdarīgam mērķim.

Desmitā nodaļa. Mantojuma fideikomisi.

Pirmais nodalījums. Mantojuma fideikomisi vispār.

2317.  testamentarisku rīkojumu, kurš uzliek tiešam mantiniekam pienākumu izdot itin visu mantojumu vai tā dalu kādam citam, sauc par mantojuma fideikomisu jeb vispārīgu novēli. Mantojuma atstājēju šajā attiecībā sauc par fideikomitentu, mantinieku, kuram uzlikts izdot mantojumu — par fiduciariju, bet to personu, kurai jāsaņem devums — par fideikomisariju.

2318.  no mantojuma atstajeja gribas atkarajas uzlikt fideikomisa izpildīšanu vai nu testamentariskam, vai likumiskam mantiniekam, vai beidzot ari pašam fideikomisarijam. Uz tā paša pamata viuš var, ievērojot atsavināšanai vispār noliktos aprobežojumus, noteikt izdodamo priekšmetu, kā ari aprobežot fideikomisarija tiesības ar zināmiem nosacījumiem vai termiņiem vai kā citādi.

2319.  ,1a fiduciarijam uzlikts pienākums izdot to, kas no viņam piekritušā mantojuma paliks viņam mirstot, tad viņš drīkst izlietot trīs ceturtdaļas no šā mantojuma pēc sava ieskata, tomēr bez tiesības dot par šo daju rīkojumu savam nāves gadījumam; bet pārējo ceturtdaļu viņš drīkst izlietot tikai spiedīgas vajadzības gadījumā.

2320. līdz izdošanai fiduciarijam pieder tieša mantinieka tiesības, tiktāl, cik tas savienojams ar viņam uzlikto pienākumu. Tādēļ viņš var tiklab celt prasības, dot atbildes un saistīties uz mantojumu attiecīgiem līgumiem, kā ari nomaksāt kreditoriem un atsvabināt parādniekus; beidzot viņam ir ari tiesība lietot ienākumus no mantojuma pa visu to laiku, kamēr viņš drīkst paturēt to sev.

Skat. 2329. p.

2321.  atsavinat mantojumu vai apgrutinat to hipotēkām fiduciary's drīkst tikai tādā mērā, kādā viņam to atļāvis testators vai fideikomisarijs, vai ari cik tas vajadzīgs neatliekamu parādu samaksai un noveļu izdošanai. Bez tam viņam atvēlēts ari atsavināt maitājošas lietas. Ikvienu citādu atsavināšanu ūz fideikomisarija prasījumu var atcelt ka spēkā neesošu.

2322. visus mantai nejauši notikušos kaitējumus cieš fideikomisarijs; bet fiduciarijs atbild ttkai par ļaunu nolūku un rupju neuzmanību. •

2323.  viss, ko fiduciarijs ieguvis par mantojuma naudu un lietām, nāk mantojuma pirmējo sastāvdaļu vietā un tādēļ ir jāizdod fideikomisarijam, ja tās negrib apstrīdēt pašu atsavināšanu.

Skat. 2321. p.

2324.  uz izdarīta devuma pamata fideikomisarijs, ša devuma robežās, stājas mantinieka vietā, ar visām tā tiesībām un pienākumiem, starp to ari ar dalību novēlu izpildīšanā.

2325.  ja fideikomisarijam uzlikts izdot mantojumu trešai personai, tad viņš nodod šai personai uz viņu pašu gulošās tiesības un pienākumus.

2326.  ja fiduciarijs vai viņa mantinieks atteicas pieņemt mantojumu vai izdot jau pieņemto, tad, uz tiesai par to iesniegtu fideikomisarija vai viņa mantinieka prasījumu, pieņemšana vai izdošana atzīstama par patiesi notikušām.

2327.  ja fiduciarijam stav ceļā likumīgs šķērslis mantojuma pieņemšanai, kā piemēram vēl neizpildīts nosacījums, tad līdz tāda šķēršļa novēršanai fideikomisarijam vai viņa mantiniekam nav tiesības celt tiesā savu prasījumu. Tikai tādā gadījumā, kad runa ir par tādu nosacījumu, kura izpildīšana atkarājas vienīgi no fiduciarija grļbas, fideikomisarijs var izteikt gatavību uzņemties tā izpildīšanu.

2328. kad fiduciarijs atteicas (2326. un 2327. p.) nepamatoti, viņš vai viņa mantinieks zaudē visus labumus, kādi tiem piešķirti pēc likuma vai testamenta, bet līdz ar to viņi kļūst brīvi ari no pienākumiem, kuri saistīti ar mantojuma pieņemšanu.

2329.  jāizdod ir viss tas, kas mantojuma atstajejam mirstot piederējis pie viņa mantas un vēlāk tai nācis klāt, ieskaitot ari ienākumus, kas saņemti kā līdz mantojuma pieņemšanai, tā ari no tā laika, kad iestājies pienākums izdot.

2330. nav jāizdod:

1) tas, kas piešķirts fiduciarijam par viņam uzliktā izdošanas pienākuma izpildīšanu;

2) tas, kas viņam novēlēts tam gadījumam, ja viņš nekļūtu par mantinieku;

3)  priekšnovēles, un

4) tas, kas kaut ari novelets fiduciarijam testamentā, bet uz ko viņam bijusi prasījuma tiesība ari bez tam.

2331. visus izdevumus, kadi fiduciarijam bijuši mantojuma pieņemšana un izdošanā, fideikomisarijam pienākas viņam atlīdzināt, vai ari tie atvelkami fideikomisarijam, kad tas saņem mantojumu.

2332.  ja kadi fiduciarija prasījumi pret mantojuma atstājēju izbeigušiesar mantojuma pieņemšanu, tad izdodot fideikomisu tie atkal stājas spēkā un tādēļ fideikomisarijam ir jāizpilda.

2333.  fideikomisarijam jāatlīdzina vai jādod nodrošinājums fiduciarijam par visam saistībām, kuras tas uzņēmies attiecībā uz mantojumu.

2334.  kurzeme, ja fideikomiss aptver visu mantojumu vai vismaz trīs ceturtdaļas no tā, fiduciarijam ir tiesība atvilkt sev par labu ceturto daļu jeb kvartu no visa mantojuma (Trebellianische Quart), kas padota vienādiem noteikumiem ar to kvartu, kuru mantinieks var atvilkt sev par labu, kad mantojums pārāk apgrūtināts novelēm (2308. un turpm. p.).

2335.  tiesība uz šo kvartu (2334. p.) pieder tikai fiduciarijam; bet fideikomisarijam, kuram uzlikts pienākums dot tālāk, tāda tiesība nav piešķirta, izņemot gadījumus, kad fiduciarijs, fideikomisarijam par labu, atstājis to neizlietotu vai ir bijis spiests dot tālāk, kādos gadījumos kvartas atvilkšanas tiesība pāriet uz fideikomisariju.

2336.  kurzeme personas, kuram ir tiesības uz neatņemamo daļu, var, bez kvartas, paturēt ari šo dalu.

Otrais nodalījums.

Ģimenes fldeikomisi.

2337.  ja testators noteic, lai viens un tas pats priekšmets nepārtraukti pāriet no vie'na fideikomisarija uz otru, tad ar to nodibinās mantojuma jeb mūžīgs fideikomiss. Kad tāds fideikomiss nodibināts testatora ģimenes locekļiem vai kādai svešai ģimenei par labu, tad to sauc par ģimenes fideikomisu.

Piezīme. Par muižnieku ģimenes fideikomisu īpatnībām skat. V. sadalu.

Piezīmē minētie muižnieku ģimenes fideikomisi atcelti (Lik. kr. 1924. g. — 62).

2338.  par ģimenes fideikomisa priekšmetu var but nevien testatora brīvā rīcībā stāvošā manta, kura nes pastāvīgu ienākumu, kā nekustami īpašumi vai kapitali, bet ari dārgrotas, zelta un sudraba lietas, gleznu galerijas, bibliotēkas u. t. 1.

2339.  kad fideikomisa priekšmets ir nekustams īpašums, tad, lai tas būtu spēkā attiecībā uz trešām personām, akts par to jāieved zemes grāmatās. — skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.). — Sal. 809. p.

2340.  kad testamenta nav noteikta sevišķa mantošanas kārtība, tad pēdējā fideikomisarija vietā vienmēr stājas viņa tuvākais likumiskais mantinieks; bet ja ir vairāki vienāda tuvuma mantinieki, tie dalās savā starpā mantas lietošanā un ienākumu saņemšanā no tās. Bet kad noteikts, lai fideikomiss vienmēr viss pārietu tikai viena valdītāja rokās, tad starp vienāda tuvuma mantiniekiem izšķir loze.

2341. fideikomisa ieguvejam cieši jaizpilda visi ta nodibinātājā noteikumi. Viņam ir tiesība tikai lietot fideikomisa priekšmetu un saņemt no tā ienākumus, bet to atsavināt vai apgrūtināt viņš nekādā gadījumā nedrīkst lielākā mērā, nekā viņam to atļāvis testators.

1.piezīme (pēc Turp.). Atsavināt zemnieku zemes gabalus un kvotu un sestdaļu zemes no fideikomisa lauku īpašumu sastāva, kā ari izsniegt fideikomisa īpašumu valdītājiem aizdevumus lauksaimniecības uzlabojumiem no kapitala, kas ieņemts pārdodot zemnieku nomas zemes, atļauts uz šeit klāt pielikto noteikumu pamata. — Šī piezīme attiecas ari uz 2342. un 2554. pantu.

2.piezīme (pēc Turp.). Ja īpašums, kas apgrūtināts ar servitutiem pēc Lauksaimniecības nolikuma 286“.—28612 . panta noteikumiem (pēc Turp.), ir fideikomiss, tad vienreizējā atlīdzība par ierādītās zemes beztermiņa lietošanu jāiemaksā fideikomisa fondā. — Šī piezīme attiecas ari uz 2553. pantu.

1.         piezīme atkrīt sakarā ar agraro reformu.

2.piezīmē minētie Lauksaimniecības nolikuma (pēc 1912, g. Turp.) 286".—286IS . panti atcelti (Lik. kr. 1924. g. 155). Skat. ari Lik. kr. 1925. g. &lt;— 190.

2342.  katrs fideikomisa priekšmeta atsavinājums, kuru_fideikomisarijs izdarījis patvaļīgi, ir spēkā neesošs, un viņš ar to zaudē visas savas tiesības uz fideikomisu, kuras tādā gadījumā tūliņ pāriet uz tiem fideikomisa mantiniekiem, kas testamentā aicināti pēc viņa. Visā citā ziņa par atsavināšanu šeit ir spēkā 2321. panta noteikumi. — Skat. augstāk, 2341. p. 1. piez. (pēc Turp.).

Aizrādījums uz 2341. p. !. piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie tās).

2343.  kad fideikomisa valdītajs kautka citādi atkapjas no nodibinājuma noteikumiem, viņu, uz lietā ieinteresēto personu prasību, var tiesas ceļā piespiest cieši ievērot visus nodibinātāja priekšrakstus, saskaņā ar tā sevišķiem rīkojumiem, vai, kad tādu nav, saskaņā ar vispārējiem likuma un taisnības nosacījumiem.

2344. fideikomisa valdītaja noziegums vai pārkāpums nevar kaitēt tiem, kam uz nodibinājuma pamata ir pēc viņa tuvākā tiesība uz šo fideikomisu. .

2345.  ja fideikomisa valdītajs būtu spiests nodot visu savu mautu kreditoriem, tad fideikomisa priekšmeta lietošana piekrīt viņiem tik ilgi, kamēr turpinās viņu kopējā parādnieka tiesība uz to.

2346.  ja fideikomisa valdītajam nav mantinieku, kuriem tas piekristu uz nodibinātāja noteikumu pamata, vai ja šie noteikumi aiz kādiem citiem iemesliem būtu jāatzīst par dzēstiem, tad fideikomisa valdītājs var brīvi rīkoties ar tā priekšmetu un kļūst par tā pilnīgu īpašnieku.

2347. Ģimenes fideikomisu nevar atcelt uz kopīgu vienošanos, kaut ari tadu būtu izteikušas visas lietā ieinteresētās vēl dzīvās personas.

Pielikums.

Mūžīgie fideikomisi un novēlēs vispārnoderīgiem, labdarīgiem un humanitāriem mērķiem.

2348. mūžīgos fideikomisus un novēlēs var nodibināt par labu nevien fiziskām personām, bet ari pastāvošām vai jaundibināmām labdarīgām, humanitarām un sabiedriskām iestādēm.

2349. rīgā katrā testamenta kautkas japiešķir baznīcu, skolu un sabiedrisku iestāžu uzturēšanai., Piešķīruma apmērs atkarājas no testatora gribas. Ja viņš nav piešķīris tādu novēli, tad no viņa mantojuma noteic šīm iestādēm par labu, pēc priekšniecības ieskata, no divi līdz četri latus. — Sal. 2217. p.

Attiecībā uz pantā norādītām naudas sumām skat. Lik. kr. 1924. s.. — 52, 11.

2350. (attiecas uz Igauniju).

2351.  jaunas tādas iestādes (2348. p.) nodibināmās un līdz ar to var iegūt juridiskas personas tiesības tikai ar priekšniecības apstiprinājumu.

2352.  ja tadas iestādes nodibināt (2351. p.) uzdots testatorai ieceltam testamenta izpildītājam, un pie tam ir ari mantinieks, tad testamenta izpildītājam jāsper visi vajadzīgie soļi, lai izpildītu viņam uzlikto uzdevumu, un šim nolūkam viņam piešķirta tiesība celt prasību pret mantinieku par attiecīgās mantas izdošanu.

2353. kad testamenta izpildītājs neko nedara vai nemaz nav iecelts, un ja pie tam ari no mantinieka puses netiek sperti vajadzīgie soli attiecībā uz minētām iestādēm, piekritīgā tiesu iestāde ieceļ no sevis aizgādni ar testamenta izpildītāja tiesībām un pienākumiem.

2354. kad nav tieša mantinieka, tad testatora izraudzītais testamenta izpildītājs vai priekšniecības ieceltais aizgādnis (2353. p.), af viņas piekrišanu, ņem novēlēto mantu savā tiešā pārvaldībā un sper vajadzīgos soļus šo iestāžu nodibināšanai.

2355. attiecība uz iestādes parvaldību un lietošanu cieši jāievēro nodibinātāja atstātie priekšraksti.

2356.  Šādam iestadem, attiecība uz viņam piederošas mantas parvaldību, piešķirtas nepilngadīgo tiesības.

Pie zīme. Par citām labdarīgu iestāžu privilēģijām sīcat. 1998. līdz'

2000.,    2178., 2198., 2217. p. un 2316. p. 2. pk.

2357.  (pēc turp.). ja iestādes mērķis kautkada karta izbeidzas un šādam gadījumam nodibinātājs nav devis nekādus rīkojumus, tad ar mūžīgiem fideikomisiem (2348. p) rīkojas, uz attiecīgo aizbildnības iestāžu iesniegumiem, Civillikumu (pēc Turp.) 986. panta noteiktā kārtībā.

Vienpadsmitā nodaļa. Nosacījumi un citi pēdējās gribas rikojumu aprobežojumi.

Pirmais nodalījums. Nosacītie pēdējās gribas tīkojumi.

2358. mantinieku iecelšanu, ka ari noveļu piešķiršanu, var izdarīt ar zināmiem nosacījumiem, tiklab atliekošiem, kā atceļošiem.

2359. ari substituciju var nodibināt nosacīti; bet ja nosacījums, ar kuru iecelts pirmais mantinieks, nav tieši atkārtots attiecībā uz substitutu, tad pēdējā iecelšana uzskatama kā beznosacījuma iecelšana.

2360.  nosacījums var būt nevien noteikti izsacīts testamentā, bet ari izvests kā slēdziens no citiem viņa noteikumiem.

2361. kad nosacījums izriet jau no pašas lietas būtības, ta ka tas pats par sevi saprotams, tad pēdējās gribas rīkojums pieņemams beznosacījuma nozīmē.

2362.  ja nosacīti ieceltam mantiniekam vel bez tam piešķir noveli, tad nosacījuma spēks uzskatams kā attiecināts ari uz šo novēli. Turpretim nosacījums, ar kuru piešķirta novele, neattiecas uz iecelto mantinieku.

2363.    ja ar nosacījumu piešķirta novele veiak pariet uz citu personu, tad attiecībā uz šo novēli joprojām paliek spēkā tas pats nosacījums, izņemot tikai gadījumu, kad nosacījums bijis saistīts ar pirmā legatarija personu.

2364.    fiziski vai tiesiski neiespējami, kā ari nepareizi, netikumīgi un beidzot vispār neatļauti nosacījumi, pēdējie — kad tie izteikti apstiprinošā formā, uzskatami it kā nemaz neesoši, un tādēļ pats rīkojums, izmetot viņā tādus nosacījumus, paliek derīgs un ir spēkā.

Piezīme. Par dažādiem nosacījumu veidiem un viņu nozīmi skat. ,IV. grāmatā.

2365.    ja nosacījuma izpildīšana nav neiespejama, bet ir tikai saistīta ar grūtībām, tad ar to neatkrīt pienākums nosacījumu izpildīt.

2366.    pēdējas gribas rīkojuma nevar uzņemt tādus nosacījumus, ar kuriem aprobežo personības tiesības vai personisko brīvību tam, kam par labu tas dots, kā: par dzīves vietas nemainīšanu, vai par noteiktas uzturēšanās vietas izvēlēšanos, vai par brīvības aprobežojumu pēdējās gribas rīkojumu taisīšanā, piedraudot ar kādu zaudējumu.

2367.    nevar noteikt par nosacījumu ticības maiņu, bet nav liegts uzlikt_pienākumu palikt agrākā ticībā, pieņemot, ka tā pieder pie valstī atļautām.

2368.    nav atļauts noteikt par nosacījumu laulības šķiršanu vai bezlaulību, tāpat ari nedrīkst vīra vai sievas izvēli nostādīt atkarībā no kāda gribas, kaut āri tas būtu pats tēvs. Turpretim nav liegts saistīt to, kura labā taisa testamentu vai novēli, sekošiem nosacījumiem:

1)   ar iestāšanos laulībā vispār vai ar zināmu personu, ja tas nerunā pretim likumam un saskan ar pieklājības un personiskas cieņas prasījumiem ;

2)   ar aizliegumu iestāties laulībā ar zināmu personu, ja vien pie tam nav nolūka aizturēt to, kam kautkas ar šo nosacījumu novēlēts, no iestāšanās laulībā vispār vai vismaz viņam to apgrūtināt;

3)   ar aizliegumu atraitnei viņas bērnu nepilngadības laikā noslēgt jaunu laulību;

4).ar aizliegumu laulātam iestāties jaunā laulībā, ja mirušais laulātais viņam ko novēlējis.

2360.    kad par nosacījumu noteikts pieņemt noradītu vardu, tad var atteikties to izpildīt tikai tādā gadījumā, ja šim vārdam ir kāda nicināmā vai smieklīga blakus nozīme, vai ja tas, kam tāds pienākums uzlikts, aiz dibinātiem iemesliem vēlas paturēt savu agrāko vārdu.

2370.  mantiniekam vai legatarijam, kuram uzlikts kads likuma atjauts uzdevums artādu nosacījumu, lai viņš dod zvērestu, ka cieši to izpildīs, gan ir jāizpilda pats uzdevums, bet nav jāzvērē.

2371.  nav atļauti un tadel nav spēkā visi tādi testamenta vai novēlēs noteikumi, kuri saistīti ar nosacījumu, lai tas, kam par labu tie sastadīti, taisītu no savas puses pēdējās gribas rīkojumu par labu testatoram vai citai personai.

2372.  noveles, kuras izdot uzlikts kadam par pienākumu taja gadījumā, ja viņš neizpilda testatora uzlikumu, atzīstamas par pilnīgi spēkā esošam.

2373.  ja tikai vienu daļu no nosacījuma var izpildīt, tad ta ari jaizpilda; bet ja nosacījumu izpildīt pa daļai vien nav iespējams, tad viss nosacījums atzīstams par neizpildāmu un tādēļ it kā par neesošu.

2374.  tads nosacījums, kurš tikai pagaidam ir neizpildāms, jaizpilda pēc šā pagaidu šķēršļa novēršanas; bet ja neiespējamība nosacījumu izpildīt pastāvējusi jau paša testamenta taisīšanas laikā, tad nosacījums atzīstams par neesošu, kaut ari vēlāk iestātos iespēja to izpildīt.

2375.  rīkojums atzīstams par spēkā neesošu, kad pastāv loģiska pretruna starp viņu un to nosacījumu, ar kādu viņš taisīts.

2376.   tāpat rīkojums atzīstams par spēka neesošu, ja testators kaut ari nosaucis vispārējos izteicienos mantinieka iecelšanu vai novēli par nosacītu, bet pašu nosacījumu tomēr nav pievedis.

2377.  to, kas novelets ar zināmu nosacījumu, nevar prasīt pirms §ā nosacījuma iestašanās.

2378.  izņēmuma kārtā mantojumu var izdot ar nosacījuma ieceltam mantiniekam ari pirms tā iestāšanās tādā gadījumā, ja viņš pienācīgā karta nodrošina šā mantojuma atdošanu tam, kam tas piekristu, kad nosacījums neiestātos.

2379. ar zināmu nosacījumu piešķirtas noveles izpildītajam jadod nodrošinājums legatarijam par to, ka pēc šā nosacījuma iestāšanās izpildīs no savas_puses testatora uzlikto uzdevumu. Bet ja nosacījums ir tāds, ka vienīgi pēc legatarija nāves būs iespējams noteikt, vai tas izpildīts vai ne (piemēram, kad legatarijam aizliegts kautko darīt), tad legatarijs var dabūt novēli tikai tad, kad nosacījuma neizpildīšanas gadījumam nodrošina šās noveles un no tās ievākto augļu atpakaļ atdošanu viņas dēvējam vai tam, kam novele šadā gadījumā piekristu.

2-380. Nosacījuma iestāšanas sekas ir tas, ka rīkojums tiek atzīts it ka taisīts no paša sākuma bez nosacījuma.

2381.  ja nosacījums nav iestājies, tad uz viņu attiecīgā testamenta daļa atzīstama it_kā par nebijušu, bet pats ar šo nosacījumu taisītais rīkojums — par dzēstu.

2382.  šaubu gadījumā nosacījums vienmer atzīstams par iestājušos.

2383.  ja nosacījuma iestāšanas kļuvusi neiespejama aiz paša testatora vainas, tad viss rīkojums līdz ar tajā nodibināto tiesību zaudē savu spēku.

2384.  ja noveles izpildītājs vai tas, kas vispār ieinteresets, lai izpildīšana nenotiktu, kavē nosacījuma iestāšanos, tad nosacījums atzīstams par izpildītu.

2385.  ja pastāvot nosacījumam, kura iestāšanas atkarājas vienīgi no tās personas gribas, kas pēc testamenta kautko dabū, gadās nejaušs šķērslis, kurš kavē šā nosacījuma iestāšanos, tad nosacījums atzīstams par izpildītu, ja vien viņa izpildīšana, kas bijusi iespējama vēl pirms minētā šķēršļa, nav notikusi taisni minētās personas nokavējuma dēļ.

2386.  jaukts nosacījums, t. i. tads, kura iestašanas atkarājas nevien no tās personas gribas, kas pēc testamenta kautko dabū, bet ari no gadījuma vai no kāda trešā gribas, uzskatams par izpildītu no šās personas puses, ja viņa jau tad, kad izpildīšana vēl bijusi iespējama, izteikusi pilnīgu gatavību to izpildīt; bet ja nejaušs šķērslis gadās pirms tam, tad nosacījums nav uzskatams par iestājušos.

2387.  nosacījums, kura izpildīšana uzlikta kopīgi vairākām personām, visām tām ari jāizpilda; bet ja dažas no tām to neizpilda, tad pārējās, kuras to izpildījušas, dabū savas daļas no visiem novēlētās tiesības.

2388.   ja vienai un tai pašai personai kopīgi uzlikti vairāki nosacījumi, tad tie visi ari jāizpilda; bet ja ieinteresētai personai, kurai uzlikti vairāki nosacījumi, atļauts pēc savas gribas izvēlēties vienu vai otru no tiem, tad pietiek, ka izpildīts kaut tikai viens. Izvēles tiesība uzskatama par piešķirtu ari tajā gadījumā, kad viens un tas pats mantojuma vai novēlēs piešķīrums dažādās testamenta vietās būtu saistīts ar dažādiem nosacījumiem.

2389.  ja kāds viena testamenta vietā iecelts par mantinieku ar zināmiem nosacījumiem, bet otrā bez nosacījumiem, tad jāievēro tikai pēdējā, t. i. beznosacījuma iecelšana. Bet kad novele tādējādi atkārtota, ņemams par pamatu pēdējais testatora rīkojums.

2390.  ja starp izvelei uzstādītiem nosacījumiem kaut vai viens izrādītos par neiespējamu vai neatjautu, tad tādā gadījumā tie visi zaudē spēku, un rīkojumsuzskatams par beznosacījuma rīkojumu.

2391. termiņš, uz kuru vai kurā nosacījumam jābūt izpildītam, var būt vai nu noprotams no pašas nosacījuma būtības, vai testatora noteikti apzīmēts (a), vai ari pavisam neapzīmēts (b).

(a) Skat. 2.392,—2396. p. — (b) Skat. 2397,—2400. p.

2392.  ja testatora noteikta termiņa nenotiek attiecīga izpildīšana, tad ar nosacījumu dotā tiesība zaudē savu spēku, ja vien nosacījums nebūtu atzīstams par izpildītu izņēmuma kārtā (2384.—2386. p.).

2393.  apstiprinošu nosacījumu, kura izpildīšanu testators noteicis uz zināmu dienu, nevar izpildīt agrāk; bet ja gadās šķērslis nosacījuma izpildīšanai līdz šai dienai, kā piemēram tās personas nāve, kurai par labu izpildīšanai jānotiek, tad, neraugoties uz to, jānogaida minētā termiņa iestāšanās.

ļ

2394.  ja tada apstiprinoša nosacījuma! izpildīšana, kurarrs janotiek zināmā laika sprīdī, notiek pirms tā beigām, tad ar nosacījumu dotā tiesība līdz ar to pārvēršas par beznosacījuma tiesību.

2395.  ja noliedzošs nosacījums, kurš nav atkarīgs no tas personas gribas, kam kautkas novēlēts, piepildās pirms noliktā termiņa iestāšanās, t. i. ja jau pirms viņa kļūst droši zināms, ka uz noteikto termiņu Šim nosacījumam pretējs notikums nevar notikt, tad tūliņ no šā laika rīkojums uzskatams par beznosacījuma rīkojumu.

2396.  ja noliedzošs nosacījums, kura izpildīšana atkarājas no tas personas gribas, kam kautkas novēlēts, piepildītos pirms termiņa, tad, neraugoties uz to, jānogaida1 noteiktais termiņš.

2397.  ja testators nav noteicis izpildīšanas termiņu, tad nejaušiem nosacījumiem, kuru piepildīšanās nav atkarīga no tās personas gribas, kam kautkas novēlēts, izpildīšanas laiku neievēro un nosacījums uzskatams par pilnīgi iestājušos pat ari tad, ja tas piepildītos vēl testatoram dzīvam esot.

2398.     attiecība uz nosacījumiem, kuru piepildīšanas atkarajas no tas personas gribas, kam kautkas novēlēts, ņem vērā, vai testators gribējis vienīgi nosacījuma piepildīšanos, lai tā notiktu kā notikdama, jeb vai, turpretim, lai tā piepildīšanai stātos pie kādas noteiktas darbības. Pēdējā gadījuma šai darbībai vajag notikt pēc testatora nāves un pie tam ar tiešu noļuku izpildīt ar to nosacījumu; bet nosacījuma izpildīšanu pirms testatora nāves neievēro. Turpretim pirmā gadījumā ir vienalga, vai izpildīšana notikusi pirms vai pēc testatora nāves.

2.399. Nosacījums, kurš bez testatora ziņas piepildījies jau testamenta taisīšanas laikā, uzskatams par iestājušos. Bet ja testators to ir zinājis, tad pieņemams, ka viņš ir vēlējies, lai notikums notiktu vēlreiz, un tādēļ jānogaida tā atkārtošanās. Ja atkārtošanās nevar notikt, nosacījums uzskatams kā neiespējams, tā tad it kā pavisam neesošs.

Skat. 2364. i).

2400.     ja nosacījumu izpildīšanai, kura atkarajas no tas personas gribas, kam kautkas novēlēts, jānotiek pēc testatora nāves un viņš nav to aprobežojis ne ar kādiem termiņiem, tad lai gan šos nosacījumus var izpildīt katrā laikā, kamēr vien tas iespējams, tā tad visā minētās personas mūžā, bet viņai mirstot ar nosacījumu dotā tiesība izbeidzas. Tomēr, šai personai pārāk ilgi kavējoties, tiesa var, uz lietā ieinteresēto pusu prasījumu, nolikt viņai apstākļiem piemērotu termiņu un, viņai joprojām izvairoties, nodibināt mantojumam aizgādnību, lai no tā apmierinātu attiecīgos prasījumus.

Otrais nodalījums.

Termiņu noteikšana testamentos.

2401.   termiņa noteikšana atšķiras no tieša nosacījuma ar to, ka pēdējais aptur tikai iespēju tiesību izlietot, bet pirmā — pašu tiesību spēku.

2402.    termiņš, kas nolikts nenoteikti, ta ka par viņu nevar droši zināt, vai viņš vispār iestāsies, bet ja iestāsies, tad kurā laikā īsti, ja vien viņš nav nolikts acīmredzot tikai attiecībā uz izpildīšanas laiku — uzskatams kā nosacījumam līdzīgs.

2403.    ja kādam piešķirta novele uz viņa nāves dienu, tad to var prasīt tikai pēc viņa nāves, viņa mantinieki.

Trešais nodalījums.

Citi pēdējās gribas rīkojumu aprobežojumi.

2404.    pēdējās gribas rīkojumus var aprobežot nevien ar nos_acījumiem un termiņiem, bet ari citādi, un proti: noteicot zināmus mērķus, noliekot lietošanas robežas, kā ari uzliekot pienākumu atdot to, kas saņemts, citai personai, vai tā vietā kautko izdarīt.

2405.  ja novele saistīta ar tādiem aprobežojumiem (2404.p.),Tegatarijam jādod novēlēs izpildītājam nodrošinājums par viņu ciešu ievērošanu.

2406.  ja legatarijs cieši neievero priekšā rakstītos aprobežojumus, tad novēlēs izpildītājs var prasīt novēli atpakaļ.

2407.  trešai personai, kurai par labu noteikts pēdējās gribas rīkojuma mērķis, ir pret legatariju patstāvīga prasības tiesība.

2408. visu, kas paliek pari pēc testatora noteiktā mērķa apmierinašanas, patur legatarijs, ja vien testatora rīkojums neaprobežojas tikai ar vienkāršu uzdevumu, noteicot tā izpildīšanai zināmu sumu, kādā gadījumā pārpalikums piekrīt mantiniekiem vai vispār mantojuma masai.

Divpadsmita nodaļa. Daži sevišķi pēdējās gribas rīkojumu veidi.

Pirmais nodalījums. Savstarpēji testamenti.

2409. testamentu, kura divas vai vairakas personas savstarpēji iecel viena otru sev par mantiniekiem, sauc par savstarpēju. Bet ja šādā aktā vienas personas iecēlums par mantinieku noticis ar nosacījumu, ka jāpastāv un jābūt spēkā otras personas iecēlumam, tā kā paturot vai zaudējot savu spēku pirmām no šiem iecēlumiem, tām pašām sekām padots ari atbilstošais otrais, tad testamentu sauc par korespektivu.

2410. ne ikviens savstarpējs testaments uzskatams līdz ar to ari par korespektivu: bet par tādu viņš atzīstams tikai tad, kad testatori noteikti izsacījuši uz to savu gribu, vai ja tā skaidri noskārstama no lietas apstākļiem.

2411.  savstarpējs testaments atzīstams par korespektivu, ja taja noteikts, kam piekrīt mantojums pēc tā nāves, kas pārdzīvojis visus citus līdzdalībniekus; bet Vidzemē šaubu gadījumā par korespektivu uzskata ari laulāto sastādītu testamentu.

2412. savstarpēji testamenti, izņemot gadījumus, kad no paša viņu satura izriet pretējais, nav uzskatami par mantojuma līgumiem, un tādēļ tos var atcelt katrs sastādītājs pēc sava vienpusēja ieskata. — Skat. 1983. p.

2413.  ja savstarpēju, bet ne korespektivu testamentu atceļ viens no testatoriem, vai ja šās personas rīkojums kā citādi zaudē spēku, tad tam nav nekāda iespaida uz citu līdzdalībnieku rīkojumiem.

2414.  Korespektivos testamentos viena līdzdalībnieka izdarīts rīkojumu atcelums iznīcina ari otra rīkojumu, izņemot tikai gadījumu, kad pēdējais, dabūjis zināt par pirmā atcēlumu, tomēr ar nodomu negroza savus rīkojumus.

2415.  kad miris viens no korespektiva testamenta līdzdalībniekiem, pārdzīvojušam ir tiesība pirms mantojuma pieņemšanas atteikties uo testamentariskās mantošanas, kādā gadījumā mantojums piekrīt mirušā likumiskiem mantiniekiem, līdz ar ko pārdzīvojušais dabū atpakaļ tiesību brīvi noteikt par savu mantu ari nāves gadījumam.

2416.  ja pārdzīvojušam testamentā piešķirta miruša manta un viņš mantojumu pieņem,_tad viņa paša mirušam par labu taisītais testaments atzīstams pēdējā nāves dēļ par dzēstu, un viņš iegūst tiesību brīvi noteikt par visu mantu, kā par savu, tā ari pēc testamenta dabūto.

2417.  ja turpretim testamenta noteikts, lai pec mirušā nāves manto pārdzīvojušais, ar nosacījumu, ka pēc tā nāves viņu kopējam mantojumam jāpāriet vai nu uz viņu tuvākiem radniekiem, vai uz kādu citu (2411. p.), tad pārdzīvojušam, ja jau viņš mantojumu pieņēmis, vairs nav tiesības ne pārgrozīt kautkā šo rtkojumu, ne citādi kā noteikt par savu mantu nāves gadījumam, tā kā pat visi viņa mantas jauni pieaugumi nāk kopējā masā, kurai jāpāriet uz viņam substimetiem citiem mantiniekiem.

2418.  ja testamenta nav noteikuma par to, vai pārdzīvojušām janodod citiem substiuētiem mantiniekiem (2417. p.) visa manta tajā sastāvā, kāds tai bijis taisot testamentu, jeb vai tikai tā, kura palikusi pēc viņu abu nāves, tad pieņemams, ka testatori domājuši pēdējo.

2419.  kad rodas jautājums par to, kas atzīstami par katra testa tora tuvākiem radniekiem, uz kuriem jāpāriet mantojumam pēc pēdēji pārdzīvojušā nāves, pieņemams par pamatu, ja pašā testamentā šajā ziņā nekas nav noteikts, šā pēdēji pārdzīvojušā nāves bridis.

2420.  ja savstarpējā testamentā līdzdalībnieki kopīgi piešķīruši kādās noveles tādā kārtā, lai tās kristu uz visu kopējo mantas masu, tad šis novēlēs izdodamas tikai pēc visu līdzdalībnieku nāves, ja vien tas acīmredzami nerunā pretim viņu nodomam. Bet ja novēlēs piešķīruši katrs testators atsevišķi no savas paša mantas, tad katrs tāds rīkojums uzskatams par patstāvīgu. Tādēļ pārdzīvojušā noveles atkrīt pašas no

sevis, bet viņam jāizpilda mirušā nodibinātās, un, ja testaments bijis korespektivs, viņš. nevar atsvabināties no šā pienākuma pat atteicoties no mantojuma.

Otrais nodalījums.

Dāvinājumi nāves gadījumam.

2,42.1.        dāvinājums nāves gadījumam ir tāds, kas nosacīts uz dāvinātāja nāvi, un tādēļ stājas pilnīgā likumīgā spēkā tikai tad, kad viņš nomirst agrāk nekā apdāvinātais.

Piezīme. Tāds darījums, kurā dāvanas izdošana atlikta līdz dāvinātāja nāves dienai un kurunekādā gadījumā nevar atcelt, pat tad ne, kad apdāvinātais nomirtu agrāk nekā dāvinātājs, atzīstams par dāvinājumu starp dzīviem. Bet ja dāvinājuma stāšanās pilnīgā likumīgā spēkā nostādīta atkarībā no dāvinātāja nāves pirms apdāvinātā, tad dāvanas tieša izdošana vēl nepadara šo darījumu par dāvinājumu starp dzīviem.

2422.  dāvanu nāves gadījumam var izdot vai nu tūliņ, vai ari atlikt tās izdošanu līdz dāvinātāja nāvei. Pirmajā gadījumā apdāvinātais iegūst uz dāvinājuma priekšmetu tiešas tiesības, tā tad īpašuma tiesības, ja tas attiecībā uz šo priekšmetu iespējams un ja vien dāvinātājs nav tieši noteicis pretējo.

2423.   ja davanas izdošana atlikta (2422. p.), tad ar dāvinājumu nodibinās tikai prasījuma tiesības pret dāvinātāja mantinieku, kurš atbild par mantojumu tikai tādā mērā, kādā Adņš atbildīgs par katru citu ar mantojumu saistītu parādu. ļ

2424.   izdarīt dāvinājumu nāves gadījumam var tikai tas, kam ir tieslba taisīt testamentu.

2425.  par tāda dāvinājumā priekšmetu var but visada mauta, nevien ķermeniska, bet ari bezķermeniska, kā: lietošanas tiesības, vai prasījuma tiesības, kā ari lietu vai tiesību kopība.

2426.      lai dāvinājums nāves gadījumam butu spēka, formas ziņa vajadzīgi:

1)  attiecīgs paziņojums no dāvinātāja puses;

2) dāvanas nodošana apdāvinātam, vai viņa paziņojums, ka viņš pieņem viņam par labu taisīto rīkojumu;

3) Kurzemē — divu liecinieku klātbūtne, bet ja dāvinājumu izdara rakstiski — tā ietērpums kodicila formā.

Vidzemes pilsētās mutiskiem dāvinājumiem nāves gadījumam, kaut ari tie būtu taisīti liecinieku klātbūtnē, nav likumīga spēka.

2-42-7. Dāvinātājam vienmēr ir tiesība atcelt pēc sava ieskata dāvinājumu, kaut ari dāvana būtu pat jau nodota, izņemot tikai to gadījumu, kad nosacīts neprasīt to atpakaļ, ja apdavinātais nenomirst agrāk kā dāvinātājs.

2428.   dāvinājumi nāves gadījumam padoti tiem pašiem aprobežojumiem kā novēlēs (2156., 2177., 2178., 2308. un turpm. p.).

2429.   no_ dāvinājumā izrietošas tiesības iegūst, tieši un pilna apmēra, ar dāvinātājā navL Tādēļ apdāvinātais, ja dāvinājuma priekšmets nav bijis viņam jau agrak nodots, var to_prasīt no mantinieka, līdz ar ievāktiem ienākumiem no mantojuma atstājēja nāves dienas; bet ja atstātā mantojumā neatrodas dāvinātais priekšmets, tad tā vietā ir tiesība prasīt tā vērtību. Apdāvinātam no savas puses jāatlīdzina šim priekšmetam taisītie izdevumi no dāvinātāja nāves dienas.

2430.  nepar eizības dāvinātājā taisīta testamenta nevajina viņa izdarītā dāvinājuma spēku.

2431.  dāvinājums nāves gadījumam zaudē spēku: 1) kad dāvināN tājs to atceļ un 2) kad apdāvinātais nomirst agrāk nekā dāvinātājs. Ja

viņi abi nomirst vienā laikā, tad dāvinājums uzskatams par izpildītu un to nevar apstrīdēt dāvinātāja mantinieki.

2432.   ja dāvinājums izdarīts sakara ar dāvinātājām draudošam sevišķām dzīvības briesmām, kā piemēram nāvīgā slimībā, karā ejot, vai dodoties jūras ceļojumā, tad, laimīgi pārlaižot šīs briesmas, dāvinājuma spēks izbeidzas pats no sevis, ari bez noteiktas atcelšanas.

Trešaisnodalījums.

Kodifiili pēc Kurzemes tiesībām.

2433.   kodicils ir tāds pēdējās gribas rīkojums, kurš var aptvert visu, par ko mantojuma atstājējam tiesība noteikt, izņemot tikai tieša mantinieka iecelšanu, substituciju un atstumšanu no mantojuma. Bez tam kodicilā nevar ievest nekādus nosacījumus, kuri aprobežo testamentā izdarīto mantinieka iecelšanu.

Piezīme. Testamenta papildinājums, kuram ir visi šāda akta piederumi, nav atzīstams par kodicilu, kaut ari testators viņu būtu par tādu nosaucis, bet uzskatams par vēlāku testamentu, kas agrāko papildina.

2434.   kodicilus var taisīt tiklab testamentam pastāvot, ka ari nepastāvot. Pēdējā gadījumā (Intestatcodicill) pieņemams, ka kodicilā klusējot ir iecelti likumiskie mantinieki, ar" uzdevumu tiem izvest kodicilā rīkojumus.

2.435. Blakus testamentam paštavošs kodicils, vienalga, vai viņš sastādīts pirms vai pēc testamenta un vai tajā apstiprināts vai ne; patur savu spēku, kā ari izbeidzas kopīgi ar šo testamentu.

2436. Aizbildņu iecelšana kodicila ir spēka tikai tad, kad tas apstiprināts testamentā vai kad aicina pie mantojuma likumiskos mantiniekus tieši kā tādus; tādā gadījumā kodicils atzīstams par testamentu, protams, ja viņā ievērotas pēdējam noteiktās formalitātes.

2.437. Var kopīgi pastavet vairaki kodicili; bet ja starp viņiem izrādās pretruna, tad vēlākais rīkojums izslēdz agrāk taisīto.

2438.  kodicila spēku atceļ velaks testaments, ja šis pēdējais viņu neapstiprina, vai ja kā citādi nepierāda, ķa novēlētājs nav grozījis savu kodicilā izteikto nodomu.

2439.   attiecība uz formu kodicils pec zemes tiesībām ne ar ko neatšķiras no testamenta. Bet pēc pilsētu tiesībām, taisot viņu privātā kārtībā, jābūt klāt: Jelgavā vismaz trim. bet Bauskā un Jaunjelgavā diviem lieciniekiem.

2440.  taisīt kodicilu var ikkatrs, kam ir tiesība taisīt testamentu (1984. un turpm. p.).

Trispadsmitā nodaļa. Pēdējās gribas rīkojumu izpildīšana.

Pirmais nodalīju m s. Testamenta pierādījumi.

2441.   (pēc turp.). notara aktu gramata ievests testaments, vai notarials akts par viņa pieņemšanu glabāšanā, uzskatami par pēdējās gribas esamības un' īstuma pilnīgāko pierādījumu.

2442.  par pierādījumu rakstiska privātā testamenta īstumam pieņemama zīmogu un parakstu atzīšana no vēl dzīvo liecinieku puses; bet ja liecinieku vairs nav, tad par pierādījumu var pieņemt ari citus pamatus, kā piemēram rokrakstu salīdzinājumu.

2443.   (pec turp.). mutiska testamenta taisīšana un saturs jāapliecina zem zvēresta vismaz diviem lieciniekiem.

Vietējie civillikumi..

2444.   nevien mantiniekam, bet ari ikvienai mantojuma ieinteresetai personai, kā legatarijiem un viņu mantiniekiem, ir tiesība no katra, kura rokās būtu testaments vai kurš to ļaunprātīgi būtu nogādājis pie malas, prasīt, lai tas vai nu izdod šo aktu, vai samaksā mantojuma vai novēlēs vērtību.

Otrais nodalījums.

Testamenta iesniegšana, attaisīšana un publicēšana.

2445.   (pec turp.). testators var testamentu vai nu glabāt pie sevis. vai nodot to glabāšanā citam vai ari notaram.

2446.    (pec turp.). pec testatora nāves ikviens testaments tai personai, kuras rokās viņš atrodas, nekavējoties jāiesniedz attiecīgai tiesai, ja vien testators nav to tieši noliedzis,

2447.    (pec turp.). tada karta attiecīgai tiesai iesniegto testamentu (2446. p.) viņa attaisa pie vaļējam durvīm, pie kam vajadzības gadījumā liecinieki apliecina savu zīmogu veselumu, un pēc tam to pilnīgi nolasa.

1  piezīme atvietota ar piezīmi (pec Turp.) pie 2452. panta.

2.    piezīme. testamenti, kurus vecāki taisījuši saviem bērniem par labu, ja pēdējie ir klāt, nav tiesai jāattaisa un jānolasa, un tādus testamentus bērni var attaisīt privātā kārtā.

2448.   kad ir vairaki testamenti, tad tie visi jāattaisa un publiski jānolasa, neizņemot ari tos, par kuriem paziņo, ka tie nelikumīgi vai viltoti.

2449.   kad testaments ir vairākos savā starpā pilnīgi līdzīgos oriģinaleksemplaros, tad nolasāms tikai viens no tiem. Noraksta nolasīšana nav pielīdzināmā oriģinālā nolasīšanai, ja vien oriģināls nav nozudis var nav iespējams to drīzumā iesniegt, kādā gadījumā ieinteresētām personām tomēr jāpierāda, ka testaments tiešām pastav, bet ja noraksts nav noteiktā kārtībā apliecināts — ari viņa saturs.

2450.   savstarpēju testamentu attaisa un nolasa, tiklīdz nomirst kāds no viņa līdzdalībniekiem, ja vien viņi paši nav noteikuši pretējo.

2451.   tiesa, uz ieintereseto personu lūgumu vai ja viņa pati atzīst to par vajadzīgu, publiski' uzaicina ierasties noteiktā termiņa visus, kas domā. ka viņiem tiesība celt kādas ierunas pret testamentu vai vispār pieteikt attiecībā uz to kādas pretenzijas. 1

2452„ Ja tiesas noteikta termiņa (2451. p.) nav pieteikts strīds pret testamentu vai pieteiktais strīds ir noraidīts, tad tiesa taisa lēmumu par testamenta stāšanos likumīgā spēkā. Ja tiesas sludinājums nav izdarīts, neapstrīdētais testaments nāk spēkā gada laikā no testamenta atklāšanas un priekšā lasīšanas.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par testamentu attaisīšanas un publicēšanas kartību atrodas Civilprocesa likumos.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (I-ik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

Attiecībā uz piezīmi skat. Civilprocesa likumu (1924. g. izd.) 1956.—1970. p.

Trešais n o d a 1 ī j u m s.

Testamentu izpildīšana un no tiem ņemamās nodevas.

2-453. Likumīgā spēkā stājušos testamentu (2452. ņ.) izpilda testamenta izpildītājs, kurš šim nolūkam iecelts vai nu tajā pašā testamentā, vai citā testatora sevišķā aktā, bet ja testamenta izpildītājs nav noteikts, tad testamentā ieceltais mantinieks; beidzot, kad nav ari tiešā testamentariskā mantinieka, tad mantojuma aizgādnis, kuru šim nolūkam iecēlusi attiecīgā tiesa.

1. piezīme. Persona, kurai paši mantinieki uzdevuši testamentu izpildīt, uzskatama nevis kā testamenta izpildītājs, bet kā viņu pilnvarnieks.

2.   piezīme. Par mantojama aizgādni skat. šās grāmatas VI sadaļu,

2454.  par testamenta izpildītāju var iecelt katru, 'kam tiesība stāties saistībās un pārstāvēt citus civillietās. Ari sieviešu dzimuma personas var būt testamenta izpildītājas. ļ

2455.  neviens nav saistīts uzņemties testamenta izpildītājā pienākumu, kuru viņam uzlicis novēlētājs; bet kas jau to uzņēmies, tam vairs nav tiesības no tā atteikties bez dibināta iemesla. Ja par testamenta izpildītāju ieceltais pieņēmis testatora piešķirto novēli, tad ari tādā gadījumā viņš vairs nevar atteikties no testamenta izpildītāja pienākuma.

2456.  t estamenta izpildītājs savu pienākumu aploka bauda attiecīgās tiesu iestādes aizsardzību un palīdzību, bet apstiprinājums no šās iestādes puses viņam nav vajadzīgs un viņš ari neatrodas tās uzraudzībā, izņemot gadījumus, kuri attiecas uz sabiedrisku labumu, vai iestāžu interesēm, vai ari uz tādu personu interesēm, ktifām vajadzīga sevišķa aizsardzība, kā: nepilngadīgo un to, kam piešķirts uzturs.

Piezīme. (attiecas uz Igauniju).

2457.  testamenta izpildītājā tiesiskās attiecības un viņa tiesību un pienākumu apjomu noteic testamentā izsacītā testatora griba. Bet ja pēdējais neko noteiktu par to nav nosacījis, tad testamenta izpildītājam tikai jārūpējas par testatora pēdējās gribas ievērošanu un izpildīšanu, kā ari jagada, cik tas šim nolūkam nepieciešams, par mantojuma nokārtošanu un izdalīšanu starp mantiniekiem un legatarijiem.

2458.  testaments noder viņa izpildītajam ka instrukcija, no kuras viņš nekādā ziņā nedrīkst atkāpties; bet ja apstākļi nepieciešami prasa atkāpties, tad pēc tam, kad papriekš noklausītas ieinteresētās personas un kad starp tām un testamenta izpildītāju izrādās domstarpības, lieta jāizšķir, saskaņā ar apstākļiem, attiecīgai tiesu iestādei.

2459.  bez testatora sevišķa uzdevuma testamenta izpildītajam nav ne tiesības, ne pienākuma pārvaldīt mantojumu. Bet kamēr testatora ieceltais mantinieks vēl nav to pieņēmis vai — ja tāda mantinieka nav — kamēr palikušai mantai nav nodibināta aizgādnība, testamenta izpildītājs zināmā mērā atvieto mantinieku, t. i. stājas mantojuma valdīšanā, sastāda mantojuma sarakstu, samaksā testatora palikušos parādus, piedzen parādu saistības, ved prāvas attiecībā uz mantojumu u. t. t.

2460.   atsavināt kautko no novelētas mantas testamenta izpildītājam atļauts tikai tās varas robežās, kuru viņām šajā ziņā piešķīris testators, vai ari tajos gadījumos, kad tāda atsavināšana katrā ziņā vajadzīga, lai uzturētu mantojumu un lai izpildītu testamentu, kā piemēram, lai apmierinātu legatarijus.

2461.  testamenta izpildītajam jāpastāv uz to, lai mantinieki paziņo, vai viņi pieņem mantojumu. Saņemot no viņiem apstiprinošu atbildi, viņš nodod šo mantojumu viņu valdīšanā, pie kam viņš var prasīt vai aizturēt no tā tos priekšmetus un sumas, kas vajadzīgi legatariju apmierināšanai un citu testatora sevišķu rīkojumu izpildīšanai.

2462.  testamenta izpildītājs var nodot savu pienākumu citam tikai tad, ja tas viņam testamentā noteikti atļauts. Tomēr ar to viņam nav atņemta tiesība vajadzības gadījumā rīkoties caur pilnvarniekiem.

2463.  testamenta izpildītajam jaizpilda viņam uzliktie pienākumi pēc iespējas steidzīgi un ar to rūpību, ar kādu viņš rīkojas savās paša lietās. Ja viņam noteikta par viņa pūlēm samērīga atlīdzība, tad viņš, atbild mantiniekiem un lietā ieinteresētām personām ari par mazsvarīgu neuzmanību no savas puses.

2464.  kad ir vairaki testamenta izpildītāji un testators nav pienākumus starp viņiem sadalījis, tad viņiem jādarbojas, cik iespejams, kopīgi. Tomēr spiedīgos gadījumos viņiem tiesība darboties ari atsevišķi. Ja viņi pienākumus sadala savā starpā pēc labprātīgas vienošanās, tad tomēr atbildību tie nes solidāri visi kopā.

2465.      ja katla atsevišķa rīkojuma izpildīšanu testators uzlicis sevišķam, speciāli šim nolūkam ieceltam testamenta izpildītājam, tad šis pēdējais darbojas tikai viņam uzliktā uzdevuma aplokā, neņemdams dalību pārējās testamenta dalās un to izpildīšanā.

2466.     t estamenta izpildīšanas izdevumi atlīdzināmi ta izpildītajam no mantojuma; bet prasīt kautko par savām pūlēm, ja testamentā tas nav noteikts, viņam nav tiesības.

2467.      kad testamenta izpildītājs nobeidzis viņam uzliktos pienākumus, viņam jadod mantiniekiem un citām lietā ieinteresētām personām norēķins par savas mantojuma pārziņas laiku, ciktāl mantojums atradies viņa parvaldībā (2457.—2460. p.). Rīgā viņam šādā gadījumā jādod norēķins ari tiesai, ja testators nav viņu tieši no tam atsvabinājis.

2468.      mantinieki, kā ari legatariji un citas lietā ieinteresētas personas, kad testamenta izpildītājs darbojas gausi un pretēji viņu interesēm, var nevien sūdzēties par viņu attiecīgā tiesā, bet ari prasīt, lai viņu atceļ.

2469.      kad testamenta ieceltais testamenta izpildītājs negrib uzņemties šo pienākumu (2455. p.), vai kad viņu atcel no tā uz ieintereseto pusu prasījumu (2468. p,), vai kad viņš nomirst, un testators šos gadījumus nav paredzējis, tad no attiecīgās tiesas ieskata atkarājas uzdot testamenta izpildīšanu vai nu mantiniekam, vai tiesas ieceltam mantojuma aizgādnim. Kurzemē šādos gadījumos mantiniekiem atļauts pašiem izraudzīt pilnvarnieku (2453. p. 1. piez.), un tikai tad, kad viņi savā starpā nevienojas, lieta uz viņu lūgumu nāk tiesā.

2470.      nodevu apmērs, kadas ņemamas testamentus izpildot, noteikts Nodevu nolikumā (201. un turpm. p., 1903. g. izd. un pēc Turp.).

Skat. Lik. kr. 192!. g. — 187 un 1922. g. — 20.

Ceturtais n o d a l ī j u m s. Testamentu iztulkošana.

2471.pēdējās gribas rīkojumu iztulkošanai piemērojami vispārēji

noteikumi tiesisko darījumu iztulkošanai, ar sekojošiem (2472.—2475. p.)

papildinājumiem.

2472.      ja testamentā atrod tumšus, divējādi saprotamus vai neizdevīgi lietotus izteicienus, tad vispirms jāgriež vērība uz testatora paša iztulkojumu, t. i. uz viņa atstātu rakstisku paskaidrojumu vai u'z viņa mutiski, liecinieku klātbūtnē izteiktām domām.

2473.   ja nav ne viena, ne otra (2472. p.), tad minetie izteicieni iztulkojami saskaņā ar šķietami pieņemamām testatora domām; pie kam sevišķi jāiev'ēro, kādas bijušas viņa attiecības pret mantinieku, kā viņš mēdzis domāt un kādā kārtā parasti izteicies, kā ari kādas tajā pusē un apvidū parašas.

2474.  visi rīkojumi, kuri nerunā pretim likumam un veselam pratām, jāiztulko tādā kārtā, lai testaments paliktu, cik iespējams, spēkā un neaizskarts.

2475.   Šaubu gadījuma priekšroka dodama tam iztulkojumam, kurš izdevīgāks testatora lejupējiem, bet pēc tā tam, kurš izdevīgāks mantiniekam un legatarijam. Saskaņā ar to lieta jāizšķir drīzāk tam par labu, kam novēlē jādabū, nekā novēlēs izpildītājam.

Četrpadsmita nodaļa. Testamentu apstrīdēšana,

2476.   katru testamentu, kurš neatbilst kāclam vai vairākiem likumiskiem noteikumiem, var apstrīdēt ieinteresētās personas (2477. p.).

P i e z ī m e. Par gadījumiem, kādos testamenti uzskatami par spēkā neesošiem, skat. tālāk, šās grāmatas IX sadalu.

2477.   celt strīdu pret testamentu var tikai tie, kas testatora miršanas brīdī bijuši viņa tuvākie likumiskie mantinieki, bet nevis trešās personas, kuras lietā nav tieši ieinteresētas, kā piemēram testamentā neminētu vai no mantojuma atstumtu mantinieku kreditori.

2478.  attiecība uz tiem rīkojumiem, pret kuriem tuvākie likumiskie mantinieki nav cēluši strīdu, vai kuriem viņi piekrituši, vai kuriem vjņi nokavējuši termiņu prāvas celšanai, vai ari uz kuriem viņi kautkā citādi zaudējuši tiesību, attālākie radnieki vairs nevar celt nekādu strīdu.

2479.  strīds pret testamentu ceļams likuma noteikta termiņa (2452. p.), tajā iestādē, kurai piekrīt mantojuma lietas iztiesāšana; pretējā gadījumā testaments atzīstams par likumīgā spēkā stājušos.

2480.  kad strīdu pret testamentu atzīst par dibinātu, tiesa var, uz prasītāja prasījumu, testamentā ieceltam mantiniekam uzlikt pienākumu, ja viņš mantojumu pieņem vai ir jau pieņēmis, sniegt pietiekošu nodrošinājumu par mantojuma pareizu pārvaldīšanu un tā varbūtēju izdošanu. Raugoties pēc apstākļiem, tiesa var ari mantojuma vai tā apstrīdētās daļas pārvaldību uzdot līdz lietas izšķiršanai sevišķai aizgādniecībai. Bet ja testamentā ir visas noteiktās ārējās formalitātes ievērotas, tad viņā ieceltais mantinieks var prasīt, lai nekavējoties ieved viņu valdīšanā līdz tam laikam, kamēr pretinieks nepierāda savu tiesību priekšrocību.

Ceturtā sadaļa. Mantošana pēc līguma.

..

Pirmā nodaļa. Mantošanas veidi pēc līguma un mantojuma līguma noteikumi.

2481. Mantošanu pec Ilguma nodibina ar tādu darījumu, uz kura pamata viens kotrahents otram vai vairāki kontrahenti cits citam piešķir tiesību uz savu nākamo mantojumu. Tādu darījumu sauc par mantojuma līgumu šaurākā nozīmē jeb par mantinieka iecelšanas līgumu.

2482. ar mantojuma līgumu nodibina nevis tikai vienkāršu personisku saistību, bet ari pašu mantošanas tiesību. Turpretim tāds darījums, kura atrodas tikai apsolījums kādreiz iecelt kādu par savu mantinieku, dod šā apsolījuma saņēmējam, ja starp abām pusēm nolīgti nākamā mantojuma līguma galvenie noteikumi, tikai tiesību prasīt no apsolītāja, lai izpilda šo līgumu vai dod atlīdzību par neizpildīšanu.

2483.   (pec turp.), noslēgt mantojuma līgumu var tikai tas, kam ir nevien tiesība stāties līgumos vispār, bet ari tiesība taisīt testamentu un tiesība mantot pēc testamenta. Saskaņā ar to no mantinieka, kas iecelts pēc līguma, tiek prasīts, lai viņš būtu spējīgs vispār mantot, bet no mantojuma atstājēja — lai viņam būtu tiesība noteikt par savu mantu nāves gadījumam. Kad mantinieks, kuru ieceļ pēc līguma, nav vēl pilngadīgs, tad, lai darījumam būtu likumīgs spēks, •vajadzīga aizbildņa un bāriņu tiesas piekrišana. Bet ja mantojuma atstājējs ir nepilngadīgs, tad viņa sastādītais mantojuma līgums nav saistošs pat ari tad, ja bāriņu tiesa izteic tam savu piekrišanu, un viņam vienmēr paliek tiesība atcelt izdarīto iecēlumu.

Skat. paskaidr. pie 2003 . p.

Sal. 353.. 1694………………………… 1697. un 19S4.—1992. p.

2484. mantojuma līguma priekšmets ir nākamā mantošanas tiesība vai nu uz visu viena vai vairāku kontrahentu atstāto mantu, vai likai uz zināmu daļu no tās. Tomēr nav ari liegts, ka mantojuma līgumā kāds no kontrahentiem piešķir otram par labu, savam nāves gadījumam, zināmu lietu, vai lietu kopību, vai i.ari kādu tiesību. — Sal. 1981. un turpm. p.

2485.  noslēdzot mantojuma līgumu, nav atļauts atkāpties no likuma nosacījumiem, kas aprobežo rīcību ar mantotu mantu, kuru ar līgumu var atņemt tuvākiem mantiniekiem tikai tad, kad viņi paši izteic tam piekrišanu, vai nu tieši, vai klusējot, ar savu piedalīšanos līgumā. — Skat. vispār 960.,un turpm. un 19&gt;95. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

2486.    kurzeme šādos līgumos jaievero ari noteikumi par neatņemamo dalu, ja vien tie, kam tā nākas, paši tieši vai klusējot, ar savu piedalīšanos līgumā, nav atteikušies no savām tiesībām. — Skat. 200. un

.turpm. p.

Sal. 2005. un turpm. p.

2487.    pec zemes tiesībām, ka ari Kurzemes pilsētas, mantojuma līgumā jāievēro tās pašas formas, kādas noteiktas testamentiem. Bet ja viņš zīmējas ari uz nekustamiem īpašumiem, tad, lai viņš būtu spēkāari attiecībā uz trešām personām, viņš jāieved attiecīgās zemes grāmatu nodaļas zemes grāmatās. — augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

2488.    (pēc turp.). vidzemes pilsētas mantojuma līgumi janosledz notarialākārtībā.

2489.    mantojuma līgumiem ari jaapmierina visi prasījumi, kādus likums noteic vispār līgumu spēkā esamībai. — Skat. IV grāmatu.

2490.    mantojuma līgumam pievienotie nosacījumi, ciktāl tie zīmējas uz pašiem līdzējiem, padoti tiem,pašiem noteikumiem kā līgumu nosacījumi vispār; bet nosacījumi attiecībā uz citām personām, kurām līgumā kautkas piešķirts, apspriežami pēc noteikumiem par testamentu nosacījumiem. — Par nosacījumiem attiecībā uz līgumiem vispār skat, IV grāmatu.

Otrā nodaļa. Mantojuma līguma sekas.

2491.    mantojuma līgums nodibina tikai nākamo mantošanas tiesību (delatio), un tādēļ, kamēr mantojuma atstājējs vēl ir dzīvs, piešķir līgumā ieceltai personai vienīgi nogaidu tiesību uz nākamo mantojumu, bet nevis kādu tūliņ spēkā nākošu tiesību uz mantojuma atstājēja tagadējo mantu.

2492.    ar līgumu izdarītu mantinieka iecelšanu nevar atsaukt vienpusējā kārtā, un tādēļ mantojuma atstājējam nav tiesības tādu līgumu vienam pašam atcelt, ne tiešī ne ar jaunu, agrākam pretēju rīkojumu nāves gadījumam, ja vien viņš nav tieši paturējis sev tiesību vel rīkoties nāves gadījumam citādiar zināmām lietām vai mantojuma'daļu. Bet ja viņš šādu tiesību nav sev paturējis un līgurniskais mantinieks ir iecelts par vienīgo mantinieku, tad visa atstātā manta piekrīt viņam pilnīgi. Ja turpretim mantiniekam bijusi piešķirta zinama daļa, tad viņš ari tikai to vien dabū, bet viss pārējais piekrīt likumiskiem mantiniekiem. — Skat. 2124, un turpm. p.

2493.  mantojuma līgums neatņem mantojuma atstājējam tiesību, kaut ari par to nebūtu sevišķi pielīgts, bet ja vien viņš pats nav tieši no tam atteicies, noteikt savas dzīves’laikā par savu mantu un pat izdarīt mērenus dāvinājumus; nav atļauti tikai dāvinājumi nāves gadījumam.

2494.   ja mantojuma atstājējs kautko atsavina ar acīmredzamu nolūku tādā kārtā atņemt līgumā ieceltam mantiniekam ar līgumu piešķirtās tiesības, tad šis mantinieks var tādu atsavinājumu apstrīdēt un, ja mantojuma atstājējs ar neapdomātiem izdevumiem samazina savu mantu tiktāl, ka pēc likuma viņš jāatzīst par izšķērdētāju, pat prasīt, lai viņu izsludinapar tādu. — Sai. 505. p,

P i e z ī m e. Tādas nekustamas mantās atsavinājumu, par kuru mantojuma līgums nav bijis ievests zemes grāmatās, līgumiskie mantiniekipēc mantojuma atstājēja nāves nevar apstrīdēt (a). Tāpat ari līgumiskam mantiniekam nav tiesības prasīt kustamu lietu no tā, kas viņu ieguvis labticībā no mantojuma atstājēja (b).— Skat. augstāk, 408. p. piez.

(a) Skat. 2487.' un 2485. p., pēc Turp. — (b) Sl&lt;at. 923. un turpm. p.

Panta beigās 505. p. vietā jāaizrāda uz 506. p.

2495.  kamēr mantojuma atstajejs vēl ir dzīvs, līgumiskais mantinieks nevar atteikties no līguma vienpusēji, neraugoties uz to, vai viņš uzņēmies kādus pienākumus vai ne.

2496.  ar mantojuma atstājēja navi līgumiskam mantiniekam piekrīt mantošanas tiesība un līdz ar to ari tiesība pieņemt mantojumu. Bet tas viņam neuzliek ciešu pienākumu to pieņemt, un viņš drīkst atteikties no mantojuma.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par mantojuma pieņemšanu vai atteikšanos no tā atrodas šās grāmatas VII un VIII sadaļā.

VIII sadaļas vietā jābūt aizrādījumam uz IX sadalu.

2497.  ar līgumiskā mantinieka navi pirms mantojuma atstājējā pirmajam piešķirtā mantošanas tiesība tiek dzēsta.

2498.  mantojuma līguma nodibinātas novēlēs un tideikomisi šim mantiniekam jāizpilda uz tā paša pamata kā testamentariskam mantiniekam, un vispār legatarijs un fideikomisarijs atrodas vienādās attiecībās ar līgumiskiem un testamentariskiem mantiniekiem. Līgumiskam mantiniekam tomēr nav piešķirta tiesība, kā tas ir Kurzemē un Vidzemes pilsētās testamentariskam mantiniekam (230S. un turpm. p.), atvilkt sev par labu, ja mantojums pārāk apgrūtināts novēlētu, ceturto daļu no tā. — Skat. III sad. 9. nod.

2499.   ja mantojuma līguma nav iecelts tiešais mantinieks visai mantai vai tās zināmai daļai, un ja vienošanās priekšmets ir tikai zinaraas atsevišķas lietas, vai to kopība, vai naudas sumas, vai ari kādas tiesības (2484. p.), tad tas atzīstams, attiecībā uz savu spēku, par dāvinājumu nāves gadījumam, kuram pievienots neatceļamības nosacījums (a). . Ja tāda līguma priekšmets ir nekustam's īpašums un šis līgums ievests zemes grāmatās vēl mantojuma atstājējam dzīvam esot, tad tā persona, kurai šis īpašums piešķirts, tūliņ iegūst uz to lietisku tiesību, bet pēc mantojuma atstājēja nāves — īpašuma tiesību (b). — Skat, augstāk, 408. p. piez.

(a) Salīdz. 2421., 2427,, 2428. p.(b) Salīdz. 809. un turpm. p.

2.300. Mantojuma līgumus var noslēgt ari trešai personai par labu, bez viņas piedalības tajos, un tādā gadījumā tie nodibina viņai patstāvīgu tiesību, pie kam tomēr kontrahentiem nav liegts uz abpusēju vienošanos katrā laikā līgumu pārgrozīt vai ari pavisam atcelt. Bet ja minētā: trešā persona vēlāk pati pievienojas līgumam, vai ja viens no pirmējiem kontrahentiem nomirst, tad uz šo līgumu dibinātā trešās personas tiesība vairs nav atceļama. — Skat. ari IV grāmatu.

Trešā nodaļa. Mantojuma ļīgumu sevišķie veidi.

P i r m a i s n o d a 11 j u m s. Ciltsmantojuma savienības.

2501.  par ciltsmantojuma savienību (Erbverbrūderung, Gesammthandstiftung) sauc tādu līgumu, ar kuru vairākas ciltis vai vienas un tās pašas, cilts vairākas linijas savstarpēji nodrošina viena otrai tam gadījumam, kad viena no šīm ciltīm vai linijām izbeigtos, mantošanas tiesību uz saviem īpašumiem. T° .ģimeņu locekļus, kurām nodrošināta tāda tiesība, šajā savā savstarpējā attiecībā sauc par ciltsmantojuma dalībniekiem (Gesammthandgenossen).

2501.—2510. panti pēc agrarās reformas ievešanas ir zaudējuši savu nozīmi; sal. ari Lik, kr. 1924. g. — 62.

2502.  ciltsmantojuma līgumu priekšmets ir muižas, kuras tada gadījumā nosauc par ciltsmantojuma īpašumiem. Tiesība tādas nodibināt piešķirta vienīgi muižniecībai, un šās tiesības izvešanai nav vajadzīga ne visaugstākā atvēlē, ne vispār valdības apstiprinājums.

2503.  ciltsmantojuma līgumus noslēdz tikai rakstiski, un ja tiem jābūt saistošiem priekš trešām personām, tad tie ierakstami zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

2504.  vidzeme un piltenes apgabala ciltsmantojuma īpašumus manto, ja nodibinājuma aktā nav noteikts pretējais, tikai nodibinātāja

Iejupējie agnati, izslēdzot no šo īpašumu mantošanas meitas un vispār kognatus. Tomēr meitām, kad līdz ar tām ir ari dēli, ir tiesība uz viņu mantas stāvoklim piemērīgu uzturu, bet iestājoties laulībā — uz tādu pašu pūru. Uz piemērīgu uzturu ir tiesība ari atraitnei.

2505.  kurzemē, izņemot piltenes apgabalu (2504. p.), meitas un vispār kognati, ja nodibinājuma aktā nav noteikts pretējais, nav izslēgti no ciltsmantojuma īpašumu mantošanas; bet atraitnēm attiecībā uz šiem īpašumiem piešķirtas tās pašas tiesības kā likumiskā mantošanā.

2506.  ciltsmantojuma īpašuma valdītājs savā rīcībā ar to padots tikai tiem aprobežojumiem, kādi pastāv katrā citā mantojuma līgumā mantojuma atstājējam attiecībā uz līgumisko mantinieku (2492.—2494. p.). Saskaņā ar to viņam ir tiesība izdarīt atsavinājumus savas dzīves laikā, bet nāves gadījumam tas viņam aizliegts.

2507.  ja šadu īpašumu atsavina pārdodot vai nododot ķīlu-valdīšanā, tad tuvākiem agnatiem vai pēc viņiem mantošanas tiesībās tuvākiem ciltsmantojuma savienības dalībniekiem piešķirta izpirkuma tiesība termjņgada laikā, skaitot no tā brīža, kad viņi par to dabūjuši zināt.

2508.  kad beidzas kāda no ciltīm vai linijam, kuras pieder pie savienības, vai kad vispār nepaliek neviena lejupēja agnata, kurš varētu pieņemt ciltsmantojuma īpašumu, šis īpašums, jal tādam gadījumam nav paredzēti sevišķi noteikumi, piekrīt, izslēdzot sieviešu dzimuma mantinieces un pārējos pēdējā valdītāja kognatus, tuvākam ciltsmantojuma dalībniekam, t. i. tam cilts vai linijas loceklim, kurš valda viņām piederošos ciltsmantojuma īpašumus.

2500.  kurzeme, izbeidzoties ciltij vai līnijai, kad kognati ir izslēgti no mantošanas un nodibinājuma aktā nav par to sevišķa noteikuma, citas cilts vai citas linijas ciltsmantojuma dalībniekam, kuram piekrīt ciltsmantojuma īpašums, jāizmaksā pēdējā valdītāja kognatiem, kuri ir tā likumiskie mantinieki, trīs ceturtdaļas no minētā īpašuma novērtētās vērtības. Kamēr tas nav izpildīts, likumiskie mantinieki var viņu aizturēt nu izlietot daļu no ienākumiem savam uzturam.

2 510. uz ciltsmantojuma īpašumu gulošie paradi katra ziņa jasamaksā viņa pēdējā valdītāja likumiskiem mantiniekiem, vienalga, vai viņi šo īpašumu manto (2-504. un 250-5. p.), vai ari viņiem tas jāatdod attālākiem ciltsmantojuma dalībniekiem (2508. un 2509. p.). Pārējie cilts-mantojuma dalībnieki, kuri līdz ar to nav pēdējā valdītāja likumiskie mantinieki, atbild (Kurzemē ar viņiem piekritušo īpašuma ceturto dalu) tikai tiktāl, ciktāl viņi izteikuši savu piekrišanu parāda taisīšanai.

Otrais nodalījums. Mantojuma līgumi starp laulātiem.

2.511. Mantojuma līgumi starp laulātiem padoti, attiecībā uz viņu formu un atcelšanas kārtību, tiem noteikumiem, kādi pastāv laulības līgumiem (36. p., pēc Turp., un 40. p.), bet pārējās attiecībās noteikumiem, kādi spēkā vispār mantojuma līgumiem (šās sadaļas 1. un 2. .nod.). — Skat. 38. p. piez.

Trešais n o d a lī j u ms. Dažādu laulību bērnu pielīdzināšana.

2512.    dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas līgums (Einkindschaft) pastāv iekš tam, ka, noslēdzot jaunu laulību, viena vai abu laulāto agrākās laulības bērnus (Vorkinder) attiecībā uz mantošanas tiesībām pielīdzina no jaunās laulības sagaidamiem bērniem (Nachkinder).

2513.      Šādus līgumus noslēdz starp tiem, kas stajas jauna laulība, 'pirms laulības noslēgšanas un starp viņiem un viņu agrāko laulību bērniem, pie kam pilngadīgos bērnus nevar piespiest stāties tādā līgumā, bet nepilngadīgos pārstāv sevišķi šim nolūkam iecelti aizbildņi. — Skat. 213. p.

2514.     (pec turp.). kad agrako laulību bērni ir nepilngadīgi, pie līguma, lai tas būtu spēkā, ir jāpiedalās attiecīgai bāriņu tiesai, kura kopā ar aizbildņiem skata, caurinodomāto darījumu un, ja atzīst to par izdevīgu nepilngadīgajiem, iesniedz savu lēmumu par piekrišanu dažādu laulību bērnu pielīdzināšanai apgabaltiesas apstiprināšanai. Šādi līgumi jānoslēdz notarialā kārtībā.

Sal. 398. un 401. p.; skat. paskaitīt-, pie p.

2515.    dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas būtība pastav iekš tam, ka agrāko laulību bērni atteicas no savām tiesībām uz vecāku mantu, kura atrodas pārdzīvojušā tēva vai mātes rokās un kuru viņš vai viņa ienes jaunā laulībā kā savu paša, un savkārt viņi dabū tiesību mantot no jaunās laulības noslēdzējiem laulātiem vienlīdzīgi ar jaunās laulības bērniem. — Skat. 2512. p.

Piezīme. Ar dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas līgumu novērš pretējā gadījumā nepieciešamo agrāko laulību bērnu atdalīšanu (1712., 1775., 1828. un 1857. p.), kas ari ir minētā līguma galvenais mērķis.

2516.    noslēdzot līgumu par bērnu pielīdzināšanu, tam no vecākiem, kurš iestājas jaunā laulībā, ja vien viņam ir kādi līdzekļi, jāpiešķir saviem bērniem zināma sutria (Prācipuum. Voraus, Ausspruch), kuru

viui ari dabū neatkarīgi no savas nākamās mantojuma daļas, nepiešķirot šādu sumu jaunās'laulības bērniem. Šās sumas apmēru noteic bāriņu tiesa, samērīgi ar abu laulāto mantu, un Vidzemē tai jābūt, ja. apstākļi neprasa ko citu, sēstai daļai no tās mantas, kura atrodas jaunās laulības noslēdzēja tēva vai mātes rokās.

Piezīme (pēc Turp.). Bāriņu tiesas lēmums par piekrišanu dažādu laulību bērnu pielīdzināšanai iesniedzams apgabaltiesas apstiprināšanai.

Skat. paskaidr. pie 200: ‘. p.

2517.  dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas, līguma spēka apjomu un robežas noteic pats viņa saturs, un tikai tad, ja viņā nav sīkāku noteikumu, viņš padots sekojošo 2518.—2523. pantu nosacījumiem.

2518.  agrākās laulības bērniem sevišķi piešķiramā suma (Prācipuurn, 2516. p.) padota noteikumiem par mantojuma daļu, kas noteicama izdalot mantu starp jaunā laulībā stājošos un viņa bērniem (1832. un 1833. p.), un šo sumu, līdzīgi minētai daļai, agrākās laulības bērni Var prasīt, tiklīdz tie sasnieguši pilngadību, bet meitas ari iestājoties laulībā. Līdz tam laikam šās sumas lietošana piekrīt vecākiem.

2519.  vienādi ar minēto sumu (2516. p.), nav padota dažadu laulibu bērnu .pielīdzināšanas līguma spēkam ari visa pārējā agrākās laulības bērnu atsevišķā manta; bet kamēr tie sasniedz pilngadību, vecākiem piekrīt ari šās mantas pārvaldība un lietošana,, tāpat kā miesīgiem vecākiem, ja vien kādā atsevišķā gadījumā bāriņu tiesa, ievērodama sevišķus apstākļus, neieskata par labāku uzdot minētās mantas pārvaldību sevišķiem aizbildņiem.

Sal. 216.219. i&gt;.; skat. paskaidr. pie 200®. p.,

2520. patēvam un pamatei attiecībā uz padēliem un pameitām uzlikti vecāku pienākumi, un tādēļ viņiem tie jāaudzina un jāuztur tāpat kā savi miesīgie bērni, baudot savkārt ari vecāku tiesību par tiem.

2521. agrāko laulību, bērnu attiecības pret vecākiem ir tas pašas, kādas rastos, ja šie vecāki ieceltu viņus par mantiniekiem pēc līguma: tin tādēļ vecāki, neaprobežoti noteikdami savas dzīves laikā (izņemot tikai izšķērdības gadījumus) par savu jaunā laulībā ienesto mantu, nedrīkst tomēr taisīt tādus rīkojumus nāves gadījumam, ar kuriem atņemtu vai pat tikai aprobežotu agrāko laulību bērniem nodrošināto mantošanas tiesību. Tomēr abiem vecākiem paliek tiesība atraut bērniem mantojumu aiz likumā norādītiem iemesliem (2014. un turpm. p.), — Skat. 2292. Hdz 2294. p.

2522. ar dažādu laulību bērnu pielīdzināšanu nenodibinās patēvam un pamatni nekāda tiesība mantot agrākās laulības bērnu mantu, un tā-

pat ari šie . bērni neiegūst nekādas tiesības mantot patēva vai pamātes asinsradnieku mantu, un otrādi. Uz tā paša pamata šai pielīdzināšanai nav nekāda iespaida uz agrākās un jaunās laulības bērnu savstarpējām mantošanas tiesībām, izņemot gadījumus, kad par to ir sevišķs nolīgums. Beidzot, ar to nenodibinās ari itin nekāda savstarpēja mantošanas tiesība starp savestiem bērniem

252 3. Kad jaunā laulība izbeidzas ar viena laulatā nāvi, līgums par dažādu laulību bērnu pielīdzināšanu paliek saistošs pārdzīvojušam laulātam, vienalga, vai no jaunās laulības bērni ir vai nav.

2524. Dažadu laulību bērnu pielīdzināšanas līguma spēks izbeidzas:

1) ar abu laulāto nāvi;

2)  ar laulības šķiršanu, kādā gadījumā agrākās laulības bērniem atdodama tā manta, kuru patēvs vai pamāte ienesuši jaunajā laulībā;

3) kad nomirst visi agrākās laulības bērni, neatstājot pēcnācējus; bet ja viņiem palikuši mantinieki no lejupējiem, tad tie stājas savu mirušo vecāku vietā;

4)  kad visas lietā ieinteresētās personas uz to vienojas;

5) uz tiesas spriedumu, kad bērni vai, viņu vārdā, tuvākie radinieki prasa aiz likumīgiem iemesliem, lai atjauno agrāko stāvokli, vai, patēva vai pamātes izšķērdības dēļ, prasa, lai atceļ pielīdzināšanas līgumu.

Piektā sadaļa.

2525.—2580. (atcelti). [1924. g. 12. apr. (Lik. kr. 62) 1. p.ļ.

Sestā sadaļa. Mantojuma atklāšanās un apsardzība un mantinieku uzaicināšana.

..

Pirmā nodaļa. Mantojuma atklāšanās.

2581.        mantojums atklājas:

1)   ar mantojuma atstājēja dabisku nāvi;

2)   kad viņam piespriests tāds sods, kas saistīts ar mantisko tiesību zaudēšanu un to pāreju uz mantiniekiem;

3)    kad viņš iestājas mūku kārtā. — Skat. augstāk, 8. p. (picz., pec Turp).

Aizrādījums uz 8. p. piezīmi atkrīt (skat. paskaidr. pie tās).

2582.par mantojuma atstajējā dabisko navi nedrīkst but nekādu šaubu, un ta apstiprinama ar attiecīgiem pierādījumiem, kuri jāsniedz mantojuma prasītājam.

2583.izņēmuma kārtā par mirušu uzskatama ari bezvēsts prombūtne esoša persona; bet tiesa viņu izsludina par tādu tikai pēc tam, kad piepildīti visi tādai izsludināšanai likumā noteiktie nosacījumi. — Skat.

524. (pēc Turp.) un turpm. p.

2584.kad divas vai vairak personas mirušas nedabiska nāve, piemēram kaujā, vai kuģa_katastrofā, vai ēkai sagrūstot u. t. 1., un pie tam nav zināms, kura no tām nomirusi agrāk, tad pieņemams, ka tās mirušas visas reizē.

2585. ja minētā karta reize mirušie (2584. p.) stāvējuši savstarpējās augšupējo un lejupējo attiecībās, tad šaubu gadījumā pieņemams, ka lejupējie, ja viņi bijuši mazgadīgi, miruši agrāk par augšupējiem, bet ja viņi bijuši pilngadīgi — vēlāk par tiem.

2586. ja testators uzliek savam mantiniekam fideikomisu tadam gadījumam, kad viņš mirst neapstādams bērnus, un šis mantinieks kuģa katastrofā vai citā nedabiskā kārtā (2584. p.) mirst kopā ar savu vienīgo dzīvo lejupējo, tad, kaut_ ari šis lejupējais būtu bijis pilngadīgs, pieņemams, ka abi miruši reizē, un fideikomiss jāizmaksā uz vispārēja pamata,

Otrā nodaļa. Mantojuma apsardzība un aizgādniba par to.

2587.attiecīgai tiesai, pēc viņai ienākuša oficiālā paziņojuma par kiidas personas nāvi, jārūpējas, cik apstākļi to prasa (2588. un 2589. p.). par palikušā mantojuma apsardzību, kā nodibinot iepriekšēju uzraudzību par to, ta ari to apzīmogojot.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas Civilprocesa likumos. Skat. Civilprocesa likumu (1914. g. izd.) 1971,— 2008. p.

2588. ja miruša mantinieki, ka likumiskie, tā ari testamentariskie vai iīgumiskie, ir zināmi un pie tajņ ir pilngadīgi un ir klāt, tad tiesa nesper nekādus apsardzības .soļus, ja vien šie mantinieki vai kāds no tiem paši to tieši nelūdz.

2589.tiesai pašai no sevis jāsper soli mantojuma apsardzībai sados gadījumos:

1)   kad mantinieki, vai nu vispār, vai daži no tiem, nav zināmi;

2) kad viņi, kaut ari ir zināmi, bet nav visi klāt un nav ari viņiem Pilnvarnieku vai citu personu, kas tos pēc likuma pārstāv;

3)  kad mantinieki kaut ari ir zināmi un ir klāt, bet negrib vai nevar mantojumu pieņemt;

4) kad viņu starpā atrodas kaut viens nepilngadīgais vai tāds, kas] aiz kautkāda cita iemesla nespēj personīgi aizsargāt savas tiesības, bet pie tam viņam nav iecelts aizbildnis vai aizgādnis;

5)  kad droši zināms, ka uz mantojumu gulošie parādi pārsniedz viņa vērtību un ka kreditoru intereses ir apdraudētas, kā ari kad jābaidās par] mantojuma veselumu.

Piezīme. Kad. pēc tēva vai mātes nāves paliek nepilngadīgi bērni un kad tas no vecākiem, kurš otru pārdzīvojis, ir klāt, tad vienīgi bērnu nepilngadība, ja nav citu iemeslu, nav uzskatama par pamatu man-; tojuma apzīmogošanai.

2590. uz mantinieku lugumu vai 2589. panta noradītos gadījumos, tiesa, kura pārzin mantojuma lietu, pati no sevis iecel vienu vai, ja atzīst par vajadzīgu, vairākus aizgādņus par mantojumu, bet nelielus mantojumus ņem savā tiešā pārvaldībā. Kad visi mantinieki ir nepilngadīgi, viņiem ieceļ aizbildņus, kuri līdz ar to uzņemas ari aizgādņu pienākumus par mantu.

Piezīme (pēc Turp.). Aizgādnību par mantu ieceļ pēc Civilprocesa likumu noteikumiem.

Skat. Civilprocesa likumu (1914. g. izd.) 2009. un 2010. p.

2591Aizgādņus izrauga mantojuma lietā ieinteresētās personas un, ja tiem ir vajadzīgās īpašības, apstiprina attiecīgā tiesa. Bet kad lietā ieinteresētās personas neliek nevienu priekšā par aizgādni, tad aizgādņus ieceļ pati tiesa.

2592..Aizgādņus nezvērina, bet viņiem piekodina tainsprātīgi izpildīt uzliktos pienākumus.

2593. (atcelts). [18®9, g. 9. jul. (6188) В, 1. р.].

2594.aizgādņi mantojuma pārvaldīšanā rīkojas pēc tiem pašieir noteikumiem, kādi paredzēti pilngadīgo aizgādņiem (495. р.). Viņiem; jāgādā par mantojuma uzturēšanu veselā stāvoklī ar to pašu rūpību, ai kādu tie darbojas savās pašu lietās, un viņi nedrīkst neko atsavinat nc mantojuma sastāva, izņemot tikai maitājošas lietas vai tādas, kuru uzglabāšana prasītu viņu vērtībai neatbilstošus izdevumus. Aizgādņi nedrīksi ne prasīt, lai atdod atpakaļ aizdotos kapitalus, ja vien tie neatrastos nedrošās rokās, ne stāties jaunos darījumos uz mantojuma rēķinu, ne ari vispār uzsākt svarīgākās lietās kautko bez iepriekšējas atļaujas un instrukcijas no tiesas puses, kurai pie tam jāievēro ari mantinieku un citu lieū ieinteresēto personu vēlēšanās.

. 2595. Aizgādņiem savas pārvaldības laikā jādod par to norēķini attiecīgai tiesai, uz viņas pieprasījumu, bet kad mantu nododot manti niekiem vai aiz cita iemesla aizgādnība izbeidzas — sasniedz galīgs not'CU Ins.

2596.         pārvaldības izdevumi gulst uz mantojuma rēķinu. Aizgādnim] par viņu pūlēm tiesa noteic atlīdzību, kura tomēr par visiem kopā nedrīkst pārsniegt Vidzemē četrus, bet Kurzemē divus procentus no mantojuma vērtības. Raugoties pēc apstākļiem, viņiem tā vietā var piešķirt piecus procentus no gada brutto ienākumiem, kādus mantojums ienes. — Skat. 496. p.

2597.aizgādņiem tūliņ, uzņemoties šos pienākumus, jālūdz tiesa, lai sastada mantojuma sarakstu un uzaicina mantiniekus. Tomēr kā vienu, lii otru var izdarīt uz mantinieku lūgumu, kā ari pati tiesa tieši no sevis.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par saraksta sastādīšanas un uzaicināšanas kartību atrodas Civilprocesa likumos.

2598.aizgādnība turpinās tik ilgi, kamēr nav taisīts likumīgs spriedums par mantojuma pieprasītāju tiesībām; bet kad tāds spriedums taisīts, aizgadņi nodod mantojumu tiesas atzītiem mantiniekiem un, saņēmuši no tiem kvīti par nodošanu, tiek atsvabināti no šiem pienākumiem.

Trešā nodaļa. Mantojuma prasiba,

2599.mantojuma prasību var celt katrs mantinieks, vienalga, vai viņš aicināts uz likuma pamata, vai iecelts ar testamentu, līgumu vai fidcikomisa nodibinājumu, un vai viņš prasa visu mantojumu vai tikai daļu no tā.

2600.         mantojuma prasību var celt pret katru, kas apstrīd prasītāja mantošanas tiesību, vienalga, vai šis ap.stridētājs valda mantojumu pilnīgi vai pa daļai, un neraugoties uz to, vai viņš uzskata pats sevi par mantinieku un uzdodas par tādu vai ne; tālāk pret to, kas agrāk pats valdījis apstrīdamo mantojumu, bet pēc tam ļaunprātīgi no tā atteicies; beidzot ari pret mantojuma parādnieku, kurš liedzas maksāt, atsaukdamies uz savu paša tiesību uz to.

2601.         pret to, kas, valdīdams pie mantojuma piederīgas atsevišķas lietas un neapstrīdēdams prasītāja mantošanas tiesības uz tām, aiztur tās pie sevis aiz kautkāda cita iemesla, jāceļ īpašuma prasība.

2602.mantojuma prasības mērķis ir atzīt prasitaju vai nu par’vienīgo mantinieku, vai par līdzdalībnieku mantošanas tiesībās, un izdot vii.imii, saskaņā ar to, katrā gadījumā ar visiem pieaugumiem vai nu visu Vietējie civillikumi.

atstāto mantojumu vai no ta pienākošos daļu, vai ari tos pie viņa piederīgos priekšmetus, kuri atrodas atbildētāja valdīšanā.

2603.Šo prasību var celt nevien pret katru trešo personu, bet ari pret līdzmantiniekiem, kuri valda mantojumu un neatzīst prasītāja tiesības; bet kad līdzmantinieks valda tikai savu daļu, bet pārējās atrodas trqšās personas valdīšanā, tad prasība ceļama tik pret šo pēdējo.

2604.ar mantojuma prasību var prasīt ari tādus priekšmetus, kuri navjpiederejuši pie mantojuma atstājēja mantas, bet par kuriem viņš atbildējis un tā tad tagad par tiem jāatbild mantiniekam, kā piemēram, mantojuma atstājējam ieķīlātas vai viņa glabāšanā nodotas lietas u. t. 1.

2605.ar mantojuma prasību prasa ari no vienas puses par atsavinatiem mantas priekšmetiem saņemto maksu, bet no otras — mantojumam iegūtās lietas, kad viņu iegūšana bijusi patiesi vajadzīga.

2606.ja mantojums valdīts ļaunticība, tad viņa atsevišķiem priekšmetiem noticis nejaušs kaitējums jācieš valdītājam; turpretim taisnprātīgā valdīšanā valdītājs atbild tikai no tā brīža, kad pret viņu celta prasība, un tika] par tādu kaitējumu, kura nodarīšanā viņš pats vainīgs; bet par iepriekšējo laiku viņš nenes nekādu atbildību, pat ari tad, ja no viņa puses notikusi acīmredzama nolaidība.

2607.         par nolaidību prasījuma piedziņa neatbild ari netaisnpratīgs valdītājs, kaut ari pats prasījums caur to zaudētu savu spēku.

t

2608. ja labticīgs valdītais jau pirms prasības celšanas pret viņu ' atsavinājis kādu lietu no mantojuma sastāva svešās rokās, tad viņam jāatdod mantiniekam tiklab patiesi par to saņemtā maksa, kā ari procenti par pēdējo, ciktāl viņš nav iztērējis šo maksu vai procentus bez jebkādas peļņas »priekš sevis. Turpretim netaisnprātīgam valdītājam jāatdod pati atsavinātā lieta vai pilnīgi jāatlīdzina prasītājam nodarītie zaudējumi.

2609.kad pie mantojuma piederīgs kapitals noguldīts svešās rokās, taisnprātīgam valdītājam tikai jādod tālāk (jācedē) tā atprasīšanas tiesība un jāatdod saņemtie procenti, bet netaisnprātīgais atbild ari par paša. kapitala risku.

2610.ja mantojuma valdītais saņēmis caur mantojumu vai no tā kādu sevišķu labumu, tad viņam tas jāatdod tā mantiniekam, neatkarīgi no tam, vai viņš šo mantojumu valdījis labticībā vai ļaunticlbā.

. 2611. Vidzeme labticīgam valdītājam nav jāatdod tas, ko viņš sava mantojuma pārvaldībā ieguvis ar sevišķu cītību.

2612.        Netaisnprātigam valdītājam jāatdod visi ienākumi, neizņemot a'ri tos, kurus viņš būtu varējis saņemt; turpretim taisnprātīgajam no tiem ienākumiem, kurus viņš saņēmis, iekam prasība bijusi pret viņu celta un viņam paziņota, jāatdod tikai vēl esošie, bet par pārējiem jāatlīdzina tikai tādā mērā, par cik viņš no tiem iedzīvojies; bet no prasības celšanas laika saņemtie ienākumi viņam jāatdod visi, atbildot ari par tiem, kurus' viņš būtu varējis saņemt, ja tikai viņš nav tos zaudējis' kādas nejaušības dēļ.

2613.        Par valdītāja atdodamiem ienākumiem nekāda gadījumā nav maksājami procenti.

2614.        izdodot mantojumu, valdītajam ir tiesība atvilkt no ta_ izdevumus, kādi taisīti, pienācīgā samērībā, mantojuma atstājēja ārstēšanai un apbedīšanai, kā ari visu, kas samaksāts mantojuma atstājēja kreditorietn un ļegatarijiem. Kad ir izmaksātas novēlēs, kuras nav bijušas jaapmierina, tainsprātīgam valdītājam tikai jādod tālāk mantiniekam prasības tiesība pret tādas novēlēs saņēmēju, bet netaisnprātīgais atbild šajā gadījumā pilnā apmērā ari par risku.

2615.        Taisnprātīgam valdītājam ir tiesība atvilkt pilnīgi visus savus paša prasījumus pret mantojuma atstājēju, bet neta.isnprātīgajam — tikai tos, kuru neatliekamu izpildīšanu prasa paša; prasītāja intereses.

2616.        Visas nastas un saistības,' kuras kritušas uz valdītajā sakarā ar to, ka viņš pieņēmis mantojumu un pie tā piederīgos priekšmetus, jāuzņemas prasītājam. •

2617.         Izdevumi augļu iegūšanai un uzturēšanai prasītajam jaatlīdzina tikai tādā mērā, ciktāl tie attiecas uz pašiem atdodamiem vai atlīdzināmiem augļiem; bet taisnprātīgam valdītājam jādabū no viņa ari to izdevumu atlīdzinājums, kuri veltīgi taisīti augļu iegūšanai un uzturēšanai.

2618.         Attiecība uz pašam mantojuma sastavam taisītu izdevumu atlīdzināšanu piemērojami vispārējie noteikumi (577.—583. p.), izņemot tikai to, ka ari netaisnprātigam valdītājam jādabū viņa derīgo izdevumu atlīdzinājums, ja vien tas priekšmets, kura vērtība ar tiem palielināta, vēl tiešām pastāv.

. ļ

2619.         Ja mantinieku uzaicinašana (2597. p.) notikusi, mantojuma prasība jāceļ uzaicinājumā noteiktā termiņā. Bet ja prasītājs var pierādīt, ka par uzaicinājumu, bez viņa paša vainas, viņš nemaz nav dabūjis zināt, vai dabūjis par to zināt par vēlu, tad viņam atļauts prasības iesniegšanai izlietot nākošā 2620. pantā norādīto pagarināto termiņu.

2620.         Ja mantinieki nav uzaicinati, tad tiesība uz mantojuma prasības celšanu izbeidzas pēc gada notecējuma, skaitot to no dienas, kad

mantojuma atklāšanas nākusi zinama personai, kurai minētā tiesība pieder,bet katrā ziņā pēc 10 gadu notecējuma, skaitot no mantojuma atklāšanas laika.

Šis pants izteikts 1924. g. 28, augusta noteikumu (L.ik. kr. 138; U, 2) redakcijā.

Septītā sadaļa. Stāšanās mantošanas tiesībās un mantojuma iegūšana.

..

Pirmā nodaļa. Stāšanās mantošanas tiesībās.

2621.       Lai iegūtu mantojumu, mantiniekiem, tiklab likumiskiem, ka ari testamentariskiem vai līgumiskiem, jāpārdzīvo vii.ia atklāšanās (2581. p.) un līdz ar to pienākošais aicinājums pie mantojuma (1698. p.); bet ar zināmu nosacījumu ieceltam mantiniekam jāpārdzīvo šā nosacījuma piepildīšanās.

2622.       Ar aicinajurnu pie mantojuma nodibinās vienīgi iespēja kļūt par mantinieku. Pēc tam patiesai mantošanai,' t. i. mantojuma iegūšanai, vēl vajadzīgs, laiaicinātais izteiktu, ka grib stāties viņam piekritušā mantojumā, t. i. to pieņemt.

2623.        Nevienu nevar piespiest pieņemt viņam piekritušo mantojumu. bet gan ikvienam atļauts pēc patikas stāties tajā vai no tā atteikties. Atteikšanās tiesības nav vienīgi līgumiskam mantiniekam, ja viņš nav to sev tieši pielīdzis.

Piezīme. Par atteikšanos no mantojuma skat. šās grāmatas.

IX.      sadaļu.

2624.       Ikvienam atļauts ka personīgi, ta ari caur pārstāvi, izteikt savu gribu pieņemt mantojumu. Tāda pārstāvība noteikta par nepieciešamu, kad pats pie mantojuma aicinātais nav spējīgs saistīties tiesiskiem darījumiem. Tādēļ nepilngadīgo vietā viņu gribu šajā gadījumā izteic vecāki vai aizbildņi, garā slimo vietā — aizgādņi, un juridisku personu vietā — viņu likumīgie pārstāvji. Personai, kuru tiesa izsludinājusi par izšķērdētāju, vajadzīga mantojuma pieņemšanai sava aizgādņa piekrišana.

Piezīme. Par promesošam vai bezvēsts nozudušam piekrituša mantojuma pieņemšanu skat. 520. p.

2625.       Gribu pieņemt mantojumu var izsacīt vai nu noteikti, mutes vārdiem vai ar rakstu, vai ari klusējot, ar tādu darbību, kuru attiecīgā'gadījumā nevar iztulkot citādi, kā par sevis atzīšanu par mantiniejku.

2626.       Testatora pēdējas gribas vienkārša atzīšana, ka ari tada darbība, kura attiecas tikai uz mantojuma atstājēja apbedīšanu vai atstātās mantas uzglabāšanu, uzturēšanu un noskaidrošanu, pašas pa'r sevi vēl nedod pamatu taisīt slēdzienu par mantojuma pieņemšanu.

2627.        Attiecība uz tām pie mantojuma aicinatam personām, kuras līdz mantojuma atstājēja nāvei dzīvojušas ar viņu kopā vienā kopīgā saimniecībā, kā piemēram pārdzīvojušais laulātais, vecāku mājā dzīvojošie bērni un tālākie lejupējie, bērna vecāki, zem kuru varas tas atradies, u. t. t., ari nevar taisīt slēdzienu, ka viņas mantojumu pieņēmušas, vienīgi pamatojoties uz to apstākli, ka mantojumam atklājoties tas paliek viņu faktiskā valdīšanā. Minētām personām pat ir tiesība zināmu laiku ņemt no mantojuma savam uzturam nepieciešamos līdzekļus, neskaitoties tomēr tamdēļ par mantiniekiem.

2628.        Ja mantojuma pieņemšanai mantojuma atstajejs noteicis zināmu termiņu, tad mantiniekam tas jāievēro.

2629.        Ja tads termiņš (2628. p ) nav noteikts, bet ir izsludināts mantinieku uzaicinājums, tad pie mantojuma aicinātam sava griba attiecībā uz mantojuma pieņemšanu jāizteic līdz uzaicinājumā noliktam termiņam. — Skat. 2619. p.

i

2630.        Ja tiesas uzaicinājums nav izdarīts, tad aicinātam mantiniekam jāizsaka sava griba pieņemt mantojumu gada laikā, kāds termiņš skaitās no mantojuma atklāšanās dienas, ja mantojums atrodas viņa faktiskā valdīšanā (2627. p.), pretējā gadījumā no ziņu saņemšanas laika par to, ka mantojums viņam piekritis.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Šis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

2631.        Ja kadam tajā laika, kad notiek aicinajurris pie mantojuma, tā priekšmets atrodas faktiskā valdīšanā (2627. p.) vai vēlāk pie viņa pāriet, un ja viņš līdz augšā norādīto termiņu (2628.—2630. p.) notecējumam nedod par šo mantojumu noteiktu atsauksmi, tad atzīstams, ka viņš to pieņēmis. Bet ja pie mantojuma aicinātā persona, kurās rokās neatrodas mantojuma priekšmets, tādā pašā kārtā palaiž garām termiņu, neizteicot savu gribu, tad atzīstams, ka viņa atteikusies no mantojuma.

Skat. 2619. un 2620. p.

2632.        Ja pie mantojuma aicinataiS" nomirst pirms viņa gribas izteikšanai noliktā termiņa (2628.—2630. p.), nedevis atsauksmi, tad viņa mantiniekiem atvēlēti tie paši termiņi atsauksmju došanai, tiklab attiecība uz viņa atstato mantojumu, kā ari uz mantojumu, kurš viņam piekritis, bet kuru viņš vēl nebija pieņēmis.

2633.         Pie mantojuma aicinātam ir_ tiesība, pirms savas gribas izteikšanas par mantojuma pieņemšanu, pārliecināties par tā sastāvu.

2634. Ja mantojuma atstajeja kreditori vai legatariji pastav uz to, lai pie mantojuma aicinatais izteic savu gribu, tad tiesa viņam noliek šim nolūkam termiņu līdz deviņiem mēnešjem, un katrā ziņā ne vairāk par uzaicinājumā noteikto termiņu; ja līdz šā termiņa notecējumam viņš neatteicas no mantojuma, tad arzīstams, ka viņš to pieņēmis.

2635.         Tas pats termiņš (2634. p.) noliekams pie mantojuma aicinātam ari tad, kad tās personas, kurām tieši pēc viņa ir tiesība uz mantojumu, kā piemēram substituts, pastāv uz to, lai viņš izteic savu gribu. Bet šajā gadījumā termiņa garām palaišana, neizteicot pie mantojuma aicinātam savu gribu, uzskatama par atteikšanos no mantojuma.

2636.         Gribas izteikumam par mantojuma pieņemšanu jāatbilst visiem noteikumiem, kādi vajadzīgi, lai atzītu kādas personas gribas izteikumu par spēkā esošu: tam jābīīt izsacītam noteikti un bez nosacījumiem un jāattiecas uz itin visu mantojumu tajā apmērā, kādā bijis aicinājums pie ta, bet ne vienīgi uz kādu tā daļu. Gribas izteikums, kurā nav ievēroti šie noteikumi, uzskatams it kā par nenotikušu.

2637.         Mantojuma jpieņemšana atzīstama par likumīgā spēkā esošu tikai tad, kad tā pieņēmējam bijis droši zināms tiklab par viņa aizinājumu pie mantojuma, kā ari par to, vai tas noticis pēc likuma, vai pēc testamenta vai līguma, un vai viņš iecelts par mantinieku ar zināmiem nosacījumiem vai bez nosacījumiem. Citādas maldības, kā piemēram attiecībā uz mantojuma dal.as lielumu, nav ņemamas vērā. Bet mantojuma da[as pieņemšana maldības dēļ nepareizā apmērā, uzskatama par spēkā neesošu.

2638.         Kad mantojums pieņemts piespiesti, var prasīt, lai atjauno agrāko stāvokli; turpretim viltus dēļ notikusi mantojuma pieņemšana pati par sevi uzskatama par spēkā esošu, bet pieviltais var saukt savu pievīlēju pie likumīgas atbildības.

Otrā nodaļa. Mantojuma iegūšanas sekas.

2630.        Mantojuma pieņemšanai un iegūšanai tieši seko visu to mantojuma atstājēja tiesību un pienākumu pāreja uz mantinieku, kas netiek dzēsti ar viņa personu.

2040. Uz atsevišķam pie mantojuma piederīgam ķermeniskam lietām mantinieks iegūst tās pašas lietiskās tiesības, kādas bijušas pašairi mantojuma atstājējam, un proti, īpašuma tiesību un ķīlu-valdīšanas tiesību; tāpat uz viņu pāriet ari mantojuma atstājējam piederējušās lietiskās tiesības uz svešām lietām, izņemot personalservitutus. — Sal. 1C20. p.

Skat, paskaidr. pie 1730. p.

2641.       kad mantiniekam uz testamenta vai līguma pamata piekrīt kāda nekustama manta, kuru viņam, savas kārtas vai citu iemeslu dēj, nav tiesības iegūt par īpašumu, tad šī nekustamā manta, ja viņš to sešu mēnešu laikā no mantojuma pieņemšanas nav nodevis citai personai, kurai ir tiesība to valdīt, pārdodama, uz attiecīgas tiesas rīkojumu, publiskā izsolē, un mantiniekam jāapmierinās ar tajā ieņemto sumu, — Skat. augstāk, 715. p. 2. piez.

1.piezīme. Kad mantinieks pagaidām nav spējīgs valdīt nekustamu mantu, pēdējā līdz šā šķēršļa novēršanai nododama aizgādnībā, piešķirot mantiniekam ienākumus no tās.

2.piezīme. Nekustama manta, kas kādam piekritusi likumiskas mantošanas kārtībā, kļūst par viņa īpašumu, kaut ari viņam citā gadījumā nebūtu tiesības to iegūt.

3. piezīme (pēc Turp.). Kurzemē un Vidzemē attiecībā uzārzemnieku tiesībām tādas nekustamas mantas mantošanā, kura atrodas ārpus ostu un citām pilsētu apmetnēm, jāievēro 870. panta 2. piezīmes (pēc Turp.) noteikumi.

Sal. 870. p.; sakarā ar 870. p. 2. piezīmes strīpošanu (Lik. kr. 1925, g. — 187, II) šā (2641.) panta 3. piezīme atkrīt. Skat. I.ik, kr. 1927. g. — 92.

2642.       ar mantojuma iegušanu izbeidzas mantiniekam piederejušas lietiskās tiesības uz mantojuma atstājēja mantu, kā ari, otrādi, pēdējā tiesības uz mantinieka mantu.

Skat, 1265., 1270. un turpm., kā ari 1311. un 1421. p.

2643.       uz vienādā pamata ar lietiskam tiesībām (2640. p.), uz mantinieku pāriet ari visi tie mantojuma atstājēja prasījumi, kuri nav piekrituši vienīgi viņa personai.

2644.       ar mantojuma iegušarļu izbeidzas visi mantojuma atstājēja prasījumi pret mantinieku un, otrādi,, mantinieka prasījumi pret mantojuma atstājēju.

2645.       tiesības, kuras bijušas piešķirtas vienīgi mantojuma atstajēja personai, kā: viņa amati, činas, goda zīmes, atalgojumi un pensijas, uz mantiniekiem nepāriet; tie var prasīt tikai viņa jau izpeinītos, bet vel nesaņemtos atalgojumus un pensijas.

1. piezīme. Ciktāl ir mantojamas kārtu tiesības, tas tuvāki noteikts Vietejo likumu kopojuma, 1845. g. izd., II. daļā. Par dažu goda zīmju mantošanas kārtību skat. Valsts likumu kopojuma I. sējumu.

2.  piezīme. Atraitnēm un bērniem piešķirtās mirušo ierēdņu pensijas nepamatojas uz mantojumu tiesībām un tādēļ nav uzskatamas par šo personu mantojuma sastāvdaļām.

1.piezīme ir zaudējusi savu nozīmi.

2646.         ar mantojuma iegnšanu uz mantinieku pariet, līdz ar mantojuma atstājēja tiesībām (2640. un turpm. p.), ari visi viņā pienākumi, izņemot tīri personiskos.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par dažādu atsevišķu pienākumu pariešanu uz mantiniekiem atrodas Šā kopojuma IV. grāmatā.

2647.         mantiniekam jaizpilda visi uzdevumi, kuri viņam uzlikti ar testamentu, ka ari visi pienākumi, kurus viņš uzņēmies pēc mantojuma līguma, kā: nosacījumi, ar kādiem viņš iecelts par mantinieku, un dažādu noveļu izpildīšana. — Skat. 2150. uti turpm. p.; 2206. un turpm. p.; 2488. (pēc Turp.). 2506. u. c. p.

2648.         mantojuma atstājēja kreditori griežas ar .saviem prasījumiem pie mantinieka, kuram, ja no mantojuma vai viņa dabūtās daļas nepietiek, jāapmierina tie no savas paša mantas; bet citādā ziņā šos parādus samaksājot jāievēro mantojuma atstājēja noteiktie nosacījumi.

2649.         no mantiniekam 2648. panta uzlikta pienākumā, atbildēt par mantojuma atstājēja parādiem ar savu paša mantu, viņš var atsvabināties, ja izlieto inventārā tiesību, t. i. sastāda likumā noteiktā laikā visa mantojuma sarakstu.

Piezīme. Inventārā sastādīšanas kārtība noteikta Civilprocesa likumos.

Skat. Civilprocesa likumu (1914. g. izd.) 1994,—1996.. 2015. un 2018. p.

2650.         aizbildņi, aizgadņi un citi mantinieka pārstāvji pieņem viņam pienākošos mantojumu vienmēr tikai ar inventārā tiesību. — Skat. 365, un turpm, p.; 401. p.

2651.    (atcelts). [1924. g. 28. aug. (lik. kr. 133) II, 1].

2652. mantiniekam, kas grib izlietot inventārā tiesību, ne velak par diviem mēnešiem no ziņu saņemšanas par to, ka viņam mantojums piekritis, jāgādā par inventārā sastādīšanu caur attiecīgo tiesu un par mantojuma atstājēja kreditoru uzaicināšanu. Pie plašiem un serežgītiem mantojumiem tiesa uz mantinieku lūgumu var šo termiņu pagarinat, bet ne ilgāk par uzaicinājumā noteikto laiku.

Sis pants izteikts 1924. g. 28. augusta noteikumu (Lik. kr. 1.38; II, 2) redakcijā.

2653.         ja mantojuma atstājējs pats sastādījis savas mantas inventāru īsi pirms savas nāves, un izrādās, ka šisinventars atbilst visiem'likuma prasījumiem, tad mantinieks var vienkārši atsaukties uz to, nesastādot no jauna citu.

2654.        kamēr mantinieks sastada inventāru, kreditoriem un legatarijiem nav tiesības vērst pret viņu savus prasījumus, un viņu prasību noilguma tecejums apstājas uz visu uzaicinājumā noteikto termiņu.

2655.        mantinieks, kas pieņemis mantojumu ar inventārā tiesību, atbild par mantojuma atstājēja parādiem un citiem prasījumiem pret to tikai šā mantojuma apmērā, un bez tam viņam ir tiesība atvilkt no tā izdevumus mantojuma atstājēja apbedīšanai, inventārā sastādīšanai un citiem tiesu izdevumiem. Viņa paša prasījumi netiek dzēsti, bet tie apmierināmi no mantojuma saskaņā ar viņa tiesību pakāpenību.

2656.         ja vidzeme, mantojuma atstājējam mirstot, nav bijis zināms, ka viņa parād'i pārsniedz mantojuma vērtību, un mantinieks, kas pieņemis to labticībā, bez inventārā tiesības, izdod pēc sava ar zvērestu apstiprināta sīka saraksta (specificatio) visu, ko saņēmis, vai, ja kautkas atsavināts, tā vērtību, līdz ar visiem no mantojuma pieņemšanas dienas saņemtiem pieaugumiem un ienākumiem, tad viņš ir atsvabināts no atbildības par parādiem ar savu paša mantu.

*

2657.        bet ja velak izradītos, ka mantinieks tāda gadījuma (2656. p.) rīkojies ar mantojumu ļaunā nolūkā vai pielaidis rupju neuzmanību, tad viņam, ja no mantojuma nepietiek kreditoru apļmierināšanai, jaapmierina tie’ no savas paša mantas.

2658.        kad mantinieks ir maksātnespējīgs, mantojuma atstajeja kreditoriem, kā ari legatarijiem ir tiesība prasīt, lai atdala mantinieka paša mantu no viņam piekritušā mantojuma, apmierinot viņus no pēdējā priekšrocīgi pret mantinieka kreditoriem.

2659.       t adu atdalīšanu (2658. p.) var prasīt arī no mantinieka pēcnācējiem, kā ari no tiem, kam viņš kā kreditoriem nodevis pie mantojuma piederīgo priekšmetu valdīšanu.

2660.        Šādas atdalīšanas gadījumā (2658. p.) no mantojuma apmierināmi vispirms mantojuma atstājēja kreditori, tad legatariji, un tikai pēc tam palikušo atlikumu pievieno atpakaļ pie mantinieka mantas.

2661.         ja atdalītā mantojuma (2658. p.) nepietiek kreditoru un legatariju apmierināšanai, tad viņiem pēc jau notikušās atdalīšana_s vairs nav tiesības griezties pie mantinieka un viņa mantas ne ar kādām pretenzijām.

2662.        tiesība prasīt atdalīšanu nav pielaižama:

1)kad no mantojuma pieņemšanas dienas pagājuši pieci gadi;

2) kad kreditori ar sevišķu darījumu atzīst mantinieku par savu paradnieku;

3) attiecībā uz tām lietām, kuras mantinieks jau labticībā atsavinajis;

4) kad noticis tāds abēju mantu saplūdums, ka atdalīt tās vienu no otras izrādās par neiespējamu.

Trešā nodaļa. Uz mantojuma sevišķām daļām kritošā atbildība.

2663.       vidzeme mantoti īpašumi un vispār mantota manta atbild par mantojuma atstājēja parādiem vienādi ar viņa pašiegūto mantu. Tādēļ tuvākie mantinieki, kas aicināti pie mantotās mantas mantojuma, dabū no viņa tikai to, kas atliek atvelkot mantojuma atstājēja palikušos parādus. Bet personām, kurām piekrīt tādi mantoti īpašumi, kas padoti sevišķai mantošanas kārtībai (1914. un turpm. p.), jāpieņem tie līdz ar speciāli uz tiem gulošiem hipotekariskiem parādiem, un viņām nav tiesības prasīt, lai šo parādu samaksā piedalītos ari pārējie mantinieki.

Piezīme. Par ciltsmantojuma īpašumu un ciltsīpašumu atbildību skat. augstāk, 2510. p., bet par cilts fideikomisu atbildību — 2546. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.; attiecībā uz piezīmi skat. paskaidr. pie 2501. p.

2664.       no mantojuma atstajeja atstatas kroņa īpašumu nomas (1972. un turpm. p.) mantiniekam jāizlieto uz mantojumu gulošo parādu samaksai tikai trešā daļa no gada ienākumiem, kādi atzīmēti kroņa aprēķinā vai tālākdevuma nomas līgumā, vai ari trešā daļā no naudas maksājumiem, kurus dabū no kroņa nomas maksas vietā. Bet ja tas, kam piešķirta noma, nodevis to tālāk citam uz visu nomas termiņu un vēl dzīvs būdams saņēmis no viņa pilnīgu apmierinājumu, tad apakšnomniekam nav vairs jāizdara nekādi maksājumi.

Skat. paskaidr. pie 1972. p.

2665.       un piezīme atvietoti ar Civilprocesa likumu (1892. g. izd.) 1088. p.

Civilprocesa likumu 1892. g. izdevuma 1088. pantam atbilst tas pats pants 1914. g. izdevumā.

2666.       legatarijiem nav jāpiedalās mantojuma atstājēja parādu samaksā. Bet ja novēlēs pārsniedz mantojuma vērtību un ja pie tam nav tieša mantinieka, tad no Viņiem ņemams samērīgs atvilkums minēto parādu samaksai, jo mantojuma atstājēja kreditoriem katrā gadījumā ir priekšroka pret legatarijiem. Tas pats tādā pašā kārtā piemērojams dāvinājumiem nāves gadījumam (2421. p.) un pec līguma piešķirtām atsevišķām lietām (2499. p.).

Piezīme. Par pārdzīvojušā laulāta piedalīšanos atbildībā par parādiem skat. 1716., 1721., 1737., 1750., 1755., 1758., 1764., 1766., 1771.,

1773.,      1780., 1781., 1783., 1789., 1793., 1806., 1814., 1821., 1827., 1835.,

1843.,     1855., 1856., 1866. p.

Piezīmē minētie 1&amp;Ž5., 1843., 1855., 1S5'6. un 1866. p. attiecas uz Igauniju.

Ceturtā nodaļa. Iegūtā mantojuma tālākdošana.

2667.       mantojuma ieguvējs var to kā vienu veselu pārdot vai kā citādi atsavināt.

2668.       mantojuma masa pāriet uz pircēju tajā sastāvā, kādā to ieguvis mantinieks, kādēļ pēdējam jānodod pircējam viss, ko viņš pats šādā vai tādā kārtā dabūjis kā mantinieks.

2669.       mantiniekam nav jaatbild ne par atsevišķiem pie mantojuma piederīgiem priekšmetiem, ne ari par kādiem zaudējumiem, izņemot tos, kurus viņš nodarījis tīši.

2670.        .la pirms mantojuma pārdošanas mantinieks butu dažus pie mantojuma piederīgus priekšmetus atsavinājis, tafr viņam jāatlīdzina pircējam to vērtība.

2671.       peļņa, kas iegūta nevis tieši no paša mantojuma, bet tikai sakarā ar viņu, mantiniekam nav jāatdod pircējam, ja vien šī peļņa nav atvietojusi atdodamās lietas.

2672.       attiecība uz trešam personām pardevejs joprojām paliek ka mantinieks, kādēļ ari uz viņu pašu tieši krīt atbildība pret mantojuma atstājēja kreditoriem un legatarijiem.

2673Pircējs pieņem mantojumu tādu, kads viņš ir^ ta tad ar visām uz viņu gulošām nastām; tādēļ viņam jāatlīdzina pārdevējam vis-i mantojuma dēļ izdarītie izdevumi un maksājumi un ciestie zaudējumi, to starpā izdevumi apbedīšanai un mantojuma iegūšanai, kā ari maksājumi mantojuma atstājēja kreditoriem un legatarijiem. ciktāl viņu prasījumiem bijis pietiekošs pamats.

2674. Mantinieka lietiskās tiesības un prasījumi, kas dzēsti sakrituma dēļ (2642. un 2644. p.), mantojumu pārdodot atkal atjaunojas.

2.075. Valstij piekrituša mantojuma atsavināšana atsvabina viņu no jebkādas atbildības par to: viņu pilnīgi atvieto pircējs, līdz ar ko pāriet uz to ari visas ar mantojumu savienotās tiesības un saistības.

2076. Noteikumi, kuri atrodas 2668.—2675'. pantā, piemērojami, bez pārdošanas, ari citiem mantojuma atsavināšanas veidiem starp dzīviem, •’ ciktāl tomēr tas savienojams ar katra atsavināšanas līguma būtību.

Astotā sadaļa. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības un mantojuma izdalīšana.

..

Pirmā nodaļa. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības.

2677.     ja mantojums piekritis vairākām personām kopīgi, tad viņām ir tiesība vai nu valdīt to nedalīti, vai prasīt tā izdalīšanu.

2678.    pa nedalītas valdīšanas laiku mantinieki bauda mantas augļus un pārējos ieguvumus no tās kopīgi, un tāpat kopīgi nes uz to gulošās nastas, kā ari varbūtējos zaudējumus, izņemot tomēr gadījumu, kad tāds zaudējums cēlies tieši aiz viena līdzmantinieka vainas (2684. p.).

2679.    par parādiem, kuri gul uz mantojumu, atbild visi līdzmantinieki samērā ar savām daļām. Pat ari tad, ja mantojuma atstājējs uzliek parādus samaksāt tikai vienam no viņiem vai ja viņi paši sevišķi vienojas par šo samaksu, tādai rīcībai ir saistošs spēks vienīgi priekš pašiem mantiniekiem, un tā nebūt neatņem kreditoram tiesību piedzīt no katra samērā ar viņa mantojuma dalu.

2680.    mantojuma atstājēja parādnieki atbild līdzmantiniekiem tāpat samērā ar katra mantinieka mantojuma daļu; bet tas, kas samaksājis parādu tam mantiniekam, uz kura vārdu mantojuma atstājējs parādu tieši novēlējis, ar to tiek atsvabināts no jebkādas pretenzijas no samaksas saņēmēja līdzmantinieku puses.

2681.    rīcībai attiecībā uz mantojumu vajadzīga visu līdzmantinieku piekrišana un nepietiek vienīgi ar balsu vairākumu. Tādēļ nevienam nav tiesības vienpusēji pārdot vai ieķīlāt savu līdzdalībnieku daļas vai , apgrūtināt mantojumu ar parādiem pāri par savas daļas vērtību, ne ari

vispār spert attiecībā uz neizdalīto masu kādus solus, ar kuriem sašaurinātu pārējo līdzdalībnieku tiesības. Visa tāda rīcība atzīstama par spēkā neesošu, bet tomēr tas, kas labticībā ieguvis atsavinātu kustafnu lietu, nezaudē tiesības uz to.

2682.       viena līdzmantinieka izdevumi priekš neizdalītās mantas, kad tie bijuši nepieciešami tās uzturēšanai vai nesuši tai patiesu labumu, jānes visiem līdzmantiniekiem, samērā ar katra dalu. Ja kāds no viņiem nokavē atlīdzināt šos izdevumus par savu daļu, tam jāmaksa likumiskie procenti.

2683.        ja kāds no līdzmantiniekiem samaksa mantojuma atstajeja parādus vai izpilda tā piešķirtās novēlēs, tad viņš par to var prasīt no saviem līdzmantiniekiem ar to daļām samērīgu atlīdzību.

2684.       mantiniekam, kura rokas atrodas mantojums vai ta daļas, jārūpējas par tiem tāpat kā par savu mantu. Bet ja viņš kautko no mantojuma izlieto sev pašam par labu, tad viņam par to jāriorēķinās ar līdzmantiniekiem.

Otrā nodaļa. Mantojuma izdalīšana.

Pirmais nodalījums. Personas, kuras var prasīt mantojuma izdalīšanu.

2685.       nevienu nevar piespiest palikt mantojuma kopvaldīšana, un katram līdzmantiniekam ir tiesība prasīt tā izdalīšanu.

2686.       to, kura rokas atrodas atstatā manta, viņa līdzmantinieki nevar piespiest šo mantu izdalīt, iekam notecējušas trīsdesmit dienas no mantojuma atstājēja nāves.

Piezīme. Par mantojuma atstājēja pārdzīvojušā laulāta sevišķām tiesībām šajā ziņā skat. augstāk. 1711.—1713., 1742., 1743., 1757., 1759.,

1761.,      1765., 1766., 1768.. 1775., .1783., 1788., 1789., .1791., 1796., 1805.,

1807.,     1823., 1824.. 1845., 1847., 1848., 1857. p.

Piezīmē minētie 1759.. 1761., 1765. un 1766. p. attiecas uz Igauniju.

2687.        ja vienam vai vāirakiem līdzmantiniekiem uz viņu prasījumu nodalītas viņu daļas, tad pārējie, kuri vēlētos joprojām palikt nedalītā vaildīšanā, var to turpināt attiecībā uz savam daļam.

2688.       izdalīšana pielaižama ari tad, kad viens vai vairaki līdzmantinieki nav sasnieguši pilngadību; viņu tiesības tādā gadījuma aizsarga viņu aizbildņi. Bet paši nepilngadīgie vai viņu aizbildņi var prasīt izdalīšanu tikai ar bāriņu tiesas atļauju.

Skat. paskaidr. pie 2003 . p.

2689.        līdzmantiniekiem vienmēr atļauts noslēgt līgumu par mantojuma paturēšanu uz zināmu laiku savā starpā nedalītā valdīšanā; bet vienošanās par to, lai izdalīšana nekad nenotiktu, atzīstama par spēkā neesošu.

2690.        ari mantojuma atstajejam no savas puses ir tiesība aizliegt uz zināmu laiku tās savas atstātās mantas izdalīšanu, par kuru viņam bijusi neaprobežota rīcības brīvība; bet aizliegt uz visiem laikiem izdalīšanu viņš nevar.

Piezīme. Izņēmums no pēdējā noteikuma pastāv nodibinot īideikomisus. — Skat. 2340. un 2566. p.

Piezīmē minētais 2566. p. atcelts (Lik. kr. 1924. g. — 62, 1).

2691.         tāda pati tiesība, prasīt izdalīšanu, kā līdzmantiniekiem, ir ari mantojuma pircējam, kā ari vispārējam fideikomisarijam.

Otrais nodali j u m s.

Izdalamā manta.

2692.        pirms izdalīšanas sīki jānoteic izdalama masa. Tam nolūkam :

1) pievienojams tai viss tas, ko kāds no mantiniekiem jau saņēmis uz priekšu (a);

2) tās sastāvam pievienojami visi augļi un citi pieaugumi, kādi radušies neizdalītā masā kopš mantojuma atstājēja nāves;

3)  atskaitams svešs īpašums, apmierinami uz masu gulošie parādi, atlīdzinami, kam nākas, priekš tās taisītie izdevumi (b) un, beidzot, izpildāmās novēlēs, kuras mantojuma atstājējs uzlicis ne atsevišķi kādam no mantiniekiem, bet vispār visai masai (c).

(a) Skat. šās (2.) nodaļas 4. nodalījumu un 26S4. p. — (b) Skat. 2682. p. — (c) Skat. 2647. p.

P i e z ī m e. 3. punktā minētai parādu apmierināšanai nav jābūt katrā ziņā to samaksai; mantinieki turpretim va'r attiecībā uz mantojuma atstājēja parādu dzēšanu stāties ar kreditoriem sevišķos darījumos.

2693.        nav izdalamas lietas, kuras pēc likuma izņemtas no apgrozības, kā; nāvīgas vielas, izņemot tādas, kuras pieder pie aptieķnieka, droģista u. 1.1. atstātām precēm, aizliegtas grāmatas un tādas lietas, kuras mantojuma atstājējs ieguvis aizliegtā vai noziedzīgā ceļā.

2694.        priekšmeti, kurus jau izdalījis mantojuma atstājējs pats, izņemami no izdalamas masas.

Piezīme. Par to, kā jārīkojas, mantojumu izdalot, ar lietām, kuras pēc savas būtības ir nedalamas vai pēc likuma vai mantojuma atstājēja gribas nav jāizdala, runāts šās nodaļas trešā nodalījumā.

Trešais nodalījums.

Izdalīšanas kārtība.

I.    Vispārēji noteikumi.

2695.         mantoju-ma izdalīšanu izdara vai nu mājas kārtībā, vai tiesas ceļā. Tiesas ceļā to izdara, kad visi vai daži mantinieki, nepilngadības dēļ vai aiz kādiem citiem iemesliem, atrodas aizbildnībā, vai kad viņi mājas kārtībā nevar vienoties par izdalīšanu. Pirmajā gadījumā izdalīšana notiek ar bāriņu tiesas starpniecību, bet pēdējā, ja puses negriežas pie šķīrējtiesas, ar attiecīgas mantojuma lietu izspriedējas tiesas starpniecību.

Papildinājums (pēc Turp.). Bāriņu tiesu lēmumi par mantojuma labprātīgu izdalīšanu, kad starp līdzmantiniekiem ir aizbildnībā stāvošas personas, iesniedzami apgabaltiesas apstiprināšanai.

Skat. paskaidr. pie 2003 . p.

2696.        un 2697. (atcelti). [. g. 9. j«i. (6188) noi. i, A, 2ss. P .; (6189)

not.', 3., 59. p..].

2698.        dalīšana, kā majas kārtība, ta ari tiesas ceļa, vispirms notiek pēc mantojuma atstājēja dotiem norādījumiem; bet kad viņš sadalījis sava mantojuma atsevišķus priekšmetus starp! mantiniekiem zināmās dalās, tad pārējais — ja mantiniekiem nav piešķirtas noteiktas mantojuma dalaš — dalams starp viņiem nevis pēc minēto dalu samēra, bet līdzīgās dalās, pēc personu vai cilšu skaita (1889. p.).

2699.        izdalot mantojumu tiesas ceļā, tiesai jarīkojas vispār pec 941. panta noteikumiem par kopīpašuma sadalīšanu, ievērojot bez tam ari sekojošos sevišķos noteikumus (2700. un turpm. p.).

2700.         skaidro naudu un citas atvietojamas lietas, ka ari naudas vai atvietojamo lietu prasījumus dala dabā, samērīgi ar katra mantinieka mantojuma dalu.

2701. Neatvietojamas kustamas lietas, kuras nevar sadalīt daba uti par kurām starp mantiniekiem nenotiek labprātīga vienošanās, vai nu pārdodamas publiskā izsolē, izdalot tajā ieņemto naudu, vai nododamas mantiniekiem pēc lozes, par novērtējuma sumu, vai ari pārdodamas izsolē starp pašiem mantiniekiem, kuri pēc tam izdala ieņēmumu samērā ar savām mantojuma dalām.

2702. Pirms nekustamu īpašumu izdalīšanas tie janovērte. Ja par viņu_ vērtību mantinieki nevienojas un ja turklāt ari tiesība izdiarīt novērtēšanu nevienam no viņiem pēc likuma nav piešķirta (2713., 2725., 2727. p.), tad katrs no viņiem var prasīt novērtēšanu tiesas kārtībā.

_ Piezīme. Kurzemē to sumu, kura mantiniekam, kas paturējis, sava valdīšanā īpašumu dabā, jāizmaksā līdzmantiniekiem, sauc par iestājsumu (Antrittspreis).

2703.         nekustama īpašuma īstenās vērtības noteikšanai mantinieki var pārdot to publiskā izsolē un paši piedalīties solīšanā. Izpirkuma tiesību mantinieki vai viens no tiem bauda šajā gadījumā tikai tad, kad tieši to patur sev pirms pārdošanas izsolē.

2704.kad nekustama īpašuma publiska izsole nolikta vienīgi viņa īstenās vērtības noteikšanai, pie kam mantinieki patur sev tiesību atdot viņu tam, kas nosolījis augstāko cenu, vai paturēt sev, tad tāds nosacījums noteikti jāpaziņo pirms izsoles līdz ar pārējiem izsoles nosacījumiem. Bet ja izsolē ieinteresēti ari nepilngadīgi vai vispār aizbildnībā stāvoši mantinieki, tad nekustamā īpašuma atdošana augstākās cenas, nosolītājam pielaižama tikai ar attiecīgās bāriņu tiesas piekrišanu.

Skat. paskaidr. pie 200s . p.

2705.kad viens no līdzmantiniekiem patur sev izdalamo nekustamo īpašumu par tā novērtējuma sumu, tad viņam jāatlīdzina pārējiem, samērā ar viņu daļām, attiecīga naudas sumā, kura, raugoties pec norunas, vai nu izmaksājama skaidrā naudā, vai kā tā saucamā mantojuma nauda (Erbegeld) nodrošināmā uz pašu šo nekustamo īpašumu.

2706.kad visi mantinieki vienojas izdalīt sava starpā pie mantojuma piederīgu nekustamu īpašumu dabā, tas pielaižams tikai tādā mērā, ciktāl nerunā pretim likumam, kas aizliedz vai nu. pārāk saskaldīt īpašumus, vai vispār tos sadalīt.

Attiecībā uz šo pantu jāņem vērā, ka 602., 606., 612., 616., 617. un citi attiecīgs panti strīpoti (Lik. kr. 1925. g. — 187, II).

II.  Sevišķi noteikumi par mantojamo nekustamo ipašumu izdalīšanu.

A.     pēc vidzemes zemes tiesibām.

2707.ja mantojuma sastava ietilpstošas muižas apgvutinatas parādiem un ja bez tām mantojuma atstajejs atstajis ari vel citu mantu, tad, pirms izdalīšanas, minētie parādi apmierinami no šas citas mantas, un tikai pēc tam izdalamas muižas, it kā tās būtu brīvas no paradiem.

Attiecībā uz šo pantu, kā ari turpmākiem pantiem skat. paskaidr. pie 2002. p. un Lik, kr. 1920. e. .187.

270S. Viss tās, kas jau pec aicinajuma pie mantojuma, bet vel pirms izdalīšanas, izlietots, pie mantojuma piederīgas muižas labumam un uzlabojumam, nāk visiem mantiniekiem par labu līdzīgās .daļās. Uz tā paša pamata viņi vienlīdzīgi cieš ari tos zaudējumus, kuri šajā laikā nejauši radušies muižai.

2709.       muiža izdalīšanai novērtējama (2702. un 2703. p.); bet ja mantojuma atstājējs uz savu tiesību pamata piešķīris viņu vienam no mantiniekiem ar noteiktu vērtību, tad jauns novērtējums vairs nav jāizdara.

2710.       mantojot kopīgi vīriešu un sieviešu dzimuma personām, pirmie bauda priekšrocību uz muižas valdīšanu dabā.

Piezīme. Gadījumos, kad mauto uz pārstāvības tiesībām, tomēr ņem vērā ne pārstāvētāja, bet pārstāvamā dzimumu.

2711.        kad kopīgi manto vienīgi meitas, precetas ar neprecetam, priekšrocību uz muižas valdīšanu dabā bauda neprecētās.

2712.       .la mantojuma atstajejs atstajis vairakas muižas, tad ikkatrs mantinieks, kuram vispār ir tiesība valdīt tās dabā (2710. un 2711. p.), var ar vispārēju piekrišanu ņemt savā daļā par novērtējuma sumu vienu vai vairākus īpašumus. Bet ja vienošanās starp viņiem nenotiek, tad viņi rīkojas attiecībā uz katru īpašumu pēc 2702. un 2703. panta noteikumiem.

I

2713.       kad muižu kopīgi manto tikai divi brāli vai divi citi vīriešu dzimuma mantinieki, vecākajam no tiem jānovērtē izdalamais īpašums sešu nedēļu laikā, un pēc tam jaunākajam tādā pašā laikā no šā brīža jāpaziņo, vai viņš grib pieņemt īpašumu par šo novērtējumu, jeb vai atstāj to par šo pašu novērtējumu savam vecākajam līdzmantiniekam.

2714.       kad kopīgi manto trīs vai vairak vīriešu dzimuma mantinieki, viņi kopīgi novērtē muižu un pēc tam savā starpā izlozē, kam no viņiem tā jādabū par šo novērtējumu.

27:15. 2713. un 2714. pantā noteikta kartība jaievero ari tad, kad muiža izdalama starp divām vai vairākām māsām, bet Vidzemē — airi izdalot starp divu vai vairāk brāļu vai ari divu vai vairāk māsu lejupējiem.

2716 Kad kopīgi manto brāļi ar masam vai vispār vīriešu dzimuma: personas ar sieviešu dzimuma personām, novērtēšanas tiesība gan pieder pirmajiem, bet pēdējās, ja viņas nav ar to mierā, var prasīt jaunu novērtēšanu tiesas kārtībā vai ari īpašuma pārdošanu publiskā izsolē.

Vietējie civillikumi. 20

2717.ja brāļi un māsas ir no vairakam laulībam, muižas paliek tajā lini jā, no kuras tās nākušas.

B.      pēc kurzemes zemes tiesibām.

2718.kad kopīgi manto pie dzimtas muižniecības piederīgi vīriešu un sieviešu dzimuma mantinieki, priekšrocība uz muižu valdīšanu dabā pieder pirmajiem, un šajā ziņā minēto tiesību nevar ne aprobežot, ne atcelt ne ar kadu testamentarisku rīkojumu.

Piezīme. 2710. panta piezīme attiecas ari uz šo gadījumu.

2719.dalot vecāku mantojumu starp diviem vai vairāk pie dzimtas muižniecības piederīgiem bērniem, priekšrocība pret jaunākiem brāļiem uz īpašuma nedalītu valdīšanu dabā pieder pirmdzimtam dēlam, kuram savkart jāizmaksā no tā pārējiem bērniem viņu daļas. Novērtējot īpašumus mantojuma izdalīšanai, viņos esošās ēkas nav ieskaitamas un tās piekrīt pirmdzimtam dēlam virs viņa mantojuma daļas.

Piezīme. 2570. panta 1. piezīmes noteikums par dvīņiem u. t. t. attiecas ari uz šo gadījumu.

2720.kad delu nav. tad pirmdzimtam dēlam piešķirtas tiesības bauda, ja ir vairākas pie dzimtas muižniecības piederīgas meitas, vecākā no tām, bet ja pirmdzimtais dēls nomiris agrāk nekā tēvs, atstādams vienīgi meitas — ar pirmdzimtību saistītā mantošanas tiesība pāriet, pēc pārstāvības tiesības, uz šīm meitām, bet ne uz otro dēlu.

2721. jaunakiem bērniem, līdz viņu apmierinašanai ar viņu mantojuma daļām, ir tiesfba paturēt sev muižas un saņemt uzturu, kurš, izdalot mantojumu, nav viņiem ieskaitāms.

2722.         pirmdzimtam pat tevs vai mate nevar ar testamentu atņemt tās tiesības, kuras viņam piešķirtas (2719. un 2720. p.),Ja vien uz to nav sevišķi dibināts iemesls viņa svarīgā miesīgā trūkumā vai plānprātībā.

C.      pēc pilsētu tiesībām.

2723.         namu un citu nekustamu īpašumu dalīšana pilsētas pielaižama tikai ar ma ģist rata īpašu atļauju.

Piezīme (pēc Turp.). Maģistrati ir atcelti. Vidzemē un Kurzemē ir ievests Pilsētu nolikums. Šī piezīme attiecas ari uz 2724., 2732. un 3556. p.

2724.ja maģistrats nedod savu piekrišanu, bet mantinieki joprojām grib dalīties, tad vai nu viens no viņiem ņem nekustamo īpašumu par tādu cenu, kāda noteikta visiem kopēji vienojoties, un izmaksā-pārējiem viņu daļas naudā, vai ari šo īpašumu pārdod un mantinieki izdala savā starpā par viņu ieņemto sumu. — Skat augstāk, 2723. p. (piez., pēc Turp.).

2725. ja nekustamo īpašumu kopīgi manto tikai divi, tad tam, kas prasa dalīšanu, janovērtē tas, bet otram piekrīt izvēle vai nu ņemt šo īpašumu sev vai saņemt savu daļu naudā, par ko viņam jāpaziņo astoņu dienu laikā no novērtēšanas.

2726. kad neviens no diviem mantiniekiem tieši neprasa dalīšanu (2725. p.), tad viņi izšķir ar lozi, kuram no viņiem jāizdara novērtēšana, un šajā gadījumā otrajam piekrīt izvēles tiesība.

2727. kurzemes pilsētas, mantojot kopīgi diviem brāļiem, novērtēšanu izdara vecākais, bet izvēles tiesība piekrīt jaunākajam.

2728. ja pēc mantojuma atstajeja gribas nekustamais īpašums nav atsavinams; svešām personām, bet pie tam mantinieki nevienojas ne par viņa cenu, ne par to, kam viņu paturēt, tad viņiem ir tiesība to savā starpā likt uz izsoli, un nekustamais īpašums paliek tam no viņiem, kurš nosolījis par to augstāko sumu, ar pienākumu apmierināt pārējos naudā.

2729. kad nekustamais īpašums nemaz nav atsavinams, bet turpretim tam jāpaliek visu mantinieku kopīgā valdīšanā, tad pēdējie, ja viņi savā starpā nevienojas citādi, nodod to_kādļam pārvaldībā, vai ari to izīrē vai iznomā, un pēc tam izdala šādā kārtā saņemamos ienākumus.

2730. (attiecas uz Igauniju).

III.    Sevišķi noteikumi par dokumentiem.

2731. Ģimenes un citi dokumenti, kuri attiecas uz visu mantojumu, nav izdalami un ir jāatdod, pēc Vidzemes zemes tiesībām, vecākajam cilts loceklim, kā viņas galvai. Bet mantojuma atstājēja atraitnei, kamēr viņa valda visu mantojumu, nav jāizdod oriģināldokumenti pārējiem mantiniekiem.

1.   piez ī m e. (attiecas uz Igauniju).

2.    piezjme (pēc turp.). 1889. gadā tika nolemts: Testamenti, kas iesniegti agrākās iekārtas aizbildnības un tiesu iestādēm glabāšanai, nododami turpmākai glabāšanai apgabaltiesām.

2732. kurzeme un vidzemes pilsētas tadi dokumenti (2731. p.) paliek pie tā mantinieka, kurš dabū lielāko daļu no mantojuma; bet kad

20*

daļas ir vienādās, jautājumu par to, pie ,kā jāpaliek minētiem dokumentiem, izšķir, ja mantinieki nevienojas citādi, ar lozi, vai ari dokumentus iesniedz attiecīgai iestādei, bet pilsētās maģistratam. —&lt; Skat augstāk, 2723. p. (piez., pēc Turp.).

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

2733. mantiniekam, kurš dabūjis dokumentus savas rokas, jauzrada tie ieskatīšanai un norakstu izgatavošanai uz ikvienu līdzmantinieka lugumu.

2734. dokumentus, kuri attiecas uz kadu atsevišķu nekustamu īpašumu, dabū tas mantinieks, kura valdīšanā šis īpašums pāriet.

Skat. 572. p.

IV.    Izdalījuma līgums.

2735. mājas kartība izdantu mantojuma izdalīšanu nav liegts, uz mantinieku vēlēšanos, apstiprināt ar rakstisku aktu, izdalījuma līguma veidā; bet ja mantojuma sastāvā ietilpst ari nekustams īpašums, tad šāds akts katrā ziņā jāsastāda, lai iegūšanu atzīmētu zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.)..

Piezīme atvietota ar Nodevu nolikuma noteikumiem (18. p. 7. pk„ 23.—26. p. un 51. p. 1. pk„ 190S. g. izd. un psc Turp.).

Nodevu nolikumu 1, —200. p. ar Turp. un papild. atcelti ar 1921. g. 17. septembra rīkojumu par zīmogilodokli (Lik. kr. 165, 109. p.).

Skat. ari Lik. kr. 1922. g. — 121, Nr. 4a.

2736. kurzemē, mantojot pēc likuma, nav vajadzīgi ne izdalījuma līgums, ne iegūšanas atzīme zemes grāmatās, kaut ari mantojuma sastāvā ietilptu nekustami īpašumi. — Skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

"t

2737.      izsludināt-izdalījuma līgumus avīzēs nav vajadzīgs.

Ceturtais nodalījums.

Izdalīšanas sekas priekš mantiniekiem.

2738.  kad izdalīšana līdzmantinieki viens otram atvel kautko no mantojuma, tad no tam izrietošās tiesiskās attiecības nosakamas pēc noteikumiem par pirkšanu un pārdošanu.

2739. katram līdzmantiniekam jānes pret pārējiem atbildība par viņiem izdalīšanā piekritušiem priekšmetiem.

2740. ja tās lietas, kuras jādabu katram līdzmantiniekam ka sava dala, noteicis mantojuma atstājējs pats, norādot ari viņu vērtību, tad uz šā pamata izdaritu izdalīšanu nekādā gadījumā nevar apstrīdēt, izņemot tikai to gadījumu, kad ar to būtu aizskartas kāda mantinieka tiesības Vidzemē uz ciltsipašumiem vai vispār mantotu mantu (1995. un turpm. p.), bet Kurzemē —uz neatņemamo daļu (2005. un turpm. p.).

Skat, paskaidr. pie 1874. p.

2741. mantojuma izdalīšanu, kas izdarīta uz spēkā nākuša tiesas vai šķīrējtiesas sprieduma pamata, līdzmantinieki ne aiz kāda iemesla nevar apstrīdēt.

2742 Mājas kartība izdarītu izdalīšanu var apstrīdēt, kad viņā atklāts ļauns nolūks vai viltus, vai kad ar viņu nodarīts vienam no dalībniekiem pametums vairāk par pusi, vai ari viņā notikušas svarīgas maldības dēļ. Cietušam ir tiesība prasīt vai nu atlīdzību, vai jaunu izdalīšanu.

2743. ar zināmu nosacījumu izdarīta izdalīšana zaudē spēku, ja šis nosacījums nepiepildās.

2744. ja izradās, ka izdalīšanā izlaists un nav tajā iekļuvis kads pie mantojuma piederīgs priekšmets, tad agrākā izdalīšana tomēr paliek spēkā un izlaistais priekšmets dalams starp mantiniekiem papildām.

Trešā noda|a. iepriekšēji saņemtā pievienojums.

Pirmais nodalījums.

Personas, kara jāizdara pievienojums.

I.    Vispārēji noteikumi.

2745. visiem lejupejiem, kās aiz šāda vai tada iemesla uzskata sevi par tādiem, kam tiesība uz kopējā augšupejā atstāto mantojumu, pirms mantojuma masas izdalīšanas jāpievieno tai viss tas, ko viņi dabūjuši no mantojuma atstājēja tam dzīvam esot, vai ari jāieskaita tas savās mantojuma dalās.

. ļ

2746.pienākums izdarīt tadu pievienojumu nepārgrozās no tam, vai lejupējie, kuri kopīgi manto, bijuši vienādā radniecības pakāpē ar kopējo augšupējo, vai dažādās.

2747.kas stājies tādas personas mantiskas tiesības, kurai jaizdara minētais pievienojums, tam jāpievieno mantojuma masai viss tas, kas būtu jāpievieno šai personai, ja vien viņš nemanto kā tas pārstāvis, bet uz patstāvīgas tiesības pamata. — Skat. 1887. p.

2/7-48. Pievienojums nav jāizdara:

1)    kad tas, kam tas būtu jāizdara, vēl mantojuma atstājējam dzīvam esot, būdams viņai nodalīts, atteicies no dalības mantojumā, vai ari pec matojuma atstājēja nāves paziņojis, ka apmierinās ar iepriekšēji saņemto un neveļas piedalīties mantojumā;

2) kad mantojuma atstājējs tieši aizliedzis pievienojumu, un

3)    kad pievienojamie priekšmeti_ gājuši bojā vai iznīcināti bez tās personas vainas, kurai pievienojums jaizdara.

_ 2749. Pievienojuma aizliegums, kāari pievienojuma pienākuma neseja atteikšanas (2748. p.) nedrīkst nekādā ziņā aizskart līdzmantinieku tiesības uz ciltsīpašumu vai vispār uz mantotu mantu, bet Kurzemē uz neatņemamo dalu. — Skat. 1995. un turpm. p.; 2005. un turpm. p.

Skat. paskaidr. pie l№t. p.

2750.   lejupējiem jāpievieno viss, ko viņi iepriekšēji saņēmuši, nevien par labu vienam priekš otra, bet ari par labu tam no vecākiem, kurš otru pārdzīvojis un kopīgi ar viņiem manto, kad tam pēc likuma nākas bērna daļa.

II.    Sevišķie noteikumi Vidzemes pilsētām.

2751.   vidzemes pilsētās nenodalīti bērni un viņu lejupējie manto visu vecāku mantu, neieskaitot viņu dalās to, ko viņi saņēmuši no vecākiem tiem dzīviem esot, izņemot tos gadījumus, kad vecāki tādu ieskaitīšanu tieši noteikuši vai kad tieši_ norādīts, ka bērniem nodalītais dots uz viņu nākamās mantojuma daļas rēķinu.

Piezīme. Par nodalītu bērnu izslēgšanu no mantošanas skat. 1947. un turpm. p.

2752.    ja pec viena laulatā nāves pārdzīvojušais laulātais, palikdams ar bērniem nedalītā valdīšanā, dāvina vienam'vai vairākiem no tiem dalu no mantas, tad šī dala tiem ieskaitama nākamā izdalīšanā. Bet izdevumi bērnu audzināšanai, kāda atbilst viņu kārtai, kā ari meitām dotais pūrs, nepieder pie tādiem ieskaitāmiem dāvinājumiem.

Otrais nodalījums.

Pievienojuma priekšmeti.

2753.   ir jāpievieno: 1) līdzdeva, kuru mantojuma atstajējs devis vai apsolījis meitai, dēla vai meitas meitai u. t. t., neatkarīgi no tam, vai viņas laulība izbeigusies vai vēl turpinās, bet tikai tādā mērā, kādā pievienojuma! pienākuma nesēja vēl iedzīvojusies ar iepriekšēji saņemto, pieņemot tomēr, ka zaudējums radies ne aiz viņas pašas vainas. — Skat.

' 2748. p. 3. pk.

2754.   pec vidzemes zemes tiesībām, mantojot kopīgi vienīgi meitām, precētām vai neprecētām, pirmajām, ja viņas grib mantošanā piedalīties, jāieskaita viņu daļā, bez līdzdevas, ari no vecākiem dabūtais pūrs.

2755. kurzemē precētām meitām katrā gadījumā ieskaita kā līdzdevu, tā ari pūru.

2756.  2) dēliem, dēlu vai meitu dēliem u. t. t., mantojumu izdalot, /viņu dalās ieskaita visu, ko tie dabūjuši no mantojuma atstājēja savas pašu saimniecības ierīkošanai un dzīves iekārtai, izvēloties pastāvīgu dzīves veidu. Tas pats attiecas ari uz meitām, meitu bērniem u. t. t.

2757.      3) parastas davanas no vecākiem, vecteva vai vecmātes

u. t. t. nav jāpievieno, izņemot gadījumus:

a)  kad pievienojums tieši ticis uzlikts par pienākumu dāvināšanas laikā vai pirms vad pēc tās;

b)  kad apdāvinātam ir līdzmantinieki, kuriem uzlikts pievienot tādas pašas dāvanas vai kuru daļās aiz kādiem citiem iemesliem (2753. un 2756. p.) ieskaitams tas, ko viņi iepriekšēji saņēmuši, un

c)  Kurzemē, kad ar dāvinājumu samazinātas līdzmantinieku neatņemamās daļas.

2758.       nav japie vieno:

1) tas, ko augšupējais devis saviem lejupējiem, tiem iestājoties kara vai civildienestā;

2)uzturs, ko lejupējie dabūjuši no augšupejā;

3)izdevumi lejupējo audzināšanai un zinātniskai izglītībai.

Bet jaļ mantojuma atstājējs tieši noteicis pievienojumu ari augšminētos gadījumos, tad viņa griba jāizpilda.

2759.aizdevums, kuru no mantojuma atstajeja saņēmis viņa lejupējais, nav jāpievieno, bet tas uzskatams kā parāds, kas jāsamaksā mantojumam. Tas pats attiecinams šaubu gadījumā ari uz sumu, kuru mantojuma atstājējs izlietojis sava lejupējā parādu samaksai.

Trešais nodalījums.

Pievienojuma kārtība.

2760.pievienojums notiek, pēc pie vienotāja paša izvēles, vai nu piegādājot dabā iepriekšēji-saņemtos priekšmetus, cik to vēl ir, vai ieskaitot viņu vērtību.

2761.pievienojamo priekšmetu vērtība noteicama pēc tā stāvokļa, kādā tie atradušies mantojuma atstājējam mirstot, atvelkot no tās šiem priekšmetiem taisītos nepieciešamos un derīgos izdevumus, cik tādu vel ir pievienojuma laikā.

2762.         līdzmantiniekiem ir tiesība prasīt no tās personas, kurai pievienojums jaizdara, ja viņa pievienojumu novilcinājusi, procentus un ienākumus no tā brīža, kad vina uzaicināta izdarīt pievienojumu.

Devītā sadaļa. Mantošanas tiesibu izbeigšanās un zaudēšana.

..

Pirmā nodaļa. Mantošanas tiesibu zaudēšana pēc mantotāja paša gribas.

Pirmais nodalījums. Atteikšanās no mantošanas pirms aicinājuma pie tās.

2763.         atteikšanās no mantošanas (Erbverzicht) ir līgums, pec kura viena puse atteicas no tiesības, kura viņai būtu piederējusi pēc otras puses nāves.

2764.         nav noteikta sevišķa forma. pec. kuras izdarama atteikšanas no mantošanas, un rakstisks akts par atteikšanos vajadzīgs tikai tajā gadījumā, ja tā attiecas uz nekustamiem īpašumiem.

2765.         Šāds līgums tiek noslēgts starp nākamo mantinieku un to personu, no kufas viņš atteicas mantot.

P i e z ī m e. Līgums, ar kuru viena puse apsolās otrai atteikties no trešās personas atstāta mantojuma, ja tas viņai piekristu, nav atteikšanās šajā nozīmē un ir skaitāms pie līgumiem par trešās personas mantojumu.

2766.         lai atteikšanas no aizbildnībā stāvošās personas puses butu spēkā, vajadzīga kā aizbildņa, tā ari bāriņu tiesas piekrišana.

Skat. paskaidr. pie 200:: p.

2767.         atteikšanas aptver ka mantojuma atstājēja mantoto mantu, tā ari atteicošās personas neatņemamo daļu, ja vien šai personai vispār pieder tiesība brīvi rīkoties-ar savu mantu.

2768.         atteikšanas sekas ir tas. ka izbeidzas atteikušas personas tiesība uz mantošanu un mantojuma atstājējs atbrīvojas no visiem aprobežojumiem rīcībā ar sa'vn mantojumu, ari attiecībā uz neatņemamo daļu un mantoto mantu. — Skat. 276.?. p.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

2769.kašd mantojuma atstajejs ne testamenta, ne līguma nav devis nekādus sevišķus rīkojumus savam nāves gadījumam, tad atteikušās personas vietā stājas tas, kam vienādas tiesības ar viņu, bet ja tāda n! av, tad pēc viņa tuvākais mantojuma atstājēja mantinieks.

2770.noteicot mantojuma atstajeja pārējo neatraidamo mantinieku neatņemamās daļas, bez atteikušās personas, šī persona nav līdzi skaitam a. — Skat. 2009. p.

2771. ja nav norunāts citādi, tad visu, ko atteikusies persona nolīgusi sev par atteikšanos, viņa iegūst ne kā mantojuma daļu, bet kā atlīdzību.

2772.ja atteikusies persona nomirst agrak neka mantojuma atstajējs, tad viņas atteikšanās nav saistoša viņas lejupējiem pat ari tajā gadījumā, ja līgums būtu tieši noslēgts ari attiecībā uz viņiem, kādēļ viņu tiesības paliek. neaizskartas; bet ja viņi pieņem mantojumu, kas viņiem piekritis pēc atteikušās personas, tad viņiem jāieskaita savās dalās tas, ko šī persona saņēmusi kā atlīdzību par atteikšanos.

2773.iepriekšējais (2772.) pants neattiecas uz tiem gadījumiem, kad vecāki, pēc pilsētu tiesībām, savus bērnus pilnīgi nodalījuši, tā kā šādas nodalīšanas dēļ nodalīto bērnu lejupējie jau paši par sevi ir atstumti no mantošanas par labu nenodalītiem.

277-4. Līgumu pār atteikšanos var atcelt tikai ar abu pušu piekrišanu.

2775.ja atteikšanas notikusi par labu trešai personai un ta ņēmusi tiešu dalību pašā šā līguma noslēgšanā vai pievienojusies tam vēlāk, tad šo atteikšanos nevar atcelt bez viņas piekrišanas.

Otrais nodalījums.

Atteikšanās no mantojuma pēc aicinājuma pie tā.

2776.katram, kas var brīvi rīkoties ar savu mautu, pieder ari tiesība atteikties no mantojumā, vienalga, vai tas viņam piekritis pēc likuma. vai pēc testamenta, vai ari pēc līguma.

Piezīme. Pār izņēmumu no Šā noteikuma attiecībā uz mantinieku pēc līguma, skat. 2623. p.

2777.atteikšanos no mantojuma var izdarīt tiklab ar tiešu paziņojumu, kā ari klusējot.

2778.2624. un 2636.—2638. panta noteikumi attiecība uz paziņojumu par mantojuma pieņemšanu attiecas tāpat ari uz paziņojumu par atteikšanos no tā.

2.779. Lai atteikšanas butu spēka, ir vajadzīgs no vienas puses, lai tās izdarītajam būtu zināms tas pamats, uz kura viņš aicināts pie mantojuma, bet no otras — viņa pilnīga pārliecība par to, ka viņš ir mantinieks.

2780.kad tuvakais likumiskais mantinieks iecelts par tādu, bez viņa ziņas, ari testamentā, tad atteikšanās, neatkarīgi no tam, kādos vispārējos izteicienos tā izsacīta, nav viņam saistoša;. bet ja viņš, zinādams par savu iecelšanu testamentā par mantinieku, negrib to izlietot, tad viņš patur tiesību mantot pēc likuma.

2781.ja kads, zinadams, ka viņš iecelts par mantinieku testamenta, atteicas no mantojuma vispārējos izteicienos, tad viņš vairs nevar mantot ari pēc likuma.

2782.ja kads ļaunprātīgi atteicas no mantošanas pec testamenta un grib paturēt savas mantošanas tiesības pēc likuma, tajā nolūkā, lai ar to noraidītu legatarija prasījumus, vai kādā citā patīgā nolūkā, tad viņam katra gadījumā iāapmierina legatariji.

2783.ja kurzeme mantinieks, kuram mantojuma atstajejs atļāvis pec paša gribas vai nu pieņemt viņam novēlēto mantojumu, vai atteikties no ta, izvēlas pēdējo, tad viņš ir atsvabināts ari no pienākuma izpildīt novēlēs.

2784.kas reiz atteicies no viņam piekrituša mantojuma, tas vairs nevar to pieņemt vēlāk, ja vien atteikšanās nav izdarīta nepilngadīgā vecumā vai spaidu dēļ.

2785.pec -tam, kad kads atteicies no viņam piekrituša mantojuma, viņa vietā stājas tas, kas pēc mantojuma atstājēja gribas vai, ja tāda nav izteikta, pēc likuma aicināts pie mantojuma pēc viņa; pie tam šim jaunajam mantiniekam doti paziņojuma iesniegšanai par mantojuma pieņemšanu vai nepieņemšanu tādi paši termiņi kā pirmajam, skaitot tos no tās dienas, kad viņš dabūjis zināt par pirmā atteikšanos.

2786.atteikšanās no mantojuma neaptver līdz ar to ari atteikšanos no tām tiesībām un prasījumiem, kādi mantiniekam var būt pret mantojuma atstājēju un mantojumu uz kādiem citiem pamatiem un kādi ir priekšnovēles, fideikomisi, parādu prasījumi u. t. I.

Otrā nodaļa. Nepareizi un spēkā neesoši testamenti.

Pirmais nodalījums. Testamenta atcelšana pret testatora gribu.

2787. Testaments var but spēka neesošs jau viņu taisot, vai ari zaudēt spēku vēlāk, un pie tam, abos gadījumos, vai nu visā savā sastāvā, vai tikai dažās atsevišķās daļās.

2788.vidzeme atsevišķas rīkojuma nepareizības un pretlikumības testamentā nekad neatceļ viņa spēku, ne visumā, ne visās viņa pārejas daļās. Tādā gadījumā viss, kas viņā ir nepareizs un pretlikumīgs, tiek izmests vai saskaņots ar likumiem, bet visi citi viņa rīkojumi un sastāvdaļas paliek pilnīgi spēkā.

2789.testamenta atcelšanu visa viņa sastava var prasīt ieinteresētās personas sekošos gadījumos:

1)         kad mantojuma atstājējs nav bijis spējīgs testamentu taisīt;

2)kad testamentu taisot nav ievērotas būtiskas formas;

3)kad viņa sastādīšana panākta ar spaidiem, viltu vai butisku mal-

dību;

4) kad itin visi rīkojumi testamentā ir pretlikumīgi, kaut ari arēja forma viņā būtu cieši ievērota;

5) kad viņa rīkojumi pavisam nesaprotami, bez jēgas un savstarpēji pretrunīgi;

6)kad testaments palicis nepabeigts p085. p.).

Piezīme. Vidzemē J., 2., 3. un 6. punktā norādītos gadījumos testamenta rīkojumus, uz visu ieinteresēto personu vienošanos, var atstāt spēkā; bet Kurzemē visi tādi testamenti uzskatami paši par sevi kā spēkā neesoši.

2790.testamenta taisīšanas laikam nav iespaida uz viņa spēkā esamību, kaut ari no tā laika līdz testatora nāvei būtu pagājuši desmit vai vairāk gadu.

2791.         dažu līdzmantinieku vai legatariju nespeja mantojumu vai novēli pieņemt pati par sevi neatceļ testamenta spēku. Bet ja Kurzemē neviens no testatora ieceltiem mantiniekiem nespējas vai citu iemeslu dēj nevar mantot, un nav neviena cita viņu vietas ieņemšanai vai novēlu izpildīšanai, tad viss testaments ar visiem viņa rīkojumiem atzīstams par spēkā neesošu. Tas pats pēc Kurzemes tiesībām attiecas ari uz tiem gadījumiem, kad testamentā nav iecelts neviens tiešs mantinieks. — Skat. 1982. un 2123. p.

1. piezīme. Par personām, kurām jāizpilda novēlēs trūkstošo vai atkritušo mantinieku vietā, skat. 21.36. un turpm. p. un 2792., '2831.,

2874.    un daudzus citus pantus.

2. piezīme._ Vidzemē ne tieša mantinieka neiecelšanas, ne ari iecelta atkrišanas deļ testaments nezaudē spēku, jo tādā gadījumā viņa izpildīšanu uzliek likumiskam mantiniekam vai, ja tas atteicas vai aiz kāda cita iemesla atkrīt, testamenta izpildītājam vai mantojuma aizgādnim.

2792.kad kurzeme tiešs mantinieks nav iecelts vai ir atkritis (2791. p.), ^testaments tomēr paliek spēkā, ja tajā taisni norādīts, ka tad, ja tas nebūtu spēkā kā testaments, tas jāatzīst par koaioilu. Šajā gadījumā pienākums izpildīt visus testamenta rīkojumus, to starpā ari noveles, gulstas uz likumiskiem mantiniekiem.

2793. ja kurzeme kads neatraidams mantinieks testamenta palicis neievērots vai bez likumīga iemesla atstumts no mantojuma, viņam tiesība prasīt, lai nodala viņa neatņemamo daļuL vai ari, ja viņam novēlēts mazāk par šo daļu, lai to papildina. Pārējās attiecībās testaments patur savu spēku.

2794.tādas pašas tiesībās, kadas noradītas 2793. panta, Kurzeme ir ari tādam neatraidamam mantiniekam, kas dzimis pēc testamenta taisīšanas. ja viņam tajā nav piešķirta neatņemamā daļa.

2795. ja vidzemē testators rīkojies ar savu mantoto īpašumu vai mantu saviem tuvākiem likumiskiem mantiniekiem par ļaunu, vai ari bez likumīga iemesla atstūmis tos no mantojuma, tad viņi var tikai prasīt, lai izdod viņiem mantoto īpašumu vai mantu; visās pārējās attiecībās testaments paliek spēkā, ciktāl tas šādos apstākļos iespējams.

Skat, paskaidr. pie 1874. p.

2796.vidzeme bezbērnu mantojuma atstajeja taisīts testaments, ja viņam pēc tam, vai nu dzīvam esot vai pēc nāves, piedzimst lejupējais, uzskatams par atceltu visā tā sastāvā, ja vien šis gadījums nav pašā testamentā tieši paredzēts. Bet ja testatoram jau agrāk bijuši bērni, tad vēlāk dzimušie tikai dabū ar saviem brāļiem un māsām vienlīdzīgu mantojuma daļu, bet pats testaments nezaudē spēku.

P i e z ī m e (attiecas uz Igauniju).

2797.ja tēvs atstāj lejupejam, kuram vel jadzimst, zināmu mantojuma dalu, bet viena vietā piedzimst dvīņi vai trīnīši u. t. t., tad katrs no tiem dabū vienlīdzīgu mantojuma daļu.

2798.ja likumiskais mantinieks, kuram bijis iespejams testamentu apstrīdēt, neraugoties uz to, reiz jau viņu atzinis, vai nu noteikti, vai klusējot, t. i. vai nu izpildot viņa atsevišķas daļas, vai ari nepieteicot savas pretenzijas uzaicinājuma laikā, tad viņam šis testaments jāizpilda pilnīgi un nav vairs tiesības vēlāk celt pret to kādu strīdu.

Otrais nodalījums.

Testamenta atcelšana grozot testatoram savu gribu.

2799. testators nekādā gadījuma nav ar savu testamentu saistīts un var to katrā laikā atcelt; tādēļ vēlākam pēdējās gribas izteikumam, ja vien tas pats par 'sevi būtu spēkā esošs (2801. p.), vienmēr ir priekšrocība pret iepriekšējo.

1.piezīme. Par savstarpēju testamentu atcelšanu skat. 2412, un turpm. p.

2. piezīme (pēc Turp.). Ša (2799.) panta un turpmāko 2800. līdz 2813. pantu noteikumi par testamentu atcelšanu grozot testatoram savu gribu, piemērojami ari publiskiem testamentiem, pie kam 2807. pantā paredzētais paziņojums tiesā par testamenta atcelšanu atvietojams, taisot notariālu aktu par testamenta atcelšanu. — Šī piezīme attiecas ari uz

2800.        —2813. pantiem.

2.800. Agrāko testamentu testators var atcelt vai nu sastadot jaunu, vai vienkārši to atsaucot. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

I.   Jauna testamenta taisīšana.

2801. ar jaunu testamentu iepriekšējais tiek atcelts ari noteikti to neizsakot, bet tikai tad, ja viņam nav trūkumu, kuru dēļ tas zaudē spēku (2789. p.). — Skat. augstāk, 2799. p. (2.. piez., pēc Turp.).

1.p i e z ī m e. Uz jauna testamenta taisīšanu nav iespaida tam apstāklim, vai agrākais bijis taisīts notarialā vai privātā kārtībā; pie notara taisīto testamentu gluži tāpat var atcelt ar vēlāku privāto.

2. piezīme. Tas vien, ka testators izteicis nodomu taisīt jaunu testamentu vai grozīt jau pastāvošo, ja viņš nomirst savu nodomu neizvedis, agrāko testamentu neiznīcina.

2802. ja jaunais testaments velak aiz kautkada iemesla zaudē spēku, agrākais caur to netiek atjaunots. — Skat. augstāk, 2799. p. (2, piez., pēc Turp.).

2803.ja testators pats atceļ velako testamentu ar noļuku atjaunot agrāko, tad šis pēdējais no jauna stājas spēkā. —&lt; Skat. augstāk, 2799. p.

2,      piez., pēc turp.).

2804. ja testators bijis pamudināts sastadīt jaunu testamentu ar nepatiesu ziņu par sava ieceltā mantinieka, nāvi, tad agrākais testaments paliek spēkā, bet tikai pievienojot tam ari tās jaunās noveles, kādas varētu būt taisītas otrajā. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp).

2805.     kad jauna testamentā noteikts, lai ari agrakais paliktu spēka, vai^kad mantojuma atstājējs atstāj divus testamentus, kas taisīti vienā un tajā pašā dienā, bet pēc sava galvenā satura ir dažādi, vai beidzot, kad nevar droši noteikt, kurš no diviem testamentiem sastādīts agrāk, kurš vēlāk, tad visos šajos gadījumos paliek spēkā abi testamenti viens otram blakus, ciktāl tas pēc apstākļiem iespējams. Bet ja tas būtu pavisam neiespējami, tad abi testamenti atzīstami par spēkā neesošiem. — Skat. aug&gt; stāk, 2790. p. (2. piez., pēc Turp.).

II.    Testamenta atsaukšana.

2806.   testamenta atcelšana, nesastādot jaunu, notiek vai nu ar mantojuma atstājēja noteiktu gribas izsacījumu, vai klusējot, ar zināmu viņa darbību. •—Skat. augstāk, 2799. p. (2, piez., pēc Turp.).

2807.     1'iešam atsaukumam jāpastāv noteikta un nekādā ziņa neapšaubamā izsacījumā, kuru var izteikt tiklab taisot notarialu atcēluma aktu, kā ari mājas kārtībā mutiski, divu ticamu liecinieku klātbūtnē, vai ari rakstiskā aktā, ar tādu pašu liecinieku parakstiem. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

2808.  tas vien, ka testaments paņemts atpakaļ no ta notara, pie kura-viņš glabājies, vēl nav atzīstams par pierādījumu viņa atsaukšanai, un ja tādu testamentu pēc testatora nāves atrod veselu, tad viņš patur visu savu spēku, ja vien vispār atbilst noteikumiem, kādus prasa no šādiem privātiem aktiem. — Skat. augstāk, 2799. p. (?.. piez., pēc Turp.).

2800.   klusējot testamentu atsauc, tīši iznīcinot pašu aktu vai viņa saturu. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

2810.   kad testators pats vai viņa uzdevuma kada trešā persona tīsi iznīcina testamentu, to ieplēšot, sagriežot vai sadedzinot, vai ari tikai to pārstrīpojot, noplēšot tam zīmogus vai kā citādi, tad visi tajā esošie rīkojumi, ja tas nav uzglabājies vēl kādā citā oriģinaleksemplarā, zaudē savu Spēku. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

2811.  kurzeme testaments zaudē spēku visa sava sastāvā vel ari tad, kad viņā iznīcināti visu tiešo mantinieku vārdi, ja vien tādu testamentu nevarētu atzīt par likumiskiem mantiniekiem dotu kodicilu. — Sal. 2791. un 2TO2. p. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

2812.  ja testators iznīcina tikai dažas testamenta daļas, tad visas pārējās dalās viņš patur savu spēku. — Skat. augstāk, 2799. p. (2. piez., pēc Turp.).

2813.testaments, kuru iznīcinājis kaut ari pats testators, bet ne tīši, vai ari kāds cits bez testatora piekrišanas, paliek spēkā, ja vien var salasīt vai kā citādi pierādīt viņa saturu. — Skat. augstāk, 2799. p. (2.-piez., pēc Turp.).

Trešā nodaļa. Novēļu atcelšana.

P i r m a i s n o d a i i j u m s. Novēļu atcelšana pēc legatarija gribas,

2814.         legatarijs vienmēr var atteikties no viņam piekritušās novēlēs, bet kad viņš mirst par to neizsacījies, šī tiesība pāriet uz viņa mantinieku. — Skat. 2200. un 2205. p.

2815.atteikšanās var but tiklab noteikti izsacīta, ka ari klusējot izdarīta, ar darbību, kura nepielaiž šaubas par legatarija nolūku.

2816.         mantinieka atteikšanas no mantojuma vel neaptver atteikšanos no viņam piešķirtas priekšnovēles. — Skat. 2786. p.

2817.         legatariju, kurš ļaunprātīgi atteicas no savas tiesības uz novēli, ar nolūku kavēt caur to ar novēli saistīto uzlikumu izvešanu trešai personai par labu, šī persona var piespiest izpildīt minētos uzlikumus.

i

2818.         ar atteikšanos no noveles izbeidzas ari tiešā, uz likuma pamata dabūtā tiesību ieguvuma spēks (2187. un turpm. p.), un vispār tiesības, kas reiz atceltas, zūd uz visiem laikiem, ja vien novēlē nav piekritusi uz dažādiem pamatiem un atteikšanos varētu attiecināt tikai uz vienu no tiem.

2819.atteikšanas no noveles, kura piešķirta ar nosacījumu vai ar termiņu, nav spēkā, ja viņa notikusi pirms nosacījuma piepildīšanās vai pirms termiņa iestāšanās.

Piezīme. Par atteikšanos tikai no novēlēs zināmās daļas skat. 2203. un 2204; p.

Otrais nodalījums.

Novēļu atcelšana pēc mantojuma atstājēja gribas.

2820.mantojuma atstājējs var atcelt vai atsaukt paša piešķirto novēli ar ikvienu neapšaubamu savas gribas izteikumu, tiklab noteikti izsacītu, kā ari klusējot izdarītu, ar zināmu darbību.

2821. gribas izsacījumam par atcelšanu jabūt pilnīgi noteiktam, bez kam viņam nav spēka: tāpēc, ja testators būtu piešķīris novēlēs atsevišķi divām personām, bet vēlāk attiecībā uz vienu no tām, tikai nenoteicot, uz kuru īsti, atkal atceltu šo piešķīrumu, tad novēlēs izdodamas abiem.

2822.par darbību, kura atcel noveli, atzīstama: novēlētā priekšmeta atsavināšana, starp to viņa atdāvināšana citam (a); viņa iznīcināšana (b) vai pilnīga pārvēršana (c); novēlēs izpildītājam novēlētās tiesības^ atcelšana (d); tā mērķa atsaukšana, kuram novēlē bijusi nolemta. Tomēr visos šajos gadījumos galvenā vērība griežama uz to, vai testatoram tiešām bijis nodoms ar tādu savu darbību atcelt novēli, kas jāpierāda novēlēs izpildītājam. Šaubu gadījumā novēlē uzskatama kā palikusi spēkā.

(a) Skat. 2239. un 2295. p. (b) Skat. 2242. p. -v (c) Skat. 2238. p. — (d) Skat. .2830. p.

2823.ja pec noveles piešķiršanas starp testatoru un legatariju izceļas stiprs ienaids, un viņi nevar samierināties, vai kad testators kādā citā, vēlākā rīkojumā apzīmē legatariju par nepateicīgu vai to nolamā, tad abos gadījumos pieņemams, ka viņš savu novēli atcēlis.

2824.   katrs noveles pārgrozījums (trānslaiio) pats par sevi ir agrākās novēlēs atcēlums un jaunas nodibinājums; tādēļ izdarot tādu pārgrozījumu jāievēro viss tas, kas vispār tiek prasīts piešķirot novēli; citādi atzīstams, ka viņa gan atceļ agrāko, bet nenodibina jaunu.

2825.noveles pārgrozījumu var izdarīt četrejadi, t. i. noteicot jaunu 1) legatariju, vai 2) novēlēs izpildītāju, vai 3) tās priekšmetu, vai beidzot 4) nosacījumu, ar kādu tā piešķirta, saprotot ar to ari nosacītas novēlēs pārvēršanu nenosacītā novēlē, un otrādi.

2826.pirmajos trijos augša minētos gadījumos (2825. p.), rodoties šaubām, vienmēr pieņemams, ka ar notikušo pārgrozījumu nav atcelts novelei pievienotais nosacījums un ka tas ari uz priekšu paliek spēkā.

Trešais nodalījum s.

Novēlu atcelšana testamenta atkrišanas dēļ.

2827.         kad testaments atzīts par spēka neesošu (2791. p.), tad ari ziņā nodibinātās noveles nav spēkā.

2828.(attiecas uz igauniju).

2829.vidzeme, testamentam zaudējot spēku tādēļ, ka, testatoram piedzimis lējupējais (2796. p..), viņa nodibinātās novēlēs labdarīgiem un humanitāriem mērķiem tomēr paliek spēkā.

2830.ja agrākais testaments atcelts vai nu ar jaunu vai kā citādi, tad viņā nodibinātās novēlēs ari uzskatamas par atceltām, pat ari tad, ja vēlākais testaments nebūtu spēkā.

2831.        pec kurzemes tiesībām, kad testaments zaudējis spēku tādēļ, ka atkritis viņā ieceltais mantinieks (2791. un 2811. p.), un mantojums, likumisko mantinieku trūkuma dēļ, piekrīt valstij (1965. un 1970. p.), uz valsti līdz ar to pāriet ari pienākums izpildīt testamentā nodibinātās novēlēs.

Ceturtais nodalījums.

Novēļn tieša atkrišana.

2832.    novele atkrīt, kad ta jau no paša sakuma nav bijusi spēka:

1) tādēļ, ka nav bijis darbībspējīgs mantojuma atstājējs (a) vai legatarijs; _ _

2)     tādēļ, ka tas priekšmets nav varējis but noveles priekšmets (b):

3)     tādēļ, ka taisītais rīkojums nav bijis saprotams, vai beidzot,

4)     tādēļ, ka novele taisīta spaidu, viltus vai maldības dēļ (c).

(a) Skat. 1984. iui turpm. p. — (b) Skat. 2155. un turpm. p. — (c) Skat. 21(iy. nu 2111. p.

[

V &gt; »

2833.noveles, kuras aiz šiem iemesliem atzītas par spēkā neesošām (2832. -p.), nestājas spēkā pat ari tad, kad vēlāk viņu spēkā neesamības iemesls būtu novērsts, ja vien viņas nav piešķirtas ar nosacījumu un spēkā neesamības iemesls nav atkritis pirms tā piepildīšanās.

2834.ja testamentu uzrakstījis nevis pats. testators, bet cita persona, tad neviens rīkojums šai pēdējai par labu, un tā tad ari viņai piešķirtā novēlē, nav spēkā, ja vien testators nav tieši un sevišķi' apstiprinājis šo rīkojumu vai ja testamentu nav uzrakstījis viņa vienīgais likumiskais mantinieks.

2835.    piešķiršanas uaika spēkā esoša novele zaudē spēku velak:

1)ja legatarijs nomirst agrāk nekā mantojuma atstājējs (a) vai pirms nosacījuma piepildīšanās:

2) ja novēlētais priekšmets iznīcināts, bojā gājis ' vai pārvērsts citā (b);

3) ja testators vēl dzīvs būdams dāvinājis novēlēto priekšmetu legatarijam. ,

(a) Skat. 2188. p. — (b) Skat. 2238,—2242., 2254'., 2295. p.

Vietējie civillikumi. 21

2836.ja testamentā ieceltais mantinieks izpilda tādas noveles, kuras viņam nav bijušas jāizpilda, tad viņam nav tiesības prasīt tas atpakaļ, ja vien viņu nav pavedinājusi itz izpildīšanu faktiska maldība.

Piektais nodalīju m s.

Noveles atcelšanas sekas.

2837.kad kautkādā karta atkrīt legatarijs, novelētā lieta, ja ta vel pastāv, piekrīt viņa substitutam, vai, pēc pieauguma tiesībām (2901. p.), līdzlegatarijam, ja tāds iecelts.

Skat. 2901. un turpm. p.

2838.ja nav ne substituta, ne līdzlegatarija, tad novēlēta lieta paliek novēlēs izpildītājam, bet ja nav ari tā, tad mantiniekam; bet ja viņu ir vairāki, tad šī lieta dalarna starp viņiem samērā ar viņu mantojuma dalām.

Piezīme. Tas, kam uzlikts tikai izdot, kā piemēram testamenta izpildītājs, nav uzskatams par novēlēs izpildītāju un tādēļ ari novēlēto priekšmetu nedabū.

2839. (attiecas uz Igauniju).

2840.tam, kas augša noradītā kartība (2837. un 2838. p.) stājas atkritušā legatarija vietā, jāizpilda visi pēdējam uzliktie pienākumi, izņemot to gadījumu, kad novēlē nav bijusi spēkā jau no paša sākuma.

Ceturtā nodaļa. Mantojuma līguma atcelšana.

2841.         visi iemesli, aiz kuriem var apstrīdēt testamentu spēkā esamību (2489. p.), piemērojami tāpat ari mantojuma līgumu apstrīdēšanai. —

Skat. Zm. un 2T91. p.

2842.         iemesli, aiz kuriem var atcelt vispār jebkuru līgumu, kā abpusēja vienošanās un vienai pusei piešķirtā atkāpšanās tiesība, ir spēkā ari attiecībā uz mantojuma līgumu.

2843.ne vienai no pusēm, ja viņa nav to sevišķi pielīgusi, nav atļauts bez otras piekrišanas atcelt šādu līgumu, kaut ari tam par iemeslu būtu pievesta līgumā ieceltā mantinieka nepateicība, vai kaut ari pēc līguma noslēgšanas vienai no pusēm piedzimtu lejupējais. — Skat. 2492. p.

2844.neatraidamo mantinieku tiesību aizskaršanai un rīcībai ar mantotu īpašumu ir attiecībā uz mantojuma līgumu tās pašas sekas, 'kā attiecībā uz testamentiem. — Skat. 2793.—2795. p.

Skat. paskaidr. pie 1874. p.

P i e z ī in e. Šādos līgumos atstumšana rto mantojuma nav atļauta.

2845.iemesli, kuri vispār dod tiesību uz agrākā stavokļa atjaunošanu, var but par pamatu ari mantojuma līguma atcelšanai.

2846.ja līguma ieceltais mantinieks nomirst agrāk neka mantojuma atstājējs un pie tam pirmā mantinieki nav bijuši tieši iecelti par viņa substitutiem, tad līgums atzīstams par dzēstu. — Skat. 2621. p.

Piektā nodaļa. Mantojuma vai noveļu atraušana personām, kufas izrādījušās par necienīgām.

2847.         neatkarīgi no tam, ka likumiskiem mantiniekiem var atņemt viņu tiesību uz mantojumu, atstumjot viņus no tā (2013. un turpm. p.), viņi, kā ari testamentariskie vai līgumiskie mantinieki, zaudē minētās tiesības uz likuma pamata zināmos gadījumos, soda veidā, kā necienīgi; bet legatariji tādos gadījumos zaudē viņiem piešķirtās novēlēs. — Skat. 2848. un turpm. p.

Pirmais nodalījums.!

Vispārēji mantojuma un noveļu atraušanas gadījumi.

2848.    kā mantojumu, tā ari novēlēs zaudē visi tie, kas:

1) nogalina mantojuma atstājēju vai savu tuvāko priekšmantinieku, vai kaut ari aiz neuzmanības sagādā tam nāvi;

2) attur mantojuma atstājēju, ar vardarbību vai viltu, no pēdējās gribas rīkojuma taisīšanas vai grozīšanas, vai ari, otrādi, piespiež viņu to taisīt vai grozīt;

3) nepareizi apstrīd tā testatora darbībspēju, kurš viņiem kautko piešķīris;

_ 4) mantojuma atstājējam dzīvam esot, bez viņa ziņas un piekrišanas noslēdz ar kadu personu līgumu, kurš attiecas uz nākamo, viņa atstājamo mantojumu. — Skat. 2109. p.

2849.5) ja kads zaudē savu pret testamentu uzsākto prāvu, tad viņš ari zaudē visu, kas tam bijis piešķirts viņa apstrīdamā pēdējās gribas rīkojumā. Tas tomēr nav attiecinams: a) uz nepilngadīgiem, kad prāvu uzsācis viņu aizbildnis; b) uz to, kas prāvu turpinājis kā cita, prāvas uzsācējā, mantinieks: c) uz to, kas testamentu apstrīdējis ne savā vārdā, bet, pec sava pienākumā, kādas trešās personas vārdā.

2850.6) neatļautas laulības gadījumā katrs no laulātiem zaudē to, ko viņam atstājis otrais, ja vien laulība nav bijusi noslēgta aiz maldības vai nezināšanas.

2851.7) sieviete, kas pienāktā laulības pārkapšanā, zaudē visu, ko viņai atstājis tas, kas ar viņu pārkāpis laulību.

2852.8) kas atteicas no viņam testamentā uzlikta aizbildņa amata vai pienākuma kādu audzināt, tas nedabū neko no tā, kas viņam testamentā piešķirts.

_ 2853. y) Tas pats (2852. p.) attiecas ari uz to, kam kautkas novēlēts sakarā ar viņam uzlikto pienākumu rūpēties par mantojuma atstājēja apbedīšanu, ja viņš liedzas to izpildīt.

2854.10) kas gada laika, pat pec tiesas, piekodinājuma, neizpilda mantojuma atstājēja uzlikumu, tas zaudē visu, kas viņam bijis novēlēts.

Otrais ņ o d a lī j u īn s.

Sevišķi mantojuma atraušanas gadījumi.

2855. ja te stāto rs ieceļ kadu par mantinieku, uzskatīdams to par savu dēlu, bet vēlāk izrādās, ka tas bijis viltīgi piegādāts svešs bērns, tad tas zaudē viņam novēlēto mantojumu.

2856.kas tada gadījuma, kad mantojuma atstajejs nogalinats, bet Kurzemē ari kad viņš smagi apvainots, nerūpējas nodot vainīgos izmeklēšanai, tas zaudē mantojumu. Nepilngadīgiem tādu neizdarījumu neskaita par vainu.

2857. jaunava, kas iestājusies laulība pret savu vecāku gribu, ja tā vēlāk nedabū viņu piekrišanu, zaudē pēc Vidzemes zemes tiesībām visas viņai piederošās likumiskās tiesības uz tēva un mātes mantojumu.

2858. pec piltenes tiesībām bērni, kuri. atrazdamies zem savu vecāku varas, iestājas laulībā bez viņu piekrišanas, zaudē pusi no savas likumiskās mantojuma daļas.

2859.(attiecas uz igauniju).

2860.vidzeme muižnieku kārtas jaunava vai atraitne, kura ļāvusies pavesties uz ārlaulības kopošanos, zaudē visas viņa pēc likuma, piederošās tiesības uz mantojumu.

Skat. Uk. kr. 1920. g. 187.

2861.ja viens no laulatiem pienākts laulibas parkapšana vai otra laulātā ļaunprātīgā atstāšanā, tad viņš zaudē savas tiesības uz nevainīgās puses atstāto mantojumu. — Skat. ari augstāk, 122. p.

2862.         pec piltenes statūtiem atraitne, kura palikusi grūta, ja viņa nepaziņo par šo savu stāvokli sava mirušā vīra tuvākiem asinsradniekiem, zaudē savas atraitnes tiesības (Abforderung).

2863.ja atraitne, kura bijusi savu bērnu aizbildne, iestājas jauna laulība, neizdalīdamās ar viņiem vai kā citādi ar viņiem nenorēkinādamās (283., 284., 287. p.), tad viņa zaudē, šiem bērniem par labu, savu likumisko dalību vīra atstātā mantojumā. Pēc Vidzemes pilsētu tiesībām tas pats līdzīgā gadījumā attiecinams ari uz tēvu.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Pantā minētais 263: .P; attiesās uz Igauniju.

2864. kas neizpilda likumiska termiņā savu pienākumu izlūgt, lai iecel nepilngadīgiem aizbildņus (299. p.), tas zaudē savu tiesību uz viņu atstato mantojumu. Jelgavas, Bauskas un Jaunjelgavas pilsētās māte šāda gadījumā zaudē tiesību mantot no tā sava bērna, kas nomirst pēc termiņgada notecējuma, pie kam viņai piekritušā daļa nāk par labu citiem bērniem. Pārējos tiesību apgabalos māte un citi radnieki zaudē savas tiesības uz mantojumu tikai tad, kad aizbildnībā ņemami bērni nomirst, iekarn sasnieguši pilngadību.

2865. iepriekšējā (2864.) pantā minētais sods atkrīt tajos gadījumos, kad nepilngadīgajam nav nekādas mantas, vai kad taisni ar aizbildņa ne iecelšanu paredzami ievērojami mantiski labumi, vai kad lūgumam par aizbildņu iecelšanu bijuši tādi šķērsli, kuri nav pieskaitami par vainu, vai, beidzot, kad tas, kam pienācies pār to lūgt, vēl nav sasniedzis pilngadību. Likumu nezināšana vien neatsvabina no soda.

2866.mantojuma atstajeja brāli un masas, kas tīkojuši pec viņa dzīvības, vai uzsākuši pret viņu kriminalsūdzību, vai ļaunprātīgi mēģinājuši kaitēt viņa mantai, izslēdzami no viņa mantojuma likumiskās mantošanas.

2867.         mantojumu, ko atstajis Vājprātīgais, par kuru viņa radnieki vai testamentā ieceltie mantinieki nav pienācīgi rūpējušies, dabū tas, kas viņu pieņēmis pie sevis un uzturējis uz savu rēķinu līdz viņa nāvei.

2868.ja vidzeme kāds apgadajamais., par kuru viņa radnieki nav pienācīgi rūpējušies, uzņemts labdarīgā iestādē un paliek tās apgādībā līdz savai nāvei, tad viņa mantojums nāk par labu šai iestādei, atstumjot no ta viņa radniekus. Pedējiem tomēr ir tiesība, ja atstāta mantojumā atrastos kāds mantots īpašums, izpirkt to termiņgada laikā.

Skat. paskaidr. pie 1874, p.

2869.rīgā labdarīgam iestādem ir tiesība uz trešo daļu no mantojuma, kuru atstāj visi viņās apgādājamie.

2870Vidzemes muižnieku jaunavu biedrībai piešķirta tiesība uz itin visu to jaunavu atstāto mantojumu, kuras viņā bez atlīdzības apgādātas, ja viņas turpat ari nomirst.

Skat. Lik. kr. 1920. g. — 187.

Trešais nodalījums.

Sevišķi noveļu atraušanas gadījumi.

2.871. Legatarijs, kas testamentu slēpis, zaudē viņam tajā piešķirto novēli, kura tādā gadījumā nāk par labu novēlēs izpildītājam.

2872. ja legatarijs no mantojuma kautko nolaupījis, tad no viņam piešķirtās noveles atvelkama nolaupījuma vērtība.

Ceturtais nodalījums.

Uz visiem gadījumiem attiecīgi noteikumi.

2873. ja kadam mantojums atrauts ka necienīgam, tad viņa vieta, ja par to nav nekādu sevišķu noteikumu (2863., 2864., 2867.—2871. p.), stājas tas, kas aicināts pie mantojuma kopā ar atkritušo vai tieši pec viņa, lai nu tas būtu substituts, vai līdzmantinieks, vai ari tuvākais likumiskais mantinieks. Attiecībā uz novelēm, kas atrautas necienīgajiem, ir spēkā

2837.     un 2838. panta noteikumi.

2874. tam, kas stajas atstumtā necienīgā vieta, jaizpilda viss tas, kas bijis uzlikts pēdējam, t. i. jāizdod novēlēs, jāuzņemas mantojuma parādi u. t. t.

2875. ja atstumtais necienīgais jau ieguvis un pieņēmis to, kas viņam bijis piešķirts, tad viņam tas jānodod ar visiem ienākumiem un pieaugumiem tam, kas stājas viņa vietā; bet ja viņš to vel nav ieguvis, tad tas piekrīt pēdējam jau uz likuma pamata.

2876. ja atstumtais necienīgais cietis kādus zaudējumus no mantojuma pieņemšanas, kā piemēram mantu sajaucot (2642. un turpm. p.), tad viņam nav tiesības prasīt agrākā stavokla atjaunošanu.

2877. Tie, kam atņemtas tikai likumiskās mantošanas tiesības, nezaudē ar to iespēju mantot un saņemt noveles, ja mantojuma atstājējs testamentā viņiem piedevis.

Sestā nodaļa. Pieauguma tiesības.

Pirmais nodalījums. Pieauguma tiesības starp līdzmantiniekiem Kurzemē.

I.    Vispārēji noteikumi.

2878.ja kāds no vairākiem līdzmantiniekiem aiz kautkāda iemesla nevar vai negrib mantot, tad viņa atbrīvojusies daļa piekrīt pēc pieauguma tiesībām pārējiem līdzmantiniekiem.

2879.pieauguma tiesības nav piemērojamas, kad atkritušam mantiniekam ir substituts, vai kad viņš jau pēc aicinājuma pie mantojuma nomirst un viņa tiesība ir pārgājusi uz viņa mantiniekiem.

2880.pieauguma tiesība stājas spēkā uz paša. likuma pamata, neprasot šim nolūkam sevišķu iegūšanu vai pieņemšanu. Kam šī tiesība ir, tas nevar no viņas atteikties, tāpat kā ari mantojuma atstājējs nevar aizliegt tās iestāšanos.

2881.ja mantinieks nomiris jau pec mantojuma iegūšanas, bet vēlāk atkrīt kāds no līdzmantiniekiem, tad pieauguma tiesību bauda pirmā mantinieki.

2882.atbrīvojusies daļa pāriet uz līdzmantiniekiem (2878. p.) ar visām uz to gulošām nastām, to starpā ar pienākumu izpildīt atkritušam mantiniekam uzliktās novēlēs, ja vien šā mantinieka iecelšana nav bijusi no paša sākumā spēkā neesoša.

2883.ja pastāvot fideikomisarn atkrīt kads no fiduciarija līdzmantiniekiem, un pēc pieauguma tiesībām piekritušā daļa ari neietilpst fideikomisa sastavā, tad viņam nav tā jāizdod fideikomisarijam, tāpat kā ari mantiniekam, kas pārdevisi viņam piekritušo mantojumu, nav sava pēc pieauguma piekritušā daļa jāatdod pircējam.

11.  Pieauguma tiesības mantojot pec likuma.

2884.mantojot pec likuma, atbrīvojusies mantojuma daļa piekrīt tiem līdzmantiniekiem, kuri būtu to dabūjuši, ja atkritušā mantinieka nemaz nebūtu bijis, un šo daļu viņi sadala samērā ar savām mantojuma daļām.

2885. ja daži no kopīga mantojuma likumiskiem mantiniekiem mauto pēc galvām, bet citi pēc ciltīm (1889. p.), tad, atkrītot kādam no pirmajiem, viņa daļa sadalama pēc cilšu skaita; bet ja atkrīt kāds no tiem, kuri manto pēc ciltīm, tad viņa dala piekrīt, pēc pieauguma tiesībām, tās pašas cilts piederīgiem, un tikai tad, ja tādu nav, pāriet uz pārējām ciltim.

2886. likumiskais mantinieks, kura dalība mantojuma aprobežojas ar cieši noteiktu daļu, nevar nekad dabūt vairāk par to ari pēc pieauguma tiesībām.

111.  Pieauguma tiesības mantojot pēc testamenta.

2887.attiecība uz pieauguma tiesībām mantojot pēc testamenta, vispirms jāgriež vērība uz to, vai katram mantiniekam noteikta sevišķa dala, vai turpretim viena kopīga mantojuma dala novēlēta vairākiem kopā, vienā un tajā pašā testamenta teikumā, vai ari dažādos, bet pie tam nenorādot, kādā kārtā viņiem šī daļa sadalama savā Starpā. Tādi apvienoti mantinieki vienmēr atzīstami, attiecībā uz pārējiem, par vienu personu (2127. p.J.

Piezīme. Tāds apvienojums pastāv ari tad, kad vairāki mantinieki sakopoti ar vienu kopēju nosaukumu (2128. p.).

2888. ja vairākiem mantiniekiem noteikta kopīgi viena mantojuma daļa, kaut ari vienā un tajā pašā testamenta teikumā, bet norādot pie tam, kāda daļa no šās kopdaļas katram no viņiem jādabū, tad viņi nav atzīstami par apvienotiem, bet ir uzskatami pat' atsevišķi ieceltiem mantiniekiem.

2889. mantinieki, kuriem piešķirtas noteiktas daļas, nav atzīstami par apvienotiem 2887. panta nozīmē, pat ja viņi būtu uzskaitīti vienā un tajā pašā testamenta teikumā.

2890.daļa, kaš atbrīvojušies pec atkrituša atsevišķa mantinieka, sadalama starp pārējiem līdzmantiniekiem samērā ar viņu daļām, skaitot apvienotos (2887. p.) par vienu personu.

2891. ja no vairaku apvienotu mantinieku skaita (2887. p.) kads atkrīt, tad viņa daļu dabū vienīgi tie, kas ar viņu apvienoti, katrs vienlīdzīgi. Bet ja viņi visi atkrīt, tad viņu kopīgā daļa uz 2890. panta pamata piekrīt pārējiem mantiniekiem.

2892. ja kopīgi ar mantiniekiem, kas apvienoti viena testamenta teikumā, manto dažādos teikumos, apvienotas personas, tad, atkrītot kādām no pirmajiem, uz pieaugumu ir tiesība tikai tiem, kas apvienoti ar viņu. vieitā' teikumā.

2893.tiem, kam piešķirtas mantojuma noteiktas sumas vai tieši norādīti priekšmeti (2135. p.), nav pieauguma tiesības pret tiem, kam atvēlētas zināmās daļas. Bet ja pēdējie visi atkrīt, tad viņu atbrīvojušas daļas piekrīt pirmajiem samērā ar to, kas viņiem pašiem riovēījēts.

IV.    Pieauguma tiesības mantojot pec līguma.

2894.ja no vairākiem llgumiskiem mantiniekiem kads atkrīt, tad viņa atbrīvojusies daļa piekrīt mantojuma atstājēja likumiskiem mantiniekiem, ja vien līgumā nav tieši noteikts citādi.

2895.izņēmums no augšēja noteikuma (2894. p.) pastav tikai tad, Kad vairākiem mantiniekiem piešķirta viena un tā pati daļa, nenoteicot, kādā kārtībā tā sadalama starp viņiem; tādā gadījumā, atkrītot kādam no tiem, viņa daļa piekrīt tiem mantiniekiem, kas ar viņu apvienoti.

2896.         kad llgumiski mantinieki manto kopīgi ar testamentariskiem, tad, atkrītot kādam no pēdējiem, viņa daļa, ja nav citu testamentarisku mantinieku, piekrīt nevis līgumiskiem, bet likumiskiem mantiniekiem.

Otrais nodalīju m s.

Pieauguma tiesības starp līdzmantiniekiem Vidzemē.

2897.vidzeme pieauguma tiesības, tiklab 'mantojot pec likuma,ka ari pec līguma, nosacītas ar tiem pašiem noteikumiem kā Kurzemē.

2898.mantojot pec testamenta, minēto tiesību bauda tikai apvienoti mantinieki. Par tādiem Atzīstami ari tie, kas visi aicināti pie visa mantojuma, nenoteicot viņu daļas, vai ar noteikumu, vispā'rējos izteicienos, dalīties vienlīdzīgi. Bet ja atkrīt tāds mantinieks, kuram piešķirta noteikta daļa, tad tā piekrīt nevis pārējiem testamentariskiem mantiniekiem, bet testatora likumiskiem mantiniekiem. — Skat. 2887., 2891. un 2892. p.

2899.testators var nepielaist pieauguma tiesību starp apvienotiem mantiniekiem un tās vietā dot rīkojumu, lai tad, ja kāds no viņiem atkristu, tā vietā stātos nevis ar viņu apvienotie, bet likumiskie mantinieki. Tāpat ari mantinieku nevar piespiest katrā ziņā izlietot pieauguma tiesību, ja viņš pats to negrib. Tādā gadījumā, t. i. kad viņš atteicas no atbrīvojušās daļas, pēdējā piekrīt likumiskiem mantiniekiem.

2900.vispārējie noteikumi par pieauguma tiesībām (2878. un turpm. p.) — ciktāl tie vispār piemērojami (2897. un 2898. p.) — ir spēkā ari Vidzemē.

Trešais nodalījums.

Pieauguma tiesības starp līdzlegatarijiem.

2901.attiecība uz novelem pieauguma tiesības pastav tikai tad, kad viena un tā pati lieta novēlēta vienā un tajā pašā vai dažādos testamenta teikumos vairākiem legatarijiem, nenoteicot, kāda dala no tās katram jādabū. Ja tādā gadījumā kāds no līdzlegatarijiem atkrīt, iekaru ieguvis tiesību uz visiem piešķirto novēli, viņa domājamā daļa piekrīt pārējiem.

2902.ja neviens no līdzlegatarijiem nevar vai negrib pieņemt novēlēto lietu, tad viņa paliek novēlēs izpildītājam, bet kad tāda nav, sadalama līdz a'r pārējo mantojuma masu vai nu starp mantiniekiem, vai saskaņā ar mantojuma atstājēja noteikumiem.

2903.kad līdzlegatariji nosaukti vienā un tajā pašā testamenta teikumā, tad atbrīvojusies daļa piekrīt pārējiem līdz ar nastām, kādas uz to guļ. Bet ja viņi nosaukti dažādos teikumos, tad, atkrītot kādam, viņa daļa pāriet uz pārējiem bez pienākuma izpildīt tai uzliktās nastas.

2904.mantojuma atstajejs var aizliegt līdzlegatarijiem izlietot pieauguma tiesību, un tādā gadījumā atbrīvojusies daļa padota 2902. panta noteikumiem. Tāpat ari līdzlegatarijiem nav aizliegts atteikties no minētās tiesības.

2905.         kad viena un ta pati lieta piešķirta ka novele vairākiem uz tāda pamata, lai katram būtu sevišķs novēlēs izpildītājs, tad pieauguma tiesības nav piemērojamas.

2906.kad lietošanas tiesība novelēta vairakiem legatarijiem kopīgi, tad ari daļa, kuru kāds no viņiem ieguvis, ja viņš vēlāk atkrīt, piekrīt viņa līdzlegatarijiem, un pat tam, kurš vēlāk būtu zaudējis savu novēlēs daļu, izņemot gadījumus, kad testators gribējis pretejo.

CETURTĀ GRĀMATA. Prasījumu tiesības.

Ievads.

2907. Ar prasījumu tiesībām jasaprot tadas tiesības, uz kuru pamata vienai personai — parādniekam — jāizdara par labu otrai — kreditoram — zinama darbība, kurai ir materiala vērtība.

2908.prasījumu tiesības tiek nodibinātās vai nu ar tiesisku darījumu, vai ar citas personas neatļautu darbību, vai ari ar zināmu attiecību, kura pēc likuma dod tādas tiesības.

Piezīme. Attiecības, no kurām izriet prasījumi, ir: līdzdalība kopīpašumā (927.—941. p.), līdzmantniecība (2677.—2762. p.) u. c. Šajā grāmatā runāts it īpaši par tiesiskiem darījumiem un par neatļautu darbību.

Pirmā sadaļa. Tiesiski darījumi vispār.

..

Pirmā nodaļa. Tiesisku darījumu jēdziens, veidi un noteikumi vispār.

2909.tiesiski darījumi ir atlantā kārtā izdarīta darbība zināmu tiesisku attiecību nodibināšanai, pārgrozīšanai vai izbeigšanai.

2910.         katrā tiesiskā darījuma pieņemama vai nu abu taja piedalošos pusu griba, tā tad kreditora yn parādnieka savstarpēja vienošanās, vai ari pēdējā vienpusējs gribas izteikums. Pie pirmās šķiras pieder līgumi, bet pie otrās — apsolījumi (Pollicitatio).

2911.katrā tiesiskā darījuma jaievero tā dalībnieki (a), ta priekšmets (b), gribas izteikums uz to (c). tā sastāvdaļas (d) un beidzot forma (e).

(a) Skat. 2. noti. — (b) 3. nod. — (c) 4. noti. (d) 5. nod. — (e) 6. nod.

Otra nodaļa. Darījuma dalībnieki.

2012. Lai dari jumam butu likumīgs spēks, ir vajadzīgs, lai viņa dalībniekiem būtu tiesībspēja, gribas brīvība un tiesība noteikt par savu mantu un par savu darbību.

2913.     Par tiesībspejigām attiecība uz tiesiskiem darījumiem atzī-ļ stamas nevien fiziskas, bet ari juridiskas personas.

Skat. 713. p.

2914.      Gribas brīvība, t. i. spēja kautko uzņemties vai darboties ar ļ nodomu un apdomu, var vai nu pavisam t'rūkt, vai ari būt tikai uz laiku aptumšota. Pirmais gadījums attiecinarns uz bērniem, kas jaunāki par septiņiem gadiem., kā ari uz garā slimiem, izņemot gaišos starpbrīžus; I pēdējais uz personām, kas atrodas piedzērušā vai lielu dusmu stāvokli. Tādēļ tādā stāvokli taisīti darījumi nav spēkā.

Sal. 503. un 504. p.. kā ari Lik. kr. 1921. g. &gt;— 98. 6. un 7. p.

2915.      Tiesiski darījumi, kurus taisījuši kurlie, mēmie, kurlmēmie, aklie un tādi, kam citi miesīgi trūkumi, atzīstami par spēkā .esošiem, kamēr nav pierādīts, ka šīm personām darījuma taisīšanas laikā nav bijis vajadzīgās sajēgas par tā mērķi un viņas nav varējušas noteikti izsacīt savu gribu — Sal. Lik. kr. 1921. g. — 98, 14. p.

2916.     Par nespejīgiem noteikt: par savu mantu un par savu darbību ļ atzīstami visi, .kas stāv zem vecāku varas, vai aizbildnībā vai aizgādniecībā.

Skat. I. grām.

2917.    Stāties tiesiskos darījumos var katrs nevien personīgi, bet ļ ari caur vietniekiem, ar kuru darbību var tiklab iegūt viņu atvietojamiem par labu zināmās tiesības, kā ari uzlikt tiem zināmus pienākumus.

2918.      Personas, kuram trūkst 2914. un 2916. panta noradīto spēju, ļ pārstāv tiesiskos darījumos viņu vecāki, aizbildņi vai aizgādņi, bet jurī, diskas personas — to likumīgie orgāni un pārstāvji.

Trešā nodaļa. Tiesisku darijumu priekšmets.

2919.      Par tiesiska darījuma priekšmetu var būt tiklab apstiprinoša, kā noliedzoša da'rbība, un tiklab darbība, kuras mērķis ir nodibināt vai dot tālāk lietisku tiesību, kā ari darbība ar kādu citu mērķi.

2920.    Par prasījumu tiesību mērķi var būt tikai kautkas iespējams, bet pretējā gadījumā.viss darījums uzskatams par spēkā neesošu. Tomēr nav_ vajadzīgs, lai darījuma priekšmets jau pastāvētu viņa noslēgšanas laikā; viņu var noslēgt ari attiecībā uz tādam lietām, kuras radīsies tikai nākotne.

2921.    Par tiesiska darījuma priekšmetu var but tikai tas, kas nav izņemts no apgrozības; pretējā gadījumā darījums atzīstams par spēkā neesošu.

2922.     Neatļauta un nepieklājīga darbība, kuras merkis ir pretejs reliģijai, likumiem un labiem tikumiem, vai kura vērsta uz to, lai apietu likumu, nevar būt par tiesiska darījuma priekšmetu; tāds darījums nav spēkā.

Sal..3159„ 3183. un 3214. p.

2923.     Saistības priekšmetu, kā ari pašu tās izpildīšanu nevar atstāt vienīgi parādnieka patvaļai.

2924.    Kad darījuma priekšmets ir pilnīgi nenoteikts, darījumam nav nekāda spēka.

2925.     Kad prasījuma priekšmets pastāv atvietojamās lietās (532. р.), un viņu daudzums vai labums nav sīkāki noteikts, tad darījums, neraugoties uz to, atzīstams par spēkā esošu, ja ar likumu vai privātu rīkojumu dota tiesība minēto priekšmetu noteikt trešaļi personai vai tiesai pēc sava taisnīga ies'kata vai ja vispār tādai noteikšanai ir droši dati. Bet ja trešā persona, kurai uzdota tāda noteikšana, negrib vai nevar to uzr uemties, tad darījums atzīstams par spēkā neesošu.

2926.     Kad prasījuma priekšmets ir neatvietojama lieta (532. р.), kas apzīmēta tikai pēc viņas šķiras, tad šaubu gadījumā to var noteikt parādnieks, ja vien prasijuma tiesības nav bijušas nodibinātas testamentā. Tas pats jāievēro ari tad, kad prasījuma priekšmets ir alternatīvs.

2927.     Ja alternatīva priekšmeta prasījuma (2926. p.) parādnieks maldīgi ir vērsis saistības izpildīšanu uz abiem priekšmetiem-, tad ari šajā gadījumā viņam ir tiesība izvēlēties, kuru no šiem priekšmetiem prasīt atpakaļ un kuru atstāt kreditoram.

2928.     Minēto izvēlēs tiesību (2926. p.) ka paradnieks, ta ari kreditors var izlietot tikai vienreiz, ja vien viņiem nav bijusi tieši piešķirta tiesība izvēlēties vairākas reizes, vai ja lieta neattiecas uz tādām saistībām, kuras periodiski atkārtojas. Bet kad izvēlēties atļauts tikai vienreiz,, tad parādnieks var to darīt līdz saistības izpildīšanai, bet kredi-

2944.ja darbība izdarīta citādi, nekā bijis iepriekš pieņemts vai norunāts, tad viņai izteikta piekrišana nav spēkā.

2945.piekrišana pieņemama tikai likuma tieši noteiktos gadījumos.

2946.piekrišanu var dot nevien pirms attiecīgas darbības uzsakuma, bet ari tad, kad pie tās stājas un pat pēc tās izdarīšanas; pēdējā gadījuma viņu sauc par apstiprinājumu jeb ratifikāciju (ratihabitio).

2947.vēlāks apstiprinājums var būt noteikti izsacīts vai klusējot izdarīts un var attiekties kā uz svešu, tā ari uz paša darbību, nevien uz atfautu, bet ari uz neatļautu.

2948.         apstiprinājumam ir atpakaļejošs spēks un tādēļ viņš attiecitiams uz darījuma noslēgšanas laiku. Sacītais neattiecas tikai uz tiem gadījumiem:

1) kad attiecīgā darbība bijusi,aizliegta ar likumu un aizlieguma iemesls atkritis tikai vēlāk;

2)         kad apstiprinājums noticis pēc tam, kad darījums jau izpildīts un iestājušās viņa būtiskās sekas;

3. ) kad apstiprinājums var notikt tikai ievērojot zināmu formu, kādā gadījumā viņam nav ne atpakaļejoša spēka kaut ari pati apstiprināmā darbība būtu izdarīta priekšā rakstītā formā, ne nozīmes nākamam laikam, ja vien minēto formu nevar vēl izpildīt.

2949.         vēlāks apstiprinājums nevar aizskart pa to laiku likumīgi iegūtās trešo personu tiesības.

2950.         gribas izteikumam jabut nopietnam; kas izteikts pa jokam, tam nav nekādu tiesisku seku.

2951.         gribas izteikumam, kas izdarīts tikai izskata pec, ari nav nekādu tiesisku seku, ja vien ar to nav saistīta pretlikumīga trešās personas maldināšana.

2952.kad darījums, kuru noslēgt bijis nopietni nodomāts, apslēpts aiz kāda cita darījuma, tad pirmais atzīstams par spēkā esošu, ja vien pie. tam nav bijis nolūka pievilt trešo personu vai vispār izdarīt kautko pretlikumīgu: bet otrs darījums, kurš noslēgts tikai izskata pēc, paliek spēkā. tikai tiktāl, ciktāl , tas izrādās par vajadzīgu pirmā uzturēšanai spēkā.

Otrais nodalīju m s. Gribas nodibinājums.

2953 lai tiesisks darījums butu spēka, nepietiek ar to vien, ka     viņa dalībnieki izteic savu gribu, bet ir vēl .vajadzīgs, lai šī griba būtu nodibināta brīvi, t. i. bez maldības (a), viltus (b) vai spaidiem (c).

(a) 2-954, un turpatr. p. — (b) 2976. un turpm. p. — (c) 2982. un turpm. p.

I.    Maldiba.

2954.     maldība var rasties vai nu no tam, ka pavisam trūkst ziņu par kautkādiem faktiem vai likumiskiem noteikumiem, vai ka šīs ziņas ir nepilnīgas.

2955.      katram jazin likumi un pārējie likumiskie noteikumi, un tādēļ neviens nevar aizbildināties ar viņu nezināšanu vai ar tiesisku maldību.

Kriev. lik. kop. I. sēj., Pamatlik.' 62. p. ltS92. g. izdevumā atbilst to pašu likumu 1906. g. izd. 95. pantam.

2956.      izņēmuma karta likuma nezināšanu nepieskaita par vainu, kad tam, kas maldījies, nav bijis iespējams iegūt attiecīgās tiesiskās zināšanas.

2957.      2955. panta noteikums nav piemērojams ari nepilngadīgiem, kuri nekad nav vainojami par likuma nezināšanu, ja tās dēl viņi izdarījuši priekš sevis neizdevīgu darbību vai atstājuši ko nedarītu, no kam viņiem radies zaudējums. Turpretim sievietēm, kā ari plānprātīgiem, nepietiekoši attīstītiem vai tiesiskās lietās pavisam nepiedzīvojušiem, likuma nezināšana var noderēt par .attaisnojumu, bez 2956. pantā norādītā apstākļa, tikai likumā tieši noteiktos gadījumos.

2958.     faktiska maldība nak par ļaunu darbības izdarītajam tikai tad, kad pie tās vainīga viņa paša neuzmanība.

2959.      maldība sava paša darbība nav pieņemama par attaisnojumu.

P i e z ī m e. Izņēmumi no šā noteikuma norādīti attiecīgā vietā. Skat. piem. 2927. p.

2960.     atvainojamas maldības (2958. p.) iespaids uz darījuma spēku ir dažāds, raugoties pēc tam, vai maldība i'r svarīga vai ne.

2961.     svarīga maldība (2960. p.) iznīcina visu darījuma spēku, jo tiek pieņemts, ka tas, kas šādi maldījies, nav nemaz devis darījumam savu piekrišanu, un tā tad, ka darījums nemaz nav noticis.

Vietējie civillikumi. 22

2062..  Nesvarigai_maldibai (2960. p.) ir tikai tās sekas, ka tas, kas maldījies, tiek pēc iespējas aizsargāts no jebkādiem zaudējumiem. Tādēļ pats darījums paliek spēkā, bet tam, kas maldījies, ir tiesība tikai prasīt atlīdzību vai samērīgu atvietojumu par zaudejumiem, kādus viņš cietis savas maldī'bas dēļ.

2963.kad attiecība uz darījuma Šķiru noticis_ pārpratums, tā ka viens dalībnieks domājis, ka stājas citā līgumā nekā tas, kādu domājis otrais, tad maldība, kontrahentu nevienošanās dēļ, atzīstama par svarīgu un tādēļ pats darījums par spēkā neesošu. Bet tam, kas kādam nodevis lietu ar nolūku to viņam dāvināt, nav tiesības prasīt šo lietu atpakaļ, ja tās saņēmējs to jau izlietojis, kaut ari viņš to būtu saņēmis tie ka dāvanu.

2964.         tādā paša karta (2963. p.) līdzēju savstarpējas vienošanas trūkums iznicina tiesisku darījumu ari tajā gadījumā, kad pārpratums attiecies uz lietas identitāti un katrs kontrahents domājis citu viņas veidu vai šķiru.

2965.         maldība attiecība uz darījuma ierosinošo iemeslu atzīstama par nesvarīgu un tādēļ neiznīcina darījuma spēku, ja vien kāds, šķietamas saistības dēl, nav ko apsolījis vai izdarījis.

2966.ja maldība notikusi attiecība uz tas personas identitāti, uz kuru zīmējas darījums, tad šis darījums nav spēkā, ja vien personu samainījums nav bijis bez jebkādas nozīmes prieļkš tā, kas maldījies. Bet kad maldība notikusi attiecībā uz kāda personiskām spējām un īpašībām, darījums atzīstams par spēkā neesošu tikai tad, ja lietas būtība, pēc darījuma rakstura, pastāvējusi tieši maldīgi pieņemtā īpašībā.

2967.         maldība atzīstama par svarīgu, kad darījuma priekšmetā pieņerrita tāda īpašība, uz kuras pamata šis priekšmets, pēc sabiedrībā valdošiem jēdzieniem, būtu pieskaitams nevis tai lietu šķirai, pie kuras viņš patiesi pieder, bet citai. Bet pie tam jāgriež vērība uz to, vai tiešām minētais maldīgais pieņēmums pamudinājis maldījušos personu noslēgt darījumu viņa tagadējā veidā.

2968.ja maldība attiekusies tikai uz kadu piederumu identitāti, tad darījums paliek spēkā, bet jāizdod vai jāizpilda tas piederums, kuru domājis saistītais.

2969.kad darījumos, kuri zīmējas uz atvietojamiem priekšmetiem, notikusi maldība attiecībā uz vienas un tās pašas šķiras lietu daudzumu, tad jāizšķir vienpusēji un divpusēji darījumi. Vienpusējie paliek spēkā, pie kam no abējiem daudzumiem izdodams mazākais; bet divpusējie atzīstami par spēkā neesošiem, kad saistītam bijis nodoms dot mazāk,

bet otrai pusei — saņemt vairāk. Pretējā gadījumā līgums paliek spēkā un izdodams ir mazākais daudzums. Jebkura citāda maldība attiecībā uz priekšmeta daudzumu, ja par to nav bijis sevišķas norunas, uzskatama kā nesvarīga.

2.97°. Maldība, kura zīmējas uz darītaju tiesiskām attiecībām pret darījuma priekšmetu, atzīstama par nesvarīgu.

2971. Izņēmuma kārtā maldība, kura zīmējas uz darītāju tiesiskām attiecībām pret darījuma priekšmetu (2970. p.atzīstama par svarīgu un tā tad pats darījums par spēkā neesošu, kad viens no dalībniekiem domājis iegūt tiesību uz svešu lietu, kurpretim par darījuma priekšmetu Izrādās viņa paša lieta.

2972.darījums nav spēkā, kad viņa priekšmets vai nu nemaz vairs nepastāv, vai kad tā lielākā daļa beigusi pastāvēt.

2973.maldība attiecība tikai uz vārdu vai kadu citu personas vai lietas apzīmējumu nekad nav atzīstama par svarīgu un vispār netiek ievērota.

2974.ja vairakpusejā darījumā ir maldījies tikai viens darījuma dalībnieks, tad viņš vienmēr var prasīt, lai to izpilda, ja atrod to sev par labu un&gt; pie tam no savas puses ir izpildījis uz sevi uzņemtās - sai stibas.

2975.kad darījumu ir noslēdzis kādas per'sonas vietnieks, tad jāņem vērā nevis atvietojamā, bet vietnieka maldība.

2976.maldiba japierada tam, kas uz viņu dibina prasījumu vai nu atzīt darījumu par spēkā neesošu, vai dot atlīdzību vai atvietojumu (2963. un 2964. p.), ja vien viņš nepieder pie tām personām, kurām par labu pielaižams sevišķs izņēmums (2956. un turpm. p.).

II.    Viltus.

2977. ar viltu jāsaprot otras personas pretlikumīga maldinašana tajā nolūkā, lai piedabutu viņu pie viņas interesēm pretējas darbības vai bezdarbības.

Piezīme. Viltus, kas izdarīts nevis ar nolūku nodarīt pieviltam zaudējumu, bet gan lai paglabātu tam viņa īpašumu vai vispār lai aizsargātu viņu no zaudejumiem, atzīstaffis par atļautu viltību.

2978.tas, kas viltu viegli varējis noskārst, tiesiska nozīme nav atzīstams par pieviltu. , . …. ,

2979.         tas, kas ar viltu piedabūts pie darījuma noslēgšanas, var prasīt, lai to atcel. Bet ja viltus bijis par iemeslu tikai dažiem darījuma noteikumiem, tad. pieviltam ir tikai tiesība prasīt atlīdzību.

2980.         kad divpusējā darījuma abi dalībnieki savstarpēji viens otru pievīluši, tad nevienam no viņiem nav tiesības celt prasību pret otru. Tādēļ, ja līgums nav vēl izpildīts, viena puse nevar prasīt, lai otra to izpilda, bet ja tas jau izpildīts, tad nevar prasīt atlīdzību.

III.Spaidi.

2981.spaidus var izdarīt vai nu ar fiziskiem līdzekļiem, vai ar draudiem, kuri rada bailes vai bažas, šajā gadījumā runa ir tikai par pēdējo, t. i. par draudiem, tādēļ ka lietojot fizisku varu nav vairs brīvas gribas, un tā tad nav īstenībā ari nekādas darbības no piespiestā puses.

2982.         attiecība uz tiesiskiem darījumiem spaidiem ir nozīme tikai tad, kad tie ir nelikumīgi, t. i. kad tos izdarījusi persona, kurai nav uz to tiesības, kā piemēram, priekšniecībai tarn nolūkam noteiktā kārtībā.

2983.lai ar draudiem modinātām bailēm piešķirtu tiesisku nozīmi;, tā&gt;m jābūt pietiekoši attaisnojamām; tādēļ vajadzīgs, lai piedraudētais kaitējums nebūtu vis kautkāds mazsvarīgs, lai par draudti izpildīšanu tiešām būtu jābaidās, un lai tos būtu grūti novērst citādi, kā ar padevību.

2984.ja kads stajas darījuma vienīgi aiz cienības jutām pret zināmu personu, tad darbība nav atzīstama par piespiestu.

2985.         pierunam vien, kad ar tam nav saistīts viltus, nav iespaida uz darījuma spēku.

2986.         tiesisks darījums, kas noslēgts spaidu deļ, pats -par sevi nav uzskatams par spēkā neesošu; bet piespiestais var prasīt, lai to atceļ.

2987.ja vairākpusēja darījuma spaidi nākuši no kadas trešās personas, tad piespiestam tāpat ir tiesība prasīt, lai darījumu atcel, un bez tam viņš var pieprasīt atlīdzību no tā, kas viņu piespiedis darījumu noslēgt.

2988.tam, kas atsaucas uz spaidiem, spaidi jāpierāda, un jo vairāk var būt iemesla par tiem šaubīties, jo stiprākiem pierādījumiem tie jāapstiprina.

Piektā nodaļa. Tiesisku darījumu sastāvdaļas.

2989. Tiesiska darījuma sastavdaļas ir vai nu būtiskas, vai dabiskas, vai nejaušas.

2990.         par butisku atzīstams darījuma viss tas, kas piešķir viņam viņa īsto nozīmi un bez kā ari pati nodomātā darbība nav iespējama. Tādēļ tādās darījuma bīitiskās sastāvdaļās neko nevar pārgrozīt pat ari uz pūs-u savstarpēju vienošanos.

2991.par dabiskām atzīstamas tās darījuma sastavdaļas, kuras, ja darījums noticis savos būtiskos pamatos, ir jau pēc likuma viņa tiešās sekas. Tādēļ šīs sastāvdaļas saprotamas pašas par sevi, ari bez sevišķas norunas, bet viņas var atcelt vai grozīt uz pusu sevišķu vienošanos, kura jāpierāda tam. kas uz to atsaucas.

2992.ar nejaušam darījuma sastavdaļām jasaprot tiklab viņa tiešo seku (2291. p.) paplašinājumi un aprobežojumi, kā ari blakus noteikumi, kuri attiecas uz viņa nosacījumiem, termiņiem, uzliluimiem u. t. t.

Piezīme. Tā kā.par nosacījumiem, termiņiem un uzlikumiem testamentos un novēlēs runāts trešā grāmatā, tad tālāk (otrās sadaļas piektā nodaļā) ir runa par viņiem tikai attiecībā uz līgumiem.

Sestā nodaļa. tiesisku darījumu forma.

Pirmais n o d a 1 ī j u m s. Vispārēji noteikumi.

2993.attiecība uz tiesisku darījumu arejo formu nepastāv, izņemot likumā tieši noteiktus gadījumus, nekādi sevišķi noteikumi, un viņa atkarājas no lietas dalībnieku gribas.

2994.         (pēc turp.). darījuma dalībnieki var noslēgt to notariala vai privātā kārtībā, apmierināties ar mutisku vienošanos vai sastādīt rakstisku aktu, slēgt darījumu piecinieku klātbūtnē vai bez tiem, beidzot, darīt to atklātībai zināmu vai ne. Šis noteikums neattiecas uz tiem gadījumiem, kuros likums prasa noteiktu darījuma noslēgšanas kārtību.

Otrais nodalījums.

Tiesas piedalīšanās tiesisku darījumu noslēgšanā.

2995.t iesas piedalīšanas tiesisku darījumu noslēgšana aprobežojas :

1) ar bāriņu tiesu lēmumu apstiprināšanu likumā paredzētos gadījumos (salīdz. 382. p. 2. piez., 426., 2514. un 2695. p.);

1) ar pašu darījumu apstiprināšanu zināmos gadījumos (salīdz, šo lik. 185, p. un Givilproc. lik. 1460®., 1910. un 1357.—1364. p., šo lik. 2446. un 2452. p. un Civilproc. lik. 1966. p. un citus), un

2) ar laulības līgumu izsludināšanu „Valdības Vestnesī“ (šo tik. 36. p. piez.).

Piezīme (pēc Turp). Tiesu iestādes, kas nodibinātas uz 1864. g. 20, novembra Tiesu likumu pamaia, ir atsvabinātas no tiesisku darījumu noslēgšanas un aktu apliecināšanas. Aktu noslēgšana ilotarialā kārtība un apliecināšana izdaramas uz Notariata nolikuma pamata. Šī piezīme attiecas ari uz 1422. (piez.), 1423. (piez.), 1424. (piez.), 2996. — 3006.,

3007. un piez., 3011., 3012., 3016., 3017., 3018. un 2. piez., 3019., 3020.,

3026.,     3029., 3030., 3038. un 3355. pantu.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188. 111) redakcijā.

Piezīmē minētie 2996., 2997., 3003., 3005., 3007. un 3017. p. atcelti (Lik. kr. 1925. g. — 188, 1), bet 3018. p. attiecas uz Igauniju.

I.    Tiesiska darījuma noslēgšana tiesā.

2996. un 2997. (atcelti). 11925.. g. 27, okt. (188) 1].

2998.tiesa pirms darījuma noslēgšanas luko to cauri nevien attiecībā uz tā ārējiem piederumiem, bet ari attiecībā uz iekšejo saturu, pie kam it Jpaši griež vērību uz apstākļiem, kuri nosaka šo akta noslēgšanas formu, un proti, uz to personu interesēm, kuru tiesības pie tam jāapsargā. — Skat. augstāk, 2995. p. (piez., pēc Turp.).

2999.         minētās formas neievērošana tajos gadījumos, kuriem vinu noteic likums (2996. p.), vai kad puses nostādījušas atkarībā no viņas sava darījuma spēku, padara pašu darījumu par spēkā neesošu un pat par neiespējamu to'Vēlāk apstiprināt. — Skat. augstāk, 2995: p. (piez., pēc Turp.).

Patītā minētais 2996. p. atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 188, 0.

3000.iepriekšējām norunām (tā saucamiem traktatiem jeb preliminarijiem), kuras tādos gadījumos noslēdz puses (2999. p.), nav nekāda saistoša spēka, un līdz notariala akta noslēgšanai katram līdzējam ir tiesība atkāpties no viņām, neprasot otra piekrišanu. — Skat. augstāk, 2995. p. (piez., pēc Turp.).

3001.darījuma noslēgšana tiesā nenovērš viņa iekšējos trūkumus, ka ari nevar aizskart trešo personu likumīgās tiesības. — Skat. augstāk, 2995. p, (piez., pēc Turp.).

II.    Tiesiska darījuma apstiprināšana tiesā.

3002.         tiesiska darījuma karoboracija notiek tikai pec paša darījuma noslēgšanas un vispārējā kārtībā pastāv iekš tam: 1) ka aktu ieraksta (ingrosē, intabulē) šim nolūkam noteiktās publiskās zemes grāmatās, un

2)      ka izdod sevišķu apliecību par izdarīto ierakstīšanu, t. i. korobofēšauu vārda šaurākā nozīmē.

Piezīme. Šikāki noteikumi par zemes 'grāmatu vešanas kārtību atrodas Notariata nolikumā.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (I.ik. kr. 188, III) redakcijā.

3003. (atcelts), [te25. g. 27. okt. (188) 1].

3004. Koroboracija nepieciešama tajos gadījumos, kad ar darījumu iegrūst lietu tiesības uz nekustamu mantu.

Skat. augstāk: par īpašumu —' 809. un turpm. p.; par īpašumtiesību lietošanu — 944. p.; par servitutiem — 1262.—1264. p.; par realnastām — 1310. p.; par izpirkuma tiesību pēc līguma — 1617. p.; par fideikomisiem — 2339. p.; par mantošanas tiesību — 2487. un 2735. p.

Piezīme. Lietu tiesības, kuras pastāv uz likuma pamata, ir spēkā ari bez viņu ierakstīšanas publiskās zemes grāmatās.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (L.ik. kr. 188, 111) redakcija.

3005. (atcelts). (1925. g. 27. okt. (188) 1].

3000. koroboracija izdarama zemes grāmatu nodaļas pec nekustamas mantas atrašanās vietas.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (I ik. kr. 188, III) redakcijā.

3007. (atcelts) 11925. g. 27. okt. (188) I'J.

3008.      -3010. atvietoti, ar 2995. p. piezīmes (pec Turp.) noteikumiem.

3011. Par pārskatīšanos un kļūdīšanos aktu caurlukojot, lēmumu (aisot, vai ari ierakstot koroborējamo aktu zemes grāmatās, kā ari par to, ka dokuments nav ierakstīts laikā, vainīgās zemes grāmatu nodaļas amatpersonas atbild pret darījuma dalībniekiem un viņām jāatlīdzina visi zaudējumi, kas no tam cēlušies.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (L.ik. kr. 188, III) redakcijā.

3012..         koroboracijas nodevas apmēru noteic pa daļai valsts Likumu kopojums (a), pa daļai Rīgas (b) un Jelgavas (c) pilsētu vietējie noteikumi. — Skat, augstāk. 2995. p. (piez., pēc Turp.).

(a) Skat. I.ik. kop. V sēj, Nodevu nolik. — (b) Rīgā, koroborejot pirkuma līgumu nekustamam īpašumam pilsētā vai priekšpilsētā, iemaksājami baznīcām un'skolām par

3029.tajos gadījumos, kuros likums noteic noslēgt darījumu pie notara un kuros tā tad rakstiska forma pati par sevi ir darījuma nepieciešams piederums, iepriekšēja vienošanās vien, kaut ari izteikta sevišķā aktā, ir bez jebkāda spēka un nedod prasības tiesību. Bet ja tādos divpusējos darījumos viens no dalībniekiem jau kautko izpildījis otram par labu, tad viņam ir tiesība prasīt to atpakaļ. — Skat. augstāk, 2995. p. (piez., pec Turp.).

3030.kad rakstiska forma vajadzīga tadeļ, ka darījums zināmos gadījumos nevar būt spēkā bez ievešanas zemes grāmatās, tad darījums ir saistošs pats par sevi ari bez viņa izteikšanas rakstiskā formā, tiklīdz starp viņa dalībniekiem notikusi vienošanās par visām viņa būtiskām sastāvdaļām. Tādēļ nevienam no viņiem nav tiesības vienpusēji atkāpties no šās vienošanās, un turpretim katrs var prasīt, lai otrs taisa attiecīgu aktu. — Skat. augstāk, 2995. p. (piez., pēc Turp.).

3031.         kad prasības tiesību uz darījuma pamata vispa'r un attiecībā uz viņa izpildīšanu sevišķi likums dara atkarīgu no viņa rakstiskās formas, tad, ja rakstisks akts, pretēji tam, nav sastādīts, jāievēro sekošais:

1) Darījumam, kuru izpildījušas abas puses, ir tādas pašas sekas, kādas viņam būtu, ja viņš būtu uzrakstīts, un to, kas pēc viņa jau dots vai izdarīts, nevar prasīt atpakaļ.

2) Ja viens no dalībniekiem līgumu labprātīgi izpilda, bet otrs izpildījumu pieņem pilnīgi vai pa daļai, tad pirmajam vairs nav tiesības prasīt atpakaļ to, ko viņš devis vai izdarījis, ja vien otrais no savas puses ir gatavs izpildīt to, kas tam jāpilda; bet ja pēdējais izvairās no savas saistības izpildīšanas, tad pirmajam, kaut gan viņš nevar prasīt, lai līgumu izpilda, ir tiesība prasīt, vai nu lai atdod atpakaļ to, ko viņš devis vai izdarījis, vai ari lai dod atbilstošu atlīdzību.

3) Kamēr neviena no pusēm nav vēl neko izdarījusi pēc līguma, prasības tiesība nav pielaižama, pats darījums nav atzīstams par saistošu un katrs viņa dalībnieks var atkāpties no līguma.

3032.kad likums neprasa darījuma rakstisku formu, bet puses pašas labprātīgi to vēlas, tad pie tam jāizšķir, vai viņu vienošanās nolūks bijis dabūt rakstisku dokumentu tikai kā līdzekli pierādījuma atvieglošanai, vai ari nedot darījumam pilnīgu spēku pirms viņa izteikšanas rakstiskā formā. Pirmajā gadījumā darījums stājas spēkā jau pirms akta sastādīšanas, tiklīdz puses vienojas par viņa satura būtību, un no tā brīža viņām sākas tiesība prasīt darījuma izteikšanu rakstiskā formā. Otrajā gadījumā turpretim starp pusēm notikušais darījums līdz akta galīgai izgatavošanai nav atzīstams par saistošu nevienai no tām, un tādēļ katrai pusei ir tiesība no šā darījuma atkāpties.

3033.ja par minētas vienošanas nolūku (3032. p.) rodas strīds, tad šaubu gadījumā pieņemams, ka dokumenta sastādīšana domāta vienīgi pierādījuma atvieglošanai. Tas atzīstams it īpaši tad, ja pušu noruna uzrakstīt darījumu notikusi pec tam, kad viņas jau vienojušas par visiem citiem noteikumiem.

3034.'l ajos gadījumos, kad darījuma izteikšana formālā rakstiska aktā nav būtisks noteikums viņa spēkā esamībai (3027. p. un 3032. p. beigas), iepriekšējam rakstiskam projektam (Punctation), ja tas aptver visas darījuma būtiskās un blakus sastāvdaļas un to parakstījušas tajā piedalošās personas, ir vienlīdzīgs spēks ar formālu aktu, kādēļ katra puse var prasīt no otras, lai sastāda un paraksta tādu aktu.

II.    Rakstisku darījumu forma.

3035.(pēc turp.). rakstiskus darījumu aktus var sastadīt tada formā, kā katrs veļas; pie tam nav vajadzīgas nekādas citas formalitātes un darījuma dalībnieki nav saistīti ne ar kādiem paraugiem.

3036.         lai akts butu spēkā, ka būtisks piederums vajadzīgs vienpusējiem darījumiem saistītās personas (vai viņas vietnieka) pašrocīgs paraksts, bet pārējiem darījumiem — visu darījuma dalībnieku (vai ari viņu vietnieku) paraksts.

3037.kad akts, izdalīšanai dalībniekiem, uzrakstīts vairākos eksemplāros, tad nav vajadzīgs, lai šāda eksemplārā saņēmējs apstiprinātu viņu ar savu parakstu, ja vien viņš ir parakstījis pārējos eksemplārus.

3038.rakstītnepratēji sava paraksta vietā pašrocīgi uzvelk trīs krustus (+ -i~H,_bet žīdi — ja starp viņiem tādi būtu — trīs nulles (0 00), kādām zīmēm blakus vai apakšā lietā nepiedalīgai trešai personai jāatzīmē viņu uzvilcēja vārds, ar norādījumu, ka tas neprot rakstīt, kas ari jāapstiprina šai personai ar savu parakstu. Tādā kārtā uzvilkto krustu vai nuļļu īstumu var ari apliecināt uz paša akta tiesa vai publisks notārs.

Skat. augstāk, 2995. p (piez., pēc Turp.).

3039.         ja daži no darījuma ieinteresetiem neprot to valodu, kurā akts sastādīts, tad oriģinālām pievienojams tulkojums viņiem saprotamā valodā, kurš tomēr var noderēt par pierādījumu tikai tiktāl, ciktāl viņš saskan ar oriģinālu. i

3040.uzspiest aktam viņa parakstītāju zīmogus nav nepieciešams noteikums. Tādu zīmogu trūkums nemazina akta spēku pat ari tad, kad viņa pašā butu tieši minēts par zīmogu uzspiešanu.

?

3041.ja dokumentā nav atzīmēta viņa sastadīšanas vieta un diena, tam pašam par sevi nav nekāda iespaida uz viņa spēkā esamību.

3042.         liecinieku pieaicināšana un akta parakstīšana no viņu puses atkarājas no lietā ieinteresēto personu ieskata.

3043.attiecība uz akta liecinieku skaitu un liecības došanu jāieve'ro ari noteikumi, kādi pastāv par lieciniekiem prasību lietās.

1.piezīme. Par testamentu lieciniekiem skat. augstāk, 2062. un turpm. p.

2.piezīme (pēc Turp.) Noteikumi par lieciniekiem pie notarialu aktu noslēgšanas atrodas Notariata nolikumā.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (I.ik. kr. 188, III) redakcijā.

Attiecībā uz 2. piez. skat. Notariata nol. (1914. g. izd.) 84,—87., 105., 106., 108., 112., 113. un 284. p.

3044.         (pēc turp.). aktus uzrakstot (3035: p., pēc Turp.) jāievēro Nodevu nolikuma (1903. g. izd.) noteikumi.

Pēdējais Nodevu nol. izdevums ir 1914. g".

Sal. Kriev. lik. kop. X. sēj, I. d. (1914. g, izd.) 715. p. un 1926. g. 7. jun. aktu nodevu likumu (Lik. kr. 77').

3045. (pec t urp.). ja akts uzrakstīts neieverojot noteikumus par zīmognodokli, tad viņš nav jāatzīst, vienīgi aiz šā iemesla, par spēkā neesošu; bet kad atklāts zīmognodokļa noteikumu pārkāpums, tiklab personai, kas aktu izdevusi, kā ari personai, kas to saņēmusi, un tapat ierēdnim, kas vainīgs zīmognodokļa noteikumu neizpildīšanā, uzliekams naudas sods pēc Nodevu nolikuma (160. 200. р., 1903. g. izd. un pēc Turp.).

Pantā minētie Nodevunol. 160.—200. p. atcelti (Lik. kr. 192i. g. 165, beigās).

3046.       (atcelts). [1925. g. 27. okt (188) I].

Septītā nodaļa. Laiks un vieta tiesiskos darijumos.

Pirmais n o d a 1 ī j u m s. Laiks,

3047. Darījumos, tāpat kā citās tiesiskās attiecībās, jāievēro dienas, nedēļas, mēneši un gadi, kas aprēķinami vai nu pēc kalendarā tiem cieši noteiktiem laika sprīžiem (kalendara laiks), vai pēc relativām iezīmēm, t. i. no zinarna norādīta brīža līdz tam pašam brīdim nākošā periodā (kustīgs laiks).

304S. Kustīgai dienai ir divdesmit četras stundas no zināma norādīta brīža, bet kalendara dienai — no vienas pusnakts līdz nākošai pusnaktij.

3049.kustīgai nedeļai ir septiņas dienas, kuras seko nepārtraukti viena pēc otras no norādīta kustīga brīža, bet kalendara nedēļai ir tāds pats dienu skaits, skaitot no pusnakts starp sestdienu un svētdienu.

3050.         ar izteicienu „astoņas dienas“ (aclīt Tage) jasaprot kustīga nedēļa no norādītās dienas nedēļā līdz tai pašai dienai nākošā nedēļā.

3051.         kustīgā mēnesī skaita likumu noteikumos trīsdesmit kustīgas dienas, kuras seko nepārtraukti viena pēc otras, bet tiesu un privātos rīkojumos — laika sprīdi no 'norādītas mēnešdienas līdz tai atbilstošai mēnešdienai nākošā kalendara mžnesī. Pēc kalendara mēnesim ir vai nu trīsdesmit dienas, vai trīsdesmit viena.

3052.         kad tiesas vai privātos rīkojumos termiņš iesākas no garā mēneša pēdējās dienas, bet tam mēnesim, kurā šis termiņš beidzas, ir mazāk dienu, tad par termiņa beigām atzīstama šā mēneša pēdējā diena. Tādēļ termiņš vekselim, kas izdots 31. decembri uz četriem mēnešiem, skaitot no izdošanas dienas, iestājas 30. aprilī.

3053.         kustīgam gadam ir trīs simti sešdesmit piecas kustīgas dienas, kuras seko nepārtraukti viena pēc otras.

3054. — 3058. (atcelti). 1192». g. 27. okt. (i«8) 1].

i

3059. (attiecas uz Igauniju).

3060.         ar vārdiem „gads un diena“ (Jahr utid Tag) saprotams laika sprīdis, kas līdzinās kustīgam gadam (3053. p.).

§is pants izteikts 1924. g. 28:',aug. noteikumu (ī.ik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

3061.ja attiecīga termiņa notecejums piešķir kadam tiesību vai zināmu spēju, kā piemēram uz iegūstamā noilguma pamata (852. p.), tad viņš yar to pieprasīt jau no pēdējās kalendara dienas iestāšanās.

3062.ja kāds savas bezdarbības deļ zaudē kadu tiesību (piemēram uz dzēšamā noilguma pamata, nokavējot prāvu termiņus u. t. 1.), tad viņš var vel darboties termiņa pēdējā kalendara dienā, un viņa tiesība zūd tikai ar šās dienas notecējumu.

P i e z ī m e. Pats par sevi saprotams, ka tajos gadījumos, kad zinamai darbībai kā galīgais termiņš nolikta zinama stunda dienā, termiņš uzskatams par nobeigtu notekot šai stundai, un ka tāpat ari tajos gadījumos, kad darbība jāizdara tiesā, par kalendara dienas beigām atzīstams tiesas sēdes slēgšanas laiks, bet ne minētās dienas pusnakts.

3063.     termiņiem, kuri ar tiesas lēmumu vai uz privātu vienošanos noteikti dienām, pirmo dienu, no kuras termiņš iesākas, neieskaita.

3064.      ja termiņš, kura kautkam jābut izdarītam vai izpildītam, iekrīt tādā dienā, kurā pēc likuma to nevar izdarīt, tad laiks pienākumaizpildīšanai pagarinams līdz, tai termiņam sekojošai dienai, kurā nav šāda šķēršļa.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par procesuāliem termiņiem atrodas Civilprocesa likumos.

Attiecībā už piezīmi skat. Civilproc. lik. (1914. s. i/id.) 816. uti turprri. p.. kā ari Lik. kr. 1927. &lt;?. — 123.

Otrais n o d a 1 ī j u m s.

Vieta.

3065.     darījumos, tāpat kā citās tiesiskās attiecībās, var ņemt vērā personas dzīves vietu un viņas atrašanos tajā vai prombūtni no tās.

Piezīme. Noteikumi par vietu, kurā tiesiskie darījumi jāizdara un jāizpilda, atrodas šā Civillikumu kopojuma citās nodalās. Skat. tālāk,

X.sad. 1. nod. 1. nodal., Nr. II. un III.

I.    Dzīves vieta.

3066. ar personas dzīves vietu (Domicil) jasaprot tā vieta, kurā sakopojas viņas pilsoniskā dzīve un nodarbošanās. Raugoties pec tam, vai pastāvīgas uzturēšanās izvēle noteiktā vietā atkarājas no paša gribas, . jeb vai to nosaka likums, dzīves vieta ir vai nu labprātīga vai piespiesta.

3067.     izvēleties dzīves vietu pec paša gribas var nevien noteikti to izsakot, bet ari klusējot, kad kāds:

1)      kautkur pastāvīgi apmetas;

2)       ierīko sev jaunu saimniecību;

3)      sakopojis zināmā vietā lielāko daļu no savas mantas, iesāk tajā dzīvot, ne ar nodomu palikt tur tikai pagaidām.

306S. Vienīgi zemes valdīšana, ka ari pagaidu uzturēšanas kada vietā vēl nenodibina dzīves vietu.

Piezīme. Vieta, pie kuras kāds pierakstīts kā nodokļu maksātājs, pati par sevi nav vēl atzīstama par viria dzīves vietu.

3069.     dzīves vieta uzskatama par piespiestu, t. i. par noradītu ar likuma prasījumu:

1)      kad kāds nosūtīts kautkur soda veidā, ar pienākumu tur dzīvot, un

2) kad amats vai darbība, kādu viņš uzņemies, uzliek pienākumu uzturēties zināmā vietā. — Skat augstāk, 8. p. (piez., pēc Turp.).

Aizrādījums uz 8. p. piez. (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3070.  Sieva seko vīra dzīves vietai un bērni, kuri stāv zem vecāku varas, vecāku dzīves vietai, bet ārlaulības bērni, kamēr tie neizvēlas vai tiem nenoteic citu dzīves vietu — mātes dzīves vietai.

3071.  Labprātīgi izvēlētās dzīves vietas atstāšana notiek to patiesi izdarot, bet vienīgi izteiktam nodomam to darīt nav nekādas nozīmes.

3072..Labprātīgi izvēlēto dzīves vietu ikviens drīkst mainīt pēc sava ieskata; bet tādas dzīves vietas maiņai, kura nav izraudzīta labprātīgi, vajadzīga to piekrišana, no kuriem tas atkarājas.

3073.  Dzīves vieta var but reize divās un vairāk vietas, kad kads. atzīdams tās par vienlīdzīgi svarīgiem savas pilsoniskās dzīves un nodarbošanās koppunktiem, dzīvo tajās pārmaiņus, raugoties pēc vajadzības.

3074.     Par tādiem, kam nav nekādas dzīves vietas, atzīstami:

1) tie, kas atstājuši savu agrāko dzīves vietu un nav vēl izvēlējušies jaunu, nedz tajā nodibinājušies;

2) tie, kas ceļo ilgu laiku, nenoteicot pieļ tam vietu, kur sakopojas viņu darīšanas un uz kurieni viņi atgriezīsies nosacītos termiņos, un

3)      vazaņķi, kuri blandās bez pastāvīgas nodarbības.

II.    Prombūtne.

3075.  Prombūtne var but dažada, raugoties pec pārrunājamo tiesisko attiecību dažādības.

3076.  Par promesošu vispār atzīstams tas, kas neatrodas taja vietā, kur viņam īsti vajadzētu būt vai kur notiek kautkas, kam priekš viņa ir tiesiska interese.

3077. Par promesošu se'višķi uzskatams tas, kas atrodas ārpus savas dzīves vietas (3066. p.).

3078.  Vārda šaurāka nozīme par promesošu skaitās tikai tas, kas atstājis valsts robežas. Taisni tādā nozīmē jāsaprot šaubu gadījumos prombūtne, kad likums runā par promesošā priekšrocībām.

Šis pants izteikts 1904. s. 28. au". noteikumu (I.ik. kr. 138: !, 2) redakcijā.

e*

3079. (atcelts). [19-24. g. 28. aug. (138) I. lj.

30S0. Attiecīgā vietā norādītās prombūtnes sekas izšķiras nevien pēc prombūtnes nozīmes (3075.—3079. p.), bet ari pēc viņas iemesliem, raugoties pēc tam, vai viņa ir labprātīga vai piespiesta un vai viņa atzīstama vienā vai otrā gadījumā par teicamu, vai peļamu, vai nenozīmīgu.

Skat. piem. 517. un turpm., 858. un turpm.. 2589., 3088. u. c. p.

3081. Piespiesta prombūtne uzskatama par teicamu, kad tai bijušas par iemeslu dienesta darīšanas. Priekšrocības, kādas šajā gadījumā piešķirtas pēc likuma pašam promesošam, bauda ari viņa sieva un pārējie ģimenes locekli, kas viņu pavada.

3082.. Piespiesta prombūtne atzīstama par peļamu, kad kadam, izdarīta nozieguma dēļ, tiesa piespriedusi atstāt savu dzīves vietu.

3083.   Piespiesta prombūtne ir nenozīmīga, kad tai kaut ari nav bijušas par iemeslu dienesta darīšanas, bet tomēr tai bijis tāds iemesls, kuru nevar pieskaitīt promesošam par vainu, piemēram ja kāds devies prom aiz pamatotām bailēm par savu dzīvību vai savu veselību, vai kritis laupītāju varā, vai ari izsaukts uz Citu tiesu dot liecību.

3084.  Labpr atīga prombūtne atzīstama par teicamu, kad tai bijis kāds likumā par labu atzīts iemesls, piemēram ja kāds atstāj savu dzīves vietu, lai papildinātos zinātnēs.

3085.   Par peļamu labpratīga prombūtne atzīstama tad, kad likums atzīst viņas iemeslu par ļaunu, piemēram bēgšana no parādiem, vai došanās' prom, lai izvairītos no tiesas pavēles izpildīšanas, karavīra dezertēšana, otra laulātā ļaunprātīga atstāšana u. t. 1.

3086.   Labprātīga prombūtne atzīstama par nenozīmīgu, kad kāds dodas prom vienīgi savās paša. darīšanās vai sava labuma dēļ Šeit pieder ari tas gadījums, kad kāds pēc līguma apņemas neatstāt zināmu vietu, kura atrodas ārpus viņa pastāvīgās apmetnes.

3087.   Pēc likuma pielīdzināmi promesošiem ari tie, kas kaut ari atrodas savā dzīves vietā, bet ārēju apstākļu dēl nevar paši pārstāvēt savas tiesības, un proti: nepilngadīgie, garā slimie un citādi grūti saslimušie, gūstekņi, tādā mērā dienesta pienākumiem apkrautie, ka tas kavē viņiem nodarboties ar savām pašu lietām, u. t. 1. Šeit pieder ari kārtas un iestādes, kā ari vēl nepiedzimušie bērni.

3088. Pret nokavējumiem tiesību aizstāvība prombūtnes dēļ līkums katrā ziņā ņem savā aizsardzībā visus piespiestā prombūtnē esošos, kad viņu prombūtnes iemesls ir teicams vai nenozīmīgs. Šī aizsardzība attiecas nevien uz zaudējumiem, kādi viņiem radušies, bet ari uz viņu prombūtnes dēļ zaudēto peļņu.

3089. Kas atrodas piespiestā prombūtne aiz peļama iemesla (3081. un 3083. p.), vai labprātīgā prombūtnē aiz teicama vai nenozīmīga iemesla (3083. un 3086. p.), tas bauda minēto aizsardzību (3088. p.) tikai tad, kad viņš iecēlis sev vietnieku, vai ja viņa vietnieks atkritis bez viņa līdzdalības vai ziņas.

Oficiālā izdevumā ieviesusies acīmredzama kļūda, aizrādot iekavās uz 3081. un 3083. p„ kur jābīīt 3082. p„ un uz 3083. un 3086. p„ kur jābūt 31*84. un 3086, p.

*

3090. Tie, kurus likums pielīdzina promesošiem (3087. p.), bauda aizsardzību no zaudējumiem tikai tajos gadījumos, kad viņiem nav aizbildņu vai aizgādņu vai kad viņi izdara kautk'o sev par kaiti bez aizbildņu vai aizgādņu līdzdalības.

3091.  Vienlīdzīgi ar promesošiem (3088. un 3090. p.) aizsardzību bauda ari tie, kas cieš zaudējumus tādēļ, ka viņu pretnieki atrodas prombūtnē un nav iecēluši sev vietnieku, ja neviens cits neuzņemas šo vietniecību uz paša gribu.

3092.  Promesošo un tiem pielīdzināto (3088.—3091. p.) aizsardzība pastāv iekš tarn, ka viņi, ja tiem nav cita līdzekļa savu zaudēto tiesību atgūšanai, var lūgt, lai atjauno agrāko stāvokli.

P i e z ī m e atvietota ar Civilprocesa likumu noteikumiem.

Astotā nodaļa. Tiesisku darījumu iztulkošana.

3093.  Darījuma izpratnes iztulkošana piekrīt vispirms viņa taisitajam, bet tā nedrīkst acīmredzami runāt pretim darījumā lietotiem vārdiem. Bez tam, daudzpusējā darījumā, viena paša dalībnieka iztulkojums nav atzīstams par pietiekošu.

3094.  Kad darījuma taisītāja iztulkojumu nevar dabūt vai kad viņa dotais iztulkojums izrādās par nepielaižamu (3093. p.), tad vispirms jāskatas uz darījumā lietoto vārdu nozīmi, un ja tie nav divējādi saprotami, tad viņu nozīme cieši jāievēro, ja vien netiek sniegti pārliecinoši pierādījumi par viņu nesaskaņu ar taisītāju jeb dalībnieku nodomu.

Vietējie civillikumi. 23

3095.  Kad rodas šaubas par vārdu burtisko nozīmi, jātiem vera viņu kopējais jēgums un darījuma dalībnieku skaidri izsacītais vai kā citādi izrādītais nodoms.

3096.  Pavisam tumšos un nesaprotamos, ka ari tieši sevī pretrunīgos gribas izteikumos nekāda iztulkošana nav pielaižama, un akti šajas daļās atzīstami par neesošiem.

3097.  Katra iztulkojuma vispirms jagriež vērība uz darījuma būtību, uz valodas sakaru viņā, uz taisītāja vai darījuma un tā akta sastadīšanas laika vai vietas īpatnējo izteiksmes vai domu veidu, beidzot ari uz to, kas parasti ievērots tādā pašā gadījumā kā apspriežamais vai līdzīgos apstākļos.

3098.  Šaubu gadījumā pieņemams, ka nav pielaista atkapšanas no vārdu parastās nozīmes.

3099.  Kad vārdiem vai teikumiem ir vairakas vienlīdzīgi piemērojamas nozīmes, priekšroka dodama tai nozīmei, kura dod aktam vislabāko sakaru un visvairāk atbilst viņa rīkojumiem.

3100.  Nenoteikts un vispārīgs izteiciens japieņem viņa plašāka nozīmē, un uz viņu jāattiecina viss tas, kas parasti ar viņu saprotams, ja vien nav pievienots sevišķs noteikums, kurš aprobežo šo vispārīgumu, tāpēc ka sevišķiem noteikumiem vienmēr ir priekšroka pret vispārējiem.

3101.   Iztulkojumam pēc iespējas jāsaskan ar pastāvošiem likumiem un parašām, tā ka šaubu gadījumā vienmēr pieņemams, ka ieinteresētām personām nav bijis nodoma no tiem atkāpties.

3102..Iztulkojumam, pēc kura darījums tiek uzturēts un cik iespējams paliek spēkā, dodama priekšroka pret tādu iztulkojumu, kuram ir otrādas sekas.

3103.  Saudzīgākam iztulkojumam dodama priekšroka pret citiem, un uz tā pamata priekšroka ir tam. kurš vismazāk apgrūtina parādnieku.

Skat. ievada XVIII. p.

3104. Kur ir runa par līdzdevu, uzturu un pēdējās gribas piešķīrumiem, tur darījums jāiztulko pēc iespējas visiem Šiem rīkojumiem par labu, tā kā lai šaubu gadījumā jautājums vienmēr tiktu izšķirts parjabu ar darījumu nodibināto tiesību pastāvēšanai un cik iespējams plaŠakam apmēram.

Otra sadaļa. Līgumi vispār.

..

Pirmā nodaļa. Līgumu jēdziens un noteikumi vispār.

3105.   Ar līgumu plašaka nozīme jasaprot ikviena vairāku personu savstarpēja vienošanās par kādu tiesisku attiecību nodibināšanu, pārgrozīšanu vai izbeigšanu. Skat. piemēram 32., 183., 1251., 2481., 2736. u. c. p. Šaurākā nozīmē, par kādu ir runa šajā gadījumā, tas ir īsteni parādu līgums jeb tāds uz savstarpēju vienošanos dibināts vairaku personu gribas izteikums, kura mērķis ir nodibināt prasījumu tiesības (2907. p.).

3106.   Saskaņā ar to pie paradu līguma būtības pieder vienas puses apsolījums un tā pieņemšana no otras puses (vienpusējs līgums), vai savstarpējs katras puses apsolījums un tā pieņemšana (divpusējs vai vairākpusējs līgums).

Otrā nodaļa. Līgumslēdzējas personas.

Pirmais n o d a I ī j A m s. Personu spēja.

3107.   Viss, kas noteikts attiecība uz personu spēju tiesisku darījumu noslēgšanai vispār, piemērojams ari sevišķi attiecībā uz līgumu noslēgšanu. -Skat. 2912.—291S. p.

3108.  Tadiļ personu līgumi, kuram nav gribas spējas (2914. un 2915. p.), nav spēka, neraugoties uz to, vai šajā ziņā nav spējas abām pusēm vai tikai vienai.

Skat. 354. un 502. p.

3109.  Personas, kuram aprobežota rīcības spēja (2916. p.), nezaude ar to tiesību pieņemt no otra viņām par labu dotu apsolījumu. Bet ja viņas pašas uzņemas kādas saistības, tad pēc rīcības spējas iegūšanas viņas var vai nu apstiprināt savu slēgto līgumu, vai atteikties no tā. Pirmā gadījuma, ja apstiprināšana notiek bez nosacījuma, līgums uzskatams par spēka esošu no pat viņa noslēgšanas, bet otrā gadījumā viņš atzīstams no ta paša laika par spēka neesošu. — Skat. ari 2946, un turpni. p.

P i e z ī m e. Par izņēmumu attiecībā uz sievu skat. 55. un 91. p.

Otrais nodalījums. Vietnieki.

3110.  Ja kads darbojas atklati ka otra vietnieks, t. i. noslēdz līgumu tieši vii,ia vārdā, nepārkāpdams sava pilnvarojuma robežas, tad līgums, tiklab attiecībā uz uzliktiem pienākumiem, kā ari dotām tiesībām, atzīstams par saistošu tieši pašam atvietojamam.

3111.  Ja kads rīkojas otra vietā klusi, t. i. noslēdz līgumu kaut ari šā otra vietā, bet ne viņa vārdā, tad līgums ir spēkā tikai attiecībā uz viņa noslēdzēju, bet uz atvietojamo tas attiecas tikai tad, kad tas uz viņu sevišķi pārnests.

3112.  Ja klusais vietnieks izlieto pec līguma saņemto atvietojamam par labu, tad uz šo pēdējo tieši pāriet, samērā ar izlietoto, ari saistības izpildīšana otrai līdzējai pusei par labu.

3113.  Ja vietnieks pārkāpis viņam piešķirto varu vai ja viņam nemaz nav bijis vietnieka īpašības, tad otra līdzēja puse var vērst savus prasījumus tikai pret viņu vienu pašu, ja vien atvietojamais nav vēlāk līgumu apstiprinājis.

T r e š a i s n оd аli j u m s. Trešo personu tiesiskās attiecības pret līgumslēdzējiem.

3114.  No līguma izrietošas tiesības un saistības, ciktāl tās nav tīri personiskas, pāriet uz līgumslēdzēju mantiniekiem un pēcnācējiem, ja vien likumā nav noteikts kāds izņēmums.

3115.  Bez augša norādīta gadījuma (3114. р.), trešam personām neizriet no līguma vispār ne tiesības, ne pienākumi, ja vien līgumslēdzēji nav viņu vietnieki (3110.—3113. р.).

3116.   Ja vie'rta līdzēja puse dod otrai kādu apsolījumu par labu trešai personai, tad nevien tas, kam šis apsolījums dots, bet ari_ trešā persona, kurai par labu tas dots, iegūst tiesību prasīt no apsolītāja tāda līguma izpildīšanu.

3117.    Tiesības, kuras izriet no tāda līguma (3116. р.), trešai personai kļūst patstāvīgas un neatkarīgas no tā gribas, kam apsolījums dots, tikai tad, kad viņa pati pievienojas šim līgumam, t. i.. paziņo, ka pieņem viņai ar līgumu piešķirto.

3118.  Kamēr trešā persona nav pievienojusies līgumam (3117. р.), tas atzīstams par tādu, kas pastāv tikai starp viņa slēdzējām pusēm, un tās vienmēr var atkāpties no šā līguma uz abpusēju vienošanos. Bez tam

tā puse, kura; dots apsolījums trešai personai par labu, var atsvabināt otru pusi no viņas uzņemtā pienākuma; bet šai otrai pusei navsavkārt tiesības vienpusēji atkāpties no līguma, un tamdēļ, tiklīdz saistības ņēmējas puses griba vairs nav atceļama, piemēram pēc viņas nāves vai ārprātības, no līguma izrietošās trešās personas tiesības kļūst neatņemamas.

3119.  Trešai personai, kurai par labu kautkas apsolīts pec citu personu līguma, nav pienākums pieņemt Šo apsolījumu; ja viņa no tā atteicas, tad sekas, kādas no tam Var rasties, jānes vienīgi tai pusei, kura apsolījumu pieņēmusi.

Ceturtais n oda 1 ī j u m s.

Nenoteikti apzīmētas personas.

3120. Par kreditoru var būt. ari nenoteikti apzīmētas personas, un proti, kad parādnieks izdotā dokumentā apņemas samaksāt pēc šā dokumenta katram tā uzrādītājam.

Piezīme. Ja parāda rakstā kreditors kaut ari nosaukts, bet ar piemetinājumu: „vai uzrādītājam“ („an den Inhaber“, vai ,,an den getreuen Inhaber“), tad ar šo uzrādītāju jāsaprot nevis kairs, kas ierodas, bet tikai tas, karu nosauktais pirmais kreditors nodevis savas prasījuma tiesības.

3121.  Izlaist tādas bezvārda parādzīmes jeb uzrādītājā papīrus (Inhaberpapiere, papier au porteur) var, bez pašas valdības, viņas nodibinātas vai apstiprinātas sabiedriskas kredītiestādes un akciju sabiedrības.

Piezīme (pēc Turp.). Privātām personām un biedrībām aizliegts izlaist apgrozībā bezvārda naudas zīmes maimi, kvīšu, birku, un visādu citu uzrādītāja zīmju jeb saistību veidā, kurās apsolīta noteikta suma nauda, pārtikas vielās vai citos priekšmetos. Kā izņēmums no sacītā ir čeki, banku noguldījumu zīmes un visādas obligācijās, ko izlaiž biedrības, sabiedrības un tamlīdzīgas iestādes uz savu statutu cieša pamata.

3122.  Uzrādītāja papīra turētājs, kamēr šis papīrs atrodas viņa rokas, uzskatams par tā izdevēja kreditoru, bet pēdējais par viņa parādnieku.

3123.  Uz uzrādītāja papīra pamata dibinātu prasījuma tiesību tālākdošanu izdara nododot šo papīru no rokas rokā.

3124. Uzrādītāja papīra nodevejs (3123. p.) atbild saņēmējam tikai par prasījuma esamību, t. i. par nodotā papīra īstumu, bet nevis par prasījuma drošību, t. i. par parādnieka maksātspēju.

3125.  Uzrādītājā papīra paradnieks nevar celt pret uzrādītāju nekādas ierunas, kuras viņam būtu bijusi tiesību celt pret pirmo vai kādu

sekojošo šā papīra turētāju; tāpat ari viņam nav tiesības_ izvairītiesno savas saistības izpildīšanas, aizbildinoties ar to, kādā kārta vai par .kādu cenu uzrādītājs šo papīru ieguvis.

3126.  Uzrādītājā papīri var but kā lietisku, ta ari personisku vai prasījumu tiesību priekšmets.

312.7. Kas ieguvis uzrādītājā papīru uz kada no vispārējiem tiesiskiem pamatiem, kuri nodibina īpašumu (830. p.). tam ir visas īpašnieka tiesības.

3128.  Ja turētājs tadu papīru nozaudē vai ja tas iet boja, tad viņš var lūgt attiecīgu tiesu, lai uzaicina to, kā rokās tas varētu atrasties, un jā pēc noliktā termiņa notecējuma neviens nav pieteicies un ja nav kādu citu šķēršļu, viņš var prasīt, lai atzīst nozaudēto papīru par iznīcinātu un atvieto to ar jaunu, vai ari, kad jau iestājies maksājuma termiņš, prasīt samaksu.

Skat. Civilproc. lik. 2087. un turpm. p. i

3129.  Pret jauno, uz uzaicinājumu pieteikušos turētāju (3128. p.) īpašuma prasība pielaižama tikai tad, kad viņš papīru ieguvis ļaunticībā, kas tomēr papriekš jāpierāda; bet labticīgam papīra turētājam nav tas jāizdod.

3130.  Uzrādītāja papīrus var izņemt no apgrozības, taisot uzrakstu uz turētāja vārdu vai kādas citas atzīmes, kā par to noteikts kreditiestāžu statūtos.

Trešā nodaļa. Līgumslēdzēju vienošanās.

3131.  Līgums uzskatams par galīgi noslēgtu tikai tad, kad starp līgumslēdzējiem notiek pilnīga vienošanās par darījuma būtiskām sastavdaļām .(2990. p.), ar nolūku padarīt to savstarpēji saistošu.

1.piezīme. Ja pēc likuma vai pusu vienošanās līgums jāizteic zināmā formā, tad viņam piemērojami 2993. un turpm. un 3025. un turpm. panti.

2. piezīme. Attiecībā uz vienošanās izteikšanas veidu skat. 2937. un turpm. p.

3132.  Kamēr nav notikusi galīga vienošanas, pusu pārrunās par darījuma būtiskām sastāvdaļām (3131. p.) uzskatamas tikai kā iepriekšējās norunas (traktati), uz kurām nevar dibināt ne prasījumus, ne prasības tiesību.

3133.  Starp pusēm notikušā vienošanās par darījuma būtiskiem noteikumiem, ja viņas pie tam tieši paturējušas sev tiesību vēl norunāt par zināmiem blakus noteikumiem, uzskatama ari tikai kā iepriekšēja noruna (3132. p.). Bet kad attiecībā uz blakus noteikumiem viņas nav atstājušas sev tādu tiesību, tad līgums atzīstams par galīgi noslēgtu, ja vien no viņa nav redzams pretējs nodoms (skat. piemēram 3032. un 3033. p.), un tādā gadījumā dabiskie blakus noteikumi (2991. p.) nodibināmi pamatojoties uz likuma priekšrakstiem par šā darījuma būtību, bet nejaušie noteikumi (2992. p.) — pēc tiesas taisnīga ieskata.

3134.  Puses var dot savu piekrišanu vai nu abas reize, vai viena pirms otras; tādā kārtā darījums var iestāties vai nu ar vienas puses apsolījumu, kuru pēc tam vēl pieņem otra puse, vai ari ar pieņemšanu, kura izteikta pieprasījuma, līguma vai prasījuma veidā.

3135.  Tikai no vienas puses notikušam uzaicinājumam noslēgt līgumu nav saistoša spēka, pat ja tam būtu pievienots ari noteikts apsolījums, un tādēļ, iekam otra puse nav šo apsolījumu pieņēmusi, katrā laikā var no tā atteikties.

3136.  Ja līgumu slēdz starp klātneesošiem, rakstiski vai caur vēstnešiem, tad tas uzskatams par galīgi noslēgtu no tā brīža, kad pieņemts priekšlikums, kaut ari priekšlikuma piedāvātājs nebūtu vēl dabūjis paziņojumu par viņa pieņemšanu. Bet_ ja piedāvātais priekšlikums nebūtu bez nosacījuma un prasītu vēl tālākas pārrunas, rakstiski vai caur vēstnešiem, tad līgums atzīstams par galīgi noslēgtu no tā brīža, kad viena puse izsaka pēdējo beznosacījuma piekrišanu.

3137 . Ja priekšlikuma piedāvātājs noliek atbildei noteiktu termiņu, tad līdz šā termiņa notecējumam viņš ir saistīts; bet kad termiņš nav nolikts, viņam ir tiesība ņemt atpakaļ savu priekšlikumu, ja otra puse vilcinās ar atbildi par tā pieņemšanu. Jautājumu par to, vai vilcināšanās notikusi, izšķir tiesa. Tirdzniecības lietās par vilcinājumu atzīstams ikviens gadījums, kad atbilde nav dota ar pirmo pastu.

3138.  Ja priekšlikumu ņem atpakaļ, bet persona, kurai viņš piedāvāts, nezin un nevar zināt par tādu atpakaļņemšanu un airi nav vainīga nekādā vilcinājumā, tad priekšlikuma piedāvātājam jāatlīdzina šai personai zau_dejumi, kādi tai varētu rasties no pārliecības, ka priekšlikums paliek spēkā.

3139. Kas ar publisku sludinājumu izsolījis par kadas darbības izdarīšanu zināmu atlīdzību (prēmiju), tas var, kamēr šī darbība nav vēl izdarīta, atcelt savu izsolījumu, bet ne citādi, kā ar tādu pašu publisku sludinājumu. Bet ja kāds jau taisījis sagatavojumus tā izdarīšanai, par ko prēmija bijusi izsolīta, tad izsolītājs paliek saistīts ar savu sludinājumu, iomēr pieņemot ka norādītā darbība tiks izpildīta pienācīgā kārtā. Kad izsolītājs nolicis izpildīšanai zināmu termiņu un tas notek, tad izsolījums zaudē spēku, bet pirms termiņa notecējuma to nevar atcelt.

3140Iepriekšējās norunas, kuru nolūks ir turpmākā līguma noslēgšana, atzīstamas par pilnīgā spēkā esošām, tiklīdz ar tām nodibināti līguma būtiskie piederumi.

Ceturtā nodaļa. Līguma priekšmets.

3141. Viss, kas noteikts 2919. un turpmākos pantos attiecība uz tiesisku darījumu priekšmetiem, attiecas tādā pašā mērā ari uz līguma priekšmetiem.

3142..Līgumi par kautko pēc dabas likumiem neiespējamu nav spēkā; bet kad izpildīšana ir neiespējama nevis vispārīgi, bet tikai apsolītajam, vai kad neiespējamība ir viņa paša darbības sekas, tad viņam jāatlīdzina tam, kam viņš devis apsolījumu. Ja apsolījuma priekšmets ir alternativs un tikai vienu no priekšmetiem nav iespējams izpildīt, tad saistība pieņemama kā beznosacījuma saistība, kas vērsta tikai uz iespējamo priekšmetu.

3143.       līgums par lietu, kura izņemta no sabiedriskas apgrozības, nav spēkā pat ari tad, ja viņa vēlāk nāktu apgrozībā; bet tas, kam šī lieta bijusi apsolīta, ja viņš nav zinājis par lietas īpašību, va'r prasīt no pretinieka atlīdzību. Ja lieta izņemta no apgrozības tikai attiecībā uz parādnieku, bet kreditors var to valdīt, tad līgums ir spēkā.

3144.       līgums par svešu lietu, kaut ari noslēgts bez viņas īpašnieka piekrišanas un ziņas, nodibina spēkā esošu prasījuma tiesību, izņemot tos gadījumus, kad rīkojums attiecas uz nozagtu lietu un tas zināms personai, kurai par labu viņš taisīts.

3145.       līgums, kurā apsolīts, ka trešā persona kautko izpildīs, nav saistošs ne apsolītājam, ne ari šai trešai personai, ja tā nav viņa mantinieks.

3146.        izņēmuma kārta tads apsolījums (3145. p.) ir spēkā sekošos gadījumos:

1) uzņemoties svešu parādu saistību:

2) kad kāds apsola gādāt par sevi galviniekus;

3) kad kādas personas lietvedis dod apsolījumu un apgalvo, ka šī persona to apstiprinās;

4) kad apsolījums dots, nodrošinot to ar līgumsodu vai uzņemoties atlīdzināt zaudējumus.

Visos šajos gadījumos, apsolījumu neizpildot, jāmaksā vai nu līgumsods, vai pilnīga atlīdzība.

3147.        ja kāds apsola gādāt, lai trešā persona kautko izdara vai izpilda, vai viuu pie tam piedabūt, tad iekš tam jau pastāv apsolītāja paša darbība, un tādēļ viņam jāatlīdzina zaudējumi, kad minētā trešā persona neuzņemas izpildīšanu.

3148.        Īpašnieka paša lieta nevar būt par priekšmetu tādiem līgumiem. kuru mērķis ir iegūt uz viņu tiesības vai uzņemties uz sevi kādus uzdevumus attiecībā uz šo lietu, ja vien līgums nav noslēgts ar nosacījumu tādam gadījumam, ka iestājoties izpildīšanas termiņam, persona, kurai apsolījums dots, vairs nebūs šās lietas īpašnieks, vai ja runa būtu nevis par lietu pašu, bet par citu personu tiesībām uz to.

Piektā nodaļa. Līgumu blakus noteikumi.

3149.       katra līguma var ievest ari dažadus blakus noteikumus, un proti, .nosacījumus (a) un termiņus (b).

(a) 1. nodal. — (b) 2. nodal.

Pirmai s nodali j u m s.

•jumšu ijioesoŅi

I.    Nosacījumu jēdziens un veidi.

3150.       ar nosacījumu jasaprot tāds blakus noteikums, ar kuru līguma spēks pēc pusu gribas nostādīts atkarībā no kāda nākoša un nezināmā vai vismaz par tādu uzskatama notikuma.

3151.        kad notikums (.3150. p.), jau pec lietota izteiciena par viņu, attiecas nevis uz nākošo laiku, bet uz pagājušo vai tagadējo, tad nosacījuma šā vārda īstajā nozīmē nav. Līgums, kurā ievests tāds blakus noteikums, no tā paša brīža uzskatams par beznosacījuma līgumu, ja notikums jau noticis, bet pretējā gadījumā — par spēkā neesošu. Šis noteikums piemērojams ari tiem gadījumiem, kad pusēm, līgumu noslēdzot, nav bijis zināms faktiskai!; lietas stāvoklis vai viņām par to ir bijušas nepietiekošas ziņas.

3152.        pie īstiem nosacījumiem neskaita noteikumus attiecība uz tādiem apstākļiem, par kuriem pats par sevi saprotams, ka tie nepieciešami nodomātām tiesiskām sekām (tā saucamie klusie nosacījumi). Tādēļ tiem ari nav spēka, un. tiesiskais darījums šādā gadījumā uzskatams par beznosacījuma darījumu.

3153.        tāpat ari nepastāv īsts nosacījums, kad no pat pirmā brīža droši zināms, ka nākotnē gaidamais notikums piepildisies, vai ka notiks pretējais, t. i. ka viņš nepiepildīsies. Pirmajā gadījumā nosacījumu sauc par nenovēršamu, bet pēdējā — par neiespējamu. Pie neiespējamiem pieskaita ari nosacījumus par kautkā tāda neiestāšanos, kam pēc dabas likumiem nenovēršami jāiestājas, bet pie nenovēršamiem — nosacījumus par kautkā neiespējama neiestāšanos.

3154.       īstie nosacījumi ir vai nu atliekoši, vai atceļoši, raugoties pēc tam, vai ar tiem nosacīts līguma spēka sākums vai beigas.

3155.       nosacījums ir vai nu apstiprinošs, vai noliedzošs, raugoties pēc tam, vai tajā paredzēta kāda notikuma piepildīšanās vai nepiepildīšanās.

3156.        nosacījumi ir vai nu nejauši, kad viņu piepildīšanās nemaz neatkarājas no tā gribas, kam ar viņu iestāšanos kautkas piešķirts, vai patvaļīgi (potestativ), kad viņi atkarājas vienīgi no šās personas pašas gribas, vai beidzot jaukti, kad nejaušība sakrīt ar patvaļu. Bez šiem trim nosacījumu veidiem atšķiras vēl tādi, kuru izpildīšana atkarājas no trešās personas iegribas.

3157.       par neiespejamiem nosacījumi kļūst vai nu aiz fiziskiem, vai tiesiskiem iemesliem.

Sal. ari 2364. p.

3158 . Fiziski neiespejamiem nosacījumiem pielīdzināmi maldīgie nosacījumi, kuri dibināti uz tāda fakta pieņēmumu, kāda īstenībā nemaz nav, ka ari tie, kuros atrodas loģiska pretruna.

3159.       tiesiski neiespejamiem nosacījumiem (3157. p.) pielīdzināmi, attiecībā uz viņu spēku, pretlikumīgi un netikumīgi nosacījumi, t. i. tādi. kas ar savu saturu tieši vai netieši veicina pretlikumīgu vai netikumīgu darbību.

3160.       nosacījumi, kuri pēc 2366.—2368. panta nav pielaižami testamentariskos rīkojumos, uzskatami par neatļautiem ari līgumos.

11. Nosacījumu tiesiskās sekas.

A.     vispārēji noteikumi.

3161.       katrs nosacījums, lai tas bntu spēkā, iīgumsledzejiem jaizsaka ar pilnīgi brīvu gribu un ne pa jokam, tam pretēji nosacīts rīkojums atzīstams it kā pavisam neesošs.

3162.       pārak nenoteikti nosacījumi iznīcina no viņiem atkarīga rīkojuma spēku.

3163.        ja nosacījums izteikts tik tumši, ka viņu pavļsam nav iespejams iztulkot, tad ari ar viņu nosacītais rīkojums nav spēka.

3164.        ja līguma izpildīšana nosacīta vienīgi pec ta gribas, kam par labu tas noslēgts, t. i. ja noteikts, ka parādniekam jāizpilda sava saistība tad, kad kreditors grib to pieņemt, tad tādam nosacījumam nav nekāda iespaida uz darījumu, ja vien no rīkojuma satura nav skaidri redzams tam pretējs nodoms.

3165.        ja izpildīšana nosacīta vienīgi pec paradnieka gribas, tad līgums nav spēkā.

5166. Nosacīts prasījums pāriet uz tā mantiniekiem, kas būtu bijis kreditors, ja būtu palicis dzīvs, izņemot to gadījumu, kad prasījums vai nosacījuma izpildīšana bijuši saistīti tieši ar viņa personu. Tāpat ari nosacīts prasījums patur savu spēku ari attiecībā uz nosacītā parādnieka mantiniekiem.

B.     atliekošu nosacijumu sekas.

3167.       kamēr vel nav zināms, vai atliekošais nosacījums piepildisies_vai ne, personai, kurai apsolījums dots, paliek tikai cerība, kuru tomēr otram kontrahentam nav tiesības atņemt ne vienpusēji atkāpjoties, ne ari kā citādi. 1

3168.       nosacīti saistītais nedrīkst uzsākt neko tadu, ar ko atturētu nosacījuma piepildīšanos.

3169.        nosacīti tiesīgais, kaut ari nevar pirms nosacījuma piepildīšanās celt presību, lai līgumu izpilda, bet viņš var, ja pretinieks padara nedrošu viņa tiesību vai dod viņam kādu citu iemeslu, prasīt no tā nodrošinājumu tam gadījumam, kad nosacījums piepildītos.

3170.        ja pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts ar atliekošu nosacījumu, nosacīti tiesīgam nodotu kādu lietu, tad līdz tam laikam, kamēr vēl nav zināms, vai nosacījums piepildīsies vai ne, viņš uzskatams par svešās lietas pārvaldītāju, nevar kļūt par tās īpašnieku uz noilguma pamata, un uz pieprasījumu viņam tā jādod atpakaļ, bet līdz ar to viņš ari nenes risku.

3171.       pec nosacījuma piepildīšanās līgums uzskatams it ka no paša sākuma noslēgts bez nosacījuma, protams, ja izdodamais priekšmets«tajā laikā vēl pastāv. Lietas bojāšanās, kāda varētu notikt šajā starplaikā, jācieš kreditoram, un viņam nav tiesības prasīt, lai ,dod atpakaļ ienākumus, kurus pa šo laiku saņēmis parādnieks. Noilgums attiecībā uz prasības tiesību, kura izriet no iīgurna, skaitāms tikai no nosacījuma piepildīšanās laika.

3172.        kad droši zināms, ka nosacījums nepiepildīsies, tad līgums uzskatams it kā pavisam nenoslēgts; tāpēc viss, kas pēc tā jau būtu izpildīts, jādod atpakaļ vai jāatlīdzina.

C.       atceļošu nosacijumu sekas.

3173.        kamēr vel nav zināms, vai atceļošais nosacījums piepildīsies vai ne (3167. p ), līgums uzskatams par pilnīgi spēkā esošu, līdzīgi beznosacījuma līgumam, un ja ieguvējam uz šā līguma pamata nodod kādu lietu, tad viņš kļūst par tās īpašnieku un banda visas tam atbilstošās tiesības.'

3174.       atceļoša nosacījuma nepiepildīšanās sekas ir tās, ka līgums paliek negrozīti spēkā, un tādēļ ari uz viņa pamata iegūtais īpašums vairs nav atceļams.

3175.        ja nosacījums piepildās, līgums atzīstams, cik tas vel vispār iespējams, it kā par nemaz nepastāvējušu. Abām pusēm tad jādod atpakaļ viss, ko viņas uz līguma pamata saņēmušas viena no otras; bet pa starplaiku ievāktie augļi paliek tam, kas viņus saņēmis līgumam spēkā esot. Ja tajā pašā starplaikā viena no pusēm piešķīrusi tiesības uz kādu lietu trešām personām, tad šīs tiesības, neraugoties uz atceļošā nosacījuma piepildīšanos, paliek spēkā; bet šo tiesību nodibinātājam jāgādā par viņu atcelšanu attiecībā uz savu kontrahentu vai, ja tas nav iespējams, jāatlīdzina viņam zaudējumi.

3:176. Ja pa to laiku, kamēr nav zināms, vai nosacījums piepildīsies vai ne, būtu iemesls baidīties, ka nosacīti tiesīgais nosacījumam piepildoties nevarētu izpildīt savas saistības (3175. p.), tad nosacīti saistītais var prasīt no viņa ‘nodrošinājumu.

D.       nenovēršamu, neiespejamu un netikumigu nosacījumu sekas.

3177.       nenoveršamiem nosacījumiem (3153. p.) nav nekāda spēka, un līgums, kurā tie ievesti, atzīstams par beznosacījuma līgumu.

3178.       neiespējams atliekošs nosacījums, ja viņš ir apstiprinošs (3153. un 3155. p.), iznīcina līguma spēku; bet ja viņš ir noliedzošs, tad līgums paliek spēkā kā beznosacījuma līgums. Neiespējamam atceļošam nosacījumam, kā apstiprinošam, tā noliedzošam, nav nekādu seku.

3179.       kad nosacījums ir neiespejams tikai pa daļai, tad viiia iespeiani.n daļa patur savu spēku.

3180.       maldīgiem uu pretrunīgiem nosacījumiem ir vienāds spēks ar neiespējamiem (3178. p.).

3181.        ja nosacījuma izpildīšana saistīta ar nepārspējamu grūtību likai tai persouai, uz kuru viņa tieši zīmējas, tad šis nosacījums tomēr atzīstams par spēkā esošu. Bet ja turpretim grūtība pastāv visiem kopējā nosacījuma īpašībā, tad tāds nosacījums pielīdzināms neiespejamiem.

3182.        ja kads nosacījums gan izradās neiespējams viņa noteikšanas laikā, bet viņa piepildīšanās vēlāk, apstākļiem grozoties, nav uzskatama par neiespējamu, tad tāds nosacījums atzīstams par iespējamu. Tomēr iespējamības atziņa nedrīkst nekādā ziņā dibināties uz kādu peļamu pieņēmumu.

3183.       netikumīgi un pretlikumīgi nosacījumi (3159. p.) pilnīgi iznīcina ar tiem nosacīto rīkojumu.

3184.       līg ums, ar kuru kads uzņemies ciest zināmu zaudējumu tādēļ, ka viņš izdarītu kautko netikumīgu vai pretlikumīgu, uzskatams par pilnīgi, spēkā esošu.

3185.        līgums, ar kuru kāds nolīdzis sev kautko par pretlikumīgas darbības nedarīšanu vai tikai par sava pienākuma izpildīšanu, nav uzskatams par saistošu.

III.    Nosacījumu izpildīšana.

3186.       apstiprinošs nosacījums uzskatams par izpildītu no tā brīža, kad notikums patiesi noticis; bet noliedzošs — no tā brīža, kad izšķīries, ka notikums ir neiespējams.

3187.       nosacījuma izpildīšanas veids noteicams saskaņā ar nodomu, kāds bijis viņu noteicot, tā kā viņa burtiska izpildīšana no vienas puses nav arvien pietiekoša, bet no! otras nav visos gadījumos nepieciešama.

3188.       ari tad, ja notikums vai darbība, no kuriem darīta atkarīga līguma spēkā esamība, būtu paši par sevi pavisam nederīgi, tomēr jānogaida viņu piepildīšanās.

3189.       ja nosacījuma izpildīšanai nolikts zināms termiņš, tad^tas ir jāievēro,, jo pretējā gadījumā nosacījums uzskatams par neizpildītu.

Pie tam tomēr jāatskaita laiks, pa kuru parādnieks bez savas vainas atdūries uz šķēršļiem izpildīšanā. Ja termiņš nav nolikts, tad ir vienalga, kad nosacījumu izpilda.

3190.        ja noteikti vairaki nosacījumi kopīgi, tad katrs no tiem jāizpilda pilnīgi; bet ja tie noteikti alternativi, tad pietiek, ka izpilda vienu, pēc tās personas ieskata, kura ar Šiem nosacījumiem aprobežota.

3191.        ja no alternativi noteiktiem nosacījumiem (3190. p.) kādu izpildīt vēlāk kļūst neiespējams, tad uzskatams par pietiekošu, ka izpilda otru, pat tad, ja nosacījuma noteicējs būtu paturējis sev izvēles tiesību.

3192.        2384.—2386. panta noteikumi par pēdējas gribas rīkojumu nosacījumu izpildīšanu attiecas ari uz nosacījumiem līgumos.

o

3193.       nosacījums uzskatams par izpildītu, kad tas, kam par labu tas bijis noteikts, atsvabina otru pusi no pienākuma to izpildīt.

3194.         ja ar līgumu saistītais izpilda savu saistību pirms nolikta nosacījuma piepildīšanās, tajās domās, ka tas jau piepildījies, tad viņam tiesība prasīt atpakaļ savu izpildījumu, ja vien nosacījums pa to laiku nav patiesi piepildījies.

Otrais nodalījums.

Termiņu ievešana līgumos.

3195.       noteicot termiņu, no līguma izrietošās tiesības sakumu vai ilgumu stāda atkarībā no zinama termiņa iestāšanās,,' kurš, saskaņā ar sacīto, ir vai nu sākuma, vai beigu termiņš.

3196.       termiņa ievešanai līguma nav nekada iespaida uz pašu tiesību, kura turpretim uzskatama par iegūtu bez nosacījuma un tādēļ pāriet ari uz mantiniekiem un ir aprobežota tikai ar zināmu termiņu attiecībā uz tās izvešanu un izlietošanu.

3197.        ja termiņš noteikts tieši ar kalendara dienu, tad ar līgumu piešķirto tiesību atļauts izvest ne agrāk kā pēc šās dienas iestāšanās.

3198.        ja puses ir. norunājušas menesi un dienu, bet nav norādījušas gadu, tad šaubu gadījumā pieņemams, ka viņas domājušas tekošo gadu, bet ja noteikts tads mēnesis, kurš tekošā g'adā jau pagājis — tad to pašu menesi nākošā gadā. Bet kad tas neatbilstu acīmredzamam lī.Lcunia saturam' un starp pusēm nenotiktu sevišķa vienošanās par terminu, tad to noteic, apsverot apstākļus, tiesa.

3199.       ar apzīmējumu „dažas‘; jeb „kādas“ (einige, etliche) dienas, nedēļas, mēneši u. t. t. jāsaprot šaubu gadījumā trīs tādi laika sprīži.

32.0.ja termiņš noteikts attiecība uz nākošu notikumu, par kuru vēl nav zināms, vai tas piepildīsies, tad laika noteikums pieņem šaubu gadījumā nosacījuma raksturu.

3201.  Ja nav zināms tikai, kad īsti termiņš iestāsies, tad tas tomēr atzīstams par laika noteikumu, un tādēļ tam šajā gadījumā ir vienāds spēks ar cieši noteiktu termiņu.

3202.  Ja noteikt laiku, no kura var izvest ar līgumu piešķirto tiesību, atstāts pilnīgi tās personas ieskatam, kurai šī tiesība piešķirta, tad tā pāriet ari uz viņa mantiniekiem.

3203. Maksājumu vai izpildījumu, kuriem termiņu noteikt atvēlēts parādniekam, nevar prasīt agrāk kā pēc viņa nāves.

3204.  Ja noteikt laiku, cik ilgi ir spēka lietošanas tiesība, atvēlēts lietas īpašniekam, tad viņa tiesība dziest ar viņa nāvi, ja vien viņš pats dzīvs būdams nav devis rīkojumu par tās ilgumu.

3205.  Šaubu gadījuma ikviens termiņš pieņemams' drīzāk par labvēlīgāku saistītam, lai atvieglotu viņam līguļma izpildīšanu, nekā tam, kas uz līguma pamata ieguvis kādu tiesību.

3206.  Saistītam nav liegts izpildīt savu saistību ari pirms noliktā termiņa, ja nav norunāts tieši pretējais, vai ja no lietas apstākļiem nav skaidri redzams, ka termiņš bijis noteikts kreditoram par labu.

3207.  Parādnieks, kurš izpilda savu saistību pirms noteikta termiņa. zaudē tiesību prasīt savu izpildījumu atpakaļ.

3208.  Termiņa iestajai nav atpakaļejoša spēka, un tādēļ tam, kam lieta [aizdod, nav pienākums līdz ar to izdot ari augļus, kuri saņemti no tās sākot ar līguma noslēgšanu.

Sestā nodaļa. Līgumu spēks.

3209. Likumīgi noslēgts līgums uzliek līgumslēdzējam pienākumu cieši izpildīt apsolīto, un ne darījuma pārliekais smagums, ne ari vēlāk radušās izpildīšanas grūtības nedod vienai pusei tiesību atkāpties no līguma, kaut ari dodot otrai atlīdzību. %

3210. Viena puse nevar atkāpties no līguma bez otras piekrišanas pat ari tad, .ia pēdējā to neizpildītu.

32-11. Vienpusēja atkāpšanās no līguma pielaista tikai tad, kad pamats uz to atrodas pašā līguma raksturā, vai kad to zināmos apstākļos atļauj likums, vai ari kad tāda tiesība bijusi noteikti nolīgta.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to noradīti pie atsevišķiem līgumu veidiem.

3212.        katrai pusei ir tiesība prasīt no otras, lai izpilda līgumu, un šī tiesība pāriet ari uz viņu mantiniekiem, izņemot tos gadījumus, kad saistība pēc līguma aprobežota ar līgumslēdzēja personu, vai kad līguma priekšmets ir tāda darbība, kura nosacīta ar saistītā sevišķām personiskām īpašībām un attiecībām.

3213.        kad cel prasību, lai izpilda pilnīgi abpusēju līgumu, prasītājam vai nu jāizteic gatavība to attiecīgi izpildīt ari no savas puses, vai jāpierāda, ka viņš to jau izdarījis. Pretējā gadījumā pret viņu var celt ierunu par līguma neizpildīšanu, ja vien pēc paša darījuma rakstura izpildīt vispirms nepienākas atbildētājam.

3214.       neviens līgums, kurš nodibina kautko_ pretlikumīgu, netikumīgu vai negodīgu, nav saistošs. Ja viena puse būtu piedabūta pie tāda līguma noslēgšanas ar viltu, tad viņai ir tiesība prasīt atlīdzību.

Septitā nodaļa. Atbildības pienākums.

P i r m a i s n o d a 1 ī j u m s. Vispārēji noteikumi.

3215.       katrā atlīdzinamā atsavinājuma līgumā, kā: pirkumā, maiņā, mantojuma un kopmantas izdalīšanā, īpašumtiesīgas lietošanas tālākdošanā, ieķīlāšanā un izlīgumā, atsavinātājam jānes atbildība pret ieguveju par to:

1) ka lieta netiks attiesāta, t. i. ka viņam to neatņems ar tiesas spriedumu;

2) ka viņai nav nekādu apslēptu trūkumu un ka viņai ir visas tās labās īpašības, kādas viņā apgalvotas vai' kādas viņā var domāt.

Āis pants grozīts ar 1925. jr. 21. olu. noteikumiem (i.ik. kr. ĪSS, II).

3216.noklusējums līgumā neatsvabina no atbildības pienākuma.

3217.       atbildības pienākumu nes lietas atsavinatajs, vienalga, vai viņš atsavina pats, vai caur vietnieku; pēdējais atbild personīgi tikai tad,

kad viņš pats tieši to uzņēmies vai kad viņš pārkāpis sava pilnvarojuma robežas. Saskaņā ar to atbildību nenes ne tiesa par publisku pārdošanu, ne ķīlas ņēmējs, kurš izdara atsavināšanu.

Skat. 1461. p.

3218.       atbildības pienākums attiecas uz visu, kas ir atsavinājuma priekšmets, lai tas būtu nekustama vai kustama manta, dzīvi vai nedzīvi priekšmeti, līguma galvenais priekšmets vai tikai piederīgs pie blakus lietām.

3219.       ja atsavinatas vairakas atsevišķas lietas kopa, tad atsavinātājs ir atbildīgs par katras lietas attiesāšanu. Bet ja atsavina lietu kopību (540. un 541. p.), tad par tajā esošiem atsevišķiem priekšmetiem viņš atbild tikai tad, ja atsavinot nav bijusi domāta tik daudz kopība visā viņas sastāvā, kā viņas atsevišķas daļas. Ja turpretim atsavinot bijusi domāta tikai kopība visā viņas sastāvā, tad atsevišķās daļas atzīstamas par atsavinātām tādā stāvoklī, kādā tās atradušās, pieņemot tomēr, ka atsavinātājs rīkojies pie tam taisnprātīgi.

3220.       riskantos līgumos, to starpā ari cerības pirkumos (Hoftnungskauf), atsavinātājam nav jānes atbildības pienākums, ja vien viņš nav rīkojies ļaunprātīgi.

Otrais nodalijums. Atbildība par attiesāiumu.

I.    Atbildības nosacījumi attiesājumā.

3221.       attiesājumā pieņem, ka lieta atspriesta no tas ieguveja par labu trešai personai, pilnīgi vai pa daļai, noteiktā tiesas kārtībā, un pie tam ne citādi, kā uz tādu tiesību pamata, kuras pastāvējušas vēl atsavināšanas laikā. Vai nu ieguvējs lietu zaudē kā prasītājs vai kā atbildētājs, tam nav nekādas nozīmes, bet ir vajadzīgs tikai, lai viņš būtu piespiests prāvu uzsākt bez paša vainas.

3222Attiesājums, kurš vēl tikai iespējams nākamībā, nedod tās tiesības, kādas saistītas ar viņa patiesu izvešanu.

3223. Patiesa attiesājama gadījumā (3221. p.) atbildības pienākumu attiecībā uz lietas ieguvēju nes viņas atsavinātājs, saprotot Šeit viņas attiesāšanu par labu trešai personai ne vien pamatojoties uz īpašuma tiesībām, bet ari uz jebkādām citām lietiskām tiesībām, kā: ķīlu tiesībām, kiln-valdīšanas tiesībām, lietošanas tiesībām, zemes obroka tiesībām u. t. 1.

Piezīme. Ja trešā persona ceļ prasību ne par lietošanas tiesību, bet par citiem servitutiem, tad piemērojami noteikumi par atbildību attiecībā uz trūkumiem (111 nodal.).

Ķilu-vuldišanas institūts atcelts (1-ik. kr. 1925. g. 187. I). Vietējie civillikumi.

32-2.4. Ieguvējam, pret kuru ceļ attiesājuma prasību, jāpieaicina atsavinātājs piedalīties prāvā un pārstāvēt viņu, bet ja atsavinātāju bijis vairāki, tad jāaicina tie visi: tomēr arvien viņam jāgriežas pie atsavinātājiem pašiem, bet ne pie to galviniekiem.

3225.   Ja pēc aicinajuma (3224, p.) atsavinatājs ņepiedalas prāvā un neuzņemas pārstāvēt ieguvēju, tad pēdējam jāved prāva pašam un jāstāda pretim celtai sūdzībai visi aizstāvības līdzekļi, kādi atrodas viņa rīcībā un kādi vien viņam zināmi.

3226.   Ja ieguvejs nav laika aicinajis atsavinataju piedalīties prāvā, vai ved prāvu nolaidīgi, vai ielaižas ar pretinieku izlīgumā, vai ari nodod lietu izšķirt šķīrējtiesai, tad viņš zaudē tiesību uz jebkādu turpmāku prasījumu pret.atsavinātāju.

Piezīme (atceltai, 11889. g. 9. jul. ((&gt;189) not. 59. p.].

3227.   Atsavinātāja neaicināšana piedalīties prāvā nenāk ieguvējam par ļaunu:

1)      kad tas bijis atsvabināts no šā pienākuma ar līgumu;

2)   kad atsavinātājs atrodas prombūtnē un viņa uzturēšanās vieta -ir pilnīgi nezināmā;

3)       kad viņš pats ar nodomu kavējis savu pieaicināšanu.

II.      Gadījumi, kad atsavinatajam atkrīt atbildības pienākums.

3228.      Atsavinātājs nenes atbildības pienākumu:

1)Kad ieguvējs zaudē viņam atsavināto lietu ne uz tiesas spriedumu, oet uz administratīvas varas rīkojumu, vai ar vardarbību, vai ar kādu dabas spēku, vai ari uz netaisnu tiesas spriedumu.

3229.   2) Kad attiesājuma iemesls iestājies tikai pec atsavināšanas un tā tad paša ieguvēja darbības vai bezdarbības dēļ. — Skat. 3221. p.

3230.  3) Kad ieguvejs, zinādams, ka viņam atsavina svešu vai ieķīlātu lietu, nav noteikti sev pielīdzis kādas tiesības attiesājuma gadījumam.

3231.  4) Kad prāva zaudēta un nobeigusies ar attiesājumu ne tik daudz pretinieka tiesību dēļ, kā aiz paša ieguvēja vainas vai nolaidības,

Skat. 3226. p.

3232.   5) Kad pec noslēgta līguma, vai nu ieguvejs tieši atteicies prasīt atbildības Dēšanu, vai ari atsavinātājs tieši atteicies no šā pienākuma. Bet ja pēdējais rīkojies pie tam ļaunā nolūkā, tad viņam jāatlīdzina ieguvējam vismaz nodarītie zaudējumi.

3233.     Piesolījums izgādāt ieguvējam jau no viņa attiesato lietu brivu no jebkādām pretenzijām, neatsvabina atsavinātāju no viņa atbildības pienākuma.

111. Atsavinataja atbildības pienākuma apmērs.

3234.      Kad lieta attiesata, viņas atsavinātājam pilnīgi jaatlīdzina visi zaudējumi, kādus ieguvējs no tam cietis, ieskaitot tajos prāvas izdevumus un pašai lietai izlietotos izdevumus, ja vien šos pēdējos nav jau atmaksājis tas, kam lieta piespriesta.

3235.      Ja atsavinātās lietas vērtība palikusi pilnīgi negrozīta, tad atsavinātājam jāatlīdzina, bez prāvas izdevumiem, tikai viņa saņemtā maksa par lietu. Pretējā gadījumā jāievēro tā vērtība, kāda lietai bijusi attiesājuma laikā, tomēr ar to nosacījumu, ka ieguvējs nekādā ziņā nedabū vairāk kā divreiz tik, cik viņš pats samaksājis.

3236. un 3237. (atcelti). 11925. g. 27. okt. (188) 1].

3238.      Ja vairakas lietas atsavinātas kopa par kopīgu cenu, bet pec tam attiesātas tikai dažas no tām, tad atsavinātājam jāatlīdzina par attiesātām, kaut ari pārējo lietu vērtība līdzinātos vēl pilnai sumai, kāda samaksāta par visām lietām kopā.

3239.     Kad attiesātas atsavinata priekšmeta daļas vai viņa piederumi, jāievēro nevien vērtība, kāda tiem ir pašiem par sevi, bet ari caur to radies pārējo, neattiesāto dalu vērtības pamazinājums.

3240.     Ja atsavinot puses sevišķi vienojušas sava starpa par atlīdzības apmēru lietas attiesājuma gadījumā, tad lieta izšķirama uz šās viņu vienošanās pamata.

3241.      Ja ir vairaki atsavinataji, tad atbildības pienākumu viņi nenes vis solidāri, bet gan katrs atsevišķi par savu dalu.

3242.     Atsavinātāja atbildības pienākums turpinās, tik ilgi, kamēr kāds var attiecināt kādas tiesības uz atsavināto lietu un celt attiesājuma prasību, un tā tad izbeidzas ne agrāk kā tad, kad ieguvējs iegūst uz šo lietu lietiskas tiesības uz noilguma pamata. Bet ja atsavināts ir nekustams īpašums un to atsavinot ir izlaists uzaicinājums, tad atbildības pienākums izbeidzas, ja līdz šajā uzaicinājumā noteiktā termiņa notecējumam

I nebūtu pieteiktas nekādas pretenzijas. — Skat. 809. un turpm., kā ari 854. un turpm. |).

Trešais ri o d a 1 ī j u m s. Atbildība par trūktimiem tin īpašībām,

1.    Atsavinātāja atbildības pienākums vispār.

32,43. Atsavinātājs atbild nevien par tiem atsavinātās lietas trūkumiem un vainām, kurus viņš zinājis un nav uzrādījis, bet ari par tiem lietā apslēptiem, kuri viņam pašam nav bijuši zināmi.

32.-44. Atsavinātājs neatbild ne par nesvarīgiem trūkumiem, kuri: nekavē lietas lietošanu, ne ari par tādiem, kuri ieguvējam bijuši zināmi, vai vismaz tā krituši acīs, ka piegriežot visparastāko uzmanību ne varēta palikt viņam apslēpti.

3245.  (attiecas uz Igauniju.).

3246.  Atsavinātājs ir atsvabināts no jebkādas atbildības ari tad. ja lietas trūkumi bijuši zināmi tikai tās ieguvēja vietniekam.

3247.  Atbildība par lietas trūkumiem krīt uz atsavinātaju tikai tad,; kad tie bijuši jau pirms atsavināšanas līguma noslēgšanas, bet nav radušies vēlāk.

3248.  Trūkumi, kuri lietai bijuši pirms viņas atsavināšanas, bet atsavināšanas laikā ir pilnīgi novērsti, nav, jāievēro.

3249.  Nepaziņošana par parastām un vispār zināmām sabiedriskām nastām, kuras guļ uz atsavinamo priekšmetu, neuzliek atsavinātājam nekādu atbildību.

3250.  Kad atsavinātais nav paziņojis par realservitutlem, kadi guļļ uz priekšmetu, viņš par to atbild tikai tad, kad ir zinājis par tiem, un šajā gadījumā viņā paziņojums, ka viņš neuzņemas atbildēt par servitutiem, nebūt neatsvabinā viņu no atbildības.

1.        pie zīme. Šis noteikums ir spēkā tikai tik ilgi, kamēr visi servituti nav ievesti zemes grāmatās. — Skat. 1262. p. un viņa piez. — Skat. aud stāk. 408. p. (piez., pēc Turp.).

2. piezīme. Par lietošanas tiesību, kas saistīta ar lietu, atsavināj tājs atbild pēc noteikumiem par atbildību attiesājuma gadījumā. — Skat. 3223. p..-

3251.  Atsavinatajs katra gadījuma atbild par tiem trakumiem, pati kuru neesamību viņš tieši apgalvojis.

3252.  Pārdodot zirgus, pārdevejs atbild, ja nav bijis citādi noru-j nāts, tikai par svarīgajām vainām: ļauniem galvas ienāšiem, niķiem vai trakulību, dusuli jeb delamo (baušlagu), balssrīkles svilpšanu un aklumu. Tiesību celt prasību ņemt zirgu atpakaļ izbeidzas, notekāt 14 dienām no pirkšanas dienas.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (1 .ik. kr. 188, III) redakcijā.

3253.  Kaut gan atsavinatajs ar sevišķu līgumu var atteikties no atbildības par trūkumiem, bet ari šajā gadījumā viņš no tās atsvabinās tikai tad, kad viņš šos trūkumus nav ar nodomu slēpis no ieguvēja.

3254.  Ja atsavinatajs tieši apgalvo, ka lietai ir zināmās labas īpašības, tad viņam jāatbild par to neesamību pat ari tajā gadījumā, kad viņš to būtu apgalvojis jau pēc atsavināšanas.

3255. Lietas slavēšana vispārējos izteicienos neuzliek atsavinatāiain nekādus citus pienākumus, bez katram atsavinātājam piekrītošās atbildības.

II.     Atsavinataja pienākumu apmērs un ieguvēja aizsardzības līdzekļi.

3256.  Ja atsavinātājs uzņemies atbildības pienākumu cieši noteiktas robežas, tad no viņa nevar prasīt neko pāri par tām, protams, pieņemot, ka viņš tiav darbojies pie tam ļaunā nolūkā.

3257.  Atsavinātjam, kas darbojies ļauna noļuka, piemēram, ar nodomu noklusējis viņam zināmos lietas trūkumus, vai tos apslēpis, vai noteikti apgalvojis, ka viņai ir zināmās īpašības (3251. p.), jādod pilnīga atlīdzība ieguvējam. Bet visos citos gadījumos ieguvējam ir tiesība tikai prasīt, pēc paša izvēles, vai nu līguma atcelšanu (actio redhibitoria), vai lietas cenas samazināšanu (actio aestimatoria sen quanti minoris).

3258. Zirgu pirkumos ieguvējs var tikai prasīt, lai zirga pārdevējs ņem to atpakaļ.

3259. Pārdodot nesvarīgas lietas, līguma atcelšanas prasība nav pielaižama.

3260. Līguma atcelšanas prasības rnerķis ir tas, lai atsavinātājam piespriestu ņemt pārdoto lietū atpakaļ, atdodot par to saņemto maksu vai citu kādu atlīdzību.

3261. Atsavinatajam jaatdod par lietu saņemtā maksa līdz ar procentiem un bez tam jāatlīdzina viņas labā izdarītie nepieciešamie un derīgie izdevumi un lietu atsavinot taisītās izmaksas, kā ari no tam radušies pozitivie zaudējumi; līdz ar to viņam jāatsvabina ieguvējs no visiem

pienākumiem, kuri tam bijuši jauzņemas pec atsavinašanas līguma vai šā līguma dēļ.

32.62.-_ Ieguvējam, kad viņš cēlis līguma atcelšanas prasību, jādod atpakaļ iegūtā lieta līdz ar visiem tās piederumiem, kā ari augļiem, kuri nevien tiešām no tās ievākti, bet kuri ari nav saņemti viņa nolaidības dēļ. Bez tam viņam jāatlīdzina zaudējumi, kas nodarīti aiz viņa paša vai viņa ļaužu vai pilnvarnieku vainas, un jāatsvabina lietā no lietiskiem servitutienvar kādiem viņš to apgrūtinājis. Iekam viņš nav izpildījis visu augšā minēto, viņam nav tiesības prasīt no atsavinātāja, lai tas izpilda

3261.     pantā norādītos pienākumus.

3263.   Cenas sarnazinašanas prasības mērķis ir tas, lai piespriestu atsavinātājam samazināt cenu vai citu kādu atlīdzību par lietu tādā mērā, par cik mazāk būtu dots vai izpildīts par viņu, ja viņas trūkumi būtu bijuši zināmi.

3264.    Kamēr līgums nav vel atcelts (3260. un turpm. p.), cenas samazināšanas prasību var atjaunot, tajā pašā lietā atklājušos jaunu trūkumu dēļ, vairākas, reizes, tomēr ar to nosacījumu, lai ieguvējs nepadarītu to sev par peļņas avotu.

3265.   Kamēr nav dots spriedums cenas samazināšanas prasība, prasītajam vienmēr ir tiesība, ja viņš atzīst priekšmetu par gluži nederīgu, minētas prasības vietā celt līguma atcelšanas prasību, tomēr ne citādi, kā ar pienākumu atlīdzināt pretiniekam prāvas izdevumus agrākā lietā.

3466. Ieguvējs var nevien prasīt savas tiesības 3256. un 3257. pantā norādītā kartība, bet ari atbildēt uz tiem pašiem pamatiem, kuri viņam dod tiesību celt prasību, pret atsavinātāja prasību ar ierunu, ka pēdējais nav cieši izpildījis līgumu.

3267.   Ja līgumu noslēguši vairāki ieguvēji kopā, tad viņi var ari kopa celt prasību. Ieguvēja mantiniekiem ir tiesība celt līguma atcelšanas prasību tikai visiem kopīgi vienojoties; bet cenas samazināšanas prasību katrs no viņiem var celt ari neatkarīgi no pārējiem, savas daļas apmērā.

3268.   Ja līgumu noslēguši vairāki atsavinataji kopa, tad viņiem jāatbild abu veidu prasības (3257. p.) solidāri. Kad ir vairāki atsavinātaja mantinieki, prasību var celt tikai pret katru no tiem atsevišķi, viņa daļas apmērā.

3269.  Prasības vēršamas vienlīdzīgi uz galvenās lietas piederumiem un daļām, kā ari uz lietu kopībā ietilpstošiem atsevišķiem priekšmetiem, pieņemot tomēr, ka-atbildības pienākums pastāv attiecībā uz katru no

tiem atsevišķi (3219. p.). Tādā gadījumā, kaut ari trūkums izrādītos tikai vienā no šiem priekšmetiem, atļauts prasīt, vai nu lai ņem atpakaļ' visu veselo, vai lai samazina cenu, vai ari lai dod pienācīgu, ar veselo samērīgu atlīdzību.

3270.  Ja atsavinata lieta tiek attiesata vai nejauši iet boja, tad ar to nav novērstas pretenzijas, kādas varētu rasties viņas trūkumu vai apsolīto, bet neizrādījušos īpašību dēļ.

3271.  Tiesība uz līguma atcelšanas prasību noilgst pēc 6 menešiem, skaitot no atsavināšanas dienas, resp. dienas, kad par attiesājumu dots sevišķs galvojums (3251., 3254., 3256. p,).

Šis pants izteikts 1924. s. 28. aug. noteikumu (L.ik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

3272.  Tiesība celt cenas samazināšanas prasību izbeidzas notekot gadam no līguma noslēgšanas vai sevišķa galvojuma došanas dienas (3254. un 3256. p.).

Astotā nodaļa. Līgumufiztulkošana.

3273.  Bez vispārejiem noteikumiem par tiesisku darījumu iztulkošanu (a), kuri piemērojami ari līgumiem, pēdējie šajā ziņā padoti vēl da,žiem sevišķiem noteikumiem (b).

(a) 3093.—3104. p. — (b) 3274. tin 3275. p.

3274.  Šaubu gadījuma līgumi iztulkojami par labu saistītam un tādēļ saistība pieņemama vismazākajā apmērā.

3275. Savstarpēji līgumi, kuri uzliek kādus pienākumus abām pusēm, iztulkojami šaubu gadījumā tam pār ļaunu, kurš attiecīgā gadījuma ir kreditors un kuram tādēļ vajadzēja izteikties skaidrāki un noteiktāki.

Trešā sadaļa. Saistibas, kas izriet no vienpusējas atjautas darbības.

3276.  Vienpusējs apsolījums, kuru vel nav pieņemusi otra puse, nenodibina nekādu saistību.

3277.  Izņēmuma kārtā ir saistoši: vienpusējs apsolījums par iabu baznīcai vai vispār labdarīgam mērķim, un apsolījums par labu pilsētai, kad tas dots atsaucoties uz kādu pamudinošu iemeslu.

3278. Kad 3277. panta norādītais apsolījums dots neatsaucoties uz sevišķu pamudinošu iemeslu, tad viņš tomēr ir saistošs, ja pats apsolītājs vai uz vina apsolījuma pamata kāds cits jau stājies pie izpildīšanas.

3279.  Ja tadā gadījumā (3278. p.) apsolījums nav izpildāms citādi, kā tikai apsolītajam krītot nabadzībā, tad viņam atļauts atpirkties no savas saistības, atdodot piekto dalu no savas mantas.

3280.  No apsolījuma izrietoša saistība pariet ari uz apsolītāja mantiniekiem, un pie tam bez jebkāda aprobežojuma, ja apsolījums bijis dibināts uz kādu sevišķu pamudinošu iemeslu (3277. p.).

3281.  Kad apsolījumam par pamatu nav bijis tada iemesla (3278. p.), bet mantojums nav pietiekošs izpildīšanai, tad apsolītāja lejupējie un ^iti mantinieki var atpirkties no viņa saistības, ziedojot pirmie desmito, bet pēdējie piekto dalu no mantojuma.

3282. Apsolītajam nav jamaksa procenti par savu apsolīto sumu, ja vien viņš ļaunprātīgi nenovilcina samaksu.

3283.  Kad apsolījums saistīts ar sevišķiem piebildumiem, tad tie jāievēro, ja vien tajos nav nekā pretēja pieklājības likumiem un vispārējam labumam.

1. piezīme. Par citām vienpusējām darbībām, ar kurām nodibina zināmās saistības, kā piemēram par izsolītu atlīdzību, par svešu lietu vešanu bez uzdevuma un par mantojuma pieņemšanu, runāts attiecīgā viectt.

2.  piezīme. Noteikumi par to kaitējumu un zaudējumu atlīdzību, kuri nodarīti ar dzelzscelu eksploataciju, atrodas Vispārējā Krievijas dzelzscelu nolikumā (1906. g. izcl., 92.—-120. p.).

3.   piezīme. X. sējuma 1. daļas 683. panta noteikumi ir spēkā Latvijā.

2.piezīmē minētais Vispārējais Krievijas dzelzscelu nolikums atcelts ar 1927.

21. jun. dzelzsceiu likumu (Lik. kr. 127).

3.piezīme pievienota ar 1925. r. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, 11i).

Šā panta 3. piezīmē minētais X sēj. 1. daļas 683. pants skan šādi:

683, Tie, kas cietuši kaitējumu vai zaudējumu nāves vai veselības bojājuma dēļ, dabū atlīdzību no dzelzscelu vai tvaikoju uzņēmumu valdītājiem uz sekošo noteikumu pamata:

1) dzelzsceļu un tvaikoņu uzņēmumu valdītājiem (valstij, sabiedrībām un privātpersonām) jāatlīdzina katram, kurš cietis kaitējumu vai zaudējumu nāves vai veselības bojājumā dēl, kas cēlušies dzelzscelu un tvaikoņu satiksmes izmantošanā. At'īdzība noteicama uz 657.-662. un 675. panta pamata, ievērojot sekojošo punktu noteikumus.

2) 1. punktā minētie uzņēmumu valdītāji ir atsvabināti no pienākuma atlīdzināt cietušiem nodarītos kaitējumus vai zaudējumus tikai tad, kad viņi pierāda, ka nelaime

cēlusies: a) ne aiz uzņēmuma pārvaldes un tās aģentu vainas, vai ari b) nepārvaramas varas iespaida dēļ.

3) 1. un 2. punkta noteikumu piemērošana nav novēršama vai grozāmā ar privātu vienošanos starp dzelzscelu un tvaikoņu satiksmes pārvaldēm un pasažieriem vai citām personām. Visi līgumi un norunas, kas noslēgti pārkāpjot šo noteikumu, atzīstami par spēkā neesošiem.

4) atlīdzības apmēram jāatkarājas vienīgi no katrā atsevišķā gadījumā ciestiem pametumiem. Pie tam no dzelzsceļa uzņēmuma līdzekļiem piešķirtā atlīdzība viņā kalpojošai personai, kura cietusi sakropļojumu, vai tās. ģimenes locekļiem izsniedzama, ieskaitot šajā atlīdzībā viņiem no dzelzsceļa pensiju vai krājun palīdzības kases pienākošās sumas, kuras turklāt nav cēlušās no kases dalībnieka paša iemaksām un pēc kases noteikumiem par šim iemaksām pieskaitītiem procentiem.

5) atlīdzība piešķirama, pēc zaudējuma cietēju vēlēšanās, a) vai nu kā vienreizēji izsniedzama suma, vai ari b) kā i k g a d u s vai noteiktos termiņos maksājams pabalsts.

6) kad vēlāk atklājas jauni apstākli, terminos maksājama pabalsta (5. pk„ b) apmēru var palielināt vai pamazināt pēc tiesas sprieduma, uz pabalsta saņēmējas vai maksātājas puses lūgumu.

7) prasību celšanai lietās par 1. punktā apzīmēto atlīdzību nolikts gada laiks, ja nelaime cēlusies uz dzelzsceļa vai uz iekšējiem satiksmes ūdensceļiem, un divu gadu laiks, ja tā notikusi uz tvaikoņa jūras ūdeņos. N Termiņš prasību celšanai aprēķirlams: a) ja nelaime cēlusies uz dzelzsceļa, tad no tā notikuma dienas, kurš ir prasībai' par iemeslu, bet ja šis notikums devis iemeslu kriminalai vajāšanai, tad no tās dienas, kad šī vajāšana izbeigta vai kad stājies likumīgā spēkā krimināltiesās spriedums. un b) ja nelaime cēlusies uz iekšējiem satiksmes ūdensceļiem vai uz tvaikoņa jūras ūdeņos, tad no nāves vai veselības bojāšanas dienas. Lūgumi šādās lietās, kuri iesniegti pēc šā termiņa notecējuma, nav apmierināmi. Lūgumu iesniegšana par piespriesta, termiņos maksājama pabalsta (5. pk., b) apmēra grozīšanu nav aprobežota ne ar kādu termiņu.

8) dzelzscelu un tvaikoņu uzņēmumu valdītājiem ir tiepība no viņiem piespriesto atlidzību atdabūt no tiem aģentiem, aiz kuru vainas nelaimē cēlusies.

1.   piezīme. noteikumi par atlīdzību no nelaimes. gadījumiem un veselības bojājumiem cietušiem vai darba spēju zaudējušiem amatniekiem, strādniekiem un dienestpersonām, kā ari viņu ģimenes locekļiem, fabriku, kalnu un metālrūpniecības uzņēmumos un ari dažās valsts iestādēs, un bāku un loču transportu un citu jūras resora kuģu komandu brīva līguma amatpersonām — atrodas Rūpniecības darba nolikumā (1913. g. izd., 541. un turpm. p.), bet noteikumi par atlīdzību no nelaimes gadījumiem cietušiem amatniekiem, strādniekiem un dienestpersonām uz vispārējai lietošanai atklātiem dzelzsceliem, kā ari viņu ģimenes locekļiem. — atrodas Satiksmes ceļu nolikumā (575. p. 23. piez. piel., pēc 1912. g. Turp.).

2.piezīme. tajos gadījumos, kad nelaime cēlusies uz tāda dzelzsceļa, kurš nav padots Vispārējā dzelzscelu nolikuma noteikumiem, termiņš prasibu celšanai par šā (683.) panta 1. punktā apzīmēto atlīdzību skaitams no nāves vai veselības bojāšanas dienas.

1. piezīmē minētam Satiksmes ceļu nolikuma 57.5. panta 23. piezīmes pielikumam (pēc 1912. g. Turp.) atbilst tā paša nolikumā 612.—71-8. panti 1916. g. izdevumā, bet šie pēdējie atcelti ar 1927. g. 1. jūnija likumu par algotu darbinieku apdrošināšanu nelaimes un arodu slimību gadījumos (l.ik. kr. 91, beig.)- .

Ceturtā sadaļa. Saistības un prasijumi, kas izriet no neatļautas darbības.

.

Pirmā nodaļa. Neatļauta darbība vispār un vainas pakāpes.

3284.   Ikviens tiesību aizskarurns, t. i. ikviena pati par sevi neatjauta darbība, dod tam, kam tā kaitējusi, tiesību prasīt apmierinājumu no aizskārēja, ciktāl šo darbību var pieskaitīt viņam, par vainu.

Piezīme. Darbība šeit pieņemta plašākā nozīmē, aptverot nevien apstiprinošu, bet ari noliedzošu darbību, t.'i. bezdarbību.

3285.   Nav uzskatams par tiesību aizskarumu tas, kad kāds tikai izlieto sev piederošu tiesību, vai darbojas pēc tās personas gribas, kurai kaitēts, vai ari ar pēdējās nelikumīgu darbību piespiests už pašaizstāvību.

3286.   Bērniem, kas jaunāki par septiņiem gadiem, un personām, kurām trūkst prāta spēju, tiesību aizskārumu nepieskaita par vainu. Samaņas trūkums no dzēruma nesamazina pieskaitāmību. — Sa| 3445. p.

3287.     Tiesību aizskarurns, ko izdarījis apakšnieks uz priekšnieka pavēli, pirmajam nav pieskaitams tar vainu, ja darbība nav pati par sevi noziedzīga.

3288.   Tiesību aizskarurns uzliek atbildību ari tam, kas paļauj to tādos apstākļos, kuri, pēc viņa personiskām attiecībām pret aizskārēju, dod viņam, kā tēvam'vai kā saimniekam, iespēju un tā tad ari uzliek pienākumu aizkavēt: tādu aizskārumu.

V ’ -

3289.   Pieskaitamības pakape izšķirama, raugoties pec tam. vai dar blba izdarīta Jaunā nolūkā, vai tikai aiz neuzmanības.

3290.   Ar ļaunu noļuku, ļaunu gribu jeb sirdsapziņas trukumu (dolus.) jāsaprot ikviens tīšs kaitējums.

3291.   Ja abas puses darbojušās ļauna nolūka, viena un taja pašā virzienā un attiecībā uz to pašu priekšmetu, tad viena puse nevar celt pret otru šajā ziņā nekādas pretenzijas. Bet ja ļauns nolūks bijis tikai no vienas puses, tad tam, kam ar to kaitēts, ir tiesība prasīt no viņas apmierinājumu, kaut a'ri viņš pats būtu vainīgs neuzmanībā.

3292.      Vienošanās par to, lai ar ļaunā noļuka izdarītu darbību no' darīts kaitējums nebūtu iāatlīdzina, atzīstama par spēkā neesošu. Bet nav liegts atteikties no jebkāda prasījuma, par jau izdarītu ļaunprātīgu darbību, kad kaitējuma cietējs pietiekoši zin tiklab savu pretenziju, kā ari tās pamatu.

3293.  Kas otru apsūdz par ļaunprātību, tam ta jāpierada.

3294.   Ikviena nelikumīga darbība, kas izdarīta bez ļauna nolūka (3290. p.), atzīstama, ciktāl to var pieskaitīt tās izdarītājam par vainu, tikai par neuzmanību (culpa). neizšķirot, vai tā notikusi aiz draiskulības vai pārgalvības, bez ļauna nolūka, vai aiz vieglprātības, paviršības, slinkuma vai nepieskaitāmās nezināšanas.

3295.  Neuzmanība (culpa) ir divējādā: rupja un viegla.

3298. Neuzmanība atzīstama par rupju, ja kads darbojas augstāka mērā vieglprātīgi un nevērīgi, vai mazāk rūpējas par viņam uzticētām svešām lietām un darīšanām nekā par savām paša, vai ari uzsāk tādu darbību, kuras kaitīgums un bīstamība nevarēja un nedrīkstēja palikt viņam nezināmi.

3297.  Attiecība uz atlīdzību par kaitējumiem un citam civilam sekām rupja neuzmanība pilnīgi pielīdzināmā ļaunam nolūkam.

3298.  Par vieglu neuzmanību atzīstams tas rūpības un gadības trūkums, kāda vispār vajadzīga krietnam un centigam saimniekam.

3299.  Neuzmanība nav pieskaitama pai vainu zināmos, attiecīgā vietā norādītos gadījumos, kad svešām lietām un darīšanām kāds piegriezis tikai tādu rūpību, kādu viņš ieradis piegriezt savārti paša, ja vien tāda neuzmanība nav bijusi rupja.

3300.  ja pec līguma attiecībam, vienalga, vai tas nodibinātas ar noteiktu vienošanos vai uz likuma pamata, vienai pusei jāsa'rgā un jāuzglabā kāda lieta, tad tas, kam šis pienākums uzlikts, atbild kā par šas lietas nozagšanu, tā ari par viņas iegūšanu trešās personas īpašumā uz noilguma pamata.

3301.  Prasījumos, kuri izriet tieši no tiesību aizskārumiem un tā tad neprasa vēl kādas nodibinātas saistību attiecības, tiesību aizskārējs atbild par katru pat vieglu neuzmanību.

3302.  Noteikumi par to, kada neuzmanības pakape pieskaitama par vainu no līguma izrietošās attiecībās vai svešu lietu pārvāldībā, kā ari ceļot pretenzijas pret kādu personu sakarā ar svešu lietu valdīšanu, norādīti attiecīgā vietā. — Skat, piem. 431. un turpm. p., 1229. un turpm. p.. 1479. un lurpm. p„ 2J96. p. un par atsevišķiem līgumiem.

3303.   Ja abas puses savstarpēji -vainīgas neuzmanība, no tam izrietošie prasījumi savstarpēji ieskaitami tādā mērā, ciktāl tie viens otru sedz.

3304.  Pierādījumi par to, ka tiesību aizskārums vispār izdarīts, jāsniedz tam, kas kaitējumu cietis; bet pierādīt, ka aizskārums nav pieskaitāms par vainu, piekrīt atbildētājam.

Otrā nodaļa. Nokavējums.

Pirmais nodalI j u ms. Nokavējuma jēdziens un veidi.

3305.   Ar nokavējumu (mora) jāsaprot prasījuma priekšmeta izpildīšanas vai pieņemšanas nelikumīgs novilcinājums. Pirmajā gadījumā ir nokavējums no parādnieka puses, bet otrajā — no kreditora puses.

I.     Parādnieka nokavējums.

3306.   Parādnieka nokavējums ar visām viņa sekām iestājās pats no sevis:

1) kad viņš lietu nozadzis, vai dabūjis to vardarbīgi vai kādā citā pretlikumīgā kārtā;

2)  kad izpildīšanai noliktā laikā nekādi nav iespējams viņu sastapt, un tādas viņa prombūtnes attaisnošanai nav uzdoti dibināti iemesli;

3) kad viņš palaidis garām termiņu, kurš nolikts izpildīšanai vai nu ar līgumu, vai ari pēc parašas vai likuma (2198. p.).

3307.   Citos gadījumos, bez augša minetiem (3306. p.), lai atzītu.parādnieka nokavējumu, viņam jāsaņem papriekš atgādinājums no kreditora vai ta' vietnieka.

3308.   Atgādinājums jādod pašam parādniekam vai viņa pilnvarniekam, bet ja ir runa par aizbildnībā stāvošām personām, tad to aizbildņiem, un attiecībā uz juridiskām personām — viņu likumīgiem pārstāvjiem.

3300.   (pēc Turp.). Atgādinājumu nav vajadzīgs katra ziņa izdarīt caur notāru; bet lai viņš būtu spēkā, viņš dodams ne agrāk par saistības termiņa iestāšanos un ne tādā laikā un tādā vietā, kad un kur ari jau iepriekš nevar pēc taisnības sagaidīt prasījuma izpildīšanu.

3310.  Paradnieks nav uzskatams par nokavējušu, ja nokavējuma iemesls ir viņa dibinātas šaubas vai nu vispār par to saistību, kuras izpildīšanu no viņas prasa, vai par prasījuma apmēru.

3311.  Tiesa var paradnieku atsvabināt no viņam neizdevīgām nokavējuma sekām ari citos gadījumos, kad viņu nevar vainot ne nepietiekošā uzmanībā, ne vispār vieglprātībā vai nolaidībā, vai kad neizpildīšana notikusi aiz tādiem apstākļiem, kuri pēc cilvēka apsvērumiem nav bijuši ne paredzami, ne novēršami.

II.    Kreditora nokavējums.

3312.  Kreditors uzskatams par nokavējušu tad, kad viņš, bez likumīgiem šķēršļiem, nepieņem to, ko parādnieks piedāvā viņam pašam vai viņa vietniekam saistības izpildīšanai un ievērodams pi,e tam noteikto kārtību, īstā laikā un īsitā vietā.

3313. Parādnieka piedāvājumam (3312. p.) jābut nevien vārdos, bet ari darbos, tādā kārtā, lai būtu patiesa iespēja to izpildīt.

3314.  Saistības izpildīšana paradmekam japiedava pilnīgi, un tadēl kreditora atteikšanās pieņemt tikai daļu no saistības vai nomaksu ieskaitam, nav skaitama viņam par nokavējumu.

3315.  Kad parādnieks novilcina piedāvājumu tikai īsu laiku, tad tas nedod kreditoram likumīgu iemeslu atteikties no pieņemšanas, ja vien parādnieks līdz ar to piesola viņam atlīdzību vai ja novilcinājums neiztaisa nekādu starpību.

3316.  Kreditors atzīstams par nokavējušu, ļja viņš nav ieradies saistības izpildīšanai noliktā vietā tajā laikā, kad parādnieks tur atradies-un bijis gatavs izpildīt savu saistību.

3317.  Tāpat kreditors uzskatams par nokavējušu, kad viņš izvairās no aprēķina, kuru parādnieks prasa samaksas nolūkā, ja tāds aprēķins tiešām nepieciešams pilnīgai prasījuma nolīdzināšanai.

Otrais nodalījums.

Nokavējuma sekas.

I.    Nokavējuma sekas parādniekam.

3318.  Kad nokavējums bijis no parādnieka puses, tad nevien viņa saistība paliek agrākā spēkā, bel! tai pievienojas vēl ari pienākums atbildēt pat par saistības priekšmeta nejaušu bojā eju.

Sal. 3439. p.

3319. Parādnieka atbildība par saistības priekšmeta nejaušu bojā eju (3318. pj atkrīt, ja viņš pierāda, ka šis priekšmets, pat ari laikā nodots kreditoram, tomēr būtu gājis bojā un kreditors nebūtu varējis to ari pārdot.

&lt;*

332.0.Nokavējums uzliek parādniekam pienākumu pilna merā atlīdzināt kreditoram un atdot viņam, saskaņā ar to, augļus un citus pie-, augumus, kā ari samaksāt par nokavēto laiku procentus, kad tādi pēc priekšmeta rakstura nākas. Ja ir jāatdod priekšmeta vērtība, tad-tā aprēķinama pec viņa augstākās cenas no nokavējuma laika.

3321.  Atlīdzība (3320. p.) var pastavet, pec apstākļiem, ari līguma atcelšana, kā piemēram ja mērķis, kādu kreditors gribējis sasniegt ar savu prasījumu, kļuvis parādnieka nokavējuma dēļ nesasniedzams, vai ja kreditors bijis spiests ķerties šā mērķa sasniegšanai pie cita līdzekļa.

3322. Nokavējuma gadījumam nolīgtais līgumsods, šim gadījumam iestājoties, pats no sevis jāuzskata kā maksājams, līdz ar ko parādniekam jācieš ari visi pārējie ļaunumi, kādi līgumā šim gadījumam noteikti.

II.    Nokavējuma sekas kreditoram.

3323.  Kad nokavējums bijis no kreditora puses, tad priekšmeta nejauša bojā eja (3318. p.) pāriet jau uz viņa rēķinu, bet parādniekam paliek atbildība tikai par to zaudējumu, kuru viņš pats nodarījis ļaunprātīgi vai aiz rupjas neuzmanības.

3324.  Kreditoram jāatlidzina parādniekam visi ar savu nokavējumu nodarītie zaudējumi un bez tam jācieš visi no tam cēlušies ļaunumi.

3325.  Nokavējuma gadījumam sevišķi noteiktās sekas (3322. p.) krīt uz kreditoru, kuram vairs nav tiesības dibināt uz tām kādas pretenzijas pret parādnieku.

Piezīme. Par parādnieka tiesību iesniegt parāda priekšmetu tiesai skat. 3522.—3524. p.

III.    Nokavējuma seku novēršana.

3320.  Kā parādnieka, ta ari kreditora nokavējuma sekas novērš, kad nokavētājs piesola izpildīt vai pieņemt to, kas pēc līguma pienākas, un nodrošināt savam pretiniekam ari to, kas viņam nokavējuma dēļ nākas.

3327.  Pie 3326. panta noteikuma tomēr pieņemams, ja nokavējums bijis no parādnieka puses, ka lietas stāvoklis nav tāds, ka kreditoram būtu tiesība uzskatīt šā nokavējuma dēļ visu līgumu par atceltu (3321. p.). bet ja nokavējums bijis no kreditora puses — kā parādnieks pa to laiku nav vēl iesniedzis parāda priekšmetu tiesai (3325. p. piez.).

3328.  Ja nokavējums bijis viena laika no abam pusēm, tad viņa sekas savstarpēji iznicinās un nevienai pusei vairs nav tiesības dibināt uz to kādas pretenzijas pret otru.

3327.  Ja nokavējums nav bijis viena laikā no abām pusēm, tad vēlākais nokavējums iznīcina iepriekšējā nokavējuma vēl neiestājušās ļaunās sekas.

3328.   .Ja nokavēto izpildījumu pretinieks bez iebilduma pieņem, vai ja saistību atceļ, to pārjaunojot, vai ari ja prasījuma tiesība izbeidzas uz noilguma pamata, tad ari nokavējums nedod tiesību ne uz 'kādām pretenzijām.

Piektā sadaļa. Prasījumu tiesību un saistību līdzdalībnieku savstarpējās attiecības.

.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

3329.   Ja prasījuma piedalās no vienas vai otras puses vai no abam pusēm vairākas personas, tad attiecīgā tiesība un tai atbilstoša saistība ir vai nu dalītas, tā kā katrs kreditors var prasīt tikai savu daļu un katram parādniekam jāizpilda tikai sava saistības daļa, vai turpretim nedalītas.

3330.   Par nedalītu jeb.solidāru prasījums vaļi saistība atzīstami tad, kad no vairākiem kreditoriem katrs var prasīt visu priekšmetu, vai kad no vairākiem parādniekiem katram ir pienākums izpildīt visu prasījumu, pie kam tomēr priekšmetu var prasīt un saistība jāizpilda vienmēr tikai vienu reizi. Pirmos no minētiem līdzdalībniekiem sauc par līdzkreditoriem, bet otros par līdzparādniekiem.

3331.  Pie katras solidārās tiesiskas attiecības būtības pieder tas. ka viņa dibinās uz vienu un to pašu pamatu un uz vienu un to pašu izpildījuma priekšmetu visiem līdzdalībniekiem. Tomēr kā tiesība, tā ari saistība var būt vienam līdzdalībniekam bez nosacījumiem, bet otram aprobežota ar laiku un zināmiem nosacījumiem.

Otra nodaļa. Solidāru parāda attiecibu nodibināšana.

3332.  Solidārās parāda attiecības var nodibināt vai nu pec privātā ieskata, t. i. ar līgumu vai testamentu, vai pēc tiesas sprieduma (a), vai ari pēc likuma (b).

(a) Skat. 3335. p. - (b) Skat. 3336.—3338. p.

3335Līgums, testaments un tiesas_ spriedums padara parāda attiecību solidāru tikai tad, kad līgumslēdzēji, testators vai tiesa to tieši noteikuši.

Piezīme. Solidārā attiecība uzskatama par nodibinātu it īpaši lietojot izteicienus: „kopīgi un atsevišķi“, „visi par vienu un viens par visiem“, ,.nedalīti“, „solidāri“, „koreali“ („samt und sonders“, „Aile fiir t'inen und einer fūr Aile“, ,,zu ungeteilter Hand“. „solidarisch“, „correal“).

3336.    Pēc likuma solidārā attiecība nodibinās:

_ 1) Kad izpildījuma priekšmets ir nedalarns, un proti, kad izpildīšana pastav_ vai nu kādā darbībā, vai bezdarbībā; tāpat ari kad kāda lieta vairākām ' personām kopīgi uzticēta glabāšanā,, patapināta, izīrēta vai ieķīlāta.

3337.  2) Vairākas personas, kuras kopīgi izdarījušas pārkāpumu vai noziegumu, atbild solidāri par zaudējumu, kas ar to nodarīts.

Latvijā spēkā esošie 1903. g. Sodu likumi (3. p.) sadala noziedzīgos nodarījumus smagos noziegumos; noziegumos un pārkāpumos.

3338.  Vairaki lietveži, ka ari amatpersonas, Ja viņu pārvaldība bijusi nedalīta, atbild solidāri par pienākumiem, kādi viņiem izriet no šās pārvaldības.

Piezīme. Par vairāku aizbildņu solidāru atbildību skat. 442. un turpm. p.

Trešā nodaļa. solidāru parāda attiecību sekas.

3339.  Ja līdzkreditorū jeb solidāri tiesīgo ir vairaki, tad katrs no, viņiem var prasīt visas saistības izpildīšanu, bet viņa prasījumu apmierinot izbeidzas pārējo līdzkreditorū prasības tiesība.

3340.  Tam līdzkreditorarn, kuram saistība izpildīta pilna apmēra (3339. p.). jāizdod pārējiem zinama daļa tikai tad, kad viņi atrodas ar to sabiedrībā vai kad šāds pienākums aiz kāda cita iemesla uzlikts viņam ar likumu, līgumu vai testamentu.

3341. Parāda atvieglojums'no viena lidzkreditora puses neaprobežo pārējo tiesības.

3342..Ko kads līdzkreditors uzsācis prasījuma nostiprināšanai vai nodrošināšanai, tas nāk ari pārējiem par labu.

3343.  No parādnieka ieskata atkarājas, kuram no vairākiem līdzkreditoriem izpildīt savu saistību, pie kam viņš tam var ieskaitīt ari savus pretprasljumus.' Bet ja viens no Iidzkreditoriem jau cēlis izpildījuma prasību, tad parādniekam nav tiesības samaksāt kautkuram no pārējiem, vai vismaz.tada samaksa neatsvabina viņu no saistības attiecībā uz prasības cēlēju.

3344.  Katru no vairākiem līdzparādniekiem jeb solidāri saistītiem var piespiest izpildīt visu saistību, un viņa izdarītais izpildījums atsvabina no saistības pārējos.

3345.  Kreditors var pēc sava ieskata prasīt visas saistības izpildīšanu no visiem vai tikai no dažiem līdzparādniekiem, vai pat ari no viena, bet ja prasījuma priekšmets ir dalams, tad viņš, ja vēlas, var prasīt ari tikai daļu no tā. Tomēr ar to nav zaudēta viņa tiesība uz visu prasījumu, bet gan pārējo viņš var prasīt pat ari no tā līdzparādnieka, no kura agrāk viņš prasījis tikai daļu.

3346. Līdzparādnieks, no kura prasa saistības apmierinājumu, var uzstādīt ieskaitam tikai savus pretprasījumus pret kreditoru, izņemot gadījumu, kad līdzparādnieki atrodas sabiedrības attiecībās.

3347.  Parāda atvieglojums, kuru kreditors piešķir personīgi vienam no līdzparādniekiem, nenāk par labu pārējiem.

3348.  Tas paradnieks, kurš apmierina kreditoru, var prasīt no līdzparādniekiem atbilstošu atlīdzību, ja tam nav .sevišķu šķēršļu.

3349.  Ja samaksajušais līdzparādnieks darbojies ļauna nolūkā, tad viņš ar to zaudē tiesību uz atlīdzību no pārējiem.

3350.  Izņēmuma kārta paradnieks, no kura prasa visas saistības izpildīšanu, ja tajā pašā tiesas apgabalā ir vēl citi maksātspējīgi līdzparādnieki, var atsaukties uz sadalījuma tiesību (beneficium divisionis), kura nav pielaižama tikai tad, kad runa ir par nedalamu priekšmetu vai par prasījumu, kurš izriet no neatļautas darbības. Visos gadījumos, kur tāda tiesība atļauta, viņas sekas pastāv iekš tam, ka no atbildētāja pirmoreiz piedzen tikai viņa. daļu, aprēķinot pēc maksātspējīgo līdzparādnieku skaita, bet atlikušo kreditors var prasīt no pārējiem. Tomēr tas, kas samaksājis savu dalu, neatsvabinās ar to no jebkādas atbildības, un kreditors nezaudē tiesību no jauna griezties pie viņa pēc tā, ko viņš nav saņēmis no pārējiem līdzparādniekiem Tikai pie tam nepilnīgam apmierinājumam nedrīkst būt par iemeslu kreditora paša saudzība pret tiem, kuri piedziņas laikā bijuši vēl maksātspējīgi.

3351. Par tada nokavējuma sekām, kas pielaists tikai aiz viena līdzparādnieka vainas, pārējie neatbild, un tāpat viņi neatbild ari par līgumsodu, kuru apsolījis tikai viens no viņiem.

Vietējie civillikumi. . 25

3352..    Izņemot nokavējumu (3251. p.), visas citas atsevišķa līdzparādnieka nepareizas darbības sekas krīt ari uz pārējiem. Tādēļ, ja prasījuma priekšmets ir bojāts vai iznīcināts aiz viena līdzparādnieka vainas, par zaudējumiem atbild visi līdzparādnieki.

3353.   Prasījuma izvešana pret vienu no līdzparadniekiem par trauc noilguma tecējumu attiecībā uz prasības tiesību ari pret visiem citiem.

3354.   Katrs pārjaunojums (novatio), vai nu tas noticis uz viena Hdzkreditora vai viena līdzparādnieka piekrišanu, atceļ ari visu pārējo agrāko solidāro attiecību.

Sestā sadaļa. Prasījumu tiesību pastiprināšana.

..

Pirmā nodaļa. Vispārējs pārskats, un noteikumi par zvērestu.

3355.   Prasījumu spēku pastiprina: 1) nodrošinot ar ķīlām un dodot galvojumu; 2) izdarot koroboraciju; 3) iemaksājot rokas naudu, un 4) nolīgstot par līgumsoda samaksu neizpildīšanas gadījumā.

P i e zī m e. Par ķīlu tiesībām runāts II grāmatas 6. sadaļā, bet par galvojumu Šās (IV) grāmatas 18. sadaļā. Par koroboraciju jau ir runāts I sadaļas 6. nodaļas 2. nodalījumā. Nākošās nodaļās apskatami tikai abi pārējie pastiprināšanas veidi.

Šis pants ar piezīmi izteikts 1925. g. 27 okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

3356.  Zverests nepastiprina tiesiska darījuma likumisko nozīmi un nekādā ziņā negroza galvenās saistības raksturu.

3357Tādēļ (3356. p.) tāds darījums, kas pats par sevi ir nederīgs un nav spēkā, no viņa apstiprināšanas ar zvērestu neiegūst ne derīgumu, ne spēku.

3358. (atcelts). 11925. g. 27. okt. (13«) II.

Otra nodaļa. Rokas nauda.

3359. Ar rokas naudu jasaprot tas, ko līgumu noslēdzot viena puse dod otrai nevien par zīmi vai pierādījumu līguma patiesai noslēgšanai, bet līdz ar to ari kā nodrošinājumu viņa izpildīšanai.

3560.   Kā rokas-naudu var dot ne vien skaidru naudu, bet ari citas vērtības. Tās apmēru noteic puses pēc vienošanās.

3361. Rokas naudas apsolījums vien nepiešķir vel nekādās tiesības, un tādas tiek nodibinātas tikai to patiesi iedodot.

3362-. Pec rokas naudas iedošanas līgums, ja viņš citādi apmierina visus Tikuma prasījumus, kļūst neatceļams un katra puse var prasīt tā izpildīšanu.

3363.   (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3364.   Kad ar rokas naudu nodrošinātais līgums uzpildīts, rokas nauda vai nu atdodama tam, no kā tā saņemta, vai ieskaitama viņam līguma pildījuma rēķinā, ja vien starp līgumslēdzējām pusēm nav noteikti norunāts, lai rokas nauda paliktu tās saņēmējam bez ieskaita, vai ja attiecībā uz to pastāv vietējā paraša.

3365.    Ja līgums netiek izpildīts vai nu tadeļ, ka tas uz pušu savstarpēju labprātīgu vienošanos atcelts, vai tādēļ, ka viņa izpildīšana kļuvusi neiespējama bez rokas naudas devēja vainas, tad rokas nauda jādod pēdējam atpakaļ.

3366.    Ja līgums netiek izpildīts aiz viena līgumslēdzēja vainas, tad, ja vainīgs rokas naudas saņēmējs, viņam tā jāatdod tās devējam divkāršā apmērā; bet ja neizpildīšanā vainīgs rokas naudas'devējs, tad viņš zaudē tiesību prasīt to atpakaļ. Bez tam vainīgam pilnīgi jāatlīdzina pretiniekam visi zaudējumi.

3367.   Ja starp pusēm norunāts, ka jau noslēgto līgumu var atcelt, zaudējot rokas naudu, un ja tādā gadījumā atkāpjas rokas naudas devējs, tad viņš to zaudē, bet ja atkāpjas pretējā puse, tad viņai jāatdod rokas nauda divkāršā apmērā.

3368.   3367. panta noteikumi piemerojami ari bez sevišķas norunas:

1) kad līgums, uz kuru dota rokas nauda, vēl nav bijis galīgi noslēgts un pastāvējis tikai iepriekšējā norunā (3140. p.);

2) kad līgumslēdzēji norunājuši, ka neizpildot vienam no viņiem savu saistību noteiktā termiņā, otrs tiek atsvabināts no savas saistības.

Trešā nodaļa. Līgumsods.

3369.  Ar līgumsodu jāsaprot ļaunums, kads noteikts pec savstarpējas vienošanās, sakarā ar citu saistību, tam gadījumam, ja pēdējo nemaz neizpildītu vai neizpildītu atbilstoši līgumam un pienācīgi;

Piezīme. No līgumsoda jāizšķir līgumos sastopamais blakus noteikums, pec kura vienai pusei ir tiesība atkāpties no līguma bez otras piekrišanas, iemaksājot vai zaudējot zināmu sumu (Reugeld).

3370.   Nosacījumu par līgumsodu var ievest katrā atļautā līgumā, un viņu var noteikt nevien naudā, bet ari visādos citos priekšmetos, izņemot tikai miesas sodus un tādus sodus, ar kuriem tiek aprobežota personiskā brīvība vai aizskarts gods.

3371.   (pēc Tuļfcp.). Līgumsoda apmēra noteikšana atkarajas pilnīgi no līgumslēdzējiem un nav aprobežota ar zaudējumu lielumu, kādi paredzami no līguma neizpildīšanas.

337Z. Kad kādām jacieš līgumsods, tad kreditors var prasīt vai nu tā samaksu, vai līguma izpildīšanu; bet izvēloties samaksu, viņš vairs nevar pēc tam prasīt līguma izpildīšanu, un otrādi.

P i e z ī m e. Ja līguma priekšmets bijis kautko nedarīt, tad ir tiesība prasīt vienīgi līgumsodu.

3373.  Līgumsoda cietējam nav tiesības izvēlēties starp tā samaksu vai līguma izpildīšanu.

3374.  Kreditoram ir tiesība prasīt kopa ka līgumsodu, tā ari līguma izpildīšanu:

1) kad tieši tā bijis norunāts, un

2)  kad līgumsods bijis noteikts ne tik daudz par neizpildīšanu vispār, kā par neizpildīšanu īstā laikā.

Piezīme. Par līgumsoda noteikšanu īpaši nokavējuma gadījumam skat. 3322. p.'

3375.   Ja kads izpilda tikai daļu no ta, kas viņam ar līgumu uzlikts, tad tomēr viņam jāsamaksā viss līgumsods pilnīgi, bet ne tikai samērīgā daļa no tā.

3376.  Līgumsoda samaksa neatsvabina šā soda cietēju ne no procentiem vai augļiem, kādi no viņa pienākas, ne no zaudējumu atlīdzības, ciktāl tie pārsniedz līgumsoda apmēru, ja vien nav tieši norunāts pretējais.

3377.   Tiesība prasīt līgumsodu, kā ari atbildība par tā samaksu pāriet uz saistītās personas mantiniekiem; bet kad mantinieku ir vairāki, šī atbildība nav viņiem solidārā.

337S. Izbeidzoties galvenai prasījuma tiesībai, izbeidzas ari pats no sevis ar to saistītais līgumsods.

Septītā sadaļa. Prasījumu tiesību izvešana un nodrošināšana.

..

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

3379.    Prasījumu tiesības, tāpat kā itin visas privātās tiesības, izvedamas un aizstāvamas caur tiesu iestādēm, kuras nodibinātas ar to nolūku, lai katram gādātu to, kas viņam pienākas; tādēļ neviens nedrīkst apmierināt sevi patvaļīgi un vardarbīgi.

3380. Apmierināt sevi bez tiesas var, izņēmuma kārtā, tikai tad, kad tas notiek ar nolūku atsist mēģinājumu pretlikumīgi, grozīt pastāvošās attiecības, bet ari šajā gadījumā vienīgi nepieciešamās pašaizstāvības robežās (a). Tālāk pie tiem līdzekļiem, ar kuriem galvenā kārtā izved un nodrošina prasījumu tiesības ārpus tiesas, pieder aizturēšanas tiesība (jus retentionis) (b) un ķīlāšanas tiesība (Pfāndungsrecht) (c). —

Skat. 8. p. piez.

(a) Lik. kop. XV sēj. 1. d., Sodu lik, 101,—103. p. un skat. augstāk, 683., 875. un 3285. p. — (b) Skat. 2. nod. — (c) Skat. 3. nod.

Piezīme. Par citiem tiesību izvešanas un nodrošināšanas līdzekļiem runāts Civilprocesa likumos.

Citātos minētie 1885. g. Sodu likumu 101.—103. p. atbilst 1'903. g. Sodu likumu 45. p. Aizrādījums uz 8. p. piez. atkrīt (skat. ņask. pie tās).

Otrā nodaļa,  aizturēšanas tiesība.

3381.    Ar aizturēšanu jasaprot tas personas tiesība, kuras rokas lieta atrodas, atstāt to pie sevis tik ilgi, kamēr nav apmierināts viņas prasījums.

3382.   Aizturēšanas tiesība pielaižama tikai tad, kad tās izlietotajs ieguvis lietu savā valdīšanā likumīgā kārtā un kad viņa prasījums pret pretējo pusi atrodas sakarā (Connexitāt) ar aizturamo lietu un pie tam saistība ir jau izpildāmā un nav aprobežota ne ar kādiem nosacījumiem, ne ar termiņu.

3383.   Prasījuma tiesības sakars ar aizturēto Metu (3382. p.) atzīstams:

1)   kad valdītājs priekš tās taisījis izdevumus, kuri pretiniekam jāatlīdzina;

2)  kad valdītāja prasījums cēlies no tā paša darījuma, pēc kura no viņa prasa lietas atdošanu;

3)   kad parāds maksājams no aizturētās lietas;

4) kad kāds cieš no svešas lietas zaudējumu, kurš jāatlīdzina tās īpašniekam;

5)  kad lieta jāizdod par zināmu atlīdzību, piemēram pārdota lieta par' viņas pirkuma cenu; tādā gadījumā šo lietu atļauts aizturēt līdz norunātas atlīdzības saņemšanai. — Skat. 65. un 2560. p.

Piezīme. Par aizturēšanas tiesību, kāda piešķirta rokas ķīlas kreditoram, skat. augstāk, 1487. p.

Pie panta minētais 2560. p. atcelts (Lik. kr. 1924. g. — 62, 1. p.).

3384.  Lietas aizturētajam jāglabā tā ar tādu pašu rūpību kā rokas ķīla, un viņam na_v tiesības apmierināt sevi, to atsavinot vai kā citādi izlietojot savā labā.

Skat. 1478. un turpin.. kā ari 1487. p.

3385.  Aizturēšanas_ tiesība izbeidzas apmierinot tos prasījumus, uz kuriem tā dibinājusies, kā ari tādā gadījumā, kad valdītājs izlaiž lietu no savam rokam, neizlietojis tiesību to aizturēt, ar ko viņš tomēr nezaudē tiesību uz pašu prasījumu.

3386.  Aizturejanas tiesību var piešķirt ari testamentā vai līgumā, kuros tadā gadījumā noteic ari tās nosacījumus.

Trešā nodaļa. Ķīlāšanas tiesība.

Pirmais nodalījums. Ķīlāšanas jēdziens un mērķis.

3387.  Ar ķīlāšanas tiesību (Pfāndungsrecht) jāsaprot nekustama īpašuma īpašniekam vai viņa vietniekam (kā: ķīlu-valdītājam, obroka nomniekam, lietotājam, nomniekam, pārvaldniekam) piešķirtā tiesība, ja tajā īpašumā, ieiet svešs lops vai pretlikumīgi iespiežas svešas personassaķert un noķīlāt lopus, bet personām atņemt lietas.

Kīlu-valdīšanas institūts atcelts (Lik. kr. 1925. k. — 187. 1).

3388.   šī tiesība (3387. p.) piešķirta ari īpašnieka vai viņa vietnieka kalpotājiem, pat ari bez sevišķa uzdevuma.

3380.  Tadas ķīlašanas mērķis var but vai nu atlīdzība par zaudējumu, kas nodarīts ar personu vai lopu iebrukumu, vai lietiska pierādījuma nodrošināšana par tiesību aizskārumu, vai ari tikai tādu aizskārumu un ar tiem nodaramo zaudējumu novēršana.

3390. Svešus lopus un citus zaudējumu darītajus majas kustoņus, kuri atrasti augļus nesošos nekustamos īpašumos, kā druvās, laukos un pļavās un ari mežos vai dārzos, var noķīlāt šo nekustamo •īpašumu īpašnieks vai viņa vietnieks (3388. un 3389. p.).

3301.   Ja kāds, aizskardams nekustama īpašuma valdītāja tiesības, bojā viņa druvas, pļavas u. t. t., staigājot pa tām, vai braucot, vai jājot, vai medījot, vai zvejojot, kā ari cērtot kokus vai izdarot kādus citus piesavinājumus, vai ari tikai nelikumīgi aizskarot valdīšanu, kaut ari no. tam neceltos materiāls zaudējums, — tad tādam var noķīlāt viņa lietas, kā: zirgu un ratus vai ragavas, šauteni, tīklus, cirvi_u. t. t.; bet kas pie tam pieķerts zādzībā, to drīkst ari personiski aizturēt.

Otrais nodalījums.

Ķīlāšanas nosacījumi.

3302.   Ķīlāšana atzīstama par likumīgu tikai tad, kad viņa notiek pašas darbības laikā un tā nekustamā īpašuma robežās, kurā nodarīti zaudējumi vai tiesību aizskārumi.

3303.  Ķīlātājampie tam jāizvairās no jebkādas liekas vardarbības un cietsirdības un vispār nav jādara bez vajadzības nekas tāds, kas pārsniegtu to, ko prasa likumīgais mērķis (3389. p.). Kad ķīlāšana izrādās neiespējama, tad zaudējuma cietējam jāpiesauc liecinieki viņam nodarītā zaudējuma apstiprināšanai, jānoved to nodarījušais kustonis līdz viņa saimnieka dzīvoklim un tādā kārtā jānodrošina sev atlīdzība par ciesto zaudējumu.

3304.      (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3305.  Nevienam nav tiesības pretoties ķīlāšanai, un pretošanas tai ar tādu pašu ķīlāšanu atzīstama par aizliegtu pašaizstāvību.

3306.   Ja apķīlātais pats nav bijis klat pie ķīlāšanas, tad viņam tūliņ jāpaziņo par to, bet kad viņš nav zināms, tad par notikušo jāziņo vietējai policijai, kura nekavējoties apskata nodarīto zaudējumu un paziņo par to attiecīgām personām.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

3307.(atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) II, lļ.

3398. Ķīlātājam jārūpējas par noķīlātā uzglabāšanu un it īpaši jākopj un jābaro noķīlātie lopi; bet viņš nedrīkst tos izlietot priekš sevis, un pretējā gadījumā viņš, ne vien zaudē jebkādu tiesību uz uzturēšanas

un barošanas izdevumu atmaksu, bet viņam jaatlīdzina visi zaudējumi. Slaucamie lopi viņam jāslauc.

Piezīme. Vidzemes zemnieku likumu 1066. pantā, attiecībā uz lopu uzturēšanu un barošanu, atrodas sevišķas takses.

Trešais nodalījums.

Ķīlāšanas sekas.

3399.   ja ķīlāšana notikusi zaudējumu nodarīšanas dēļ, tad ar to dots iemesls pieņemt, ka tādi tiešām nodarīti. Nodarīto zaudējumu apmērs japierada ķīlātājam.

3400.  Ķīlātājām ir tiesība atstat pie sevis noķīlāto tik ilgi, kamēr apķīlātais to nav izpircis, atlīdzinot nevien nodarītos zaudējumus, bet ari visus izdevumus par uzturēšanu un barošanu, kā ari visas citas ķīlāšanas izmaksas.

3401.  tiklīdz apķīlatais nodrošina atlīdzību par zaudējumiem u. t. t. kada citā pietiekošā kārtā, noķīlātais priekšmets viņam nekavējoties jāatdod.

3402.  ja apķīlatais nav zināms un neierodas uz paziņojumu (3396. p. beigās), tad noķīlāto priekšmetu pārdod publiskā izsolē; no ieņemtās sumas samaksā atlīdzību par ķīlātāja zaudējumiem un izdevumiem, bet atlikumu atdod lopu saimniekam, ja viņš ierodas 6 mēnešu laikā; pēc tam atlikums ieskaitams valsts ienākumos.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, 111) redakcijā.

3403.(atcelts pec Turp.). [1867. g, 22. maija (44614) Valsts pad. atz. I. p.].

3404.  Ja apķīlato var par kautko vainot, viņam, bez zaudējumu atlīdzības, jāsamaksā vēl ķīlu jeb izpirkuma nauda, kāda maksājama ari tajos gadījumos, kad vienīgi traucēta mierīga valdīšana, kaut ari ar to nebūtu nodarīti nekādi zaudējumi.

Piezīme. Pie Šā panta citētos likumos atrodas tiklab ķīlu naudas takses, kā ari sīkāki noteikumi par tās nosacīšanu.

Tā kā šajā izdevumā citāti pie pantiem vispār nav pielikti, tad viiji nav pievesti ari pie šā panta.

Astotā sadaļa. Blakus prasijumi.

..

Pirmā nodaļa. Procenti.

Pirmais nodalījums. Procentu jēdziens un bntība.

3405.   Ar procentiem jeb augļiem jasaprot ta atlīdzība, kas dodarna par kādas naudas sumas vai citu atvietojamu lietu (532. p.) lietošanas atvēlējumu vai kavējumu, samērā ar viņu daudzumu un lietošanas ilgumu.

Attiecībā uz šo nodalu skat. 1926. g. 18. dec. likumu par aizdevumu procentu normu (Lik. kr. 174).

3406.   Procentu pieaugšanai vienmēr pieņemts, ka pastāv galvenais parāds jeb kapitalparāds, bez kura ari paši procenti nav domājami.

3407.   Procenti jādod tās pašas šķiras lietās, no kādām pastāv galvenais parāds: tomēr ņaudas parādos darījuma dalībniekiem nav liegts sevišķi norunāt, ka kreditors procentu vietā var lietot parādnieka lietu vai saņemt no viņa kādu citu atlīdzību, — Skat. 1499. p.

Otrais n o d a 1 ī j u m Is.

Procentu maksāšanas pienākuma pamati.

3408.   Pienākums maksat procentus pamatojas vai nu uz privātu gribu, vai uz likuma priekšrakstu.

3400.   Uz privātu gribu pamatojas tie procenti, kuri noteikti vai nu testamentā, vai līgumā.

3410.  3277. panta noradītos gadījumos var saistoši apsolīt, bez kapitala sumas, ari procentus par to, līdz samaksai.

3411.   Nolīgstot procentus'; cieši jānoteic viņu apmērs; Kad tas nav darīts, tad pats par sevi pieņemams, ka klusējot pieņemti likumos noteiktie procenti (skat. 3426. p., pēc Turp., un turpm. p.).

3412.   Starp tirgotājiem, kuriem ir vienam ar otru tekoši rēķini, savstarpēja likumisko procentu pieskaitīšana par tīro atlikumu, kads izrādījies uz šo rēķinu noslēgšanas laiku, pieņemama kā pati par sevi saprotama, ari bez iepriekšējas noteiktas norunas par to.

3413.   Ja kads ilgāku laiku no vietas, maksājis procentus, tad tas dod iemeslu pieņemt, ka pastāv pienākums tos maksāt. Bet procentu maksatajs var atspēkot šo pieņēmumu, stādot tam pretim attiecīgus pierādījumus.

3414.  Ja kreditors ne mazāk ka trīs gadus no.vietas bez iebilduma pieņēmis no parādnieka apsolīto augstāko procentu vietā zemākus, tad pec tam ne viņš pats, ne viņa mantinieki vairs nevar prasīt no parādnieka, kamēr tas kārtīgi maksā, sākumā norunātos augstākos procentus.

3415.   (pēc Turp.). Ja bijis noteikts, ka, nokavējot procentu samaksu, jāmaksā augstāki procenti, tad tāda vienošanās, kad nav citādi norunāts, attiecas tikai uz katru atsevišķu nokavējuma gadījumu, un tādēļ tā nedod ne iemeslu palielināt procentus turpmākiem laikā izdarītiem maksājumiem, ne ari tiesību uz papildu prasījumiem par iepriekšējiem termiņiem, kuros procenti tāpat bijuši nomaksāti laikā.

3416.  Pienākums maksāt procentus ari bez noteiktas vienošanās, uz likuma pamata, nodibinās sekojošos gadījumos:

1) Par katru parāda samaksas nokavējumu, kaut ari parāds pats par sevi būtu bezprocentīgs.

3417.  Izņēmuma kārtā procentus nevar prasīt par nokavējumu cāvinājumos dzīvo starpā un no priekšniecības uzliktiem naudas sodiem. —

Skat. 3282. p.

3418.  2) Ja kada rokas atradusies sveša nauda, tad viņam jamaksa par to procenti nevien tad, kad viņš to izlietojis savā labā, bet ari tad, kad viņam pienācies šo naudu noguldīt uz procentiem un viņš to nav darījis. — Skat. 406. p.

3419.  3) Pilnvarniekam, kā ari vispār katram svešu lietu glabatajam ir tiesība prasīt no sava pilnvarotāja procentus par visu, ko tas priekš viņa samaksājis. — Skat. 422. p.

3420.  4) Par preci, kuru tirgotāji izdevuši uz parādu pie tirgotāju kārtas nepiederīgām personām, viņiem ir tiesība prasīt procentus no tā laika, kurā pēc vietējās parašas vajadzētu samaksāt pircējam iesniegtos tirdzniecības rēķinus, ja vien par tādas samaksas laiku nav bijis citādi norunāts. Tas pats attiecas ari uz citu rūpalnieku rēķiniem.

Piezīme. Attiecībā uz pircēja vispārēju pienākumu maksāt procentus skat. XII sad. 1. nod. 2. nodal.

3421. Visādi likumiskie procenti (3416 — 3420. p.) piedzenami reize ar galveno saistību, un tādēļ tos nevar prasīt vēlāk, ja attiecīgā laikā par tiem bijis noklusēts vai ja galvenā parāda samaksa tikusi pieņemta bez piebilduma.

Trešais nodalījums.

Procentu maksāšanas pienākuma izbeigšanās.

3422.   Pienākums maksāt procentus izbeidzas katram atsevišķam termiņam:

1)tos samaksājot;

2)  tos atlaižot, kas attiecībā uz likumiskiem procentiem atzīstams par klusējot notikušu, kad izdota, bez jebkāda piebilduma, kvīte par kapitala saņemšanu, un

3) uz noilguma pamata, kad līdz tā notecejumam nav ne paradnieks. procentus maksājis, nē kreditors tos prasījis.

3423.         Pienākums maksat procentus izbeidzas pilnīgi:

1)         dzēšot galveno saistību;

2)zaudējot uz noilguma pamata tiesību celt prasību par to;

3) attiecībā uz procentiem par nokavējumu — kad parādnieks izteic gatavību samaksāt; bet ja kreditors noteikti piekrīt kapitala samaksas atlikšanai, tad procenti, kuri nākas par šās samaksas nokavējumu, atkrīt ari par pagājušo laiku.

Piezīme. Uz šo attiecas ari 3421. pants.

3424.         Procentu pieaugums apstajas:

1) kad vēl nesamaksāto procentu daudzums sasniedzis kapitala lielumu, un

2)         kad par parādnieka mantu nodibina konkursu.

Piezīme (pēc Turp.), Noteikumi par tiesībām uz procentiem' konkursa gadījumos atrodas Civilprocesa likumos (1899. p. pielikuma 38. p. 1. pk.).

Ceturtais nodalījums.

Procentu aprobežojums.

3425(pēc Turp.). Visādos mantiskos darījumos un aktos, kuri nodibina pienākumu maksāt procentus, atļauts paredzēt norunātus augļus,, kuru apmēru var noteikt līgumslēdzējas puses pēc savstarpējas vienošanās, bet vienpusējos aktos — izdevējs pēc savā ieskata.

Skat. lik. kr. 1026. g. — 174, 1. pj

3426.        (pec Turp.). Augļu apmērs cieši janoteic akta vai darījuma. Kad tas nav darīts, kā ari tajos gadījumos, kad likums noteic aprēķināt likumiskos augļus, tas nolikts pa seši no simta gada. Augļi apreķinami tikai no paša kapitala. Bet kad nolikta termiņa nesamaksa augļus par ne mazāk kā gadu, tad, uz kreditora prasījumu, par viņam pienākošosaugļu sumu aprēķina no minētā termiņa likumiskos augļus.

P i e z I m e. Augļu sumu, kura palikusi nesamaksāta aktā noliktā termiņa, var uz pusu savstarpēju vienošanos pārvērst par atsevišķu paradu, izdodot no parādnieka puses sevišķu saistību par to; tāpat ari agrākās saistības vietā var izdot jaunu, ievedot tajā ari nesamaksātos augļus.

3427.    (pēc Turp.). Mantiskos darījumos, kuros nolīgto procentu apmērs pārsniedz likumiskos augļus, parādniekam ir tiesība katrā laikā, pec sešu mēnešu notecējuma no darījuma noslēgšanas, atdot kapitalu pēc piederības, tomēr ar to nosacījumu. Jka par to kreditoram jāpaziņo ne mazāk kā trīs mēnešus iepriekš.

Piezīme. Visi darījumi, kas noslēgti līdz 1882. gada 28. decembrim, izpildāmi uz agrāko noteikumu cieša pamata.

342S.(pēc Turp.). Procentu samaksas termiņš atkarājas no pusu savstarpējas vienošanās, kurām nav liegts noteikt viņu samaksu ari uz priekšu.

Piezīme (atcelta).[1925. g. 27. okt. (188) 1].

3429.       atvietots ar 3425, — 3427. panta (pec Turp.) noteikumiem.

3430.    Kreditoram ir atļautspar nenomaksātiem procentiem aprēķināt jaunus procentus, kad par nenomaksātiem procentiem izdota sevišķa parāda saistība vai kad par pašu kapitalu kopā ar nenomaksātiem procentiem saņemta agrākās parādzīmes vietā jauna.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

3431. — 3433atvietoti ar 3425. — 3427. panta (pec Turp) noteikumiem.

3434.     Procentus, kas samaksāti aiz maldības, bez pienākumā tos .maksāt, kā ari augstākus procentus nekā nācies, var prasīt atpakaļ.

Otrā nodaļa. Likumiskie zaudējumi un to atlidziba.

Pirmais n o d a 1 ī j u m s. Zaudējumu jēdziens un veidi.

3435.   Par zaudējumu atzīstams! katrs mantiski novērtējams pametums.

3436.   Zaudējums var būt vai nu tāds, kas jau noticis, vai tāds, kas vēl stāv priekšā: pirmajā gadījumā viņš dod tiesību uz atlīdzību, bet otrajā uz nodrošinājumu.

Piezīme. Šeit ir runa tikai par jau notikušu zaudējumu; par vēl priekšā stāvošu skat. 687., 982.—984. u. c. p.

3437.  Noticis zaudējums var but vai nu pozitivs (damnum emergens), t. i. kad ar to samazināta cietušā skaidrā manta, vai ari pastāvēt pelņas pazaudējumā (lucrum cessans), t. i. kad viņš kavējis noteikti sagaidamu mantas pieaugumu. Abi šie veidi kopā ņemti, attiecībā uz pienākošos atlīdzību par tiem, ir tas, ko sauc par interesi.

3438.  Zaudējums atzīstams par tiešu, kad viņš ir pretlikumīgas darbības vai bezdarbības dabiskās un nepieciešamās sekas; par netiešu — kad viņš cēlies no sevišķu apstākļu vai attiecību sagadīšanās; par nejaušu — kad viņa cēlonis pastāv notikumos, kurus nav bijis iespējams ne paredzēt ar cilvēka prātu, ne novērst ar cilvēka spēkiem.

3439.  Par nejaušu zaudējumu nevienam nav jāatlīdzina. Tādēļ, ja nešaušs šķērslis kavē kādam izpildīt uzņemto saistību, viņš atzīstams itkā būtu to izpildījis, ja vien līgumā viņš nav uzņēmies nejaušību uz savu risku.

Piezīme. Par izņēmumiem no šā noteikuma skat. augstāk, 2930.,

3318.     un turpm. p.. kā ari pie dažādiem atsevišķiem līgumu veidiem.

3440.   Katrs zaudējums, kas nav noticis nejauši, ir jāatlīdzina.

Otrais nodalīju m s.

Tiesība prasīt atlīdzību par zaudējumu.

3441.  Zaudējuma cietejam nav tiesības prasīt atlīdzību, ja viņš pats varējis to novērst, ievērodams pienācīgo uzmanību (3298. p.). Izņēmums no šā noteikuma pielaižams tikai tīša tiesību aizskāruma gadījumā.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par zaudējumiem, kādus cietušas pie karaspēka sastāva nepiederīgas personas šaujamos iecirkņos šaušanas apmācību laikā, atrodas Civillikumu (X. sēj. 1. d., pēc Turp.) 684. panta 1. piezīmē.

3442.  Prasīt atlīdzību var tiklab pats zaudējuma cietejs, ka ari viņa mantinieki.

3443.   Kad preteja puse zaudējuma nodarīšanu apstrīd, 'cietušam jāpierāda savi apgalvojumi, jo pats par sevi nav pieņemams, ka zaudējumu būtu nodarījuši citi.

P iezīme. Par līgumsoda attiecību pret zaudējuma atlīdzību skat.

3376.     p.

T r e š a i š n o d a 1 ī j u m s.

Atlīdzības pienākums.

3444.   Katram ir pienākums atlīdzināt zaudējumus, kurus viņš ar savu darbību vai bezdarbību nodarījis. No šā pienākuma neatsvabina pat tāda darbība, kura pati par sevi ir atļauta (3285. p.), ja piemēram kāds, nepieciešamā kārtā aizstāvēdamies, pārkāpis atļautas robežas, vai

Rautko izdarījis ar tiešu nolūku nodarīt otram zaudējumu. — Skat. augstāk, 8. p. piez. — Lik. kop. XV. sēj. 1. d., Sodu lik. 101. p.

Citātos minētam 1885. g. Sodu likumu 101. pantam atbilst 1903. g. Sodu likumu

45. p.

Aizrādījums uz 8. p. piez. (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3445.   Kaut gan bērniem, kas jaunāki par septiņiem gadiem, un personām, kurām trūkst prāta spēju, neatļautu darbību nepieskaita par vainu (3286. p.), tomēr viņu nodarītie zaudējumi jāatlīdzina no viņu mantas, ciktāl tas neatņem viņiem viņu uzturam nepieciešamos līdzekļus. Bet. ja pie tam būtu notikusi kāda nolaidība no to puses, kuru uzraudzībā minētās personas atrodas, tad atbildība par zaudējumiem vēršas vispirms uz nolaidībā vainīgo personu mantu.

3440.  Kas uzdevis otrai personai izdarīt kadu neatļautu darbību, atbild par šās personas darbību, kaut ari tā būtu pārsniegusi uzdevuma robežas. Tādu pašu atbildību nes ari tas, kas devis otram iemeslu tādai darbībai, no kuras cēlies zaudējums trešai personai.

3447.   Ja kāds nepiegriež vajadzīgo uzmanību izveļoties kalpotājus un citus darbiniekus un nepārliecinās papriekš par viņu spējām un noderību nest izpildāmos pienākumus, tad viņš atbild pār zaudējumiem, kādus viņš caur to nodarījis trešai personai.

3448.   Pienākums atlīdzināt par zaudejumiem pāriet ari uz viņu nodarītāja mantiniekiem.

Piezīme. Par šā noteikuma aprobežojumiem skat. 434., 435. un 465. p.

Ceturtais nodalījums.

Atlīdzības pienākuma apjoms.

3449.    Ja kadam nodarīts zaudējums ar otras personas pretlikumīgu darbību, ārpus līgumiskām attiecībām, tad zaudējuma nodarītājs atbild par visiem zaudējumiem (3437. un 3438. p.).

3450.    Ja atlīdzības pienākums izriet no kādas līgumiskas saistības pārkāpšanas, tad atlīdzības apmēru noteic šā līguma saturs.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas pie dažādiem atsevišķiem līgumiem.

Piektais nodalījums.

Zaudējumu novērtēšana.

3451.  Zaudējumus novērtējot ņemama vēra nevien galvenas lietas un tās piederumu vērtība, bet ari tas pametums, kurš netieši nodarīts, ar

zaudējuma nesēju notikumu, un proti: tādu lietu vērtības samazinājums, kuras pašas par sevi palikušas nebojātas, iespējamās pelnās nesaņemšana un ar bojājumu sagādātie ārkārtējie izdevumi.

3452.. Aprēķinot nesaņemto pelņu nav jāņem par pamatu tikai varbūtības, bet nedrīkst būt šaubu vai vismaz jābūt tādā mērā pierādītam, cik to prasa tiesisku pierādījumu spēks, ka šāds pametums cēlies, tieši vai netieši (3438. p.), no tās darbības vai bezdarbības, ar ko nodarīts zaudējums.

3453.   Kad nav termiņa sarnaksati naudas paradi, kreditoram ir tiesība prasīt kā atlīdzību par atkritušo peļņu tikai likumiskos procentus, ja vien viņš nevar noteikti pierādīt, ka viņa ciestie zaudējumi pārsniedz šo procentu sumu.

3454.   Lietu novērtējot jaievero ne vien viņa:s parastā vērtība, bet ari viņas‘sevišķā vērtība priekš zaudējuma cietēja. Vērtība, kura dibinās tikai uz personiskām tieksmēm (583. p.), nav jāievēro.

3455.   Kad lietas parasto vērtību (586. p.) var noteikti nosacīt, tad atlīdzība par visu zaudējumu nedrīkst pārsniegt lietas divkāršu vērtību. Bet ja priekšmeta būtība, daudzums un lielums nav cieši noteikti, tad zaudējums novērtējams pēc tiesas taisnīga ieskata.

3456. un 3457. (atcelti, pec Turp.).' [1889. g. 9. jul. (6187)]. —

Salīdz. Civilproc. lik. 485. un turpm. p.

3458.   Novērtējot zaudējumus, griežama vērība ari uz izpildīšanas vietu: ja tā bijusi noteikta pašā līgumā, tad jāievēro tā vērtība, kāda attīdzinamam priekšmetam bijusi šajā vietā; bet ja tā nav bijusi noteikta, tad noteicama tajā vietā pastāvošā cena, kur celta prasība par atlīdzību.

3459.   Ja zaudējums celies no tadu attiecību pārkapšanas, kas nodibinātas ar līgumu, kura izpildīšanai bijis noteikts zināms termiņš, tad šis termiņš jāievēro novērtējot zaudējumu. Bet ja līgumā nav bijis nolikts termiņš, tad novērtējot ņemams par pamatu tas laiks, kurā taisīts likumīgā spēkā nākušais spriedums par atlīdzības piespriešanu.

3460.   Ja atlīdzības prasījums izriet nevis no līgumiskas saistības pārkāpšanas, bet no darbības, kura pati par sevi bijusi neatļauta, tad zaudējuma vērtējums samērojams ar priekšmeta vērtību viņa bojāšanas laikā.

Devītā sadaļa. Prasījumu tālākdošana.

.

Pirmā nodaļa. Tālākdošanas pamati un veidi.

3461.  Prasījumi var pāriet no agrākā kreditora uz jaunu ar tālākdošanu (cessio), kura notiek vai nu

1)      pēc likuma, bez agrākā kreditora sevišķa gribas izteikuma (a),

vai

2)      pēc tiesas sprieduma, vai beidzot

3) pēc tiesiska darījuma, kuram ir vienāds spēks, neatkarīgi no tam, vai kreditors to noslēdzis uz likumiska pienākuma pamata, vai' labprātīgi (b).

(a) Skat. tālāk, 3461—3465. p. — (b) Skat. tālāk, 3466. p.

3462.  Lietvedim un vispār katram vietniekam uz savapilnvarojuma vai vietniecības pamata iegūtie prasījumi jādod tālāk tam, kā lietas viņš ved vai vispār ko pārstāv.

3463.  Ja kadam pienākas piegādāt vai dot kadu lietu, tad viņam jādod tālāk ari uz to attiecošies prasījumi.

3464.  Kam jaatlīdzina otram par nozaudētam vai sabojatam lietām, tas var prasīt, lai atdod viņam uz šīm lietām attiecošās prasības.

3465.  Valsts, ka ari pilsētas var prasīt no saviem parādniekiem, lai tie atdod viņām savus prasījumus pret trešām personām.

Piezīme. Citi gadījumi, kuros nepieciešama prasījumu tālākdošana, norādīti attiecīgā vietā. Skat. piemēram 2286. u. c. p.

3466.  Kas apmierina kreditoru parādnieka vieta, tam iepriekš vai tādas apmierināšanas laikā jāpielīgst, lai viņam atdod kreditora prasījumus, un ja tas izdarīts, tad prasījums pats par sevi uzskatams kā atdots viņam no apmierinājuma brīža.

Otra nodaļa. Tālākdošanas priekšmets.

3467.  Par tālakdošanas priekšmetu var būt visādi prasījumi, vienalga, vai tie izriet no līguma, vai no neatļautas darbības, starp tiem ari tādi, kuriem vēl nav iestājies termiņš, kā ari nosacīti prasījumi, kuriem vēl jāiestājas nākamībā, un pat tādi, par kuriem vēl nav zināms, vai tic iestāsies.

3468.     No 3467. panta noteikuma izņemami:

1)         Visi prasījumi, kuru izvešana saistīta, vai nu pē.c pusu vienošanās vai uz likuma pamata, ar kreditora personu.

3469.   2) Prasījumi, kuru priekšmetam, ja to izpildītu nevis īstajam kreditoram, bet kadai citai personai, vajadzētu pilnīgi pārgrozīties, kā piemēram personisku pakalpojumu vai personisku servitutu u. t. I. prasījumi.

Piezīme. Par to prasījumu tālākdošanu aizbildņiem, kuri vērsti pret viņu aizbilstamiem, skat. 389. p.

3470.   Prasības talakdošana, ja par to nav citādi norunāts, atzīstama par paša tā prasījuma^ tālākdošanu, kurš ir prasības priekšmets; bet uz personu, kurai dod tālāk, pāriet šeit katrā ziņā tikai prasījuma tiesība, bet ne tā līgumsikā attiecība, no kuras viņa izriet.

Trešā nodaļa. Tālākdošanas forma.

3471.   Talakdošanas līguma forma atkarajas pilnīgi no pusu ieskata. Parādnieka piekrišana, pret kuru prasījums vērsts, nav vajadzīga, un tālākdošana atzīstama par spēkā esošu, pat ja viņš neko par to nezinātu.

3472.    Ja par talakdodamo prasījumu sastādīts akts, tad, bez viņa nodošanas tai personai, kurai to dod tālāk, vēl vajadzīgs, lai par šo tālākdošanu tiktu vai nu taisīts uzraksts uz akta, vai sastādīts sevišķs dokuments.

Piezīme (strīpota). [1925. g. 27. okt. (188) II],

3473.   Paradrakstu var dot talak ar uzrakstu uz ta nevien uz zināmā kreditora, bet ari uz jebkura uzrādītāja vārdu. Pēdējās šķiras parādraksti, kā ari parādraksti ar blanko uzrakstu, padoti noteikumiem par uzrādītāja papīriem.

Piezīme. Par uzrādītāju papīru tālākdošanu skat. 3123. un 3124. p.

Ceturtā nodaļa. Tālākdošanas sekas.

3474.   Agrākais kreditors, neraugoties uz tālākdošanu, vēl joproj_ām skaitās par tādu līdz tam laikam, kamēr tālākdevuma ņēmējs nav dabūjis apmierinājumu no parādnieka, vai nav cēlis pret to prasību, vai vismaz nav pienācīgā kārtā tam paziņojis par tālākdošanu. Līdz tam pašam laikam var ari saistību samaksāt tālākdevējam, kā ari noslēgt ar viņu izlīgumu, un tāpat viņam paliek ari prasības tiesība.

3475.   Tālākdevuma ņemejs var no talākdošanas brīža darboties ar kreditora tiesībām un uz šā pamata rīkoties ar prasījumu pec sava ieskata, dot to savkārt tālāk citam un izvest to'pret paradnieku.

Vietēiie Civillikumi

3476.  Kaut gan talakdevuma ņemejs neiegūst ar tālākdošanu jaunas un lielākas tiesības, nekā bijušas tālākdevējam, bet pats prasījums pāriet uz viņu ar visiem tā piederumiem un tālākdošanas brīdī jau pastāvošām tiesībām, pat ari tad, ja tās būtu dibinātas uz personīgu labvēlību pret tālākdevēju, ciktāl tās nav tieši izņemtas no šā noteikuma.

3477.  Vēl nenomaksātie prasījuma procenti, ja tie nav sevišķi pielīgti, ari pāriet uz tālākdevuma ņēmēju.

3478.  Tālākdevējam jānodod tālākdevuma ņēmējam viss, kas noder par prasījuma pierādījumu vai kas var sekmēt tā piedziņu, kā ari viss tas, ko viņš saņēmis no parādnieka jau pēc tālākdošanas.

3479.  Tālākdošana nedrīkst kļūt par apgrutinajumu paradniekam, kādēļ tālākdevuma ņēmējs, ja viņam personīgi pieder kādas privilēģijas, nedrīkst tās izlietot pret parādnieku.

3480.  Paradnieks var celt pret talakdevuma ņemeju nevien visas savas ierunas pret viņu pašu, bet ari tās ierunas, kādas viņam bijušas pirms tālākdošanas un tās laikā pret tālākdevēju. Savus pretprasījumus, kuri viņam bijuši pret tālākdevēju tajā laikā, kad viņam paziņots par tālākdošanu, viņš var celt ieskaitam ari pret tālākdevuma ņēmēju.

3481.  Tālākdevējs atbild tālākdevuma ņēmējam par sava prasījuma pareizību, bet par tā drošību viņš atbild tikai tad^ ja ir zinājis par parādnieka maksātnespēju un ļaunprātīgi par to noklusējis, vai ari uzņēmies prasījuma drošību uz savu risku.

3482.  Tas, kas pircis naudas prasījumu zemāk par viņa nominālo; vērtību, nedrīkst prasīt no parādnieka vairāk, nekā pats par to samaksājis, līdz ar likumiskiem procentiem. Šis aprobežojums tomēr neattiecas uz strīdamiem un nedrošiem prasījumiem, kā ari uz uzrādītāja papīriem un uz parādrakstiem, kuri doti tālāk ar blanka uzrakstu; viņš at-ļ krīt ari tad, kad parādnieks izsacījis noteiktu piekrišanu tālākdošanai, vai kad tālākdošana notikusi likvidācijas gadījumā starp diviem un vairāk līdzdalībniekiem.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par līgumiskiem augļiem mantiskos darījumos un visādos aktos, ar kuriem nodibina pienākumu maksāt procentus, atrodas 3425. pantā (pēc Turp.). — Šī piezīme attiecas ari uz 4443. pantu.

Šis pants grozīts ar 1925. sr. 27, okt. noteikumiem (Lik. kr. 18®, II).

Desmita sadaļa. Prasijumu tiesības izbeigšanās.

..

Pirmā nodaļa. Prasījumu izpildīšana vispār un samaksa sevišķi.

Pirmais nodalījums. Izpildīšanas jēdziens un noteikumi.

3483.   Katrs prasījums izbeidzas pats no sevis, kad izpildīta viņam atbilstošā parādnieka saistība, t. i. apmierinot jeb nolīdzinot parādu (solutio). Ja prasījuma priekšmets ir nauda, tad izpildīšana pastāv tās samaksa.

. I

3484.   Prasījuma izpildīšana atzīstama par spēkā esošu tikai ar sekošiem nosacījumiem:

1)         kad to izdarījis, kā ari saņēmis tas, kam pienācās (a);

2)         kad tā izdarita īstā vietā (b);

3)         īstā laikā (c), un

4)         attiecīgā kārtā (d).

(a) 3485,—3492. p. — (b) 3493.-3504. p. — (c) 3505,—3513. p. — (d) 3514,—3530. p.

I.      Personas, kuj-as izpildījumu dod un izpildījumu (samaksu) pieņem.

3485.   Izpildījumu (samaksu) dot un pieņemt var ar likumīgu spēku, t. i. izbeidzot saistību, tikai tas, kas vispār bauda tiesību atsavināt.

i

*

3486.    Ja izpildījumu dod persona, kurai nav tiesības brīvi rīkoties ar savu mantu, tad to, ko viņa devusi apmierināšanai, var prasīt atpakaļ viņas likumīgais pārstāvis.

3487.    Ja prasījuma priekšmets attiecas vienīgi uz saistīta personīgo darbību, tad prasījums jāizpilda viņam pašam. Visos citos gadījumos prasījumu var izpildīt parādnieka vietā, pat bez viņa ziņas un pret viņa gribu, trešā persona.

3488.   Izpildījumam ir likumīgs spēks tikai tad, kad tas izdarīts kreditoram vai viņa likumīgam vietniekam (pilnvarniekam, aizbildnim vai aizgādnim, kārtu pārstāvim u. t. t).

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas 42. un turpm. p., 71.,

82.,       98., 216., 353. un turpm. p., 388., 2917. p., un XVI. sadaļā.

Piezīmē minētais'98. p. attiecas uz Igauniju.

3489.  Kas izpildījumu devis tadai persotiāi, kurai nav bijis tiesības to pieņemt, nav ar to atsvabināts no savas saistības pret kreditoru, bet var tomēr prasīt no pieņēmēja, lai tas atdod to, ko no viņa saņēmis.

. 26*

3490.  Ja izpildījuma pieņemšanai izdotu pilnvarojumu atcel, nepaziņojot par to parādniekam, tad izpildījums, kuru parādnieks devis pilnvarniekam, nezinādams par šo atcelšanu, uzskatams par spēkā esošu.

3491.   Ja tas, kas uzņemies parada saistību, pielīdzis sev tiesību izpildījumu dot vai nu kreditoram, vai kādai nosauktai trešai personai, tad pēdējai izdarītā samaksa ir pilnīgi spēkā pat ari tad, kad tā izdarīta pret kreditora gribu. Tomēr izdarīt samaksu uz šā pamata var tikai trešai personai pašai, viņai vēl dzīvai esot. bet ne viņas mantiniekiem, un tikai līdz tam laikam, kamēr kreditors par šo prasījumu nav cēlis prasību.

3492..Ja izpildījumu dod trešai personai, kurai nav uz to tiesības, vai kaut ari pašam kreditoram, bet nespējīgam to pieņemt (3485. p.), tad samaksa tomēr paliek spēkā, ja vien maksājums ieplūdis kreditora mantā un viņš to uzglabājis.

II.    Prasījumu izpildīšanas vieta.

A. Nenoteikta vieta.

3493.  Ja par izpildīšanas Vietu nav nekas norunāts un to nevar noteikt no paša darījuma rakstura, tad izpildījumu var prasīt vai piedāvāt katrā vietā, kur vien var to izdarīt bez apgrūtinājuma vai neērtības otrai pusei.

Piezīme. Vieta maksājumu iesniegšanai un pieņemšanai dažādās sabiedriskās kasēs noteikta viņu statūtos un iekārtās.

3494.  Kad paradnieks spiedis kreditoru celt prasību, tad maksajurns jāizdara prasības celšanas vietā, kuru ir tiesība izvēlēties kreditoram, ievērojot tomēr noteikumus par piekritību attiecībā uz parādnieku.

3495,  Speciāli noteikta lieta jādod tur, _kur tā prasījuma _izpildīšanas laikā atrodas. Bet ja saistītais ļaunprātīgi šo lietu aizgādajis prom no tās vietas, kur viņa līdz tam bijusi, tad viņam tā jāizsniedz tur, kur kreditors prasa.

3496.  Naudas paradi, ja nav norunāts citādi, samaksajami kreditoram tur, kur līguma izpildīšanas laikā ir viņa pastāvīgā dzīves vieta.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 18S, III) redakcijā.

3497.  Ja kreditors veļas saņemt speciāli noteiktu lietu (3495. p.) tādā vietā, kur pēc taisnības to nevar no parādnieka prasīt, tad piegādāšanas izdevumi un risks jāuzņemas viņam.

3498. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (ies) )].

B. Noteikta izpildišanas vieta.

3499.kad izpildīšanas vieta noteikta, tad kreditoram nav jāpieņem izpildījums nevienā citā vietā., kā ari viņam nav tiesības prasīt izpildījumu citur.

3500. ja izpildīšana notiek cita vieta neka noteikts, tad kreditors var prasīt atlīdzību ari par visiem saviem no tam ciestiem zaudējumiem.

3501.3499. panta nosacījums nekave kreditoru, ieverojot tomēr Civilprocesa likumu noteikumus par piekritību, celt savu prasību ari citā vietā, uz tāda pamata, lai parādnieks viņu apmierinātu vai nu noteiktā vietā, vai, ņemot vērā ar vietu saistītās intereses, tur, kur prasība celta. Uz tādu prasību tiesa no savas puses, rūpīgi apsvērusi abu pusu intereses un priekšmeta vērtības starpību abās vietās, taisa spriedumu par to, vai attiecīgā gadījumā dot vai izdarīt vairāk vai mazāk par to, kas īsti izpildāms.

3502.ja izpildīšanai noteiktas kopīgi vairakas vietas un ja pie tam izpildīt var pa dalām, tad kreditoram ir tiesība prasīt katrā no šīm vietām tikai dalu no . tā, kas_viņam pienākas. Tādēļ, ja viņš prasa visu vienā vietā, tad stājas spēkā 3501. panta noteikums.

3503.ja izpildīšanai noteiktas vairakas vietas alternatīvi, tad vietas izvēle piekrīt parādniekam. Bet ja aiz viņa vainas jau celta prasība, tad izvēles tiesība pāriet uz kreditoru.

1

3504.ja izpildīšanas vieta un priekšmets ir sava starpa saistīti ar alternativu nosacījunju (piemēram, kad parādnieks uzņēmies dot vai nu noteiktu lietu vietā A, vai zināmu sumu vietā B), tad kreditoram ir tiesība izteikt savu prasījumu ari tikai alternativi.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 18S, III) redakcijā.

111.     Izpildīšanas laiks.

3505.Kad izpildīšanas laiks ir cieši noteikts, tad parādniekam tas jāievēro, negaidot sevišķu kreditora atgādinājumu, bet tāpat ari viņam nav jāizpilda sava saistība agrāk, nekā pēc noliktā termiņa (dienas, mēneša un gada) pilnīga notecējuma.

ir ' !i : '; -'

3506.Kad izpildīšanai nav noteikts termiņš, tad kreditors var to prasīt katrā laikā, bet parādnieks var izpildīt katrā tādā piemērotā laikā.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (l.ik. kr. 188, III) redakcijā.

3507.Kad tada gadījuma (3506. p.) vajadzīha zinama mēra pagarināt termiņu izriet jau no pašas saistības rakstura, tad parādniekam,, ja viņš jau nav labprātīgi vienojies ar kreditoru, noliekams termiņš pēc

tiesas taisnīga ieskata, kiira pie tara ņem vērā tās vietas attālumu, kur izpildīšana^ jaizdara, izpildīšanai nepieciešamo laiku, citus pašā priekšmeta pastavošos šķēršļus un pusu varbūtējo noļuku.

3508. un 3509. (atcelti). [1905. g. 27. okt. (188) 1].

3510. Kad paradnieks samaksa bezprocentīgu paradu pirms termiņa, tad tiesība atvilkt sumu, kura atbilst procentu daudzumam par starplaiku no samaksas dienas līdz termiņam, viņam piešķirta tikai tādā gadījuma, ja viņam par to ir sevišķa noruna ar kreditoru. Bet ja pie tam nav nekas noteikts par atvelkamās sumas lielumu, tad parādniekam jāsamaksā tada suma, kura, kopā ar tās likumiskiem procentiem līdz tai dienai, kad samaksu īsteni pienācies izdarīt, līdzinātos parāda kapitalam.

35«. Ja kāds ar kreditora piekrišanu samaksa pirms noteiktā termiņa iest_ašanas procentīgu parādu, tad kreditors var prasīt procentus līdz pirmēji noteiktam samaksas termiņam.

3512-. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3513. (atcelts, pSc Turp.). [1888. g. 9. jun. (5308); 1889. g. 9. jul. (61S7)].

II.       Izpildīšanas veids.

A. Izpildījuma priekšmets.

3514. Izpildīšanai vajadzīgs, lai saistības priekšmets būtu izpildīts pilnīgi. Tādēļ kreditoru nevar piespiest pieņemt ne daļas nomaksu, ne kadu citu priekšmetu' tā vietā, kuru viņam tiesība p'rasīt. — Skat. 3542. p.

1. piezīme. Nevienu nevar piespiest pieņemt viņam pienācīgā parāda samaksai skaidras naudas vietā — vienalga, metalnaudā vai kreditzīmēs — uzrādītāja papīrus, kaut ari tie būtu valsts vai kreditkasu izdoti papīri.

2.piezīme. Sīkāki noteikumi par naudu, kādā samaksājami naudas parādi, atrodas vispārējos valsts likumos.

3.piezīme. Sevišķi noteikumi par piedziņu izdarīšanas kārtību atrodas Civilprocesa likumos.

Attiecībā uz 2 piez. sal. 1922. g. 3. aug. not. par naudu (Lik. kr. 146) un 1925.

18. marta pārgroz. un papild. šajos noteikumos (Lik. kr. 51).

3515. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3516.  Kreditors, labprātīgi pieņemdams daļas nomaksu, nezaude, attiecībā uz vēl palikušo nenomaksāto daļu, neko no savām tiesībām uz prasījumu visumā, tā tad ari uz blakus prasījumiem.

3517.  Kad saistības īstena priekšmeta izpildīšana izrādās neiespejaima, tad kreditoram, ja viņa prasījums caur to neatkrīt pavisam (-3439. p.), jāapmierinās ar to, ka viņam par to samaksā naudā pec parastas vērtības, ja vien aiz saistītā vainas nav dots iemesls uz kautkādām citām pretenzijām (3284. un turpm. p., 3306. un turpm. p.). —Sal. 2290. p.

3518. 3521. (atcelti). 11925. g. 27. okt, (188) 1].

3522.   Ja kreditors bez likumīga iemesla atteicas pieņemt parādnieka pienācīgā kārtā piedāvātu izpildījumu, vai ja tā pieņemšana nav iespējama tādēļ; ka nav zinama kreditora uzturēšanas vieta, vai ka viņš neierodas noliktā termiņā samaksai noteiktā vietā, vai ka viņa manta apķīlāta, vai aiz kautkādiem citiem iemesliem, tad parādu var dzēst ar izpildāmā priekšmeta attiecīgu iesniegumu (depositio).

3523. Minētais iesniegums (3522. p.) jaizdara taja tiesa, kurai piekrīt lietas iztiesāšana.

Piezīme (atcelta, pēc Turp.). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I, 312. p. l. pk.; 313].

3524.  Ja izpildāmo priekšmetu nevar iesniegt tiesai viņa paša īpašību dēl, tad 3522. pantā norādītos gadījumos parādniekam ir tiesība, kreditoram uz aicinājumu neierodoties, pārdot šo priekšmetu uz kreditora rēķinu.

i; ,

B.

3525— 3530. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

Otrais nodalījums.

Samaksas pierādījumi.

3531.  Pierādīt, ka samaksa tiešām izdarīta, piekrīt tam, kas to apgalvo.

3532. Pierādīt samaksu var ar visiem atjautiem līdzekļiem, bet sevišķi ar rakstiskiem apliecinājumiem jeb kvītēm, kuras samaksas saņēmējs nedrīkst atteikties parādniekam izdot.

3533. Samaksu var apliecinat vai nu uz paša parada akta, ja tads ! r, vai atsevišķi.

3534.       (atcelts, pēc Turp.). [1889. g. 9. jul. (6188.) Valsts pad. atz. XV].

3535.        atvietots ar civilprocesa likuma 457. panta noteikumiem.

3536.         ja vidzeme un kurzeme par nodevu, procentu un vispār visādu termiņa maksājumu samaksu kāds uzrāda kvitēs, kuras izdotas, bez jebkādā piebilduma, par trim termiņiem no vietas, tad pieņemams, kamēr nav pierādīts pretējais, ka viņš samaksājis ari par visiem iepriekšējiem termiņiem.

Tā kā šis izdevums attiecas tikai ttz Vidzemi un Kurzemi, vārdi „Vidzemē un Kurzemē“ atkrīt.

3537.        kad kvitē izdota par vispārīgu aprēķinu starp kreditoru un paradnieku, ar paskaidrojumu, ka visi rēķini viņu starpā izbeigti, tad visi tie maksājumi, kuriem līdz tam laikam iestājies termiņš, atzīstami par izpildītiem. Bet tādas vispārējas kvītes spēku nevar attiecināt uz posteņiem, par kuriem pierādītu, ka kvīti izdodot, tās izdevējs par viņiem nav zinājis. Tāpat ari tāda kvīte nevar būt par šķērsli prasīt atpakaļ visus maldīgi izdarītos liekos maksājumus.

3538.        kreditoram pec izpildījuma saņemšanas jaatdod parādniekam parāda akts, ja tāds ir.

3539.        ja parada akts atdots paradniekam, vai iznīcināts, pārstrīpots, ieplēsts vai saplēsts, tad no tam jāpieņem, ka parāds samaksāts, kas tomēr neatņem tiesību pierādīt pretējo.

3540.         ja kreditors parada akta nevar atdot tādēļ, ka tas nozaudēts, tad viņam jālūdz uz savu rēķinu attiecīgā tiesa, lai izsludina šo aktu par iznīcinātu (Mortificierung), toanēr tikai pēc tam, kad parāda suma, pēc parādnieka ieskata, vai nu iesniegta tiesā, vai izmaksāta pret galvojumu.

Trešais nodalījums.

Samaksas sekas.

3541.        parāda saistības samaksa nevien atsvabina paradnieku no jebkādas tālākas atbildības par to, bet līdz ar to izbeidz ari visus šās saistības blakus prasījumus, kuri dibināti uz galvojumu un ķīlu.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas 1414. un turpm. p. un XVIII sad. 3. nod.

3542.        ja kāds samaksā tikai daļu no sava parada, tad viņa maksājumu vispirms ieskaita vēl nenomaksātos procentos un tikai pēc tam palikušais atlikums izlietojams kapitala dzēšanai, ja vien kreditors nav bijis ar mieru pieņemt maksājumu tieši tikai uz kapitala rēķinu un par to kvitējis.

3343. Ja kads kreditoram parada uz vairākiem dažadiem pamatiem, tad vienīgi no parādnieka atkarājas, kurā parādā viņš grib ieskaitīt savu maksājumu. Bet ja viņš to nav noteicis, tad izvēle piekrīt kreditoram, tomēr ar nosacījumu, lai viņš pie tam darītu tā, kā viņš būtu darījis, ja pats būtu bijis parādnieks. Saskaņā ar to viņam jāieskaita saņemtais maksājums tajā parādā, kurš visvairāk apgrūtina, t. i. procentīgā, vai ar hipotēku vai galvojumu nodrošinātā, vai tādā, kuram jau iestājies termiņš (pretēji nosacītiem vai terminētiem parādiem), vai ari galvenā parādā (pretēji ar viņa galvojumu nodrošinātam). Kad vienam vai otram parādam nav šādu atšķirības īpašību, maksājums ieskaitams laika ziņā vecākajā parādā, bet starp vienāda vecuma parādiem — visos samērīgi. Bet katrā ziņā maksājums ieskaitams vispirms procentos, kuriem jau iestājies samaksas termiņš.

3544.  Kad kreditoram ir tiesiba sava parada samaksai pārdot ķīlas, tad no viņa paša atkarājas, kuru no vairākiem prasījumiem viņš grib dzēst tās pārdodot; bet ari šajā gadījumā ieņemtā suma ieskaitama vispirms procentos un tikai pēc tam kapitalā, bet attiecībā uz pēdējo — vispirms vecākajā parādā; bet ja ķīla nodrošina vienā laikā vairākus prasījumus, tad no viņas pārdošanas ieņemtā nauda sadalama uz visiem samērīgi.

Otrā nodaļa. Ieskaits.

P i r m a i s. n o d a 11 j u m s. Ieskaita jēdziens un noteikumi.

3545. Ar ieskaitu (compensatio) jasaprot prasījuma dzēšana ar pretprasījumu.

3546.  Paradnieks var, pret kreditora gribu, izvest savu pretprasījumu tikai tad:

1)    kad abu prasījumu priekšmeti ir vienādas šķiras (a);

2)    kad pretprasījumu neapstrīd (bX un

3)    kad abiem prasījumiem jau iestājies termiņš (c).

(a) 3547,—3551. p. — (b) 3552. — (c) 3553. un 3554. P.

3547.  Savstarpēju prasījumu šķiras vienādības noteikšanai nav jāievēro viņu izcelšanās pamata. Saskaņā ar to no lietiskam tiesībām izrietošos prasījumos var ieskaitīt no saistībām izrietošus prasījumus, tapat ari prasījumos pēc Ilgumiem — uz vienpusēju atļautu vai neatļautu darbību dibinātus prasījumus.

354S. Savstarpēju prasījumu sumu nevienādiba nav par šķērsli viņu ieskaitam; lielākā sedz mazāko līdz tās pilnam apmēram.

3549.  Ja parada un pretprasījuma samaksa jaizdara dažadas vietās, tad tas tapat nav par šķērsli viņu ieskaitam, tikai jāatlīdzina kreditoram (bet ne paradniekam, kurš prasa ieskaitu) par neērtībām, kādas viņam var rasties saņemot samaksu citā vietā.

3550.  PrasījumuL par kuru celta prasība, neraugoties uz to, var uzstādīt ieskaitam. Tādā gadījumā prasības iztiesāšanu aptur līdz tam laikam, kamēr nav izšķirts, vai prasījums, par kuru celta prasība, ir ieskaitams vai ne.

3551.   Savstarpēju prasījumu priekšmeti atzīstami par vienas šķiras priekšmetiem, kad ieskaitam liek priekšā atvietojamas lietas, kuru īpašības ir vienādas ar ieskaitāmām vai vēl labākas; kad prasījumu priekšmeti pieder pie viena un tā paša veida; beidzot, kad prasījumu mērķis ir tāda mechaniska darbība, ar kuru — neatkarīgi no tajā piedalošos personu dažādības un vispār pieņemot, ka personām šeit nav nozīmes,— ražo pilnīgi vienādus priekšmetus. Alternativos prasījumos ieskaits pielaižams tikai tad, kad tas, kuram ir izvēles tiesība, izvēlas vienādas šķiras priekšmetu.

3552.  Ieskaitam uzstādītām prasījumam jabut skaidram un neapstrīdamam, vai vismaz viņa noteikšana nedrīkst būt saistīta ar sarežģītu darbību, kura varētu sagādāt prasītājam netaisnu novilcinājumu.

3553.  Ieskaitam var uzstādīt tikai tādus pretprasījumus, kuriem viņu uzstādīšanas laikā jau iestājies termiņš.

3654. Ja prasījumiem, kuriem jau iestājies termiņš, dots termiņa pagarinājums tikai aiz saudzības, tad tas nav par šķērsli viņu uzstādīšanai ieskaitam; saskaņā ar to ieskaitu nekavē ari piešķirts moratorijs (3512. p.).

Pantā minētais 3512. p. atcelts (Lik kr. 1925. sr. ~ 1S8, I).

3555.  Pret prasību par tadas lietas atdošanu, kura nodota trešās personas glabāšanā, kā ari kuru pretinieks nelikumīgi sagrābis, ieskaits nav pielaižams.

3556.   Ieskaitu bez tam nevar izvest:

1)  pret sabiedrisku nodevu un klaušu prasījumiem no valsts vai pilsētas kases puses;

2) pret valsts pirkuma maksas prasījumu par pārdotām lietām;

3)pret tādiem pilsētu pašvaldību prasījumiem, kuri dibināti uz aizdevumu vai novēlēm vai kuru priekšmets ir izpildījums iepriekš noteiktām sabiedriskām vajadzībām. — Skat. augstāk, 272,3. p. piez.

3557. ieskaitam uzstādītiem prasījumiem vajag piederet pašam parādniekam; bet trešām personām piederoši prasījumi kreditoram, riav jāpieņem. Saskaņā ar to nevar uzstādīt ieskaitam pret saviem pašu parādiem ne aizbildnis sava aizbilstamā, ne pilnvarnieks sava pilnvarotāja prasījumus.

3558. no šā noteikuma (3557. p.), bez 3343., 3346., 3480. pantā norādītiem izņēmumiem, pielaižami vēl sekošie izņēmumi:

1)  galvinieks var uzstādīt ieskaitam tā parādnieka prasījumus, par kuru viņš galvojis;

2) kad pastāv laulāto mantas kopība, var ieskaitīt viņu personīgos prasījumos tos parādus, par kuriem atbild kopīgā manta;

3) mantinieks var ieskaitīt savam kreditoram tā parādus mantojuma atstājējam.

Piezīme. Par konkursā pielaižamo ieskaitu norādīts Civilprocesa likumos (1892. g. izd. 1899. p. pielikuma 16. p.).

Civilprocesa likumu pēdējais izdevums ir 1914. gad'a.

Otrais nodalījums. Ieskaita izvešanas kārtība un sekas.

3559.Paradriieka pretprasījums tikai tad dzēš viņa paradu, kad tas tieši uzstādīts Šim nolūkam.

3560. paradniekam ir tiesība prasīt ieskaitu katra laika, kaut ari jau pēc tiesas sprieduma, to izpildot vai jau izdarot samaksu, ja tikai viņš pierāda, ka viņa pretprasījuma izpildīšanaji vai samaksai nestāv ceļā nekādi šķēršļi.

3561.pieņemot pienācīga karta uzstādītu ieskaitu, prasījums pats par sevi tiek dzēsts, pilnīgi vai pa daļai, tāpat kā ar samaksu, tā tad ar visiem blakus prasījumiem (3541. p.), un pie tam no tā laika, no kura stāvējis pretim pretprasījums.

3562..         kas palaiž garām laiku ieskaita uzstādīšanai vai pavisam to neuzstāda, tas nezaudē tiesību uz pretprasījumu. Parādnieks, kas maldības dēļ nav izlietojis ieskaitu, var prasīt atpakaļ savu maksajumu, ja viņš neieskata par labāku izvest savu pretprasījumu.

3563. Ja ieskaits ar tiesas spriedumu noteikti vai klusējot atraidīts, tad ņemams vērā, vai tas darīts tādēļ, ka pats prasījums atzīts par nedibinātu, vai tādēļ, ka viņa raksturs neatbilst ieskaitam: pirmajā gadījumā, pēc tiesas sprieduma stāšanās likumīgā spēka, ieskaits vairs nav iespejams, bet otrajā viņš vēl atzīstams par iespējamu. Ja sakara ar sļrīdu pret pretprasījumu tā iesniedzējam atļauj celt sevišķu prasību, tad pedeja vēl iespējams ieskaitu izvest.

3564.Kam ir vairāki pretprasījumi, tas var uzstādīt ieskaitam vienu vai otru no tiem pec sava ieskata. Tāpat ari tas, kam jāapmierina vairaki parādu prasījumi, var izvēlēties, kuru no tiem viņš grib ieskaitīt savos pretprasījumos.

Trešā nodaļa. Prasījumu sakritums.

3565.   Prasijumi izbeidzas ar viņu sakritumu (confusio), kad kreditors un paradnieks apvienojas vienā personā.

3566.Kad tiesība ar saistību sakrīt tikai pa daļai, tad ari pats prasījums izbeidzas tikai samērīgā daļā.

3567.Kad apstaklis, kurš nosacījis tiesības sakritumu ar saistību, beidz pastāvēt, tad ari ar sakritumu dzisušais prasījums no jauna stājas spēka. — Sai. 2674. p.

3568.Ja paradnieka pienākumi pariet uz kadu no līdzkreditoriem (3332. p.) vai kreditora tiesības uz kādu no līdzparādniekiem, tad no tam pārējo līdzkreditoru un līdzparādnieku stāvoklis nekādā ziņā nepārgrozās.

3569. Ja viena un taja paša persona sakrīt dažadi uz vienu un to pašu priekšmetu vērsti prasījumi, tad tie visi patur savu patstāvīgo spēku, kas notiek ari tad. kad vairāku līdzkreditoru manta saplūst kopā vienā. Tāpat ari vairāku līdzparādnieku mantai saplūstot kopā vienā, viņu saistības nekādā ziņā nepārgrozās.

Piezīme. Par sakrituma iespaidu uz galvojumu skat XVIII sad.

3.     nod.

Ceturtā nodaļa. Darījuma dalibnieku savstarpēja vienošanās.

3570.Katram kreditoram ir tiesība atteikties no sava prasījuma: ja viņš to nedara testamentā, tad šim nolūkam vajadzīga savstarpēja vienošanās starp viņu un parādnieku, t. i. saistību atceļošs līgums. Vienpusējam paziņojumam par atteikšanos no sava prasījuma nav saistoša spēka priekš tā, kam prasījums pieder, izņemot tikai 3277. pantā norādītos gadījumus.

Sal. 2297. un turpm. p.

3571.         Atceļošu līgumu var noslēgt ari ar darījuma dalībnieku klusējot izteiktu gribu, kā piemēram, ja viena puse atdod atpakaļ parāda dokumentu un otra to pieņem, vai ja kreditors izdod neapstrīdamu kvīti (3535. p.), kaut ari samaksa nebūtu izdarīta, un parādnieks to pieņem.

Piezīme. No tam vien, ka parādniekam atdota atpakaļ ķīla, nevar taisīt sledzienu, ka parāds atlaists, ja vien tādu slēdzienu neattaisno sevišķi iemesli.

3572.Līgumu, kas noslēgts ar vienkāršu vienošanos, var ari atcelt ar tadu pašu vienošanos. Bet_ja līguma noslēgšanai bijusi vajadzīga sevišķa forma, tad tāda pati jāievēro ari viņu atceļot.

3573.Kad kreditors atceļoša līguma atteicas no sava prasījuma, pilnīgi vai pa daļai, bez jebkādas atlīdzības no parādnieka puses vai bez pretsaistības, tad tāds līgums padots noteikumiem par dāvinājumu.

_ 3574. Līgums, kurš nav vēl izpildīts ne pilnīgi, ne pa daļai, ar atcelumu tiek tā iznicināts, itkā viņa nekad nebūtu bijis. Tas pats noteikums ir spēkā ari tad, kad viens vai otrs no dalībniekiem pilnīgi atsvabinas no savas saistibas.

3575.Kad pilnīgi vai pa daļai jau izpildītu līgumu atceļ ar nosacījumu, lai izpildījumu atdod atpakaļ, tad no tam izriet jauns prasījums.

3576.Ja uz atceļama līguma pamata tresaš personas ir ieguvušas kadas tiesības, tad tādas tiesības nevar aizskarļt, atceļot minēto līgumu bez šo personu piekrišanas. — Sal. 3118. p.

Piektā nodaļa. Pārjaunojums.

3577.Katru prasījumu var atcelt, pārvēršot to jauna, ar darījuma dalībnieku sevišķu līgumu, kuru sauc par pārjaunojuma līgumu (novatio).

3578.Pārjaunojumu var izdarīt vai nu tādā kārtā, ka ari jaunajā prasījumā aba_s puses, t. i. tiesīgais un saistītais, paliktu tās pašas, kādas bijušas atceltā, pārgrozot tikai prasījuma pamatus un būtiskos nosacījumus, vai ari tā, ka pārgrozījums attiektos uz lietā piedalīgām personām un ka agrākā kreditora vai agrākā debitora vietā stātos jauni.

3579.Pārjaunojuma sekas ir tās, ka agrākais prasījums ar visām pie tā piederīgām blakus tiesībām (ķīlu, galvojumu, procentiem, līgumsodu) izbeidzas, itkā viņš būtu izpildīts, un viņa vietā nodibinās jauns prasījums, attiecībā uz kuru agrākā prasījuma blakus tiesības nav spēkā, ja vien nav tieši norunāts preiējais.

Piezīme. Par pārjaunojuma iespaidu uz ķīlu tiesībām un uz vispārējām parādu saistībām skat. 1589. (pēc Turp.) un turpm. p. un 3354. p.

Piezīmē vārdi ..pec Turp.'atkrīt, jo 1589. p. izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 187, III) redakcijā.

3580.    Pārjaunojums prasa:

1) lai līgumslēdzēji būtu spējīgi rīkoties ar savām tiesībām un stāties saistībās un

2)  lai_ abiem prasījumiem, kā atceļamam, tā ari jaunnodibinamam, butu likumīgs pamats.

3581.Aizbildnība stāvošās personas var parjaunot savus prasījumus bez aizbildņa piekrišanas tikai tiktāl, ciktāl ar to viņas uzlabo savas tiesības; bet ja vēlāk šīs personas grib atgriezties pie sava agrākā prasījuma, tad to viņas var izdarīt tikai noteikti atteicoties no jaunā.

3582. Svešu lietu pārziņiem atļauts izdarīt pārjaunojumu tikai tad, kad vini tieši uz to pilnvaroti va!i kad viņiem ir ģeneralpilnvara.

3583.Prasījumus var parjaunot ka pirms viņu termiņa notecejuma, tā ari jau termiņam iestājoties un pēc termiņa. Ar pārjaunojumu var atcelt ari vairākas šādas tiesības uz reizi.

3584.Pārjaunot var ari nosacītus prasījumus, kā ari pašu pārjaunojumu var izdarīt ar zināmiem nosacījumiem vai termiņu.

3585. Ja agrakais prasījums nav bijis spēka, tad par tadu pašu atzīstams ari viņa pārjaunojums; bet ja pārjaunojuma līgums nav spēkā, tad agrākā prasījuma tiesība paliek spēkā. Tas pats jāsaprot ari tajā gadījumā, kad jaunais prasījums sava paša rakstura dēļ paliek neizvests, kā piemēram, ja tas saistīts ar tādu nosacījumu, kas vēlāk neiestājas.

3586.Pārjaunojums nekad neiestājas pats par sevi, un nodoms noslēgt par to līgumu pusēm noteikti jāizsaka, vai vismaz tam jābūt nešaubami redzamam no darījuma apstākļiem.

3587.Kad rodas šaubas, līgums nav uzskatams par pārjaunotu un agrākais prasījums patur savu spēku sēkušos gadījumos:

1)       kad tikai pārgrozīti vai tuvāki noteikti maksājumu termiņi;

2) kad noteikts maksāt procentus no tāda parāda, kurš agrāk bijis bezprocentīgs;

3)        kad pārgrozīts procentu apmērs;

4/ kad parādam dots nodrošinājums;

5)        kad parāda suma samazināta, un

6)        kad izdots dokuments par jau pastāvošu parādu.

3588.  Ja agraka paradnieka vieta uz pārjaunojuma pamata jastajas citam (3578. p.), tad tas notiek: vai nu

1)  attiecīgi vienojoties kreditoram ar jauno parādnieku, bez agraka piekrišanas, vai

2)  pārvedot parādu no agrākā parādnieka uz citu ,m kreditoram pieņemot pēdējo agrākā vietā.

3589. Abos 3588. pantā norādītos līguma pārjaunojuma veidos agrakais parādnieks atsvabinās no savas saistības un neatbild par to pat ari tad, ja jaunais parādnieks izrādās vai vēlāk kļūst maksātnespējīgs, ja vien kreditors nav šim gadījumam tieši pielīdzis sev tiesību griezties no jauna pie agrākā, vai ja jaunā parādnieka maksātnespēja nav iestājusies pirms tā nosacījuma piepildīšanās, ar kādu izdarīts pārjaunojums, vai ari ja agrākais parādnieks rīkojies ļaunprātīgi.

3590. Jaunajam parādniekam (3588. p.) nav tiesības celt pret kreditoru ne tās ierunas, kuras viņam bijušas pret agrako paradnieku, ne tās, kuras pēdējam bijušas pret kreditoru.

3591. Izdarot pārjaunojumu, agraka kreditora vieta stajas jauns, ja pirmais nodod savu prasījumu otram, bet parādnieks atzīst to par savu kreditoru.

3592.  Jaunajam kreditoram (3591. p.), kad paradnieks viņu neapmierina, nav tiesības griezties no jauna pie agrākā kreditora, ja vien tāda tiesība nav bijusi tieši pielīgta; bet tāpat ari pret viņu nevar celt tās ierunas, kuras parādniekam bijusi tiesība celt pret agrako kreditoru.

Sestā noda[a. izlīgumi.

Pirmais nodalījums.

Izlīgumu jēdziens un noteikumi.

3593. Ar izlīgumu jāsaprot tads līgums, ar kuru ta dalībnieki kadu strīdamu vai kā citādi apšaubamu savstarpēju tiesisku attiecību pārvērš, savstarpēji piekāpdamies, par nestrīdamu un neapšaubamu.

3594. Izlīgumu var noslēgt katra lietā piedalīga persona, kurai fr tiesība rīkoties ar savu mantu.

3595.  (pēc Turp.). Izlīgumu var noslēgt ari vietnieks, tikai ar to nosacījumu, lai viņš būtu tieši uz to pilnvarots. Ģeneralpilnvara šim nolūkam nav pietiekoša.

Sal. Civilproc. lik. (1914. g. izd.) 250. p.

3596.    izlīgumam jāattiecas uz apšaubamu priekšmetu.

3597. lieta, kas nobeigta ar spēka stājušos tiesas spriedumu, nevar būt par izlīguma priekšmetu; bet izlīgums nav aizliegts attiecībā uz pašu sprieduma izpildīšanas veidu.

3598.  atvietots ar civilprocesa likumu (1360. un 1364. p.) noteikumiem.

3599.pavisam aizliegti vai pielaisti tikai ar nosacījumiem ir izlīgumi:

1)       par noziegumiem (a);

2)        par uzturu (b), un

3)        par laulības turpināšanu (c).

(a) Skat. 3600. un 3601. p. — (b) Skat. 3602. un 3603. p; — (c) Skat 3604. p.

3600. izlīgumi par noziegumiem un pārkāpumiem atļauti tikai tad, kad noziegums vai pārkāpums pieder pie tādiem, kas vajājami tiesas ceļā tikai uz cietušā sūdzību; bet ari tādos gadījumos jāievēro Sodu likumos noteiktie izņēmumi. — Skat augstāk, 8. p. piez.

Skat. paskaidr. pie 3337. p.

Skat. Kriminalproc. lik. (1926. g. izd.) 6. un turpm. p.

Aizrādījums uz 8. p. piez. (pēc Turp,) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3601. izlīgumi par atlīdzību privātpersonām par viņām nodarītu neatļautu darbību nav aizliegti. — Skat. augstāk, 8. p. piez.

Skat. Kriminalproc. lik. (1.9'2C. g. izd.) 6. un turpm. p.

Aizrādījums uz S. p. piez. (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3602.izlīgumi par nākošām laikam ar testamentu novēlētu uzturu jāapstiprina tiesā, bet ja tas nav darīts, tad apgādājamam ir tiesība darījumu apstrīdēt.

' i

Piezīme. Izlīgumi par nākošam laikam ar testamentu novēlētu uzturu jāapliecina pie notāriem. — Šī piezīme attiecas ari uz 3603. p.

3603. ja izlīguma priekšmets ir uzturs, kurš piešķirts nevis ar testamentu vai dāvinājumu nāves gadījumam, bet pēc līguma, vai kaut ari noteikts ar testamentu, bet kura izpildīšanas termiņš jau iestājies, tad tāds izlīgums ir saistošs ari bez apstiprināšanas tiesā. — Skat. augstāk, 3602. p. (piez., pēc Turp.).

3604.visi izlīgumi, kuru priekšmets ir likumīgas laulības atcelšana vai pat tikai likumīgu laulāto atšķiršana, ir aizliegti. — Skat. augstāk, s. p. (piez., pēc Turp.).

Aizrādījums uz S. p. piez, (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3597.Izlīgumus var noslēgt, kur tas likumā nav tieši noteikts citādi (3598. un. 3602. p.), jebkādā formā, tā kā viņu spēkā esamībai pietiek vienīgi ar pusu savstarpēju vienošanos.

Piezīme. Šajā (3605.) pantā norādītais 3598. pants atvietots ar Civilprocesa likumu (1S60. un 1364. p.) noteikumiem.

Otrais nodalījums.

Izlīgumu sekas.

3598. Izlīguma sekas ir tas, ka izlīdzējs atteicas no saviem prasījumiem un to vietā iegūst viņam ar izlīgumu piešķirtās tiesības. Ar to tomēr nenodibinās pats par sevi pārjaunojums, ja nav tādam vajadzīgo noteikumu (3577. un turpm. p., 3586. un 3587. p.).

3599.Izlīgumam ir vienāds spēks ar likumīgā spēkā stājušos tiesas spriedumu, un tādēļ izlīgumā noteikto nevar vienpusēji ne apstrīdēt, r.e atcelt.

3600. Ja viens no izlīguma dalībniekiem izlīgumu neizpilda, tad otram ir tiesiba tikai prasīt tā izpildīšanu; bet izvest agrāko, ar izlīgumu izbeigto prasījumu viņš vairs nevar.

3601. Ja lieta, kas atdota kadam izpildot izlīgumu, tiek attiesata, tad tas dod tiesību tikai prasīt atbildību, bet nevis atkāpties no izlīguma.

3602. Izlīguma spēks vispār neattiecas uz trešām personām; bet attiecībā_uz blakus saistlbu nesējiem, ja izlīgums neietver pārjaunojumu, tas ir spēkā tikai tādā mērā, kādā ar to samazinās viņu pienākumi; turpretim šo pienākumu palielinājums bez viņu piekrišanas nav pielaižams.

3603. Izlīgums nav_attiecinams uz tādām tiesiskām attiecībām, kuras to noslēdzot nav paredzētas. Starp dalībniekiem noslēgts vispārīgs izlīgums par viņu savstarpējiem prasījumiem nav spēkā attiecībā uz tām pretenzijām, kuras viņi pie tam acīmredzot nav nemaz domājuši, un vēl jo mazāk uz tām, kuras radušās tikai pēc izlīguma noslēgšanas.

3612..         Izlīgumam, kurš tikai nodomāts, bet nav vel noticis, nav nekāda spēka, un cerībā uz tā noslēgšanu izdarītā piekāpība nav nekāds pierādījums pret piekāpušos.

Trešais nodalījums. Izlīgumu atcelšana.

3613. Ikvienu izlīgumu var atcelt uz pusu savstarpēju vienošanos.

361-4. Izlīgumu noslēdzot lietots viltus vai spaidi dod iemeslu izlī gumu apstrīdēt.

Vietējie civillikumi. 27

3615. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) I],

3616.        maldība, kas notikusi izlīgumu noslēdzot, var but par iemeslu viņa apstrīdēšanai tikai tad, kad tas apstāklis, kurš bijis nevis par izlīguma tiešo priekšmetu, bet par viņa pamatu un pie tam pieņemts par patiesi pastāvošu, vēlāk izrādās par nepareizu. Bet ja pārpratumu, kura dēļ izlīgums noslēgts, vēlāk novērš, tad izlīgums paliek pilnīgā spēkā.

Septītā nodaļa. Tiesas spriedums

3617.        prasījums, kurš kreditoram atraidīts ar likumīgā spēkā stājušos tiesas vai šķīrējtiesas spriedumu, izbeidzas ar visām pie tā piederīgām blakus tiesībām.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par likumīgā spēkā stājušos tiesas spriedumu iespaidu atrodas Civilprocesa likumos.

Astotā nodaļa. Dzēšamais noilgums.

Pirmais nodalījums. Noilguma būtība un viņa termiņi.

3618.        katrs prasījums, kuru attiecīga persona neizved nolikta kartībā un likumā noteiktā noilguma termiņā, uzskatams par dzēstu.

3619.        paradnieks, no kura prasa izdot noteiktu svešu lietu, nevar atsaukties uz noilgumu, ja pretējā puse pierāda, ka viņš vai viņa priekšgājējs nav pa visu noilguma laiku valdījuši šo lietu labticībā. Citādiem prasījumiem, kā piemēram tādiem, kuru priekšmets ir naudas sumas samaksa, parādnieka labticībā nav nepieCiesšams noteikums.

3620.        visi prasījumi, kuri nav noteikti izņemti no noilguma iespaida (a) un kuru izvešanai*.nav likumā noteikti īsāki termiņi (b), izdziest, kad tas, kam tiesība uz viņiem, neizved tos desmit gadu laikā.

(a) Skat. 3635. un turpm. p. — (b) Skat. 3621. uņ 3622. p.

3621.         (atcelts). [1924. r. 28. aug. (138) iĻ 1].

3622.        īsākie noilguma termiņi noradīti šā kopojuma attiecīgos pantos, noteikumos par dažādiem prasījumiem un prasībām.

Piezīme. Par laika aprēķināšanas kārtību attiecībā uz noilguma termiņu skat. augstāk. 3062. p.

Otrais nodalījums.

Noilguma iesākums.

3623.       noilgums iesākās tikai ar to dienu, kura prasījums atrodas tādā stāvoklī, ka pret parādnieku, kurš nav izpildījis savu pienākumu, nekavējoties var celt prasību, kaut ari tomēr vēl nebūtu ne parādnieks liedzies izpildīt, ne ari kreditors viņam to atgādinājis. Saskaņā ar to noilguma tecējuma iesākumam vajadzīgs: nosacītiem prasījumiem — lai nosacījums jau būtu piepildījies, bet terminētiem prasījumiem — lai termiņš jau būtu notecējis.

Piezīme. Gadījumi, kuros noilguma tecējumam nolikts sevišķs iesākumā termiņš, norādīti attiecīgā vietā.

362,4. Kad tieši noteikts, ka saistības izpildīšanai jagaida kreditora uzteikums vai atgādinājums, tad noilguma termiņš skaitams nevis no faktiskā uzteikuma dienas, bet no tā laika, kad kreditoram radusies tiesība uzteikt un kad vispār tāds uzteikums kļuvis iespējams.

3625.       dažos gadījumos noilgumu aprēķinot var atskaitīt zināmu laiku vai nu viņa sākuma atlikšanai vai tecējuma apturēšanai, tā tad vispār viņa termiņa_ pagarināšanai. Pie tādiem gadījumiem pieder sekošie:

1)         kad parādniekam piešķirts moratorijs (3512. un 3513. p.);

2) kad tiesu darbība kara apstākļu dēļ pagaidām pilnīgi pārtraukta (justitium); tādos gadījumos noilguma tecējums apturēts uz visu to laiku, kamēr piešķirtais moratorijs spēkā vai kamēr tiesu.darbība pārtraukta:

3) zem vecāku varas stāvošu bērnu un aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošu personu prasījumi; šeit .noilguma tecējums apturēts uz visu to laiku, kamēr turpinās vecāku vara, aizbildnība vai aizgādnība;

4) noilguma termiņš sievas prasībai par viņai piederošu nekustamu īpašumu atsavināšanu, kuru izdarījis viņas virs, iesākas' tikai no tās dienas, kad izbeidzas laulība;

5) tādu personu prasījumiem., kuras atrodas valsts dienestā ārpus valsts robežām, noilguma termiņš apturēts pa viņu prombūtnes laiku;

6)prasījumiem, kas vērsti pret mantiniekiem, noilguma termiņš apturēts pa inventārā sastādīšanas laiku (2654. p.).

1.         punktā minētie 3512. un 3513. p. atcelti.

3626.       tas personas nezinašana, kurai ir prasības tiesība, nenoverš noilguma spēku, izņemot tikai zemāk, 3627. pantā norādīto gadījumu.

3627.       gada un dienas noilgums (3060. p.) visiem bez izņēmuma promesošiem aprēķinams no dienas., kad viņiem kļuvusi zinama viņu tiesība uz prasību. Ja „Valdības Vēstnesī“ ievietots sludinājums tiesību pieteikšanai gada un dienas laikā, tad noilgums aprēķinams ari promesošiem no sludinājuma dienas. Tomēr ari gadījumos, kad noteikts gada un dienas noilgums, ari promesošie galīgi zaudē tiesību uz prasību, izņemot 3625. pantā. aprādīto gadījumu, pēc desmit gadu notecējuma no dienas, kad tiesība uz prasību radusies.

Šis pants izteikts 1924. g. 28 aug. noteikumu (Lik. kr. 138, II) redakcijā.

27*

3628.     periodiskiem izpildījumiem un maksājumiem, ka piemēram procentiem, uzturam, mūža rentēm, realnastam u. t. I., katram atsevišķam izpildījumam iesākas ari sevišķs noilgums, skaitot ar to dienu, kurā tam iestājas termiņš. Bet ja pati tiesība, ar kuru šie periodiskie izpildījumi nodibināti, ir dzēsta uz noilguma pamata, tad vairs nevar prasīt ari atsevišķu izpildījumu, kaut ari vēl nebūtu notecējis tam noteiktais paitstā. vīgais noilguma termiņš.

Trešais nodalījums.

Noilguma pārtraukums.

3629. tiesības jzvešana tiesas ceļā, ceļot prasību attiecīga tiesa vai pie izvelēta šķīrējtiesneša, pārtraijc noilgumu, pie kam jau notecējušais laiks vairs nav ieskaitams un sākas jauns noilguma termiņš.

Piezīme (atcelta, pgc Turp.). [1889. g. 9. jul. (6188) nol. I, A, 104., 317.—358. p.].

3630. ja ar prasības celšanu uzsākto lietu prasītājs neturpina, tad noilguma tecējums atkal atjaunojas no tās dienas, kad viņam vajadzēja lietu tālāk virzīt, t. i. no pēdējā viņam noliktā un viņa garām palaistā termiņa. 8ā jaunā noilguma termiņš vienmēr ir desmit gadu, kaut ari pirmējais būtu bijis īsāks.

3631. prasības celšana partrauc noilgumu attiecība uz visu prasījumu, kaut ari tā būtu papriekš celta tikai par zināmu daļu no šā prasījuma.

Piezīme. Par noilguma pārtraukšanu prasījumos pret līdzparādniekiem skat., augstāk, 3353. p.

3632.    (atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) ii, 1].

3633.  rakstisks atgādinājums parādniekam pārtrauc noilgumu.

Šis pants izteikts 1925'. g. 27. okt. noteikumu (L.ik. kr. 188, III) redakcijā.

3634. noilgums tiek pārtraukts, ja viņa tecējuma laikā parādnieks kautkādā kārtā atzīst kreditora tiesību, vai nu lūdzot pagarināt termiņu, vai izdodot par to pašu parādu jaunu dokumentu, vai samaksājot daļu no parāda, vai maksājot procentus, vai ari dodot ķīlu vai galvojumu.

Ceturtais nodalījums. Gadījumi, uz kuriem noilgums neattiecas.

3635.  (atcelts). [1924. g. 28. aug. (138) ii, 1],

3636. noilgums neattiecas uz zemes grāmatās ievestiem prasījumiem, izņemot no tādiem prasījumiem izrietošas blakus tiesības, ka pie

mēram nokavētus procentus vai citas tam līdzīgas blakus saistības. — Skat. augstāk, 40S. p. (piez., pēc Turp).

3637.       uz prasībam par strīdamu robežu pārbaudīšanu noilgums neattiecas.

Par diviem gadījumiem, uz kuriem neattiecas dzēšamais noilgums, skat. 1485. p. un XII sad. 1. riod. 4. nodal.

3638.       uz valsts prasījumiem noilgums attiecas tapat ka uz privātiem.

1.  piezīme. Izņēmumi no šā noteikuma (3638. p.), zīmējoties uz nodokļu (a) un sabiedrisko klaušu (b) parādiem, kā ari uz dažiem citiem gadījumiem fiska tiesībās, uz kuriem noilgums neattiecas, norādīti Valsts Likumu kopojumā (c).

(a) Lik. kop. V sēj. Nodokļu nolik. 572. p.; Nodevu nolik. 359. p. — (b) Turpat, IV sēj. Zemes klaušu nolik. 93. p. — (c) Turpat, III sēj. Pensiju nolik, 154., 155, p., IV sēj. Jaunkareivju nolik. 509. un 724. p.

2.  piezīme. Nodoklu nolikuma, 1857. g. izd., 572. pants atbilst Tiešo nodokļu nolikuma, 1903, g. izd., 3. pantam; Nodevu nolikuma, 1857. g. izd., 359. pants atbilst Nodevu nolikuma, 1903. g. izd., 6. pantam; Zemes klaušu nolikuma, 1857. g. izd., 93. pants atbilst tā paša nolikuma, 1899. g. izd., 11. pantam; Pensiju nolikuma, 1857. g. izd., 154. un 155. pants atbilst Pensiju nolikuma, 1896. g. izd., tiem pašiem pantiem. Jaunkareivju nolikums (1862. g. izd.) atvietots ar Karaklausības nolikumu (1897. g. izd.). ļ

Tiešo nodokļu nolikuma, kā ari Nodevu nolikuma pēdējais izdevums ir 1914. 2.

Pensiju nolikums atvietots ar Noteikumiem par karavīru un valsts ierēdņu un kalpotāju pensijām (Lik. kr. 1922. g. — 18; 1927. g. — 114) un ar Skolotāju pensiju likumu (Lik. kr. 1925. g. — 48; 1926. g. — 49).

Kriev, kara klausības nolikums atvietots ar Kara klausības likumu (Lik. kr. 1933. g. — 94; 1924. g. — 169; 1925. g. — 52; 1926. g. — 67 un 112).

Piektais nodalījums. Noilguma sekas.

3639.       ar noilguma termiņa notecejumu izbeidzas nevien prasības tiesība, bet ari pati prasījuma tiesība. Tādēļ nokavētu prasījumu nevar pieteikt ari ieskaitam ierunas veidā.

3640.        ja parādnieks aiz kautkāda iemesla izpilda tādu saistību, kura uz noilguma pamata dzēsta, tad viņam nav tiesības prasīt no kreditora atpakaļ to, ko viņš tam jau izpildījis.

Vienpadsmitā sadaļa. Prasijumi no saistībām, kas paredz atdošanu.

..

Pirmā nodaļa. Aizdevuma līgums.

Pirmais nodalījums. Aizdevuma līguma jēdziens un noteikumi.

3641.        ar aizdevuma līgumu jasaprot zinama daudzuma atvietojamu lietu nodošana cita īpašumā, ar pienākumu atdot saņemto tādā pašā daudzuma un tādas pašais šķiras un labuma lietās.

3642..     līgums, ar kuru viena puse apsola aizdevumu dot, bet otra to pieņemt, atzīstams par spēkā esošu tikai no tā laika, kad līgumslēdzēji vienojas savā starpā par paredzētā aizdodamā daudzuma apmēru. Ja apsolītājs pēc tam atteicas no izpildīšanas, tad viņam jāatlīdzina otrai pusei visi no tam radušies zaudējumi.

3643.       aizdevuma saņēmējs uzņemas risku par viņam nodotām lietām.

3644.       aizdevums īstenībā nav nekas cits kā atsavinājums, un tādēļ aizdot var tikai tas, kam vispār ir tiesība atsavināt savu mantu; aizbildnībā stāvošām personām šās tiesības nav.

3645.       aizdevējam jābūt vai nu aizdodamo lietu īpašniekam, vai jarīkojas to īpašnieka uzdevumā vai ar viņa piekrišanu.

Piezīme. Par tādu personu aizdevumiem, kuru pārziņā stāv valsts kases, skat. Valsts Lik. kop. X sēj. 1. d., Civillikumu 2048. un 2049. p.

3646.       kopīpašnieka dots aizdevums ir spēkā tikai tās daļas apmērā, kāda viņam pieder no kopīpašuma.

3647.       noziedzīgi iegūtu lietu aizdevums nav spēkā.

364S. Pilnvarnieka dots aizdevums kaut ari ir spēkā, bet tikai tad, ja aizdošanas laikā pilnvarotājs vēl ir dzīvs. Pretējā gadījumā aizdevumam nav saistoša spēka, kaut ari noslēdzot aizdevuma darījumu pilnvarojuma izbeigšanās ar pilnvarotāja nāvi vēl nav bijusi zinama.

3640.        ja kāda vietnieks dod aizdevumu viņa vārdā, tad tiesība to atprasīt pieder katrā ziņā atvietojamam, vienalga, vai aizdotas viņa paša vai viņa vietniekam piederošas atvietojamas lietas.

3650.        ja ' kautkas aizdots citas personas varda, bez viņas 'ziņas un pjekrišanas, tad, vēlāk šai personai tādu aizdevumu apstiprinot, viņa iegūst ari prasījuma tiesību. Bet ja viņa aizdevumu neapstiprina, tad par kreditoru uzskatams tas, kas aizdevumu devis.

3651.       aizdevuma līgums, ko noslēgusi persona, kurai nav uz to tiesības (3644.—3648. p.), var kļūt par spēkā esošu:

1) kad aizdevējs vēlāk, iegūstot īpašumu vai tiesību rīkoties ar savu mantu, kļūst spējīgs slēgt šādus aktus;

2)kad aizņēmējs saņemto aizdevumu izlieto labticībā, vai

3)kad viņš šo aizdevumu sajauc ar savu īpašumu tādā kārtā, ka nav iespējams vienu no otra atdalīt.

3652.       aizņēmējam vajag būt spējīgam stāties likumīgās saistībās; un tādēļ tāds aizņēmums, kuru noslēgusi aizbildnībā vai aizgādnībā stāvoša persona, bez aizbildņa vai aizgādņa līdzdalības, nav spēkā. Aizdevējs tomēr var prasīt atpakaļ visu to, kas patiesi izlietots aizņēmējam par labu.

3653.       pa pravas laiku tiesnešiem aizliegts ņemt no prāvniekiem naudas aizdevumus.

Piezīme. Baznīcu, draudžu un citu sabiedrību tiesība saistīties aizdevumu līgumiem noteikta viņu sevišķās iekārtās. — Skat. piem. Lik. kop. XI sēj. I d., Citticību nolik. 620. p.

Citticību nolikuma 020. pantam 1857. g. izdevumā atbilst Citticību garigo lietu nolikuma 1896. s. izd. 729. p.

ļ .

3654.       līgumslēdzējiem vajadzīgs nodoms noslēgt aizdevuma līgumu. Ja šis nodoms pastāvējis iekš tam, lai savā laikā atmaksātu tikai daļu no aizņemtās sumas, tad par aizdotu atzīstama tikai šī dala, bet pārējais šaubu gadījumā uzskatams par dāvinātu.

3655.       aizdevums var but spēka ari nenododot pašas lietas, ja līgumslēdzēji vienojas, lai aizņēmējs atstāj pie sevis kā aizdevumu citas atvietojamas lietas, kuras viņš savkārt ir parādā aizdevējam uz kāda cita pamata.

3656.       ja kads nodod otraņi kādu neatvietojamu lietu, lai tas to pārdotu un pēc tam atstātu pie SĢvis ieņemto sumu kā aizdevumu, tad saņēmējs uzņemas risku par lietū no tās dienas, kad tā viņam nodota; bet pats aizdevums uzskatams par izdarītu tikai no tā laika, kad saņēmējs dabūjis pārdodot ieņemto sumu.

3657.        ja aizņēmējs, saņemot aizdevumu, maldījies par aizdevēja personu, tad aizdoto lietu īpašnieks, neraugoties uz to, atzīstams par šā aizdevuma kreditoru.

Otrais nodalījums.

Aizdevuma atmaksa.

3658.        aizņēmējam jāatdod tāda pati suma vai tas pats daudzums, ltadu viņš saņēmis.

3659.        ja aizdota labiba vai citas atvietojamas lietas, izņemot naudu, j^atdod naudā, tad pie tam jārēķina ne tās tirgus cenas, kādas pastāv aizdevuma atdošanas laika, bet tās, kādas bijušas tā noslēgšanas laikā. Ja aizdod vērtspapīrus, tad viņu vērtība noteicama pēc tā kursa, kāds pastavejis aizdevuma noslēgšanas laikā.

,3660. Aizdevumu var atmaksāt ari citādā naudā, nekā tas bijis saņemts, ja vien nav tieši norunāts pretējais; vajadzīgs tikai, lai atmaksājamās naudas apgrozības vērtība līdzinātos tai vērtībai, kāda bijusi aizdotai naudai aizdevumu noslēdzot. Bez tam kreditoru nevar piespiest pieņemt atmaksu citādā naudā, kā apgrozībā esošā valsts naudā.

Skat. 1922. g. 3. aug. not. par naudu (I.ik. kr. 146) ar 1925. g. 18. marta pārgrozījumiem un papildinājumiem (Lik. kr. 51). kā ari Lik. kr. 1924. g. — 183 (beig. 3. pk.).

3661. Ja to naudu, kada pec līguma parads jaatmaksa, nevar dabūt tādēļ, ka tā izņemta no apgrozības, tad atmaksu var izdarīt, samērīgā vērtībā, apgrozībā esošā naudā.

3662-Un 3663. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3664. Ja aizdevums jaatmaksa uz uzteikumu, tad termiņš apreķinams no tās dienas, kad uzteikums paziņots parādniekam; bet kad uzteikuma termiņš nav noteikts, tad tas pieņemams sešus mēnešus garš. .

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

3665—3667. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

3668.       procenti par aizdevumiem dodami tikai tad, kad tie bijuši tieši norunāti vai kad parādnieks pielaidis nokavējumu.

3669.        ja procentu nomaksas termiņš nav noteikts, tad tiemaksajami ikgadus, aizdevuma noslēgšanas dienā, par notecējušo gadu, bet aizdevumiem uz īsāku termiņu nekā gadu — reizē ar kapitala atdošanu.

3670.         ja kreditors ņem procentus par zināmu laiku uz priekšu, tad, kaut ari viņam ir tiesība pirms šā laika notecējuma kapitalu uzteikt, tomēr pašu aizdevuma atmaksu viņš var prasīt tikai pēc šā laika notecējuma.

T r e š a i s n o d a 11 j u m s.

Parādraksti.

3671.        sastadīt vai nesastadīt par aizdevuma līgumu paradrakstu, atkarājas pilnīgi no pusu vienošanās — Skat. 2994. p.

3672.         3679. (atcelti, pēc turp.). [1889. g. 9. jul. (6188) valsts pad. atz. xv].

Otrā nodaļa. Spēkā neesoša parāda izpildījuma atprasijums.

Pirmais nodalījums. Atprasījuma tiesības jēdziens un noteikumi.

3680.        kas bez likumīga pamata un tikai maldīgi uzskatīdams to par savu pienākumu, kautko izdara vai apsola izdarīt otram par labu, tas var prasīt vai nu lai atdod tādu izpildījumu, vai lai atsvabina viņu no dotā apsolījuma.

3681.        Šads prasījums pielaižams tikai tad, ja maldīgi iedomātā parāda saistība tiešām pavisam nepastāv.

3682.        nav no svara, vai maldīgi samaksatam paradam no paša sakuma nav bijis likumīga pamata, jeb vai viņš zaudējis spēku tikai vēlāk.

3683.ja spēkā neesoša parada saistība tikusi izpildīta un velak, uz iestājušos likumīgu iemeslu pamata, nākusi spēkā, tad attiecībā uz viņu atprasījuma tiesība atkrīt.

3684.        atprasījuma tiesība pielaižama ari tajā gadījumā, kad parāds kaut ari tiešām pastāvējis, bet viņu izpildot notikusi maldība vai nu attiecībā uz parāda saistības saturu, vai ari uz tiesīgo vai saistīto personu.

3685.        atprasījuma tiesība pieder ari tam, kam kautkas bijis jāizpilda tikai pret nodrošinājumu, bet kas maldīgi to izpildījis, neizlietojot Šo savu tiesību. ,

Piezīme. Par nosacītu un noilgušu prasījumu izpildīšanu, kā ari par priekšlaicīgu izpildīšanu skat. 3194., 3207. un 3640. p.

3686.        maldībai, kuras deļ izdarīts izpildījums (3680. p.), vajag but atvainojamai; tiesiska maldība nedod nekādas tiesības, izņemot tos gadījumus, kad viņa jau pēc vispārējiem noteikumiem (2956. un 2957. p.) uzskatama par nepieskaitāmu.

3687.       par maldību, kura dod atprasījuma tiesību, uzskatams ari tas, kad izpildītājs šaubījies par savu pienākumu izpildīt.

3688.       atprasījuma tiesību dod ari izpildīšana bez maidības, ja to izdarījusi uz to nespējīga persona, piemēram aizbildnībā stāvošais.

3689.       maldība dod ar viņu piešķirtās tiesības tikai tad, kad līdz ar izpildītāju ir maldījies ari izpildījuma pieņēmējs. Bet ja pēdējais rīkojies ļaunticīgi, tad viņš atzīstams par zagli, un tādā gadījumā piemērojami noteikumi par atlīdzību par nolaupītām lietām (XIX. sad. 2. nod).

Otrais nodalījums.

No atprasījuma tiesības izrietošās tiesiskās attiecības.

3690.        atprasijuma tiesība pieder tikai tam, kā vārdā izdarīta samaksa, bet nevis tam, kas to izdarījis cita vārdā.

3691.       atprasījuma prasība jāceļ pret to, kas pieņēmis nepienākošos samaksu, vienalga, vai viņš to darījis tieši vai caur vietnieku. Bet ja vietnieks rīkojies bez tiesības uz to un atvietojamais neapstiprina viņa rīcību ar savu piekrišanu, tad prasība jāvērš pret vietnieku.

3692.       atprasījuma tiesība pāriet ari uz tiesīgās personas mantiniekiem, kā ari pieder galviniekam, kurš galvojis par spēkā nebijušo parādu un to samaksājis.

3693.        ja līdzparadnieki samaksa vairak neka no viņiem pienācies; tad pārmaksājumu katrs no viņiem var atprasīt samērā ar savu dalu. Ja tādā gadījumā izpildījuma priekšmets katram no diviem vai vairākiem līdzparādniekiem ir dažāds, un pie tam izpildījuši ir abi vai visi, tad no kreditora ieskata atkarājas, kam viņš grib atdot pārmaksājumu.

i '

3694.        ja izpildījuma priekšmets (3693. p.) ari butu vienāds, bet pati izpildīšana notikusi dažādā laikā, tad kreditora saņemto pārmaksājumu ir tiesība atprasīt no viņa tam, kas pēdējais izpildījis.

3695.       atprasījuma tiesības priekšmets ir vai nu tā atdošana, kas izpildīts bez attiecīgas saistības, vai,, ja šis izpildījums vairs nepastāvētu, viņa vērtības atlīdzināšana.

Piezīme. Par launticīga saņēmēja pienākumiem skat. 3689. p.

3696.       atprasījuma tiesības priekšmets ir vērsts uz to: kad dots apsolījums — atsvabināt no tā, atdodot parāda dokumentu; kad izdarīti darbi •— atlīdzināt viņu vērtību; beidzot, kad nodibināts vai atcelts servituts — atjaunot agrāko stāvokli.

3697.       ja dotas atvietojamas lietas, tad jaatdod citas tas pašas šķiras un tāda paša labuma lietas.

369S. Neatvietojamas lietas atdodamas līdz ar viņu pieaugumiem nu augļiem, tiklab ar jau ievāktiem, kā ari ar tiem, kurus, pēc prasības celšanas pret atbildētāju, viņš atstājis neievāktus, pie kam tomēr jaatlldzina atbildētājam šajā nolūkā taisītie izdevumi.

Piezīme. Par alternativu saistību izpildīšanu skat. 2927. p.

3699.       ja taisnprātīgs saņēmējs lietu jau atsavinājis, tad viņam jaatdod tikai par to saņemtā maksa; bet ja lieta viņa valdīšanas laika gājusi bojā vai bojāta, tad pirmā gadījumā viņam par to nav jāatlīdzina, bet pēdējā jāatdod lieta tāda, kāda tā ir.

3700.       pieradīt, ka izpildījums izdarīts bez likumīga pamata, piekrīt prasītājam.

3701.       izņēmuma kārtā pienākums pierādīt, ka parāds tiešām pastāvējis, piekrīt saņēmējam sekošos gadījumos:

1)kad viņš ļaunprātīgi noliedz samaksas saņemšanu;

2) kad prasītājs pieder pie tādām personām, kuram likuma nezināšanu nepieskaita par vainu;

3)kad atprasa tādu parāda dokumentu, kurā nav apzīmēts saistības tiesiskais pamats.

Skat. 2957. p.

1

3702..     ja vien atprasījuma tiesībai ir likumīgs pamats, tad viņa nav atceļama ar iepriekšēju atteikšanos no tās.

Trešā nodaļa. Nākoša notikuma izredzē dota izpildījuma atprasijums.

3703.        ja kāds kautko devis, uz tieši izteikta vai no apstakļiem nešaubāmi izrietoša pamata pieņemdams, ka nākamībā jāiestājas zināmām notikumam, tas var prasīt no saņēmēja, ja notikums neiestājas, lai dod atpakaļ viņam iedoto.

3704.       vai paredzetais notikums (3703. p.) neiestājās nemaz, jeb vai viņš iestājas citādi nekā bijis paredzēts, kā ari vai paredzētais mērķis paliek pavisam nesasniegts, vai ari tiek sasniegts nepienācīgā kārtā, — tam nav nekāda iespaida uz atprasījuma tiesību.

3705.       izpildījums (3703. p.) jāizdara tādā kārtā, lai no viņa vispār varētu izrietēt pienākums atdot, kādēļ šeit nav pieskaitams ne izpildījums saistošās parādu attiecībās, ne dāvinājums. — Sal. 3719. p.

3706.         atprasījuma tiesība ir pielaižama:

1) Kad iepriekš izdota līdzdeva, ja laulība pēc tam nenotiek (a), kā ari dāvinājumos saderināto starpā, ja saderināšanos vēlāk atceļ (b).

(a) Salīdz. 21. p. — (b) Skat. 129. un turpm. p.

3707.        2) dāvinājumos paredzamas nāves gadījumam, kad dāvinātājs paliek dzīvs, — -kat243]m24 32. p.

3708.        3) ja kautkas dots izpildot nosacījumu, bet pie tam devejs nemaz neiegūst to tiesību, kura nostādīta atkarībā no šā nosacījuma.

3700.        4) kad samaksa izdarīta vietniekam, bet pie tam atvietojamais vēlāk to neapstiprina.

_ 3710. 5) Kad kas dots ar nosacījumu, lai kautko nedara, bet saņēmējs rīkojas pretēji šim nosacījumam.

37116) Kad dāvinājumos vai novēlēs, kas piešķirti noteiktam mērķim, šis mērķis netiek izpildīts.

_ 3712.. 7) Ja kāds kautko devis noslēgta izlīguma izpildīšanai, bet vēlāk, neraugoties uz šo izlīgumu, taisīts tajā pašā lietā spriedums viņam par ļaunu.

3713.        8) kad līgums, attiecībā uz kuru jau kautkas dots, vēlāk tiek atcelts.

3714.        (atcelts, psc turp.). fl&gt;859. g. 9. jul. (6188) Valsts pad. atz, XV].

3715.       attiecība uz atdodamo priekšmetu ari šeit ir spēkā 3695. līdz 3699. panta noteikumi.

3716.       kad paredzetais notikums (3703. p.) jau no paša sākuma bijis

neiespējams, tad devējam, ja viņš pār tādu neiespējamību zinājis, nav tiesības atprasīt doto.

3717 . Ja devejs pats kave paredzeta notikuma iestašanos, tad viņš zaudē atprasījuma tiesību.

3718.Ja paredzetais notikums nepiepildās aiz nejaušības, bez jebkādas vainas no saņēmēja puses, tad devējam nav atprasījuma tiesības.

Ceturtā nodaļa. Uz netikumīga vai pretlikumīga pamata dotā atprasijums.

3719.Ko kads saņēmis netikumīga mērķa sasniegšanai, to devejsja vien ari došana pati par sevi nav bijusi netikumīga, var atprasīt no saņēmēja vai viņa mantiniekiem, neatkarīgi no tam, vai paredzētais mērķis sasniegts vai ne.

372.0.         Ja tada gadījumā (3179. p.) vel nekas nav dots, bet ir tikai apsolīts, tad apsolītājs var noraidīt izpildījuma prasījumu, bet ja viņš jau izdevis parāda dokumentu, var to atprasīt.

3721. Saņēmēja rīcība atzīstama par netikumīgu, ja viņš kautko saņēmis ar nosacījumu atturēties no tādas darbības, kura pretēja likumiem vai labām parašām, vai darīt to, kas viņam jau tāpat pēc likuma jādara.

3722.Atalgojuma pieņemšana par nozieguma atklāšanu un uzrādīšanu nav atzīstama par netikumīgu, ja vien pieņēmējs pats nav šo noziegumu izdarījis vai tajā piedalījies.

3723.Kad netikumība vainīgs nevien saņēmējs viens pats, bet ari devējs, vai pat tikai devējs viens pats, tad atprasījuma tiesība atkrīt.

3724.Devēja rīcība atzīstama par netikumīgu, kad viņš dod kautko, lai piedabūtu saņēmēju pie tādas darbības, kura pretēja likumiem vai labām parašām, vai lai saņēmējs atmestu tādu darbību, kura tam pēc likuma jādara, vai ar nolūku veicināt pretlikumīgas vai netikumīgas darbības izdarīšanu vai apslēpšanu, kā piemēram ja noziedznieks dod kautko, lai klusētu par viņa noziegumu.

3725.Tas, no ka mantas otrs kautko dabu par savu pretlikumīgo darbību, var doto atprasīt.

3726.Uz atprasījuma priekšmetu attiecas 3695.—3699. panta noteikumi, tikai ar to izņēmumu, ka šeit nekādā gadījumā nevar prasīt procentus.

Piektā nodaļa. Bez jebkāda pamata dotā atprasijums.

3727.Pie kāda mantas piederīgu priekšmetu, kas atrodas bez jebkāda pamata pie otra, var no tā atprasīt.

3728.Attiecība uz tādu atprasījumu nav nekādās nozīmes, vai tāda priekšmeta iegūšanai nav bijis pamata no paša sākuma, jeb vai pamats, kurš agrāk ir bijis, vēlāk atkritis.

372.9. Atprasīt var visu, kas dots uz aizliegta, spēkā neesoša vai tiesas ceļā atcelta darījuma pamata.

3730.Atprasījuma tiesība pieder ari tam, kas kautko devis neiespējamam mērķim, vai aiz tāda iemesla, kurš vēlāk atkritis.

3731. Ja kads nozaudējis svešu lietu un atlīdzinājis tas īpašniekam ar to nodarīto zaudējumu, tad viņš var atprasīt šo atlīdzību, tiklīdz nozaudētā lieta atrodas.

3732. Atprasījuma tiesība piemērojama ari tad, kad izdots parāda dokuments par priekšmetu, kurš patiesībā nav saņemts, kā ari kad parāda dokuments pēc parāda samaksas vēl palicis kreditora rokās.

3733.Attiecība uz priekšmetu, kurš augša minētos gadījumos (3727.—3731. p.) atdodams, ir spēkā tie paši noteikumi, kuri paredzēti nebijuša parāda atprasīšanai (3695.—3699, p.).

Sestā nodaļa. Tā atprasijums, ar ko otrs iedzīvojies.

3734.Nevienam nav tiesības netaisni iedzīvoties otram par ļaunu un uz tā rēķinu.

Piezīme. Šis pats vispārējais noteikums piemērojams tiklab tiem prasījumiem, kas pievesti 3680.—3733. pantā, kā ari tiem, kuri izriet no bezuzdevuma lietvedības (skat. XVI. sad. 4. nod.).

3735.         Kas no tam cietis zaudējumu, tas var prasīt, lai atdod viņam to, ar ko un par cik otrs iedzīvojies. — Skat. 770. p.

3736. Par iedzīvoto atzīstams tikai tas, kas, ceļot pret atbildētāju atprasījuma prasību, vēl atrodas viņa mantā, vienalga, vai tas būtu dabā, vai tādos priekšmetos, kurus viņš ieguvis pret labticībā atsavināto vai patērēto. Uz visu to, ko atbildētājs līdz tam laikam bez ļauna nolūka izdāvinājis, nodzīvojis vai nejauši nozaudējis, atprasījuma tiesību nevar attiecināt. — Sal. 3608. un 2612. p.

Septitā nodaļa. Patapinājuma līgums.

Pirmais nodalījums. Patapinājuma līguma jēdziens un noteikumi.

3737.Ar patapinajumu jāsaprot līgums par kadas lietas nodošanu bez atlīdzības, bet noteiktai lietošanai, ar nosacījumu atdot to pašu lietu.

3738.         Par patapinājuma priekšmetu var but ka kustamas, ta ari nekustamas lietas Patērējamas lietas (534. p.) -var patapināt vienīgi parfldīšanai.

3739.         Par patapinajuma priekšmetu var būt ari svešas lietas, bet tikai ne patapinājuma ņēmēja paša.

3740.Līdzdalība lietas lietošana, nenododot to lietotajam, ka piemēram atvēlot kādam bezatlīdzības pajumti, uzskatama nevis par patapinājumu, bet par dāvinājumu.

3741.         Ar patapinājumu lietas īpašnieks nezaude īpašuma tiesības uz lietu un paliek tās valdītājs; bet patapinājuma ņēmējs ir tikai tās turētājs.

3742-. Patapinātās lietas lietošana noteicama vai nu pēc lietošanas Ilguma, vai pēc tās šķiiras vai mērķa, un katrā ziņā atvēlama bez atlīdzības.

Otrais nodalījums.

Ar patapinājuma līgumu nodibināmās tiesiskās attiecības.

I.     Patapinājuma ņēmēja pienākumi.

3743.Patapinājuma ņēmējs var izlietot patapināto lietu tikai saskaņā ar norunu, bet ja nav tādas norunas, tad tikai atbilstoši viņas raksturam un vispār apstākļiem. Nodot lietu citam lietošanā ir aizliegts.

3744.Patapinājuma ņēmējam cik vien iespējams jārūpējas par patapinātās lietas uzturēšanu un uzglabāšanu, un tādēļ viņš atbild par katru tādu tās bojājumu, kuru viņš spējis novērst.

3745.         Kad patapinājuma ņēmējs briesmu gadījumā savējo glābj, bet patapinātai lietai, kuru ari būtu varējis izglābt, ļauj iet bojā, tad viņš par to atbild patapinātājam.

3746.Ja patapinājuma ņemejs patapinātas lietas lietošana, uzturēšanā un uzglabāšanā ievērojis likumīgo rūpību, tad viņš neatbild ne par trešās personas vainu, kuru viņam nav bijis iespējams novērst, ne par nejaušiem lietas bojājumiem vai tās bojā eju.

3747.Ja patapinatā lieta tiek bojāta vai iet boja no neatļautas lietošanas vai viņas atdošanas nokavējuma dēļ, tad patapiinājuma ņēmējs atbild par to, pat ja nebūtu iemesla to pieskaitīt viņam par vainu, un tādēļ šadā gadījumā viņš ir atbildīgs ari par risku. Tas pats piemērojams ari

tad, kad patapinājuma ņēmējs noteikti uzņemies atbildēt par ikvienu patapinātās lietas bojājumu.

3748. Ja patapinajuma līgums noslēgts abām pusēm par labu, tad lietas ņēmējs atbild tikai tādā mērā, kā viņš paradis rūpēties par savām paša lietām; bet ja darījuma mērķis ir vienīgi patapinātāja labums, tad patapinājuma ņēmējs atbild tikai ļauna nolūka (dolus) vai rupjas neuzmanības (culpa lata) gadījumā.

3749.Ja kads patapina lietu riskantam uzņēmumam, tad visi zaudējumi un risks jānes viņam vienam, ja vien patapinājuma ņēmējs pats nav kautkādī pie tam vainīgs.

3750. Ja viena un ta pati lieta patapinata vairakam personām kopīgi, tad viņas atbild par to solidāri.

3751.Patapinājuma ņēmēja mantinieki atbild par patapināto lietu, ja tā nāk viņu rokās, tāpat kā mantojuma atstājējs, bet pretējā gadījumā tikai tad, ja bijis ļauns nolūks (dolus) no mantojuma atstājēja puses.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

3752.Patapinājuma ņēmējam, pēc atvēlētās lietošanas, jāatdod patapinātā lieta — un pie tam tā pati, kuru viņš saņēmis, .— pec iespejas labā stāvoklī, patapinātājam vai šim nolūkam norādītai citai personai.

Piezīme. Attiecībā uz atdošanas vietu ir spēkā vispārējie noteikumi. Skat. 3493. un turpm. p.

3753.Patapinājuma ņēmējam jāatdod! patapinātājam nevien pati lieta (3752. p.), bet ari visi līdz ar to saņemtie piederumi, kā ari tās aiugļi un visa cita no tās iegūtā peļņa.

3754.Nedrīkst -izvairīties no atdošanas vai aizturēt lietu, uzstādot kādu pretprasījumu, ja vien tas neizriet no tā paša patapinājuma. — Skat. 3761. un turpm. p.

3755. Ja patapinata lieta jau līgumu noslēdzot bijusi viņas ņemeja īpašums, tad atkrīt pienākums-atdot.

3756. Ja patapinājuma ņemejs pieteic uz patapinato lietu īpašuma tiesības, kuras viņš ieguvis jau pēc līguma noslēgšanas un nevis no patapinātāja, bet no kādas citas personas, tad viņam, neraugoties uz to, jāatdod lieta patapinātājam, pirms kam pēdējam nav jāatbild uz īpašuma prasību. Vēl mazāk patapinājuma ņēmējam tiesības neatdot lietu sakarā ar īpašuma tiesībām, kuras pieteic uz to kāda trešā persona.

3757Ja lieta pazūd vai bojājas aiz tās personas vainas, kuru patapinātais sūtījis pēc tās pie viņas saņēmēja, tad pēdējam par to nepiekrīt nekāda atbildība, ja vien apstākļi nav bijuši tādi, ka pēc sirdsapziņas nevarētu lietu uzticēt tādam atsūtītam.

3758.Kad patapinajuma ņemejs izlieto patapinātas lietas saņemšanai vai tās atdošanai tādu sūtīto, par kura uzticību nav iemesla šaubīties, tad viņam nepiekrīt nekāda atbildība, ja, neraugoties uz to, lieta pazūd šā sūtītā netaisnprātības dēļ.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

II.     Patapinataja pienākumi.

3759.Lietas patapinātajam nav tiesības ne kavēt tās lietošanu saskaņā ar līgumu, ne prasīt, lai to atdod pirms tādas lietošanas beigām vai pirms norunātā termiņa notecējuma, ja vien patapinajuma ņēmējs nav savu tiesību nelietīgi izlietojis.

3760. Ja neparedzeta gadījuma deļ patapinatajam rodas nepieciešama vajadzība pēc lietas, tad tās ņēmējam nav tiesības to aizturēt, ja vien viņam no priekšlaicīgas atdošanas neceļas sevišķi zaudējumu

3761.Patapinātajam jāatlīdzina patapinājuma ņēmējam izdevumi kādi tam bijuši priekš patapinātās lietas, ciktāl tie bijuši nepieciešami vai izdarīti ar viņa noteiktu piekrišanu.

3762.Par tekošiem izdevumiem, kas izdarīti lietas uzglabašanai, kā ari par ārkārtējiem izdevumiem, kādus prasījusi viņas lietošana, patapinājuma ņēmējam nav tiesības prasīt nekādu atlīdzību.

3763.Lietas patapinatajs atbild patapinajuma ņēmējam par visiem zaudējumiem, kādus viņš tam nodarījis ar savu netaisnprātīgu darbību (dolus), kā: apzināti slēpjot lietas nederību. lietu priekšlaicīgi atprasot, vai kā citādi; bet neuzmanība vien vēl neuzliek viņam atbildību.

3764.         Lietas patapinataju var piespiest izpildīt savus pienākumus ne vienceļot sūdzību, bet ari aizturot lietu.

Astotā nodaļa. Atvēlējums.

3765.Ar atvēlējumu (precarium) jasaprot tāds līgums, uz kura pamata viena puse bez atlīdzības nodod lietu otras puses valdīšanā un neaprobežotā lietošanā, ar nosacījumu atdot to jebkurā laikā, uz pieprasījumu.

Vietējie civillikumi. 28

3766. Par atvēlējuma priekšmetu var but ka ķermeniskas lietas, kustamas un nekustamas, tā ari dažādas servitutu tiesības.

3767.  Lai gan saivas paša lietas valdīšana uz atvēlējuma pamata vispār nav pieņemama, tomēr tāda var pastāvēt izņēmuma kārtā, kad kreditors viņam ieķīlāto lietu atdod atpakaļ parādniekam lietošanai uz atvēlējuma līguma pamata.

3768. Atvēlētas lietas ņemejs kļūst nevieri par tas turētāju, bet ari par valdītāju, tomēr ar to nosacījumu, ka viņa valdīšana tiek aizsargāta tikai pret trešām personām, bet ne pret atvēlētāju.

3769.Atvēlētas lietas ņēmējam jaatdod ta ar viņas piederumiem katrā laikā uz otras puses pieprasījumu.

3770. Ja lieta pec līguma atvēlēta uz noteiktu termiņu, tad tas nav par šķērsli atvēlētajam to atprasīt ari pirms šā termiņa.

3771. Ja atvēlējuma līguma noteiktais termiņš (3770. p.) notek un pi_e_tam ne lietas atvēlētājs to atprasa, ne ari ņēmējs lūdz pagarināt atvēlējumu, tad pieņemams, ka atvēlējums klusējot no jauna nodibināts. Bet kad lietas ņēmējs vēl pirms termiņa iestāšanās lūdz to pagarināt un otra puse tam piekrīt, tad agrākais atvēlējums patur savu spēku.

3772..         Šaubu _gadljuma lietas ņēmējam nav jaatdod no tās ievāktie augļi un citādi iegūtā peļņa, bet viņam savkār.t nav tiesības prasīt, lai atlīdzina priekš lietas taisītos izdevumus, vai vispār celt pret atvēlētāju kādas pretenzijas.

3773.Kad lieta nozaudēta, bojata vai gājusi boja, tās ņēmējam, ja nav citādi norunāts, jāatlīdzina tikai tad, ja -viņš pielaidis ļaunprātību (dolus) vai rupju neuzmanību. Bet tiklīdz atvēlētājs prasa lietu atpakaļ, no tā laika tās ņēmējs atbild jau par katru savu vainu, neizņemot ari vieglu neuzmanību.

3774.Tiesība atprasīt atvēlēto prasības ceļa pariet ari uz atveletāja mantiniekiem; bet ņēmēja mantinieki atbild tikai tiktāl, ciktāl.lieta uz viņiem pārgājusi.

3775.Ar atveletaja navi viņa atvēlējums netiek atcelts, ja vien tas nav bijis tieši noteikts atkarībā no viņa gribas, kādā gadījumā atvēlējums ar viņa nāvi izbeidzas.

3776. Ar atvēlētas lietas ņemeja nāvi atvēlējums vienmer izbeidzas, izņemot to gadījumu, kad tas tieši dots ari mantiniekiem par labu.

Ja šāda nosacījuma nav un pie tam mantinieki apzināti stājas atvēlētās lietas valdīšanā, bet atvēlēīājs noteikti vai klusējot viņam to atstāj, tad viņiem ar to nodibinās jauns atvēlējums.

Devītā nodaļa. Glabājuma līgums jeb depozīts.

Pirmais nodalījums. Glabājuma līguma jēdziens un noteikumi.

3777.Ar glabajuma līgumu jeb depozītu jasaprot tads līgums, ar kuru kādam uztic kustamu lietu uzglabāt bez atlīdzības un ar nosacījumu to atdot jebkurā laikā.

3778.Šāds līgums uzskatams par noslegtu no tā laika, _kad glabājuma devējs iedevis glabājuma priekšmetu glabātājam. Tomēr ari iepriekšēja vienošanās, ar kuru kāds apsola ņemt lietu glabašana, atzīstama par saistošu, un tādēļ, ja glabātājs nedibināti atteicas, no viņa var prasīt atlīdzību par visiem ar to nodarītiem zaudējumiem.

3779.Lietu var tiklab nodot, ka pieņemt glabašana nevien paši līgumslēdzēji, bet ari viņu vietnieki.

3780.Par glabajuma priekšmetu var but tikai tada kustama lieta, kura nav glabātāja īpašums.

3781. Glabātājam jāuzņemas glabāšana bez atlīdzības. Bet darījuma raksturs no tam nepārgrozās, ja nododot glabāšanā apsolīts atlīdzināt izdevumus vai ja devējs vēlāk labprātīgi dod glabātājam iepriekš neapsolītu atlīdzību.

Otrais nodalījums.

No glabājuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.     Glabātāja pienākami.

3782..        Glabātājam jāuzglabā viņam uzticētā lieta ar tādu pašu rūpību kā sava paša.

3783.Glabātājs ir tikai lietas turētājs, bet ne viņas valdītājs. Tādēļ viņš var, tresai personai ceļot pretenzijas uz lietu, novērst prasību no sevis, ja pierāda, ka lieta atrodas pie viņa tikai glabāšanā.

3784.Glabātājam nav tiesības lietot glabāšanai uzticēto lietu, ja vien tāda tiesība nav viņam noteikti vai klusējot piešķirta. — Skat. 3794., 3811. un turpm. p.

3785.         Glabātājs atbild glabājuma devējam tikai savas ļaunprātības (dolus) vai rupjas neuzmanības gadījumā.

Sal. 3290. un 3296. p.

3786-         Vienošanās par to, ka glabātājam nav jāatbild ari par ļaunprātīgu darbību, atzīstama par spēkā neesošu.

3787-Izņēmuma kārtā glabātājs atbild ari par vieglu neuzmanību, ja viņš piedalījies darījumā neaicināts uz to un bez nepieciešamas vajadzības, vai ja viņš tieši uzņēmies tādu lielāku atbildību.

3788.    Glabātājs atbild ari par nejaušības risku:

1)     kad viņš to tieši uzņēmies;

2) kad viņš, pretēji līgumam, lieto viņam glabāšanā nodoto lietu, vai to atsavina;

3)      kad viņš nokavē tās atdošānu;

4)      kad līgums noslēgts uz 3794. pantā norādītā pamata.

5)      (attiecas uz Igauniju).

Piezīme. Gadījums, kad glabātājs par glabāšanu dabū atlīdzību jeb maksu, uzskatams nevis par glabājumu, bet par īri.

Sakarā ar 5. punkta strīpošanu, piezīme izteikta kodificētā veidā.

3789.         Atlīdzība, kura glabātajam uz 3785.—3788. panta pamata jadod glabājuma devējam, noteicama ar vienkāršu zaudējuma novērtējumu.

3790.Lietas glabātājam jāatdod lieta nebojāta uz pirmo pieprasījumu, kaut tas ari-būtu pirms iepriekš noteiktā termiņa, vai nu tam, kas viņam to uzticējis, vai ari kādai citai personai, kuru pēdējais šim nolūkam norādījis vai pilnvarojis.

3791Lietu atdodot nav jaievēro, vai glabajuma devejs un atprasītājs (3790. p.) ir tās īpašnieks, vai ne, un vai viņa rīcība nav kautkā aprobežota ar citu personu tiesībām.

3795t. īpašnieka vai citu tādu personu protests, kurām tiesība uz lietu, nevar būt par iemeslu atteikties lietu atdot, ja vien tiesa nav to apķīlājusi.

3793.Tāpat nevar būt par atteikšanās iemeslu glabātāja pretprasījumi, kādēļ viņam ari nav tiesības aizturēt glabāšanā nodoto lietu.

3794.Jadod atpakaļ tas pašas lietas, kuras bijušas saņemtas glabāšanā. Bet ja atvietojamas lietas kādam uzticētas tieši ar to nosacījumu, ka jāatdod tikai tāds pats daudzums, vai tāda pati suma, vai ja ari"

bez tāda nosacījuma atvietojamas lietas būtu noskaitītas, nomērītas vai nosvērtas un nodotas glabātājam neaizslēgtā un neaizzīmogotā veidā,'tad visos šajos gadījumos viņam glabājums jāatdod tikai tādā pašā daudzuma un tādā pašā labumā.

Piezīme. Skat. bez tam 3788. p. 4. pk.

3795.Glabātajam līdz ar glabašanā saņemto lietu jaatdod ari tās piederumi, kā ari pieaugumi un augļi, cik viņam tādu vēl ir vai cik to zaudēts aiz rupjas vainas no viņa puses.

3796..Ja glabatajs viņam glabāšanā nodoto naudu izlieto sev par labu, vai nokavē tās atdošanu, tad viņam jādod par to glabājuma devējam procenti.

Piezīme. Ja glabātājs nav apņēmies viņam glabāšanā nodoto sirmu atdot tajās pašās naudas zīmēs (3794. p.), tad par šās naudas lietošanu līdz tās atprasījumam viņam procenti nav jāmaksā.

3797.Glabašana nodotas lietas jaatdod tur, kur viņas atrodas. Ja glabājuma devējs prasa, lai tās atdod citā vietā, tad to nogādāšanas izdevumi nāk uz viņa rēķinu. Bet ja glabātājs ļaunprātīgi pārved lietas uz citu vietu, kamēr viņu devējs vēlas tās saņemt agrākā vietā, tad viņas jānogādā turp uz glabātāja rēķinu.

3798.Glabātāja pienākumi attiecība uz viņam glabašana nodoto lietu pāriet atri uz viņa mantiniekiem.

Piezīme. Par vairāku mantinieku attiecībām skat. 3810. p.

3799.Mantojuma atstājēja atbildība, kura izriet ne no ļaunprātības, bet no kādas citas viņa vainas (3787. un 3788. p.), uz mantiniekiem nepāriet.

3800. Ja mantinieks aiz atvainojamas apstākļu nezinašanas pārdod lietu, kura bijusi nodota mantojuma atstājējam glabāšanā, tad viņam tikai jāatdod tas, ko viņš par lietu dabūjis, vai jāatdod tiesība uz to, ko viņam nākas dabūt. Bet ja šī lieta caur atpirkumu vai kā citādi no jauna nāk viņa rokās, tad viņam tā jāatdod glabājuma devējam un, ja viņš no tam izvairās, jāatlīdzina tam visi zaudējumi.

3801.        Glabājuma devēja tiesības pāriet ari uz viņa mantiniekim.

II.      Glabajuma deveja pienākami.

3802..         Glabājuma devējam jāņem glabāšanā nodotā lieta atpakaļ, kad notecējis norunātais termiņš, bet ja tāds nav bijis noteikts, tad tūliņ uz glabātāja pieprasījumu. Glabātājs var prasīt, lai viņu atsvabina no pienākuma lietu glabāt ari pirms termiņa, ja viņš nonāk tādā stāvokli, ka lietas glabāšana pie viņa būtu nedroša vai varētu nākt viņam pašam par ļaunu. Bet kad glabājuma devējs atteicas lietu ņemt atpakaļ, tad glabātājam ir tiesība nodot to tiesas glabāšanā uz glabājuma devēja rēķinu.—

Sal. 3522. un turpm. p.

3803. Glabājuma devējam jāatlīdzina glabātājam viņa izmaksas un izdevumi lietas glabāšanai, ciktāl tādi bijuši nepieciešami vai izdarīti ar glabājuma devēja paša piekrišanu.

3804. Glabājuma dēvējam jāatlīdzina glabātājam tiklab tie zaudējumi, kurus tas cietis bez savas vainas, un nav varējis novērst, kā ari tie, kuri tam cēlušies aiz glabājuma devēja paša kaut ari vismazākās vainas.

3805.Ja glabašana nodota lieta aiz glabataja ļaunprātības pazūd vai tiek bojāta un viņš par to atlīdzina glabājuma devējam, tad pēdējam jāatdod glabātājam visi tie prasījumi, kādus viņš varētu vērst pret ciestā zaudējuma tiešo vaininieku.

III.    Vairaku kopīgu glabājuma deveju un giabataju savstarpējas

attiecības.

3806. ja vairākas personas kopīgi nodod lietu glabāšana, vai ja glabājuma devējs atstāj vairākus mantiniekus, tad attiecībā uz dalamiem priekšmetiem katrs līdzdalībnieks var savu daļu atprasīt atsevišķi, ja nav norunāts pretējais.

3807.Tam, kas tada gadījumā (3806. p.) dabūjis savu daļu, nav jaatlīdzina pārējiem zaudējumi, kādi vēlāk nejauši vai aiz glabātāja vainas varētu rasties viņiem piederošās daļās.

3808. Ja glabašana nodoto lietu nav iespejams atdot pa daļam, tad katram līdzdalībniekam ir tiesība atprasīt to visumā, bet ne citādi, kā nodrošinot glabātāju pret pārējo prasībām; bez tāda nodrošinājuma katrs līdzdalībniks var tikai prasīt savā un citu vārdā, lai lietu nodod tiesas glabāšanā.

3800.Vairāki kopīgi glabataji atbild solidāri, tomēr uz tada pamata, ka ja viens atdod visu, tad pārējie ar to ir atsvabināti no savas saistības. Bet ja tikai kāds no tiem pielaidis ļaunprātību, tad pārējie par to neatbild.

3810.Ja kadam pec nāves paliek vairaki mantinieki, tad tie atbild mantojuma atstājēja vietā tikai samērīgi ar savu daļu; bet ja viņi paši vainīgi, tad viņi atbild tādā kārtā, itkā lieta būtu uzticēta viņu kopīgā glabāšanā.

Trešais nodalījums.

Glabājuma pārvēršanās aizdevuma līgumā.

3811.Ja glabajuma priekšmets ir atvietojama lieta, un glabatājam vēlāk atjauj to izlietot pēc sava ieskata, tad glabājuma līgums no tā laika, kad tāda tiesība piešķirta, pārvēršas par aizdevumu.

3812.Kad jau nododot glabāšana atvietojamu lietu, glabatajam atļauts, ja viņš vēlāk vēlētos, to lietot, tad glabājuma līgums pārvēršas par aizdevumu tikai no tā laika, kad lietu patiesi iesākts lietot.

3813.         No ta laika, kad glabajums parverties par aizdevumu (3811. un 3812. p.), parādnieks atbild ari par risku.

3814.Pārvēršot naudas glabājumu par aizdevumu, var pielīgt ari procentus. Kad tādi nav pielīgti, tad naudas glabātājam un vēlākam parādniekam jāmaksā tikai procenti par nokavējumu, ja viņš tādu pielaidis, kad parādu no viņa atprasa..

Ceturtais nodalījums.

Sekvestracija.

3815.Sekvestracija ir tāda priekšmeta ņemšana kāda trešā glabāšanā, uz kuru vērš prasījumus .divas vai vairākas personas. Sekvestracija nodibinās, kad ieinteresētās personas, vai nu pašas pēc savstarpējas vienošanās, vai caur viņu vietā darbojošos tiesu, nodod lietu glabāšanā trešai personai vai ari pašai tiesai, ar nosacījumu izdot to tai no viņām, kura ar zināmu notikumu, piemēram uzveibot derību vai prāvu, iegūst vienīgo tiesību uz šo lietu.

3816.         Personai, kurai lieta nodota tādā kārtā (3815. p.) glabāšanā, var piešķirt ari tās valdīšanu, tā kā pēc viņas sekojošais lietas saņēmējs skaitās kā viņas pēcnācējs valdīšanā. Bet bez sevišķas norunas par to valdīšana ar sekvstraciju nav savienota.

Pi e z ī m e (izmesta, pēc Turp).

Desmita nodaļa. Viesnīcnieku pienākumi pret ceļiniekiem.

3817.Viesnīcnieki, kuru rupals ir uzņemt pie sevis ceļiniekus atbild tiem par viņu ienesto lietu atdošanu.

3818.Tāds viesnīcnieka pienākums izriet pats no sevis, ari bez sevišķas norunas, no tā fakta, ka viesnieā ar viņa ziņu ienestas ceļinieka lietas: sīkāks šo lietu apzīmējums nn uzdevums tās uzraudzīt pie tam nav vajadzīgs.

3819.      Uz viesnicnieka pienākumu nav nekada iespaida tam apstaklim, vaiviņš pats vai viņa tam nolūkam izraudzīti kalpotāji uzņem ceļinieku ar tā lietām, vai ari pēdējais pats tās ienes viesnicā.

382°. Viesnicnieks atbild par visam lietam, kuras ceļinieks ienesis viesnicā tiklab viņu uzņemot, kā ari uzturoties tajā, bez izšķirības, vai , tās pieder viņam pašam, vai kādam citam.

3821.      Viesnicnieks atbild par ikvienu šo lietu nolaupījumu vai bojājumu, kā no viņa kalpotāju, tā ari no trešo personu puses, neatkarīgi no tam, vai viņš pielaidis kādu neuzmanību vai ne. Viņš nav atbildīgs tikai par to, pie kā vainīgs pats ceļinieks vai tā ļaudis, kā ari par nejaušiem vai nepārvaramas varas nodarītiem bojājumiem vai zaudējumiem.

3822.      Tādu pašu atbildību viesnicnieks nes ari taja gadījuma, kad viņš uzņēmis ceļinieku ar tā lietām bez atlīdzības.

3823.       Viesnīcnieks atsvabinas no jebkādas atbildības, ja viņš tūliņ, ceļinieku uzņemot, noteikti paziņo, ka viņš neuzņemas atbildību un ka tadeļ ceļiniekam pašam jāuzrauga savas lietas, un ja pēdējais no savas puses ir ar to mierā. Vienīgi paziņojums par to, piesists istabā, kur ceļinieks apmetas, neatsvabina viesnīcnieku no viņa pienākuma.

3824.      Par lietām, kuras viesis ar viesnicnieka. ziņu atstaj viesnīcā aizbraukdams, līdz tam laikam, kamēr viņš atgriezīsies, viesnicnieks atbild kā šo lietu glabātājs.

3825.      Ja vairakas personas kopīgi tur viesnicu, tad katra no viņām atbild tikai par savu daļu, ja vien viņas visas nepiedalās veikala vešanā vai ja ceļiniekus nav uzņēmuši kopīgi izraudzīti vietnieki.

3826.      Kas uzņem pie sevis ceļinieku par naudu, nebūdams pec sava rūpala viesnicnieks, kā ari viesnicnieks, kas ierāda kādam pie sevis dzīvokli ne kā tāds, bet kā namsaimnieks, uz īri vai kā citādi, atbild pret saviem iedzīvotājiem tikai pēc vispārējiem noteikumiem par īres līgumu (XIII sadaļā).

3827.      Viesnicnieka atbildība, ka ari pret viņu veršamie ceļinieku prasījumi pāriet ari uz mantiniekiem. ,

3828.      Tāda pati atbildība ka viesnīcniekiem ir ari kuģu saimniekiem kuri uzņem savos kuģos pasažierus ar viņu lietām, kā ari staļļu turētajiem, kuri atvēl novietot tajos svešus zirgus un citus kustoņus; bet uz restoraciju, dzertuvju un kafejnīcu turētājiem, kuriem nav dzīvojamu telpu priekš ceļiniekiem, šī atbildība neattiecas.

Vienpadsmitā nodaļa. Ķilu līgums.

3829. Ar ķīļu līgumu jasaprot tāds līgums, ar kuru viena persona piešķir otrai, tās prasījuma nodrošināšanai, ķīlu tiesības uz vienu vai vairākām savām lietām, vai ari uz visu savn mantu.

3830.No ķīlu līguma izrietošas tiesības un pienākumi noteicami uz šā Kopojuma otrās grāmatas sestās sadaļas noteikumu pamata.

Skat 1335. un turpm. p.

Divpadsmita sadaļa. Prasījumi no atlidzinama atsavinajuma līgumiem

..

Pirmā nodaļa. Pirkuma līgums.

Pirmais nodalījums. Pirkuma līguma jēdziens un noteikumi.

I.      Līguma jēdziens un līgumslēdzēju personiskā spēja.

3831.Pirkums ir līgums, ar kuru viena puse apsola otrai par norunātas naudas sumas samaksu pievērst tās mantai zināmu lietu vai zināmu tiesību. ļ

3832.Lietu var pārdot katrs, kam ir tiesība to brīvi atsavinat; bet to pirkt var katrs, kam likums neaizliedz šo lietu iegūt.

Piezīme, Atsevišķie aprobežojumi šajā ziņā norādīti šā Kopojuma attiecīgās vietās. Skat. piemēram 43., 99., 217., 382., 385., 387., 713. p. piez. u. c. p.

Piezīmē minētais 99. p. attiecas uz Igauniju, bet 713. p. piezīmes izteiktas jaunā redakcijā.

II.     Pirkuma līguma priekšmets.

3833.Par pirkuma līguma priekšmetu var but viss tas, ko atļauts un iespējams atsavināt, saprotot ar to ne vien ķermeniskas lietas, bet ari tiesības, tiklab lietiskās, kā saistību.

Piezīme. Ja līguma priekšmets ir tikai atļauja lietu lietot, tad ar to nodibinās nevis pirkums, bet īre.

3834. Ja abam pusēm vai kaut ari vienīgi pircējam bijis zināms, ka pārdoto lietu nav bijis atļauts atsavināt, tad līgums atzīstams par spēkā neesošu. Bet ja tas bijis zināms tikai pārdevējam, tad līgums

paliek spēka un pārdēvējam jadod pircējam atlīdzība. Beidzot, ja tas nav bijis zināms nevienai pusei, tad līgums nav spēkā.

3835.Pirkuma līguma priekšmetam vajag patiesi pastavet (3837. p.) un pie tam būt tik sīki noteiktam, lai par viņu nevarētu rasties nekādas dibinātas šaubas; pretējā gadījumā pirkums uzskatams par nenoslēgtu.

3836.Kad pirkuma priekšmets, jau līgumu noslēdzot, pa daļai gājis bojā, abām pusēm par to nezinot, tad pircējs var no līguma atteikties, ja gājusi bojā priekšmeta lielākā puse vai tieši tā viņa daļa, kuru pircējs it sevišķi gribējis iegūt. Bet ja no lietas palikusi puse vai vairāk, tad pircējam jāizpilda līgums, tikai samērīgi samazinot pirkuma maksu. Šaubu gadījumā lieta izšķirama pēc tiesas ieskata.

3837.Izņēmums no .3835. panta noteikuma ir tā saucamais cerības pirkUms_(Hoffnungskauf), kura priekšmets vēl nav zināms un par kuru var noslēgt līgumu divējādi:

1) tādā kārtā, ka pircējam jāpaliek pie savas saistības, kaut ari pirkuma priekšmets pavisam nerastos vai nenāktu pārdevēja mantā, vai

2) tādā kārtā, ka pirkuma priekšmeta pastāvēšana katrā ziņā pieņemta par nepieciešamu nosacījumu pirkuma spēkā esamībai.

jautājums par to, kurš no šiem abiem pirkuma veidiem bijis noslēgts, šaubu gadījumā izšķirams, iztulkojot līguma noslēgšanā lietotos izteicienus.

3838. Ja pārdodot svešu lietu bez viņas īpašnieka ziņas un piekrišanas, abas puses to zinājušas, tad viss līgums atzīstams par spēkā neesošu. Ja turpretim pircējs nav zinājis, ka pārdevējam nav bijis tiesības lietu pārdot, tad viņš var prasīt no tā zaudējumu atlīdzību. Beidzot, ja to zinājis tikai pircējs, tad attiecībā uz viņu pārdevējam nav nekādu pienākumu. — Sal. 3144. un 4205. p.

3839.Izņēmums no 3838. panta noteikuma ir tie gadījumi, kuriem piemērojams princips „Hand muss Hand wahren'1 (923, p. un piezīme); tādos apstākļos svešas lietas pārdošana ir spēkā un tās īpašnieks var vērst savu prasījumu tikai pret pārdevēju. — Sal. tomēr 4205. p.

3840.Līgums par svešas lietas pirkumu, kas noslēgts tam gadījumam, ja tā pārietu pārdevēja īpašumā, stājas spēkā un var būt par prasības priekšmetu tikai no tā laika, kad minētais pieņēmums piepildījies.

i

&gt;

3841.Savas paša lietas pirkums nav spēkā, un ja tads noticis, pircējs var savu samaksāto sumu prasīt no pārdevēja atpakaļ.

J

3842. Ja tada pirkuma (3841. p.) pircējs zinājis par savu tiesību uz pirkto lietu, tad pārdevējam nav jāatdod samaksātā suma, bet turpretim tādā gadījumā līgums uzskatams par dāvinājumu.

3843.Izņēmuma kārtā savas paša lietas pirkums atzīstams par spokā esošu, kad ar tādu pircējs iegūst_ valdīšanu, kura piederējusi pārdevējām, vai kad atceļams īpašums kļūst neatceļams. Tada gadījuma par līguma priekšmetu atzīstama nevis pati lieta, bet gan ar to saistīta tiesība.

III.       Pirkuma cena,

3844.Pirkuma cena janoteic skaidra nauda.

Piezīme. Kad cena noteikta nevis naudā, bet citās lietās, tad līgums nav pirkums, bet maiņa.

3845.Ja tikai cena sakuma noteikta naudā (3844. p.), tad velak notikusi pusu vienošanās, nomaksāt pirkuma maksu citās lietās, līguma būtību negroza.

3846.Līguma būtība negrozās ari no tam, ja pircējs uzņemas, bez pirkuma maksas, izpildīt vēl ko citu.

3847.Kad pirkuma maksai izlieto nevis pircēja paša naudu, bet svešu, tad tas negroza viņas nozīmi, un pirktā lieta nāk pircēja, bet ne viņa kreditora mantā.

3848.Nav vajadzīgs, lai pirkuma maksa taisni atbilstu pērkama priekšmeta vērtībai, un līgums paliek spēkā, kaut ari priekšmets būtu pārdots zem viņa vērtības (tā saucamais/ draudzības pirkums), vai virs tās. Bet kad cena nolikta tikai izskata pēc, tad līgums uzskatams nevis par pirkumu, bet par dāvinājumu. 1

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par īstās cenas nosacīšanu nekustamam īpašumam, noslēdzot viņa pārejas aktu, tās sumas noteikšanai, no kuras jāpiedzen zemes grāmatu nodevas, atrodas Nodevu nolikumā (1903. g. izd., 254. un turpm. p.). — §1 piezīme attiecas ari uz 3850., 3852.,

3853.,     3893., 3894. un 3925. pantu.

Pēdējais Nodevu nolikuma izdevums ir 1914. s.

3849.Kad nolikta cena, kura neatbilst pat pusei no lietas īstas vērtības, visu līgumu var apstrīdēt.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par to atrodas 3893. un turpm. p.

3850.Ja pirkuma dokumenta uzdota augstāka vai zemaka suma nekā norunāts, tad tamdēļ līgums nezaudē spēku, un mutiski norunātā cena paliek spēkā. —Skat. 3848. p. piez.

3851.Cenai jabūt cieši noteiktai un ta nedrīkst atkaraties no vienas puses iegribas. Bet ja pārdevējs piegādā pircējam lietas vai preces, kuras tas pasūtījis, nenoteicot cenu, tad darījums nezaudē spēku, un pieņemams, ka abas puses vienojušās par tirgus cenu (3853. p.).

3852.   Nav vajadzīgs, lai naudas sunia butu noteikti izsacīta. Turpretim to var apzīmēt ari atsaucoties uz citu līgumu, izmaksāt neskaitītā naudā u. t. 1., ja vien par pusu nodomāto daudzumu nerodas šaubas. -— -Skat. 3848. p. piez.

3853.  Kad pirkums noticis par tirgus cenu, tad pieņemams, ka bijusi domāta vidējā no līguma slēgšanas vietā un laikā pastāvējušām cenām. Bet ja tajā vietā tirgus cenu nav, tad ņemamas par pamatu tuvākās tirdzniecības vietas' tirgus cenas. Kur pastāv cenu rādītāji, tur cena noteicama pēc tiem. — Skat. 3848. p. piez.

3854.  Cenas noteikšanu var uzticēt ari noradītai trešai personai vai, ja tāda nav norādīta, vispār bezpartejiska lietpratēja taisnīgam ieskatam.

3855. Trešās personas lēmums (3854. p.) katra ziņa abam pusēm saistošs, pieņemot, ka viņa noteikusi piemērīgu cenu.

3856. Kad cena nolikta atkarībā no kāda nākoša notikuma vai no trešās personas lēmuma, tad pirkums atzīstams par nosacītu, un tamdēļ viņš atkrīt, ja paredzētais notikums neiestājas vai paliek bez iznākuma, vai ja trešai personai nebūtu iespējams vai viņa negribētu uzņemties cenas noteikšanu.

3857.  Ja pirkuma līguma noteikta par lietu kopību viena kopīga cena (Aversionskauf, Kauf in Bausch und Bogen), tad pircējam tā jāmaksā, kaut ari šajā kopībā izrādītos vairāk vai mazāk nekā viņš gaidījis.

3858.  Ja zināms skaits vai daudzums tādu priekšmetu, kurus medz aprēķināt ar skaitu, mēru vai svaru (atvietojamas lietas), ari pārdoti pēc tāda aprēķina, tad pircējam jāsamaksā par tik daudz atsevišķiem gabaliem vai daudzumiem, cik to izrādās noskaitot, izmērot vai nosverot. Kad patiesais daudzums ir lielāks nekā pārdevējs uzrādījis, tad pircējam jāpiemaksā, bet. kad mazāks, tad viņš samaksā tikai par to, cik ir. Tas pats noteikums attiecas ari uz neatvietojamām lietām, ja to cena noteikta par atsevišķām daļām vai pēc skaita, piemēram pērkot ganāmpulku.

IV.     Pirkuma līguma forma.

3859. Pirkuma līgums uzskatams par noslēgtu, kad abas puses vienojušās par pirkuma priekšmetu un cenu. &lt;

3860.  Pirkuma līgumam nav noteikta nekada sevišķa forma, un pusu savstarpēja vienošanās var notikt kā mutiski, tā ari rakstiski, ar vēstulēm vai vēstnešiem, un pat klusējot.

Piezīme. Izņēmumi no šā noteikuma, vienalga, vai tie.dibinās uz pusu vienošanos, vai uz likuma priekšrakstiem, norāditi attiecīgās vietās. Skat. sevišķi 380. un turpm. p., 2996. un turpm. p., 3004. un turpm. p., 3025. un turpm. p., 3934. un turpm. p., 3947. p.

Piezīmē minētie 2996. un 2997. panti atcelti (Lik. kr. 1925. k. — 188, 1).

Otrais nodalījums.

No pirkuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.    Vispārēji noteikumi.

3861.No pirkuma līguma izceļas abam pusēm savstarpējas tiesības kā attiecībā uz viņa izpildīšanu, tā ari uz zaudējumu atlīdzību.

3862.Abam pušem savstarpēji jaievero pilnīga cītība; it īpaši pārdevējām līdz pārdotās lietas nodošanai tā jāglabā ar lielāko rūpību un jāatbild šajā ziņā ari par vismazākās neuzmanības sekām. Bet ja pircējs vilcinās pirkto lietu saņemt, tad pārdevējs atbild tikai par ļaunprātību un rupju neuzmanību.

3863.Pec pirkuma noslēgšanas, kaut ari pirkta lieta vel nebūtu nodota, visu risku, t. i. atbildību par kaitējumu, kāds lietai notiktu no nenovēršama gadījuma, vai nu tai bojā ejot, vai bojājoties, nes pircējs.

3864.iepriekšējā (3863.) panta noteikums neattiecas uz sekošiem gadījumiem:

1)Kad pirkuma priekšmets nav individuāli noteikts un tikai to nododot dabū noteiktību, tad līdz nodošanai risku nes pārdevējs. Skat. 2930. un 2931. p.

3865.         2) Kad atvietojamas vai citādās lietas pārdotās ar skaitu, mēru vai svaru, tad risks pāriet uz pircēju tikai pēc tam, kad tās noskaitītas, nomērītas vai nosvērtas.

3866.3) Kad pirkums noslēgts ar atliekošu nosacījumu, tad risks par lietas pazaudējumu pāriet uz pircēju tikai šim nosacījumam piepildoties; bet risku par bojājumu viņš nes no tā laika, kad pirkums noslēgts, kaut ari nosacījuma iznākums vēl nebūtu zināms.

Piezīme. Ja pirkums noslēgts ar atceļošu nosacījumu, tad risku nes pircējs. f

38674) Kad pārdevēju var skaitīt par vainīgu lietas pazaudēšanā vai bojāšanā, kā ari kad viņš nokavējis nodošanu, tad risks jānes viņam.

3868. 5) Kad lieta pirkta ar nosacījumu papriekš to pārbaudīt vai apskatīt, tad līdz pircēja paziņojumam, ka viņš ar mieru to pieņemt, visu risku nes pārdevējs.

5860. 6) Ja pardevejs noteikti uzņemies risku, nenosakot termiņu, tad risks pāriet uz pircēju tikai no lietas nodošanas laika.

3870.Visos tajos gadījumos, kuros risku nes pircējs, viņam par labu nāk ari visi labumi no pirktās lietas, kā: tās pieaugumi, cenas paaugstinājumi un uz pirkuma noslēgšanas laiku vēl neievāktie augļi.

3871.Civi'laugļiem (554. p.), kuri pienākas nevis zināmos termiņos, bet ikgadus bez pārtraukuma, piemērojami 755. panta noteikumi, un uz šā pamata tie sadailamii starp pārdevēju un pircēju samērā ar to laiku, pa kuru katrs no tiem nesis risku.

II.     Pārdēvēja pienākumi.

3872..        Pārdevējam jānodod pārdotā lieta pircēja netraucētā valdīšanā, lai viņam būtu tiesība un iespēja ar to rīkoties.

3873.    Lieta jānodod īsta laika un īsta vieta.

3874.    Pārdotā lieta janodod pircējam ar visiem tas piederumiem, kā ari ar visu to, ar ko var aizsargāt tiesību uz šo lietu.

Piezīme. Par piederumiem skat. 557.—573. p.

3875.    Pārdodot muižu „ka viņa stav“ (wie es. steht und liegt), viņas sastāvā uzskatams par pārdotu viss tas, kas, atrodoties viņa pirkuma noslēgšanas laikā un noderot saimniecībai par labu un ērtību, bijis pārdevējam vajadzīgs, atradies viņa lietošanā vai krājumā un bijis viņa īpašums. Ja tādā pašā kārtā pārdod ēku, tad uz pircēju pāriet nevien viņas likumiskie piederumi (562—564. un 567. p.), bet ari visas pārdevējam piederošās mēbeles, kuras pārdošanas laikā atradušas ēkā un bijušas dzīvoklim par ērtību.

3876.    Pārdodot zemes gabalu, pārdēvējām janorada pircējam robežas, ja tās jau nav redzamas no šā zemes gabala apraksta vai kartes jeb plana.

3877.     Ja pirktās lietas nodošana nenotiek vai netiek izdarīta attiecīgā kārtā, tad pircējs var prasīt atlīdzību par visiem zaudējumiem, it īpaši kad nodošana kļuvusi neiespējama aiz pārdevēja vainas. Pārdevējam patvaļīgi izvairoties no nodošanas, pret viņu var lietot tiesas piespiedu jīdzekļus.

3878.     Ja viena un ta pati lieta pārdotā atsevišķi diviem pircejiem, tad priekšroka ir tam no viņiem, kuram tā nodota, bet ja vēl neviensuo viņiem šo lietu nevalda, tad tam, kurš pirmais to pircis; bet pārdēvējām jaatlidzina atstumtam pircējam nodarītie zaudējumi.

Piezīme. Pārdodot nekustamus īpašumus, tiesību priekšrocībai vajadzīgs līgumu ievest zemes grāmatās; nodošana vien šim nolūkam nav pietiekoša (skat. 809. un turpm. p.). — Skat. augstāk, 408. p. piez.

3879.    Pārdēvējam tiklab pati lieta, ka ari visi tas piederumi jānodod tajā veidā, kādā tie bijuši apsolīti vai domājami.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par atbildību par trūkumiem atrodas augstāk, 3243. un turpm. p.

3880Pārdevējam jāatbild pircējam par visām trešo personu pretenzijām uz lietu, saskaņā ar 3221. un turpmāko pantu noteikumiem.

III.      Pircēja pienākumi.

3881.Pircējam vispirms jasamaksa pirkuma maksa, kas, ja pirkums nav noslēgts uz kreditu vai ja samaksai nav norunāti sevišķi termiņi, jāizdara tūliņ, lietu nododot.' tā tad tajā pašā laikā un tajā pašā vietā. Pirms samaksas saņemšanas pārdevējam lieta nav jānodod.

3882.Pārdevējs, kurš lietu pārdevis uz kreditu, nevar pec tam vairsprasīt no pircēja nodrošinājumu ar galvojumu, ja vien nav zināms, ka pēdējais kļuvis maksātnespējīgs.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumienļ (Lik. kr. 188, II).

3883.         Pircējs pirms samaksāšanas neiegūst uz pirkto lietu īpašuma tiesības, ja vien pārdevējs nav viņam pagarinājis samaksas termiņu. Šis termiņa pagarinājums jāsaprot pats par sevi, ja pārdevējs nodod lietu pircējam bez jebkāda piebilduma (800. p.).

3884.Pircējam no tā laika, kad viņš ņēmis pirkto lietu savā valdīšanā un lietošanā, jāmaksā pārdevējam par pirkuma maksu procenti.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

3885.Kad pardotai lietai draud attiesajums, pircējam ir tiesība aizturēt pirkuma maksu, ja pārdevējs nevar vai negrib viņu pietiekoši nodrošināt pret tādu gadījumu.

3886.Ja pircējs vilcinās ar samaksu, tad pardevejs var Iugt, lai lietu pārdod publiskā izsolē uz pircēja rēķinu.

3887.         Vienošanas^ par to, lai pircējs, samaksu nokavējot, maksatu pirkuma maksu divkāršā vai vēl lielākā apmērā, ir spēkā neesoša.

3888.Pircējam jāatlīdzina pārdevējam lietai pēc līguma noslēgšanas taisītie izdevumi, kā nepieciešamie, tā ari derīgie, ja pēdējie taisīti Iabticībā, un tāpat ari tajā gadījumā, kad ir ticams, ka ari pats pircējs būtu šos izdevumus taisījis.

Trešais nodalījums.

Pirkuma līguma atcelšana.

I.     Vispārēji noteikumi.

3889.Vienpusēja atkāpšanās no likumīgi noslēgta pirkuma līguma nav pielaižama pat ari tad, ja otra puse neizpilda savas saistības.

3890.         Izņēmuma karta jau noslēgtu pirkumu var atcelt uz vienpusēju prasījumu:

1) kad viena puse bijusi piedabūta līguma noslēgšanā vai nu ar otras ļaunpratību, vai ar spaidiem;

2)        pirktā lietā izrādījušos trūkumu dēļ (a);

3) pamatojoties uz blakus nolīgumiem, ar kuriem piešķirta atkāpšanās tiesība (b);

4)        pārmērīga pametuma dēļ, kādu cieš viena vai otra puse (c);

5)        bez tam, 3321. pantā norādītos apstākļos un nokavējuma dēļ.

(a) Skat. 3257. un turpm. p. — (b) Skat. 3898. un turpm p., 3905. un turpm. p., 3939. p. — (c) Skat. 3693. un turpm. p.

3891.   (attiecas uz Igauniju).

3892.Uz abpusēju vienošanos var atcelt katru pirkuma līgumu, ka pirms, tā ari pēc viņa izpildīšanas, izņemot'tikai gadījumus, kad ar to aizskartu trešo personu iegūtās tiesības. Atceļot jau izpildītu līgumu, katrai pusei jāatdod otrai tas, ko tā izpildījusi, vai par to jāatlīdzina.

II.      Pirkuma līguma atcelšana pārmērīga pametuma dēļ.

3893.Pārmērīga pametuma gadījumā, tas ir, kad pirkuma cena neiztaisa pat ne pusi no lietas parastās vērtības, pārdevējs var prasīt, lai līgumu atceļ. Bet no pircēja atkarājas novērst šo atcelšanu, piemakšājot pie pirmējās pirkuma cenas tādu sumu, kura kopā ar to līdzinātos lietas patiesai vērtībai. Tāpat ari pircējam savkārt ir tiesība prasīt, lai atceļ līgumu, kad viņa samaksātā pirkuma maksa vairāk kā divkārt pārsniedz lietas patieso vērtību; bet pārdevējs var šo atcelšanu novērst, pazeminot minēto maksu līdz pārdotā priekšmeta parastās vērtības apmēram. —

Skat. 3848. p. piez.

3894.Tiesība prasīt pirkuma līguma atcelšanu aiz tā iemesla, ka cēlies pametums par vairāk kā pusi no īstās cenas, attiecas tikai uz tiem gadījumiem, kad pierādītu, ka pametuma nodarītāja puse rīkojusies ļaunprātīgi.

Šis pants izteikts 1925. %. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

3895.Pametuma cietējai pusei pienākošās atlīdzības lielumu noteic, kad tas vajadzīgs, tiesa, kura pie tam ņem par pamatu lietas vērtību līguma noslēgšanas laikā.

3896. Kad līgumu atcel, pircējam jāatdod ne vien pati lieta, bet ari tās augli, kurusviņš ievācis no pirkuma izpildīšanas laika, bet pārdevējam savkārt jāatmaksā pirkuma maksa ar procentiem un jāatlīdzina nepieciešamie izdevumi, kā ari derīgie, ciktāl tie ir attaisnojami.

3897.Tiesiba prasīt līguma atcelšanu uz pārmērīga pametuma pamata atkrīt:

1)    uz noilguma pamata, kuram šajā gadījumā noteikts gada termiņš;

2) ar atteikšanos no šās tiesības;

3) kad pametuma cietējam jau agrāk bijusi labi zinarna lietas patiesā vērtība;

4)    kad ir pamats pieņemt, ka pirkums bijis draudzības pirkums;

5)kad pārdotam priekšmetam nav tirgus cenas, kā piemēram gleznām, veciem naudas gabaliem u. t. 1.;

6) kad pirkums bijis riskēts vai cerības pirkums;

7)kad pārdevējam bijis testamentā uzlikts pienākums pārdot lietu zem viņas vērtības, un beidzot

8) kad lieta pārdota publiskā izsolē.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. aug. noteikumu (L.ik. kr. 138; 11, 2) redakcijā.

Ceturtais n o d a 1 ī j u ih s.

Blakus līgumi pie pirkuma.

I.     Pielīgta līguma atcelšana pirkuma cenas nesamaksas gadījumam.

3898.Pārdevējs var pielīgt sev tiesību atkapties no pirkuma līguma, kad pircējs laikā nesamaksā pirkuma maksu.

3899.Šads nosacījums uzskatams par atceļošu, izņemot tos gadījumus, kad tieši noteikts, ka viņam jābūt tikai atliekošam, vai kad tas redzams no apstākļiem.

3900.Ja samaksai nolikts zināms termiņš, tad palaižot to garām pircēja tiesība pati no sevis izbeidzas; bet ja termiņš nav nolikts, tad vajadzīgs pārdevēja iepriekšējs atgādinājums. Tikai pārdevējs pats nekādā ziņā nedrīkst kavēt pirkuma cenas samaj&lt;su laikā.

3901.Kad pircējs pielaiž nokavējumu, no pārdevēja gribas atkarājas izlietot vai neizlietot savu tiesību; bet viņam jāpaziņo par to tūliņ pēj nokavējuma iestāšanās, un ja jau reizi viņš prasījis līguma atcelšanu, tad viņam vairs nav tiesības prasīt tā izpildīšanu.

Vietējie civillikumi. 29

390 z. Ja pēc termiņa notecejuma pardevejs prasa vai pieņem samaksu, tad pieņemams, ka viņš ar to klusējot atteicies no savas pielīgtās tiesības.

3903.Kad līgumu atceļ, lieta atdodama pārdevējam līdz ar tās pieaugumiem un visiem ienākumiem, un bez tam pircējs zaudē rokas naudu, ja viņš tādu devis, un viņam jāatlīdzina aiz viņa vainas cēlušies zaudējutfii.

3904. Ja pircējs jau nomaksājis daļu no pirkuma maksas, tad viņš 3903. pantā norādītā gadījumā var prasīt, lai atdod nomaksāto, bet bez procentiem.

II.     Pirkuma atcelšana izdevīgāku piedāvājumu dēļ.

3905.Noslēdzot pirkumu, pardevejs var pielīgt sev tiesību vai nu atkāpties no ta, ja viņam zināmā laika sprīdī piedāvātu izdevīgākus nosacījumus (Kaufbesserung), vai ari uzskatīt pirkumu par notikušu tikai tad, ja zināmā laika sprīdī negadītos cits, izdevīgāks pircējs. Pirmajā gadījumā pirkuma līgumam pievienotais nosacījums uzskatams par atceļošu, bet otrā — par atliekošu. Šaubu gadījumā pieņemams, ka puses domājušas atceļošu nosacījumu.

3906. Nosacījumi atzīstami par izdevīgākiem nevien tad, kad jaunais pircējs dod augstāku cenu, bet ari tad, ja piedāvā īsākus samaksas termiņus, vai samaksas saņemšanai izdevīgāku vietu, vai vispār tādus pamatus, kuri apsola pārdevējam, pat pie mazākas cenas, vairāk peļņas.

3907. Ja viss piedāvājuma izdevīgums pastāv tikai iekš tam, lai, agrāko līgumu atceļot, starplaikā saņemtais ienākums nāktu pārdevējam par labu, tad tas nav skaitams par izdevīgāku nosacījumu.

3908. Ka ir izdevīgāks pircējs, kā ari ka tāda pircēja piedāvātie nosacījumi ir izdevīgāki, to nedrīkst vienīgi izdomāt apmānīšanai. Ja tas ir noticis, tad pārdevējs atbild nevien pret agrāko pircēju, bet ari pret jauno, ja tas nav piedalījies pie viltus.

3909.Kad pielīgums par pirkuma atcelšanu izdevīgāku piedāvājumu deļ pievienots galvenam līgumam kā atceļošs nosacījums, tad pircējs pa to laiku stājas visās no līguma izrietošās īpašnieka tiesībās, līdz ar ko viņš nes ari risku.

3910.Kad atceļošais nosacījums piepildās un pirkums tamdēļ tiek atcelts, tad pircējam līdz ar lietu jāatdod ari visi no tās saņemtie ienākumi, ka ari pieaugumi, ja tādi bijuši. Tā vietā viņš dabū atpakaļ pirkuma maksu ar procentiem, kā ari atlīdzību par viņa izdarītiem nepieciešamiem

izdevumiem priekš lietas. Bez tam pircējam jāa.tsvabma lieta no visām nastām, ja viņš pa starplaiku to ar tādām apgrūtinājis.

3911.Kad tiesība atkapties no līguma pievienota tam ka atliekošs nosacījums, tad pirkums nav vēl atzīstams par noslēgtu, un pircējs, līdz izdevīgāku nosacījumu piedāvāšanai noliktam termiņam, nedabū pat ienākumus no pirktās lietas, bet nenes ari risku.

3912. Ja termiņš tāda gadījuma (3911. p.) notek bez izdevīgāku nosacījumu piedāvājuma, tad pirkums atzīstams par beznosacījuma pirkumu, un pircējam tad ir tiesība ari uz starplaikā ievāktiem ienākumiem; bet viņš atbild tikai par lietas nejaušiem bojājumiem līdz nosacījuma piepildījumam, bet ne par tās nejaušu bojā eju.

3913.Kad pārdēvējam piedāvā vispār izdevīgākus nosacījumus, no viņa paša gribas atkarājas tos pieņemt vai ari atzīt agrāko līgumu par beznosacījuma līgumu, ja vien pirmais pircējs nav sev tieši pielīdzis tiesību atkāpties no līguma izdevīgāka piedāvājuma gadījumā.

3914.Kad pārdevējs pieņem jauno piedāvājumu, tad pirkuma saistošais spēks priekš pirmā pircēja izbeidzas. Bet ja pirmais pircējs savkārt piedāvā tikpat izdevīgus nosacījumus, tad viņam ir priekšrocība uz pirkumu, un tādēļ par katru saņemtu izdevīgāku piedāvājumu pārdevējam nekavējoties jāziņo pirmām pircējam.

3915. Ja pirmais pircējs pieņem cita piedāvātos izdevīgākos nosacījumus (3914. p.), tad viņa paziņojums par to uzskatams kā jauns līgums, ja vien noslēdzot blakus līgumu par pirkuma atcelšanu izdevīgāku piedāvājumu dēļ nav bijis tieši noteikts pretējais. Tādēļ pircējam jāatdod pa starplaiku ievāktie augļi, bet viņš savkārt var atvilkt procentus par savu samaksāto pirkuma maksu.

3916. Ja pārdevējs noliktā laika sprīdī nepieņem viņam piesolīto izdevīgāko piedāvājumu, tad līgumam pievienotais pielīgnms zaudē savu spēku un pirmais pirkums pārvēršas par beznosacījuma pirkumu.

3917.Kad pārdevēju ir vāirāki, tad jaunā pircēja pieņemšanai vajadzīga viņu kopīga piekrišanā, ja vien katram no tiem viņa daļa nav bijusi novērtēta atsevišķi, kādā gadījumā jāpieņem, ka notiek Vairāki pirkumi.

3918.Ja pārdotā lieta iet bojā, bet no tās paliek augļi vai pjeaugumi, tad pirmajam pircējam nevar tos atņemt, kaut ari jaunais piedāvātu pār tiem vairāk, nekā pirmais devis par pašu lietu.

3919.       Kad uo vairakām pārdotām lietām dažas iet boja, tad attiecībā uz atlikušām pielīgums par pirkuma atcelšanu izdevīgāku piedāvājumu dēļ paliek spēkā, ja kāds dod par tām vairāk, nekā pirmais pircējs devis par visām lietām.

3920.        Ja vairāki pārdodamās lietas kopīpašnieki pielīgst sev tiesību atkāpties no pirkuma līguma izdevīgāku piedāvājumu dēļ, tad katram no'viņiem ir tiesība piedāvāt izdevīgākus nosacījumus.

3921.       Ja lietu pirkušas kopīgi vairākas personas, izsakot pie tam piekrišanu pirkuma līguma atcelšanai izdevīgāku piedāvājumu dēļ, tad

katrai no viņām ir tiesība piedāvāt tādus nosacījumus, lai iegūtu visu lietu sev vien.

III.     Atpakaļpirkums un atpakaļpardevums.

3922.       Ar atpakaļpirkuma līgumu pircējs uzņemas savu pirkto lietu pārdot atpakaļ pārdevējam uz viņa pieprasījumu.

3923.       Atpakaļpirkuma pielīgums ir atceļošs nosacījums, un tādēļ pircēja tiesības šeit nosaka 3909. panta noteikumi.

3924Ja atpakaļpirkuma tiesība aprobežota ar zināmu termiņu, tad tam noteicot viņa izbeidzas. Pretējā gadījumā šī tiesība nav padota nekādam noilgumam.

3925.       Ja atpakaļpirkuma nosacījumi un it īpaši cena līguma nav apzīmēti un par to vēlāk nenotiek labprātīga vienošanās, tad pirkuma maksu nosaka tiesa saskaņā ar to vērtību, kāda lietai ir atpakaļpirkuma laikā. Bet kad cena noteikta pašā līgumā, tad tā paliek spēkā, neatkarīgi no pašas lietas vērtības pieauguma vai mazināšanās, un apstrīdēt šādu pirkumu var tikai tad, ja no tā rastos pametums vairāk par pusi no lietas vērtības. — Skat. 3848. p. piez.

Skat. 3803. un tnrpm. p.

3926.       Ja pircējs lietu pārdevis trešai personai, tad tas, kam pieder atpakaļpirkuma tiesība, var prasīt no pircēja tikai zaudējumu atlīdzību; bet pret trešo personu, kura ieguvusi pašu lietu vai lietisko tiesību uz to, viņš var vērst savu atpakaļpirkuma tiesības prasījumu tikai tad, kad šī persona, lietu iegūstot, zinājusi attiecību, vai kad atpakaļpirkuma tiesības priekšmets ir nekustams īpašums un šī tiesība ievesta zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 40&amp;. p. piez.

Skat. 809. un tnrpm., kā ari 3002. un turnīru p.

3927.       ja atpakaļpirkuma tiesība pieder kopīgi vairakām personām, tad viņas var to izlietot tikai pēc visu kopīgas vienošanās.

3928.Līgumam, ar kuru pircējs patur sev tiesību prasīt no pārdevējā atpakaļpirkšanu, piemērojami 3923.—3927. p. noteikumi.

IV.     Pirmpirkuma tiesība.

3929.         Ar pirmpirkuma līgumu pārdevējs pielīgst sev priekšrocību uz mantas pirkšanu, ja to pārdotu tālāk.

Piezīme. Pirmpirkuma tiesība nav izlietojama, kad pārdevējs lietu atsavina nevis pārdodot, bet citādā kārtā, kā piemēram dāvinot, mainot, jauktā pārdošanā u. t. 1.

3930.Ja pircējs savu iegūto lietu, ur kuru saistīts pirmpirkuma pieiīgums, grib pārdot tālāk, tad viņam šī lieta tūliņ pēc jaunā līguma noslēgšanas jāpiedāvā tam, kam pieder pirmpirkuma tiesība, bet pēdējam par to, vai viiņš nodomājis šo tiesību izlietot vai ne, jāpaziņo — ja runa ir par kustamām lietām — nekavējoties, bet ja par nekustamām — sešu nedēļu laikā.

3931.Ja tas, kam pieder pirmpirkuma tiesība, nedod vajadzīgo atbildi noliktā laikā (3930. p.), tad šī tiesība izbeidzas.

' 3932. Ja tas, kam pieder pirmpirkuma tiesība, veļas šo tiesību izlietot, tad viņam, ja nav citādi norunāts, jāizpilda tie paši nosacījumi, kurus piedāvā jaunais pircējs.

Piezīme. Ja lieta, uz kuru piešķirta pirmpirkuma tiesība, pārdota kopā ar citām lielām par vienu kopīgu cenu, tad šās lietas samērīgā vērtība noteicama novērtējot.

1

3933.Ja lieta pārdota tālāk, nepaziņojot tam, kam pieder pirmpirkuma tiesība, tad viņš var prasīt no tam ciesto zaudējumu atlīdzību tikai no sava pircēja: bet pret jauno ieguvēju un vispār pret ikvienu trešo valdītāju viņš var vērst savus prasījumus tikai tad, kad šī persona rīkojusies ļaiunticībā, vai kad pirmpirkuma tiesības priekšmets ir nekustams īpašums un šī tiesība ievesta zemes grāmatās. — skat. augstāk, 408. p. piez.

Skat. 3002, un turpm. p.

V.      Pirkums ar parbaudes vai apskates nosacījumu.

3934.Ja kads perķ lietu ar nosacījumu to iepriekš pārbaudīt vai apskatīt, tad pirkums, ja puses nav savā starpā norunājušas citādi, atkarājas no atliekoša nosacījuma, kurš pastāv iekš tam, vai pircējs atzīst lietu sev par noderīgu.

3935.Šāds līgums (3934. p.) kļūst pārdēvējam saistošs no viņa noslēgšanas brīža; bet pircējs savkārt var vai nu atstāt_ viņu spēkā, vai no viņa atkāpties, pie kam pēdējā gadījumā viņam nav japaziņo savi iemesli uz to.

3936.   Ja pircēja atsauksmei līgumā nolikts termiņš un viņš to palaiž garām, bet pārdoto lietu vai preci viņš vēl nav saņēmis, tad pieņemams, ka viņš no pirkuma atteicies. Bet kad termiņš nav noteikts un pircējs vilcinās ar savu atsauksmi, tad pārdevējam ir tiesība lūgt tiesu, lai noliek termiņu.

3937.  Ja pārbaudei vai apskatei pārdotā prece jau nodota pircējam, tad viņa klusēšana līdz termiņa notecējumam uzskatama kā viņa piekrišana.

3938. Ja pircējs, lietu saņēmis, samaksa par to nolīgto maksu, visu vai kādu daļu, bez jebkāda piebilduma, tad atzīstams, ka viņš klusējot izteicis savu piekrišanu.

Piezīme. Par risku tādā līgumā skat. 3868. p.

VI.     Nožēlojuma pirkums.

3939.  Nožēlojuma pirkums ir tāds blakus līgums, ar kuru viena no pusēm patur sev tiesību atkāpties no darījuma, kad viņa to nožēlo; tādam nožēlojumam ir atceļoša nosacījuma spēks.

3940.  Ja tādas tiesības (3939. p.) izlietošanai nolikts zināms termiņš, tad tā garāmpalaišana iznīcina šo tiesību. Bet ja termiņš nav noteikts un nav ari sacīts, ka nožēlojumu var izteikt katrā laikā, tad minētās tiesības spēks aprobežojas tikai ar sešdesmit dienu termiņu.

VII.      Citi blakus līgumi.

3941.  Pārdevējs var norunāt, ka viņam piešķirama daļa no peļņas, kāda varētu rasties atsavinot tālāk no viņa pirkto priekšmetu. Kad šās daļas apmērs nav noteikts, tad pārdevējam pieder puse no tīrās peļņas.

. %

3942..         īpašuma tiesības uz pārdoto lietu vai līdzdalību šajās tiesībās pārdevējs var pielīgt sev vai nu tādā kārtā, ka šīs tiesības viņam paliek līdz tam laikam, kamēr nav galīgi samaksāta pirkuma maksa, vai tādā kārtā_, ka īpašuma tiesības no jauna pāriet uz viņu, ja pircējs nesamaksā. Pirmā gadījumā šādam pielīgumam ir atliekoša, bet otrā — atceļoša nosacījuma spēks. Kad rodas šaubas par pusu nodomu, nosacījums atzīstams tikai par atliekošu. Bet konkursos tāds pielīgums, ja viņš attiecas uz nekustamu mantu, dod pārdevējam tikai priekšrocību, bet ne tiesību uz īpašuma prasību.

3943.  Pusēm bez tam atļauts noslēgt visādus citādus blakus līgumus, tiklab pārgrozot likuma noteikumus, piemēram, par risku vai par atlīdzības lielumu, kā ari nodrošinot savas tiesības vai nu ar hipotēku, vai ar līgumsodu līguma neizpildīšanas gadījumam, vai ari atvēlēt pārdevējam lietu pagaidām lietot kā nomniekam, īrniekam u. t1.

Piektais nodalījums.

Pārdošana publiskā izsolē.

3944.         Ar pārdošanu publiska izsolē jasaprot priekšlikums tam, kas par publiski pārdodamo lietu sola dot visaugstāko cenu, noslēgt par to pirkuma līgumu.

Piezīme. Publiskas izsoles atļauts sarīkot, bez pirkuma līgumiem, ari līgumiem par ķīlu-valdīšanu, par nomu, īri, piegādēm un darbuzņēmumiem.

Ķīlu-valdišanas institūts atcelts (Lik. kr. 1925. g. 187, I).

3945.Pardošana publiska izsole ir attiecībā uz pārdodamās lietas īpašnieku vai nu labprātīga, vai piespiesta. Pirmo drīkst izdarīt, pec pārdevēja paša ieskata, kā tiesas (3948. p., pec Turp.), ta ari prjvata kartībā; bet otrā pielaižama katra ziņā ne citādi, ka tikai tiesas kārtība.

Piezīme (atcelta, pēc Turp.). ļl8S9. g. 9. jul. (6189) not. 3. p.'l.

3946.Pārdodot labprātīgā izsole, vienalga, vai to izdara tiesas vai privātā kārtībā, pušu savstarpējās tiesības un pienākumus noteic pēc viņu starpā norunātiem nosacījumiem un pie tam galvenā kārtā pec tiem, kurus licis priekšā pārdevējs.

3947.     Vienīgi tiesas ceļā izduramās publiskās izsoles var pārdot:

1)       lietas, kuras pieder valstij vai valsts iestādēm;

2)        valsts parādnieku lietas:

3)        baznīcām piederošas lietas; ļ

4) lietas, kuras tiesa atņēmusi parādniekam izpildu kārtībā un kuras pieder pie konkursa masas, ja ieinteresētās personas, pēc savstarpējas vienošanās, neieskata par labāku tās pārdot privātā kārtībā.

1. p i e z ī m e. Rīgā konkursos preces pārdod, raugoties pēc apstākļiem, ne publiskās izsolēs, bet caur mākleriem biržā.

2.       p i e z ī m e (strīpota). 11925. g, 27. okt. (J88) 11].

3.      piezīme izmesta, tādēļ, ka tā aizrāda uz pantam nepievienotu citātu.

394S._(pēc Turp.). Nekustama īpašuma pardošana labpratīgā publiskā izsolē tiesas ceļā, izdarama pēc Civilprocesa (2035.—2046. p.) noteikumiem.

3949.      (pēc Turp.). Pirms katras kustamu mantu pārdošanas publiskā izsolē jāizdara vismaz viens sludinājums, kurā, norādot vai paskaidrojot pārdošanas nosacījumus, kā ari tās vietu un laiku, pircējus uzaicina solīt savas cenas.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par izsludināšanas, kā ari vispār publisko izsoļu kārtību atrodas Civilprocesa likumos. Par tādu muižu publisku pārdošanu, kuras ieķīlātas vietējās kredītiestādēs, skat. Vidzemes

muižnieku zemes kredītbiedrības 1896. g. 23. maija (13001) statūtu 77. līdz 87. p. un Kurzemes kredītbiedrības 1874. g. 18. maija (53540) statutu 91.—96. p.

Piezīmes 2. dala atkrīt (skal. pask. pie 1890. p. un Lik. kr. 1921. r. — 198).

3950.         publiska izsole pārdodamā lieta jauovērti tikai tad, kad to prasa lietā ieinteresētās personas.' Dārglietas, dārgmetālus un to izstrādājumus vispirms novērtē lietpratēji, un viņu vērtību pēc šā novērtējuma paziņo izsolē.

3951.        ikviens, kam vispār ir tiesība staties pirkuma līguma ka pārdēvējām, var šim nolūkam izlietot publisku izsoli.

. 3952. Izsolītāji (aukcionatori un mākleri), kuri piedalās izsolīšana,

, nevar līdz ar to būt ari kā pircēji, ne savā vārdā, ne citu uzdevumā. Tās tiesu iestādes locekļi, pie kuras notiek publiskā izsole, kaut ari var piedalīties izsolē, bet tikai paziņojot šai iestādei par savu nodomu un pēc tanī atstājot sēdi, kuru tādā gadījumā papildina citi, ja tas būtu vajadzīgs sēdes pilna sastāva dēļ.

P i e z I ni e. Par aizbildņiem skat. 385. p.

3953.    Piespiestās publiskās izsolēs pārdodamās lietas īpašnieka kreditori var piedalīties solīšanā, bet īpašnieks pats pie tam nav pielaižams, ne personīgi, ne caur pilnvarnieku.

3954.   Attiecībā uz publiska izsolē pardodamiem priekšmetiem piemērojami 3833. panta vispārējie noteikumi.

3955.     Svētbildēs nedrīkst pārdot publiska izsolē.

3956.      (attiecas uz Igauniju).

3957.   Ja nedalama lieta, kura atrodas vairaku kopīpašnieku īpašumā, nolikta publiskā pārdošanā kāda kopīpašnieka kreditoru apmierināšanai, tad pārējiem ir tikai tiesība vai nu apmierināt kreditorus, atpērkot viņu prasījumus, vai iegūt lietu publiskā solīšanā līdzigi ar citiem. Bej: kad lieta pārdota publiskā izsolē, tad viss ieņēmums sadalaois samērā ar kopīpašnieku daļām, un tā no šim daļām, kura piekrīt parādniekam, izlietojama viņa kreditoru apmierināšanai un izdevumu segšanai.

3958.   Kustamas mantas publiska pārdošana uzskatama par notikušu ari tad, kad izsolē neviens nav pārsolījis.

3959.   Visada veida norunašanas starp solītajiem, lai atturētu kādu no piedalības solīšana, ir aizliegta. — Skat augstāk, s. p. (piez., pēc Turp.).

Aizrādījums uz 8. piez. (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

3960.         Katrs .solītājs vai parsolītājs ir saistīts ar savu solījumu, kamēr kāds viņu nepārsola, un ja izsole notiek vairākos termiņos, tad viņš nevar atkāpties no tālīdz nākamā termiņa pienākšanai. Nosolot kādam augstāku cenu, agrākas cenas solītājs atsvabinās no savas saistības.

3961.Ja no solītājiem, viņus uz to uzaicinot, neviens vairs talak nepārsola, tad lieta tiek piešķirta ar piesišanu tam, kas nosolījis pēdējo cenu, no kam viņu var atraidīt tikai tad, kad izsoles nosacījumos bijis par to sevišķs piebildums. Ja tāda nav, izsolītājam nav tiesības pāriet no augstākās cenas solītāja uz iepriekšējo solītāju. Bet ja vairākas personas reizē sola vienādu cenu un neviens nepārsola, tad izsolītājs var izvelēties no šīm personām kuru grib.

3962..        Kad lemt par augstako nosolīto cenu bijis pēc izsoles nosacījumiem atvēlēts izsolītājam, tad piesitums notiek ne agrāk, kī‑ tikai pēc tam, kad viņš paziņojis savu lēmumu vai nu viņa paša noteiktā termiņā, vai, ja viņš tādu nav noteicis, uz augstākās cenas nosolītāja lūgumu tiesas noteiktā termiņā. Līdz tam laikam šis nosolītājs ir saistīts aisavu hosolījumu.

3963.Piesitums atvieto izsolītāja paziņojumu par to, ka viņš pieņēmis augstāko nosolījumu, un šis piesitums noslēdz pārdevumu pat ari tajos gadījumos, kad pēc vispārējās procesa kārtības bez tam vēl vajadzīgs lietu piespriest augstākās cenas nosolītajam ar sevišķu tiesas lēmumu.

3964.Pārdošanai publiskā izsolē pēc savām sekām ir tāds pats spēks kā parastai pirkšanai un pārdošanai; tādēļ no piesitama brīža risks pāriet uz augstākās cenas nosolītāju, bet no tā paša brīža viņš, ari pirms lietas nodošanas viņam, dabū visus tās augļus un vispār bauda visus ar lietu saistītos labumus.

3965.  (atcelts). 1924. g. 28. aug. (138) 11, lj.

3966. Pec piesitama tam, kas nosolījis augstāko cenu, ta jāsamaksā ,vai nu tūliņ, vai pēc izsoles nosacījumiem noliktos termiņos, turpat, kuili oticis piesitums, ja tam nolūkam nav noteikta cita vieta, un vispār jāizpilda viss, kas nosacījumos noteikts, vai ari par izpildīšanas kārtību sevišķi jāvienojas ar izsolītāju vai citām ieinteresētām personām.

3967 .ipēc Turp.;. Pēc tam, kad augstākas cenas nosolītājs izpildījis izsoles nosacījumus, visas uz pārdoto nekustamo īpašumu gulošās ķīlu tiesības un hipotēkas, kuras viņš nepārved uz sevi, izbeidzas. Bet visas realnastas pāriet uz pircēju.

3968.Ja augstākās cenas nosolītājs vilcinās izpildīt nosacījumus, vai ja viņam nav pārdodamās lietas iegūšanai vajadzīgo īpašību (3952.

un 3953. p.), tad lieta, uz pārdevēja prasījumi!, bet piespiestās izsolēs uz pašas tiesas rīkojumu, no jauna tiek nolikta publiskā izsolē uz minētā nosolītāja rēķinu un risku. Līdz tam laikam viņa tiesības un pienākumi paliek agrākā spēkā, un kamēr nav pienācis laiks jaunai izsolei, viņš var to novērst, izpildot minētos pienākumus, t. i. samaksājot no viņa pienākošos sumu un procentus, kā ari izdevumus jaunās izsoles izdarīšanai.

3969. Pirkuma līgumu, kurš noslēgts ar piesitumu publiskā izsolē, var atcelt aiz tiem pašiem iemesliem kā privātā kārtībā noslēgtu, izņemot tikai gadījumu, kad cēlies pametums pāri par pusi, kurš nedod tiesību apstrīdēt publisku izsoli.

3970. Ja pārdodot nekustamu īpašumu publiska izsole, palaista ne-, izdarīta kāda būtiska forma un šis pārdevums nav vēl ievests zemes grāmatāstad izsolītājs var šo pārdevumu apstrīdēt kā spēkā neesošu, bet augstākās cenas nosolītajam nav šās tiesības. Par būtiskiem formas palaidumiem atzīstami sekošie:

1) kad pirms izsoles nav izdarīts attiecīgs sludinājums (3949. p.);

2)kad vajadzīgā gadījumā nav notikusi solīšana un pārsolīšana (3958. p.); .

3)kad izsole nav notikusi pie attiecīgas tiesas vai notikusi ar nepilnīgu sēdes sastāvu (3948. un 3952. p.);

4) kad tiesa vai nu noraidījusi no solīšanas personu, kurai bijusi tiesība tajā piedalīties, vai atraidījusi likumīgi izteiktu solījumu;

5)         kad nav bijis pielaižams lietu pārdot publiskā izsolē (3954. un

3955.     p.);

6) kad lieta piesista personai, kurai nav bijis pirkšanai vajadzīgo īpašību (3952. un 3953. p.).

Par šādiem formas palaidumiem, pārdodot kustamu mantu publiskā izsolē, atļauts pēc piesitama prasīt tikai zaudējumu atlīdzību un pie tam tikai no vainīgā. — Skat augstāk, 408. ix (piesi., pēc Turp.).

Otrā nodaļa. Maiņas līgums.

3971.Maiņas līgums pastāv divu personu abpusējā apsolījumā apmainīt vienu priekšmetu pret otru, izņemot tikai naudu.

3972.Par maiņas līguma priekšmetu var but kā ķermeniskas lietas, tā ari prasījumi vai citāda veida tiesības.

3973.Attiecībā uz pušu savstarpējām tiesībām un pienākumiem maiņas līgumam piemērojami tie noteikumi, kādi pastāv pirkuma līgumam.

3974.  Trešo personu tiesības, kas nosacītas ar pirkuma līgumu, kā: pirmpirkuma un izpirkuma tiesības, pie maiņas līguma-nav izlietolamas. — Skat. 1619. p. un 3929. p. piez.

r

3975. Mainot ķermeniskas lietas, katra puse atbild par to, lai otra puse kļūst par nododamās lietas īpašnieci. īpašuma tiesības pāriet uz •lietas saņēmēju tūliņ pēc tās nodošanas viņam, neatkarīgi no tam, vai Iviņš savu pretsaistību ir vai nav izpildījis.

Piezīme (strīpota). 1)925. g. ?/. okt. (188) II].

3976. Abas puses atbild viena_ otrai ka par apmainīto lietu attiesājamu, tā ari par to varbūtējiem trūkumiem.

3977.Risku par apmainīto lietu, uz tā paša pamata ka pirkuma līgumā, nes tas, kam pieder tiesība lietu prasīt, kaut ari tā vēl nebūtu viņam nodota.

3978.  Katrai pusei ir tiesība prasīt no otras, lai tā izpilda savus ,'līgumiskos uti likumiskos pienākumus; bet tas no līgumslēdzējiem, kurš savu saistību jau izpildījis, var prasīt, kad otra puse vilcinās ar izpildīšanu, lai vii,ia atdod to, kas viņai nodots.

Sis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 18S. II).

3979. Kad cēlies pametums pari par pusi no priekšmeta vērtības, maiņas līgumu var apstrīdēt un atcelt uz tā paša pamata kā pirkuma līgumu (3893. un turpm. p.).

3980. Maiņas līgumam var pievienot, ciktāl to pielaiž viua raksturs (3974. p.), tādus pašus blakus līgumus kfi pirkuma līgumiem.

Trešā nodaļa.

3981.         3993. un 3994. p ar piezīmi —(atcelti). [1911. g. 20.

martā (Kriev. lik. kr. 560) XII],

Ceturtā nodaļa. Mūža rentes līgums.

Pirmais nod a 1 ī j u m s. Mūža rentes līguma jēdziens un noteikumi.

3995. Ar mūža rentes līgumu viena puse nodod otrai kapitālu, par ko otra maksā noteikta lieluma gada ienākumu (renti), kura maksašana nosacīta ar zināmās personas mūža ilgumu.

Piezīme. Kad mūža rente piešķirta bez atlīdzības, kā dāvana, uz viņu gan attiecas šās nodaļas noteikumi, bet pie tam jāievēro ari tie noteikumi, kuri ir spēkā attiecībā uz dāvinājumu.

3096. Mūža rentes līgumam pietiek tikai ar pušu vienošanos: no tā laika, kad vienošanās notikusi, tiesība uz mūža renti uzskatama par iegūtu un par viņu; samaksātais kapitals par piederošu pārdevējam, kurš no tā laika ari nes risku par šā kapitala zaudēšanu.

3997.No ša līguma izrietošas tiesiskās attiecības nekāda ziņā nepārgrozās no tam, vai rentes pārdevējs ir atsevišķa persona, vai ari vesela sabiedrība, kura sastādījusies ar nolūku nodibināt mūža rentes.

3998.Pirkt mūža renti var tiklab priekš sevis, ka ari priekš otra, kurš tādā gadījumā, pievienojoties līgumam (3117. р.), iegūst tiesību griezties ar savu prasījumu tieši pie rentes pārdevēja.

3999.Ja iemaksaiot vienu un to pašu kapitālu, nodibina mūža renti par labu vairākām personām, tad tā sadalama viņu starpā pēc galvām, tā kā ar katra rentes dalībnieka nāvi viņa daļa nāk par labu rentes pārdevējam, ja vien nav noteikti norunāts, lai pēc katra dalībnieka nāves viņa daļa piekristu pārdzīvojušiem (tā saucamās tontiuas).

4000.(pēc Turp.). Mūža rentes lielums atkarājas pilnīgi no pusu vienošanās, kuras pie tam nav saistītas ne ar kādu apmēru.

4001.Mūža rentes ilgumu var nosacīt uz vienas puses, vai trešās personas, vai pat vairāku personu mūžu. Šaubu gadījumā pieņemams, ka rentei jāturpinās tik ilgi, kamēr dzīvo tas, kam par labu tā nodibināta.

4002.Mūža rentes līgums, kas noslēgts uz tadas personas mužu, kura līguma noslēgšanas dienā vairs nav bijusi dzīva, nav spēkā.

Otrais nodalījums..

No mūža rentes līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

4003.Rentes ņemeja tiesība uz mūža renti, ja tai nav nodibināta hipotēka, atzīstama tikai par personīga prasījuma tiesību, kurai rentes pārdēvēja mantas konkursā nav nekādas priekšrocības. Tādēļ tāda konkursa gadījumā rente kapitalizējama samērā ar viņas tā laika vērtību un ierindojama vienā vai otrā kreditoru šķirā, raugoties pēc tām, vai viņa ir vai nav nodrošināta ar hipotēku.

4004.Par renti iemaksajamais kapitals (3995. p.) var pastavet ka skaidrā naudā, tā ari visādās lietās, kurām ir naudas vērtība; pie tam nav aizliegts ari nosacījums iemaksāt šo kapitālu vairākos termiņos. Ja šajā kapitala pastāv visa rentes pircējā jeb saņēmēja manta, tad ari visi ,yiņa prasījumi un parādi pāriet uz pārdevēju.

4005.Rentes kapitāls paliek pārdevējam, neraugoties uz rentes ilgumu. Bet ja rente izbeidzas no kādas iepriekš nodomātas_pārdeveja darbības, vai ja aiz viņa vainas līguma izpildīšana kļūst neiespējama, piemēram, kad viņš būtu par iemeslu tās personas nāvei, no kuras mūža ilguma rente atkarājas, tad pircējs vai viņa tiesību pēcnācējs var prasīt atpakaļ rentes kapitalu, pie kam viņam nav jaatdod jau saņemtas rentes.

4006.Rentes pārdevējam jāsamaksā rente norunātos termiņos; bet ja tādi nav norunāti, tad pieņemams, ka tā jāsamaksā par katru gada ceturksni uz priekšu. Par gada sākumu šeit pieņemama tā diena, kurā iestājies termiņš pirmām maksājumam.

4007..Ja norunāts vai pieņemams, ka rentes termiņa maksajumi izdarami uz priekšu, tad pārdevējam nav tiesības atprasīt to, ko viņš jau samaksājis, kaut ari pircējs nenodzīvotu līdz nākošam termiņam. Bet ja rente nav maksājama uz priekšu, tad viņas nenomaksātā daļa jāizdod tā mantiniekiem, kam par labu viņa bijusi nodibināta, līdz viņa nāves dienai.

4008.Kad pec norunas mūža rentei jasākas tikai no zināmās personas nāves dienas, tad pircējam nav nekas jāmaksā, ja tas, kam par labu rente bijusi nodibināta, nomirst agrāk.nekā minētā persona.

„Pircēja1 ' vietā acīmredzot jābūt „pārdevējam“.

4009. Ja maksājuma sākums nolikts atkarība no vairaku personu nāves, tad renti nevar prasīt agrāk kā pēc visu viņu nāves.

4010.Pārdevējā nokavējums samaksai laika mūža renti dod rentes ņēmējam tikai tiesību prasīt tās samaksu par jau pienākušiem termiņiem un nodrošinājumu par nākamo maksājumu samaksu laikā. Bet ja pārdevējs nevar dot tādu nodrošinājumu, tad pircējam ir tiesība prasīt, Vai atdod kapitalu.

Trešais nodali j u m s.

Mūža rentes līguma izbeigšanās.

4011.       Mūža rentes līgums izbeidzas;

1)    ar tā nāvi, kam par labu viņa nodibināta, vai vispār ar tās personas nāvi, no kuras māža ilguma atkarājas rentes ilgums, neraugoties uz to, kādā kārtā nāve iestājusies. Kad rentes ilgums nosacīts atkarībā no tās izmaksātāja vai trešās personas mūža, tad tiesība uz renti pāriet uz tās saņēmēja mantiniekiem, ja nav citādi norunāts.

4012..        2) Uz pušu vienošanos vai rentes ņēmējam atteicoties, šo līgumu var katrā laikā atcelt; bet 3) vienpusēji atkāpties no līguma var tikai tad, kad tas viņā tieši pielīgts.

4013.    4) Ar atceļoša nosacījuma piepildīšanos, vienalga, vai tā notiek bez pusu piedalības vai aiz vienas puses vainas, .tiek atcelts viss līgums.

4014.    5) Uz noilguma pamata tiesība uz atsevišķu termiņa maksājumu saņemšanu izbeidzas, kad tie nav pieprasīti desmit gadu laikā, bet

’tiesība uz mūža maksājumiem pilnā apmērā izbeidzas, kad tā augšā aprādītā termiņā vispārīgi nav pieteikta.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. aug. no teikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcija.

4015.    (pēc Turp.). Ja mūža rentes līgumu atceļ aiz tā iemesla, ka viņš jau noslēdzot nav bijjs spēkā, vai tādēļ, ka piepildījies atceļošs nosacījums, tad pārdevējam jāatdod pircējam vai tā tiesību pēcnācējam viss kapitals, par ko viņš savkārt dabū atpakaļ visu, ko viņš samaksājis kā mūža rentes maksājumus virs likumisko procentu apmēra.

4016.      Mūža rentes līgumu neatceļ:

1)         aiz tā iemesla, ka ciests pametums pāri par pusi;

2)    tādēļ, ka trešā persona, no kuras mūža atkarājas rentes ilgums, izvēlas tadu dzīves veidu, kas saistīts ar briesmām viņas veselībai;

3)tādēļ, ka mūža rentes ņēmējam vēlāk dzimst bērni.

4017.    Neatraidamiem mantiniekiem un, kad mūža rentes pirkšanai bijusi izlietota mantota manta, vispār tuvākiem pircēja mantiniekiem nav tiesības apstrīdēt šādu līgumu, jo viņš pieder pie darījumiem starp dzīviem. Bet ja par mūža renti bijis dots mantots ipašums, tad tuvākie mantinieki var izlietot izpirkuma tiesību.

960.—978. panti par mantoto un pašiegūto īpašumu atcelti (Lik. kr. 1925. g. 187, I).

4018.   Pircēja kreditoriem ir tikai tiesība vērst savus prasījumus uz renti, bet viņi nevar prasīt, lai atceļ pašu līgumu.

Piektā nodaļa. Piegādes līgums.

4019.   Ar piegādes līgumu viena puse uzņemas piegādāt otrai noteiktu lietu par zināmu cenu.

4020.    Pieg adatājam nav tiesības atteikties no savas uzņemtas saistības, kaut ari piegādi apgrūtinātu vēlāk iestājušies apstākļi.

402.1. Pasūtītājs gan var pārgrozījušos apstākļu dēļ atteikties no līguma, bet viņam tādā gadījumā jāatlīdzina piegādātājam visi zaudējumi.

. .mmi.

4022. kad piegādātājs pieprasīto lietu piegādājis, pu.su attiecības, zīmējoties uz viņu tiesībām, nosakamas pēc pirkuma līguma noteikuniieņr:

4023. ja piegādes līguma priekšmets ir zināma darbība, piemēram kādas būves izvešana, tad šim līgumam piemērojami noteikumi par darbuzņēmumu.. — Skat. XIII. sad. 4. nodalu.

4024.uz līgumiem par piegādēm valstij attiecas tiklab augšējie noteikumi (4020.—4023. p.), kā ari, bez tam, vēl sevišķi noteikumi par šo priekšmetu, kuri atrodas valsts likumos.

Lik. kop. X sēj. I d., Civillik., 1857.'g. izd., 1768.—2011. p.

Piezīme (pēc Turp.). Salīdzinošais rādītājs zem šā (4024.) panta pievestiem X sējuma 1 daļas (Civillik.) pantiem 1857. g. izdevumā, norādot tiem atbilstošos Valsts darba uzņēmumu un piegādu nolikuma (X sēj. I d.) pantus 1900. g. izdevumā, pielikts šā panta pielikumā.

Piezīmē minētais salīdzinošais rādītājs nav pielikts, jo bij. Kriev. noteikumi par valsts darbiem un piegādēm (X. sēj. 1. d.) atcelti ar 1927. s. 8'. marta likumu par darbiem un piegādēm valsts vajadzībām (Lik. kr. 44, beis:.).

Trispadsmita sadaļa. Prasījumi no lietošanas piešķīruma līgumiem.

..

Pirmā nodaļa. nomas un ires līgums.

P i r m a i s nodalīju m s. Nomas un īres līguma jēdziens un veidi.

4025. noma vai īre ir tāds līgums, ar kuru viena puse piešķir vai apsola otrai par zināmu nomas vai īres maksu kādas lietas lietošanu. Līgums, ar kuru piešķir vai apsola augļus nesošas lietas lietošanu augļu ievākšanai no tās, ir noma, bet ikviens cits lietošanas piešķīruma līgums — īre.

Ciktāl-šās nodaļas noteikumi attiecas uz izīrējamām telpām pilsētās un miestos, skat. 1924. s. 16. jun. likuma par telpu īri (Lik. kr. 91) 3. p.

0 t r a 1 s n o d a 1 ī j u m s. Nomas un īres līguma noteikumi.

I.    Līguma priekšmets.

4026.par īres un nomas līguma priekšmetu var būt tiklab visas ķermeniskas lietas, kuras nav aizliegts atsavināt, kā ari tiesības, un pie lam nevien realtiesības, kādas ir medību, degvīna dedzināšanas un alus

darīšanas tiesības, bet ari personalservituti, piemeram lietošana (a). Realservitutus drīkst iznomāt tikai kopā ar galveno nekustamo īpašumu (b). (a) Skat. 1217., 1248. p. — (b) Skat. 1107. p.

4022. Lietas-, kuras nevar lietot citādi ka patērējot, nav izīrējamas, ja vien tās nav izīrētas tieši lietošanai vien, nepatērējot pašu lietu.

P ie z ī m e_. Ja kādam piešķirta tiesība izmantot akmeņu lauztuvi, kūdras raktuvi u. t. I., tad šāds darījums atzīstams nevis par nomu, bet par pirkumu.

4023.  Ja kads noma vai īre savu paša lietu, domadams, ka tā sveša, tad līgums par to atzīstams par spēkā neesošu. Bet ja kāds cits ir lietas līdzīpašnieks, vai viņam ir kādas citas tiesības uz to, kuras viņam piešķir lietas turēšanu savā varā un tās lietošanu, tad tādas lietas iznomāšana vai izīrēšana tās īpašniekam nav atzīstama par spēkā neesošu.

4024. Lietas iznomātajam nav jabūt tas īpašniekam; iznomāšanas tiesība ir, turpretim, katram, kam pieder lietošanas tiesība, kā: personai, kurai ir lietošanas tiesība šaurākā nozīmē (11.99. p.), dzimtsnomniekam, zemes obroka turētājam, personai, kura valda tai ieķīlāto augļus nesošu lietu (1493. p.). Ari pats nomnieks vai īrnieks var savu nomāto vai īrēto lietu nodot citam, tomēr ne citādi, kā ārlietās iznomātāja vai izīrētāja noteiktu piekrišanu.

1.    piezīme (attiecas uz Igauniju.).

2.    piezīme (atcelta). (1925 g. 27. okt. (188) 1].

3.    piezīme (attiecas uz Igauniju).

Šis pants izteikts 1925. k. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

4025.  Nomnieks vai īrnieks, lietu izdodot tālāk trešai personai j(4029. p.), nedrīkst rīkoties ar viltu un par ļaunu pirmām iznomātājam vai izīrētājam, kā ari nedrīkst to izdot citādai lietošanai, izņemot to, kādai viņš pats to dabūjis, ne ari izdot uz ilgāku laiku, kā uz viņa paša nomas vai īres laiku.

4026. Iznomājot vai izīrējot lietu tālāk apakšnomniekam vai apakšīrniekam, no pirmā līguma izrietošās attiecības nepāriet uz viņu un katrs līgums pastāv pilnīgi patstāvīgi. Apaknomniekam vai apakšīrniekam tomēr ir tiesība maksāt nomas vai īres maksu tieši pirmajam iznomātājam vai izīrētājam, tādā apmērā, cik liels ir pirmā nomnieka vai. īrnieka parāds.

4027. Ja ir iznomāta visa lauku zemes vienība, tad ar to jāsaprot — ja nav noteikti citādi nolīgts — ari visi piederumi, un proti, šās vienības Inventārs un tai piederošās tiesības.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcija.

I.         Nomas vai īres maksa.

4028.Nomas vai īres maksa var pastavēt kā nauda, tā aricitas atvietojamās lietās.

4029.Ja attiecība uz priekšmetu, kurš nes dabiskus augļus, nolīgts maksāt, kā nomas maksu, damājamu daļu no šiem ienākumiem, tad tā ir daļu noma (Teilpacht).

Piezīme. Saistība maksāt no muižām desmiti atzīstama šaubu gadījumā nevis par nomu, bet par sveša īpašuma pārvaldību uzdevumā.

597.-622. panti par lauku muižām strīpoti (Lik. kr. 1925. g. — 187, II).

4030.Nomas vai īres maksai jabut patiesai atlīdzībai par lietas lietošanu, un tādēļ to nedrīkst nolikt tikai izskata pēc. Darījums, kas noslēgts pretēji šim noteikumam, ar nolūku apiet līkumu vai pievilt trešo personu, uzskatams par spēkā neesošu; bet kad darījuma nolūks ir pabalstīt šķietamo nomnieku vai īrnieku, tad tas atzīstams par dāvinājumu.

4031.Darījums, kuru noslēdzot bijusi sākumā norunāta atbilstoša nomas vai īres maksa, patur nomas vai īres raksturu, kaut ari vēlāk šī maksa būtu atlaista.

4032.Nav katra zina vajadzīgs, lai nomas vai īres maksa pilnīgi atbilstu lietošanas vērtībai. Bet ja viņa noteikta tik nesamērīgi, ka no tam viens līgumslēdzējs cieš pametumu pāri par pusi, tad viņam ir tās pašas tiesības, kādas šādā gadījumā ir pēc pirkuma līguma.

Skat. 3893. un turpm. p. ,

4033.Kā nomas, ta īres maksai jabut cieši noteiktai, un šaja ziņa jāievēro tie paši noteikumi, kādi paredzēti 3851. un turpmākos pantos attiecībā uz pirkuma maksu.

4034.Kad par nomas vai īres maksu nav nekas noteikti norunāts, bet pie tam to pašu priekšmetujau agrāk nomājusi vai īrējusi tā pati persona, tad pieņemams, ka agrākie nosacījumi nav grozīti. Bet ja ari šās mērauklas nav un puses tikai vispārīgi izteikušās, ka par maksu viņas savā starpā vienosies, tad, ja šāda vienošanās nenotiek, maksasj apmēru noteic tiesa pēc sava ieskata.

II.       Nomas &gt;un īres līguma dalībnieki.

4035.         īres un nomas līgumus var slēgt visas personas, kurām ir tiesība stāties līgumu saistībās.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

Sis pants izteikts 1925. g. 27. old. noteikumu (Lik. kr. 188. III), redakcijā.

4036.(atcelts). [1925 g. 27. okt. (188) 1].

Vietējie civillikumi. 30

III.       Nomas un īres līguma forma.

4037.    Tiklīdz abas puses vienojas par nomas un īres līguma būtiskām sastāvdaļām, t. i. par priekšmetu un cenu, līgums uzskatams par noslēgtu, kaut ari pie tam nebūtu ievērota nekāda sevišķa forma un viņš nebūtu noslēgts pat rakstiski.

1.       piezīme. Sevišķi noteikumi par valsts īpašumu un visādu valsts obroka nomas objektu iznomāšanu atrodas Valsts Likumu kopoijurņa VIII sējumā,

2.       piezīme (strīpota). 1.1525. g. 27. okt. (188) 11].

4038.       Minēta vienošanas var notikt ari klusējot, ja cena noteikta ar publisku taksi vai pieņemama kā pusēm jau zinama, kā piemēram atjaunojot nomu vai īri. — Skat. 4105. p.

4044. Izīrēt un iznomāt var ari caur publisku izsoli, uz kuru ,tad;j gadījumā attiecas tie paši noteikumi, kādi paredzēti pārdošanai publiskā izsolē (3944. un turpm. p.).

4045.    Ievedot nomas vai īres līgumu zemes gramatās, nomnieks vai īrnieks iegūst lietisku tiesību, kura ir spēkā ari attiecībā uz trešām personām. — skat. augstāk, 408. p. (piez., pēc Turp.).

Skat. 301i). p.

4046.    Puses var pievienot galvenam līgumam ari visādus blakus nosacījumus, kuriem piemērojami noteikumi par pirkuma līgumam pievienojamiem blakus līgumiem (XII sad. 1. nod. 4. nodal.).

T r e š a i s n 0 d a 1 ī j u m s.

No nomas un īres līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.     Vispārēji noteikumi.

4047.    No nomas un īres līguma izrietošas savstarpējas tiesiskās attiecības noteic vispirms pusu pašu par to norunātie noteikumi, bet pēc tam līguma raksturs un taisnība.

4048.    Abam_ pusēm japiegriež no līguma izrietošam saistībam visa ta rūpība, kādu pec taisnības var no viņām prasīt, it īpaši attiecībā uz lietas uzglabāšanu. Tādēļ viņas atbild viena/jtrai par ikvienu zaudējumu, kas nodarīts ar viņu ļaunprātību vai neuzmanību, un vienīgi gluži nejauši zaudējumi nav viņam jāatlīdzina.

4049.    Pien akurns athdzinat attiecas ari uz tadu zaudējumu, kas nodarīts aiz neprašanas vai neveiklības.

4050. Par zaudējumu, kas nodarīts ar trešo personu darbību, viena puse atbild otrai tikai tad, kad viņa pati, pretēji līgumam, devusi iespēju nodarīt šo zaudējumu, vai kad viņai bijuši līdzekļi to novērst.

4051. Par zaudējumu, kuru nodarījuši vienas puses majnieki un kalpotāji, atbildība piekrīt šai pusei, ja viņa nav tos pietiekoši uzraudzījusi vai bijusi neuzmanīga tos izvēloties.

4052..         Pec nomas un īres līguma izbeigšanās nav vajadzīgs atdot atpakaļ uz viņu attiecošos dokumentus, un to spēks izbeidzas pats no sevis.

II.       Iznomātājā vai izīrētājā pienākumi.

4053.Lietas iznomātājām vai izīrētajam jādod nomniekam vai īrniekam iespēja viņu lietot un, attiecībā uz augļus nesošām lietām, ari izlietot viņu augļus, tā tad vispirms jānodod tam šīs lietas. īrnieks tomēr uzskatams tikai par lietas turētāju, bet ne par tās valdītāju.

4054. Iznomātājs vai izīrētājs nedrīkst ne pats traucēt lietas un viņas augļu lietošanu, ne atļaut citiem īrnieku vai nomnieku traucēt vai nobīdīt pie malas; abos gadījumos viņš atbild par zaudējumu, kāds no tam varētu rasties īrniekam vai nomniekam.

4055.Par traucējumu no izīrētāja vai iznomātāja puses atzīstams tiklab tas, ka viņš uzsāk nevajadzīgas būves, ļ kā ari ka viņš lietu atsavina. '

4056. Ja kada trešā persona cel prasījumu, kas atrodas pretruna ar to tiesību, kuru iznomātājs vai izīrētājs bija skaitījis par savu, un nomnieks vai īrnieks tamdēļ tiek nobīdīts pie malas, tad pirmajam jāatlīdzina viņam ar to nodarītais zaudējums, pat ja tas būtu rīkojies labticībā. Bet ja pats nomnieks vai īrnieks bijis ļaun ticībā, tad viņam nav tiesības uz atlīdzību.

4057.Nomnieka vai īrnieka tiesība uz zaudējuma atlīdzību (4056. p.) atkrīt, kad iznomātājs vai izīrētājs dod viņam vietā tādu pašu un ne mazāk noderīgu lietu, pie kam tomēr pieņemams, ka lietas iznomātājs vai izīrētājs līgumu noslēdzot bijis labticībā.

4058Izīrētājam vai iznomātājam jānodod lieta īrniekam vai nomniekam ar visiem tās piederumiem un tādā stāvoklī, ka pēdējais varētu no tās iegūt visu to labumu, kādu viņam bijusi tiesība no tās sagaidīt.

Skat. 4032. p.

4059.Ja lietai izradās tadi trūkumi, kuri pienācīgi vērīgam iznoļ mātajam vai izīrētājam nevarētu palikt apslēpti, tad viņam pilnīgi jāatlīdzina zaudējums, kāds no tam radies nomniekam vai īrniekam.

4060.Ja aprobežojums vai kavējums lietas lietošana notiek tikai nejauši, bez iznomātāja vai izīrētāja vainas, tad viņam, kaut ari nav jāatlīdzina otrai pusei, tomēr samērīgi jānolaiž nomas vai īres maksa (skat. tālāk, 4075. un turpm. p.). Totnēr, kad traucējumi un kavējumi lietas lietošanā pastāv tikai īsu laiku un ir cēlušies izdarot lietai nepieciešamus izlabojumus, viņš ir atsvabināts no minētā īres vai nomas maksas nolaiduma.

4061.Ja iznomāto vai izīrēto lietu konfiscē, noteicams ari tikai samērīgs īres vai nomas maksas nolaidums.

4062.         Ja noliktavas valditajs izīrē viņa tikai dažas telpas, bet itin visu noliktavu atstāj aiz savas atslēgas, tad viņš atbild īrniekam par apsardzību.

4063.Uz iznomāto vai izīrēto priekšmetu.gulošo lietisko nodevu un nastu pildīšana, ja nav norunāts citādi, piekrīt iznomātājam vai izīrētājam; tādēļ, viņam ari jāatlīdzina izdevumi, kurus tam nolūkam būtu taisījis nomnieks vai īrnieks.

4064.Ja nomnieks vaii īrnieks uzņemies visas kārtējas nodevas un nastas, tad ar to jāsaprot tās no viņām, kuras līdz līguma noslēgšanai pastāvīgi bijušas jānes nomas vai īres priekšmetam vai no tā ievācamiem augļiem.

4065. Ja kādas nodevas tiek atlaistas, tad 4064. panta noradītā gadījumā tas nāk par labu nomniekam vai īrniekam; bet ja pēc tam uzliek kādas ārkārtējas nodevas un nastas, kuras pienākas pildīt iznomātājam vai izīrētājam, tad nomniekam vai īrniekam nav tās jāpilda no tā, kas viņam atlaists.

4066.Nepieciešamos un derīgos izdevumus, kurus nomnieks vai īrnieks taisījis priekš lietas, iznomātājām vai izīrētājam pienākas viņam atlīdzināt, pamatojoties uz vispārējiem noteikumiem par to (578. un turpm. p.).

4067.Pec tam, kad notecejis nekustamu īpašumu nomas vai īres līgums, nedrīkst kavēt īrnieku vai nomnieku brīvi no turienes izvākties ar visām viņam piederošām lietām; turpretim, ja izrādītos tādi kavēkļi pārbūvju dēļ, tie jānovērš.

%

4068.   Ja nomnieks devis iznomātajam nodrošinājumu skaidra nauda vai vērtspapīros, tad pēdējam nav šis nodrošinājums jāatdod tūliņ pēc nomas izbeigšanās, -un viņš, turpretim, var prasīt neilgu termiņu, lai būtu iespējams pārliecināties, vai viņam nenakas no nomnieka kada atlīdzība par nodarītu zaudējumu.

III.      Nomnieka vai īrnieka pienākumi.

A.     vispārēji noteikumi.

4069.  Nomniekam un īrniekam jānomaksā nomas un īres maksa līgumā noteiktos termiņos; bet neizdarot maksājumus laikā, viņam jāmaksā procenti par nokavējumu.

4070.   Ja līgumā nav noteikti maksas termiņi, tad nomnieka vai īrnieka pienākums samaksāt nomas vai īres maksu iesākas tikai ar lietošanas laika notecējumu. Bet kad līgums attiecas uz muižām vai citiem zemes gabaliem un pie tam ir noslēgts uz gadu vai ilgāku kaiku, tad minētā maksa samaksājama katra nomas gada beigās. Par pilsētu namiem un zemēm, kā ari par atsevišķiem dzīvokļiem, tirgotavām u. t. 1., kad tie izīrēti uz gadu vai ilgāku laiku, īres maksa maksājama par katru pusgadu uz priekšu.

4071.  Īrējot pilsētu nekustamus īpašumus pa mēnešiem, īres maksa, ja nav citādi norunāts, maksājama par mēnesi uz priekšu; bet īrējot uz nenoteiktu īsu laiku, dodama tikai rokas nauda.

4072.   Ja nomnieks vai īrnieks patvaļīgi, atteicas no nomas vai īres pirms līgumā noteiktā laika, tad no viņa var-tūliņ prasīt visas nomas vai īres naudas samaksu. Bet ja nomas vai īres priekšlaicīgai izbeigšanai bijis likumīgs pamats, tad nomas vai īres maksa kaut gan ari tūliņ jāsa-

. maksā, bet tikai par patieso nomas vai īres ilgumu.

Sal. 4074. p.

4073.   Nomniekam vai īrniekam nav jāmaksa vairak par norunāto nomas vai īres maksu pat ari tad, ja viņš no nomas vai īres priekšmeta būtu ieguvis necerēti lielu peļņu.

4074.  Nomas vai īres maksa jasamaksa pilnīgi, kaut ari nomnieks vai īrnieks aiz paša vainas nebūtu izlietojis visus nomātā vai īrētā priekšmeta labumus, ja vien iznomātājs vai izīrētājs nav šo priekšmetu no jauna izdevis citam, kādā gadījumā nomniekam vai īrniekam jasedz tikai varbūtējais iztrūkums.

4075.  Pienākums maksat nomas vai īres maksu atkrīt un jau sa maksātie maksājumi jādod atpakaļ, viens un otrs pilnīgi vai pa daļai — kad nomājamā vai īrējamā lieta palikusi nelietota tāda .notikuma dēļ,

Kuru nav radījis nomnieks vai īrnieks un kurš noticis ne aiz viņa vainas. Pie tādiem notikumiem pieder sekoši gadījumi:

1)        kad lieta nejauši iet bojā;

2) kad nomnieks vai īrnieks nepārvaramas varas dēļ zaudē iespēju lietu lietot;

3)        kad aprobežota lietas būtiskāko dalu lietošana, un

4)  kad, nomājot zemi, nomnieks caitr ārkārtējiem notikumiem, kā plūdiem, krusu, salnu, vētru, ugunsgrēku, izpostījumu kara laikā u. t. I., pilnīgi vai vismaz ievērojamā mērā zaudējis augļus.

4076.Lai 4075. panta norādīto notikumu del atlaistu nomas vai īres maksu, it jāpieņem:

1) ka zaudējums bijis nenovēršams un nav atkarājies no iznomātās lietas dabiskām sliktām īpašībām;

2) ka notikušais nelaimes gadījums nav aizķēris vienīgi savāktos augļus vai citus nomniekam piederošus priekšmetus, par kuriem risku nes viņš pats;

3) ka uz vairākiem gadiem noslēgtā nomā viena gada nesaņemtais ienākums netiek bagātīgi segts no pārējo gadu pārpalikuma, un

4)        ka īrnieks vai nomnieks nav uzņēmies risku.

4077.      (atcelts). 11925 g. 27. okt. (188) 1].

4078.      (attiecas uz Igauniju).

4079. Kad lietu iznomājuši vairāki īpašnieki kopīgi, tad nomas maksas atlaidums, kuru izdarījis kāds no viņiem pretēji līgumam un bez likumīga pamata (4075. p.), pārējiem nav saistošs.

4980. Dalu noma (4034. p.) nenotiek nekāds atlaidums un visa pelņa un visi zaudējumi dalami starp nomnieku un īpašuma iznomātāju uz viņu starpā noslēgta nolīguma pamata.

4081. (atcelts). [1925. g, 27. okt. (188) 1].

4082..         Nomas vai īres priekšmets nomniekam vai īrniekam jālieto tikai kārtīgi un saimnieciski. Ja viņš to ir ievērojis, tad viņam nav jāatbild par parasta lietas nolietošanos, kādā notikusi no laika iespaida un lietošanas.

4083.Nomniekam un īrniekam nav tiesības piesavināties ta lietošanu, kas viņiem nav ar līgumu piešķirts, un vispār viņi drīkst priekšmetu lietot tikai atbilstoši tam mērķim, kāds bijis domāts to viņiem iznomājot vai izīrējot.

A

4084.        Pec nomas vai īres izbeigšanās nomniekam, vai īrniekam jāatdod atpakaļ viņam iznomātā vai izīrētā lieta ar visiem tās piederumiem, cik vien iespējams labi uzturēta. Tāds pats pienākums ir ari tam, kas līgumam pastāvot 'iegūst lietu par īpašumu no trešās personas. Bet ja viņš bijis šās lietas īpašnieks jau pirms līguma noslēgšanas vai iegūst to par īpašumu līguma pastāvēšanas laikā no iznomātāja vai izīrētāja, tad viņam tā nav jādod atpakaļ.

4085.        Ja iznomāta vai izīrēta lieta iet bojā vai bojājas bez nomnieka vai īrnieka vainas, tad viņa atbildība pār tās atdošanu (4048. p.) atkrīt, ja veen viņš nav pēc sevišķas norunas uzņēmies risku.

4086.        Ja kāda lieta vai pie tas piederīga blakus lieta, ka piemeram, iznomājot muižu, tās inventārs, nodota īrniekam vai nomniekam ar zināmu noteiktu cenu, tad viņš attiecībā uz šo lietu atzīstams par pircēju. Tādēļ viņš ari nes risku, tā kā viņam, īrei vai nomai izbeidzoties, jāatiīdzina par bojā gājušiem priekšmetiem pēc augšā minētās cenas, bet par bojātiem jāpiemaksā tik daudz, par cik to vērtība pamazinājusies.

4087.        Kad nomniekam vai īrniekam bijuši priekš lietas kādi izdevumi, kuriem ir likumīgs pamats (4066. p.), viņš var līdz šo izdevumu atlīdzināšanai lietu aizturēt.

4088.        Ja nomniekam vai īrniekam ar līgumu uzlikts par pienākumu izdarīt lietai zināmus uzlabojumus, tad neizpildīšanas gadījumā viņu var saukt pie atbildības jau pirms nomas vai īres izbeigšanas.

Piezīme atvietota ar 1403. panta piezīmes (pec Turp.) noteikumiem. Piezīmē minētā 1403. p. piezīme atcelta (l.ik. kr. 1325. x. — IS7. 1).

B.      muižu nomnieku sevišķie pienākumi.

4089.       Nomniekam jāuztur nomatais zemes īpašums lietošanai derīgā stāvoklī, bet muižas iznomātājam ir tiesība izdarīt ikgadus nomnieka pārvaldības reviziju.

4090.        Nomniekam jaraugap uz to, lai īpašuma robežas paliktu neaizskartas un lai vispār tā tiesības nekādā ziņā netiktu aprobežotas. Par katru robežu un tiesību aizskārumu viņam nekavējoties jāpaziņo īpašuma iznomātājam.

4091.        Izlabojumos, kuri kļuvuši nepieciešami ne aiz nomnieka neuzmanības vai vainas, viņam jāpiedalās tādā mērā, ciktāl viņam pienākas izlietot šim nolūkam īpašuma brīvos darba spēkus un tajā uzkrātos ma tērialus.

4092.      Izlietot īpašuma mežus malkas pardošanai nomnieks var tikai tad, kad tas viņam tieši atvēlēts ar līgumu. Pretējā gadījumā viņam tiesība cirst tajos tikai tos būvju, malkas un citus kokus, kuri nepieciešami īpašuma kārtējās saimniecības patēriņam.

4093. Ja līguma noteikta sevišķa saimniecības sistēma, tad nom' niekam cieši pie tās jāturas. Bez tam viņam nav tiesības bez iznomātāja piekrišanas uzsākt pirms viņa pastāvējušā saimniecības sistēmā nekādus svarīgus pārgrozījumus, kuriem varētu būt uz to iespaids ari pēc viņa nomas izbeigšanās.

4094.      (atcelts). L1925. g. 27. oki. (18®) 1].

4095.       Salmus, kā ari visus citus materialus, kuri noder meslu pavairošanai, nomnieks nedrīkst pārdot un var ņemt tos no īpašuma tikai tik daudz, cik tas vajadzīgs zemes nastu pildīšanai. Tāpat ari viņš nedrīkst pārdot īpašumā ievākto sienu, ja vien pats šā īpašuma iznomātājs jau pirms iznomāšanas nav sienu pastāvīgi pārdevis, viņa pārpalikuma dēļ.

4096.       Ja nomnieks apņemies pec nomas izbeigšanas pilnīgi atdot visus saņemtos inventārā priekšmetus, tad viņš neatbild par tiem bojājumiem, kuri radušies šādiem vēl palikušiem priekšmetiem no viņu parastās lietošanas. Bet to lietu vietā, kuru vairs nav, viņam jāatdod citas, tāda paša labuma, kādas saņēmis.

4097.      Par sakratiem mesliem nomnieks var pec nomas izbeigšanās prasīt atlīdzību tikai tādā mērā, ciktāl viņš pierāda, ka izdevis tam nolūkam skaidru naudu.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

f

4098.      Par salmiem un citiem neapstrādātiem saimniecības produktiem, kā: būvju un malkas kokiem u. t. 1., kuri nepieder pie inventārā, bet ir ņemti no paša īpašuma, nomnieks dabū pierādīto pievešanas izdevumu atlīdzību tikai tad,'kad viņam, pēc labas saimniecības nosacījumiem, pienācies rūpēties par tādu produktu piegādāšanu un kad tas nav bijis izdarams ar īpašuma paša darba spēkiem.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

4099.       Ja nomnieks atdod vairak sējumu neka saņēmis iestājoties nomā,'tad izsētā sēkla viņam jāatlīdzina divkāršā apmērā.

4100.     Nomniekam, kas atstaj mazak sējumu nekā saņēmis iestājoties nomā, jāatlīdzina par samazinātiem sējumiem pēc tirgus cenas, samērā ar pēdējo sešu gadu vidējo ievākumu, un bez tam jāsamaksā par

. iztrūkstošiem salmiem un lopu barību.

4101. Par nolaistiem tīrumiem nomnieks atbild samēra ar pēdējo sešu gadu vidējo ievākumu, pie kam viņam nav tiesības aizbildināties ar to, ka tādu nolaistu stāvokli viņš atradis jau iestājoties noma.

4102. (atcelts). [1925. g, 27. okt. (ĪSS) 1].

Ceturtā i s nodalīju m s.

Nomas un īres līguma ilgums un izbeigšanās.

4103.   Nomas vai īres līgums var but vai nu aprobežots ar viņa tikai pārejošu mērķi vai ar noteiktu termiņu, vai ari būt noslēgts uz nenoteiktu laiku.

Piezīme (strīpota). [1925: %. 27. okt. (188) II].

4104.   Uz nenoteiktu laiku noslēgts nekustamu īpašumu nomas vai īres līgums izbeidzas, ja nav norunāts citādi, tikai pēc iepriekšēja sešu mēnešu uzteikuma, kuru katra puse var izdarīt pēc savas gribas. Ja līguma priekšmets ir muiža, tad šim uzteikumam jānotiek sešus mēnešus pirms saimnieciskā gada notecējuma, kurš iesākas un nobeidzas 23. aprili.

4105.   Ja nekustams īpašums iznomāts vai izīrets_uz gadu vai ilgāku laiku un neviena no pusēm pusgadu pirms norunātā nomas vai īres termiņa līgumu neuzteic, tad tas uzskatams kā klusējot pagarināts uz agrākiem nosacījumiem, izņemot tikai termiņu. Muižu un citu augļus nesošu nekustamu īpašumu nomai termiņš uzskatams par pagarinātu vienmēr tikai uz gadu. Namu un citu tādu nekustamu īpašumu īre, kuri augļus nenes, uzskatama par klusējot pagarinātu, kamēr viena vai otra puse līgumu neuzteic (4104. p.).

4106.   Tādi īres līgumi, kuros norunāta mēneša vai nedelas īres maksa, uzteicami mēnesi vai nedēļu iepriekš.

4107.   Ja par nomnieku vai īrnieku kada trcša persona galvo vai dod ķīlu, tad galvojuma vai ķīlas spēka attiecināšanai uz pagarināto termiņu vajadzīga šās personas piekrišana.

4108.   Nomas un īres līgumi izbeidzas paši no sevis ari pirms termiņa notecējuma:

1)     Kad iznomātā vai izīrētā lieta iet boja.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par pusu pienākumiem šajā gadījumā, atrodas 4075. un 4081. pantā.

Piezīmē minētais 4081. p. atcelts (Lik. kr. 1925. k. — 188, i).

4109.   2) Kad izbeidzas iznomātājām vai izīrētajam piederējuša tiesība uz līguma priekšmetu. Bet ja viņš ir noklusējis par to, ka viņam piederējusi tikai uz zināmu laiku tiesība rīkoties ar lietu, viņš — kad nomnieks vai īrnieks bijis labticībā — atbild tam par pievilšanu.

4110.   Ja vīrs iznomājis vai izīrējis nekustamu īpašumu, kurš piej der viņa sievai, tad, vīra tiesībām dziestot laulības, izbeigšanās dēļ; līgums netiek atcelts.

Piezīme (attiecas uz Igauniju).

4111.   3) Kad tiesības sakrīt, t. i. kad nomnieks vai īrnieks iegūst j iznomāto vai izīrēto lietu par īpašumu.

4112.   Ar vienas puses nāvi nomas vai īres līgums neizbeidzas, ļ ja vien tas nav tieši norunāts vai ja līgumu turpināt nav bijis pielaižams ! aiz sevišķiem tiesas atzītiem iemesliem.

4113.    Izņēmumi no šā noteikuma (4112. p.) pastāv:

]) (atcelts). [1925. g. 27. okt. (ĪSS) 1];

2)kad iznomātājs vai izīrētājs nostādījis līguma turpināšanu atkarībā no sava ieskata, kādā gadījumā līgums izbeidzas ar viņa nāvi, kaut ari viņam dzīvam esot tas nebūtu uzteikts.

4114.   Ar abpusēju vienošanos nomas vai īres līgumu var atcelt ari pirms termiņa; bet vienpusēja atkāpšanās no tā pielaižama tikai aiz likumīgiem iemesliem.

Skat. 4115.—4124. p.

4115.   Abam pusēm ir tiesība atkapties no līguma, kad pametums ļ pārsniedz pusi, pie kam ir spēkā tie paši noteikumi kā pirkuma līgumā.

Skat. 3S93. uti turpm. p.

4116.   Iznomātājs vai izīrētājs var bez otras puses piekrišanas prasīt līguma atcelšanu:

1) Kad nomas vai īres nauda nav samaksāta līgumā noteiktā termiņā vai, ja tāds nav noteikts, likumiskā termiņā. Tomēr šīs nokavējuma sekas var novērst, piedāvājot samaksu, iekam celta līguma atcelšanas prasība.

§kat. 4069. un turpm. p.

Attiecībā uz šo un turpm. oantiem skat. likuma par telpu Iri (Lik. kr. 1924. g. — 91) 32. p.

4117.   2) Kad iznomātājām vai izīrētajam rodas neparedzeta nepieI ciešamība lietu lietot priekš sevis, kādā gadījumā viņš var nomnieku vai | īrnieku izlikt.

4118.   3) Kad nomnieks vai īrnieks boja lietu ar nekārtīgu vai līgumam pretēju lietošanu

4110.   4) Ja nomas vai īres priekšmets prasa neatliekamus un pie tam tik ievērojamus izlabojumus, ka nav iespējams atstāt līgumu spēkā, tad iznomātājs vai izīrētājs var izlikt nomnieku vai īrnieku, nedodot tam nekādu atlīdzību. Bet ja izlabojums nav bijis nepieciešams, tad nomniekam vai īrniekam ir tiesība prasīt, iai viņam pilnīgi atlīdzina visus zaudējumus. — Skat. ari 4072. p.

4120.   5) Nomata nekustama īpašuma tālākiznomāšana, bez iznomātāja piekrišanas, dod pēdējam tiesību prasīt līguma atcelšanu.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Ljk. kr. 188', II).

4121.   Nomnieks vai īrnieks var bez otras puses piekrišanas prasīt līguma atcelšanu pirms nomas vai īres termiņa notecējuma:

1) Kad iznomātājs vai izīrētājs tik ilgi novilcina lietas nodošanu, ka nav vairs nekādas intereses ņemt to lietošanā.

4122.    2) Kad lietas iznomātājs vai izīrētājs neizdara viņa vajadzīgos izlabojumus, vai kad viņā. izrādās tādas vainas un trūkumi, kuri pilnīgi vai vismaz ievērojamā mērā kavē tās lietošanu un pie tam nav novēršami. Pie šādiem trūkumiem skaitama ari grūti iznīcināmu riebīgu kukaiņu (žurku, pēlu, blakšu u. t. 1.) pieļvairošanās lielā daudzumā

4123.   3) Kad nama, kura īrēts dzīvoklis, nepieciešami izdarīt buvdarbus, kuriem turpinoties ievērojama daļa no dzīvokļa kļūst nederīga apdzīvei vai pat rodas vajadzība pāriet uz kādu laiku citā dzīvoklī.

4124.   4) Kad ir dibinātās bailes par īrniekam personiski draudošām briesmām īres vietā, vai kad īrētām ēkām vai zemēm ir neveselīgas īpašības.

Piezīme. Vienīgi dzīves vietas maiņa vai kādi citi tikai uz nomnieka vai īrnieka personu attiecošies iemesli nevar būt par pamatu vienpusēji atkāpties no līguma.

4125.   Visos tajos gadījumos, kad vienai pusei ir tiesība atkāpties no līguma, viņai jāpaziņo par savu nodomu otrai, lai dotu vajadzīgo laiku: iznomātājam vai izīrētājam pieņemt, bet nomniekam vai īrniekam (izņemot otro no 4118. pantā norādītiem gadījumiem) — atdot jeb. atbrīvot lietu. Bet nekādā ziņā iznomātājs vai izīrētājs nedrīkst, kaut ari tāda tiesība līgumā būtu pielīgta, nomnieku vai īrnieku izlikt ar patvarību. So noteikumu neievērotājam jāatlīdzina zaudējumi.

4126.       Kad iznomātājs vai izīrētājs nomas vai īres priekmetu atsavina, vai nu pārdodot, dāvinot, piešķirot kā novēli vai kā citādi, ieguvējam jāievēro nomas vai īres līgums tikai tad, ja tas ievests zemes grāmatās (4.045. pj. Bet ja ieguvējs uzteic nomu vai iri, tad iznomātājam ! vai izīrētājam jāatlīdzina nomniekam vai īrniekam visi zaudējumi, kādi viņam nodarīti ar līguma priekšlaicīgu izbeigšanu. Pilsētās tādā gadījumā dzīvokļa īrniekam dod tā atbrīvošanai sešu nedeļu laiku, skaitot no uzteikšanas. — Skat augstāk, 408'. p. piez.

Šis pants grozīts ar 1925.' g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 1&amp;S‘. II).

412.7. (atcelts). [1925. g. 27. okt. (ĪSS) I],

4128.      atsavināšana (4126. p.) nedod nomniekam vai īrniekam tiesību, ja jaunais ieguvējs vēlas līgumu atstāt spēkā, atteikties no tā; šis līgums nomniekam vai īrniekam nav saistošs tikai tad, kad iznomātā vai izīrētā lieta bijusi noveles priekšmets un mantojuma atstājējs nav tieši noteicis, lai prasījumi pret nomnieku vai īrnieku ari ietilptu šajā novēlē.

4129.        ja par iznomātājā vai izīrētāja mantu atklāj konkursu, tad kreditoriem jāatzīst nomas vai īres līgums par spēkā esošu. Bet ja nomas vai īres priekšmets nāk pārdošanā kreditoriem par labu, tad piemērojami 4126.—4128. p noteikumi.

4130.      atklājot konkursu par nomnieka vai īrnieka mantu, ne ņa kreditoriem, ne iznomātājam vai izīrētājam nav pienākuma turpināt līgumu, un viņi nav saistīti ne ar kādu uzteikšanas termiņu.

Piektais nodalījums. Dzimtsnomas līgums.

4131.    ar dzimtsnomas līgumu augļus nesoša nekustama īpašuma

īpašnieks nodod tā lietošanu dzimtsnomniekam, par ikgadēju, ar ienākumiem samērīgu maksu, uz visiem laikiem vai vismaz uz zināmu skaitu paaudžu.

1.     piezīme (strīpota). 1.1925. g. 27. okt. (188) 11].

2.     piezīme, Protestantu baznīcām piederošus nekustamus īpašumus var nodot dzimtsnomā tikai ar iekšlietu ministra piekrišanu.

4132.        dzimtsnomas līgumam vajag būt rakstiskam un ievestam zemes grāmatās. — Skat. augstāk, 408. p. piez.

4133.       dzimtsnomas līguma ievešana zemes grāmatas piešķir dzimtsnomniekam lietisku tiesību lietot nekustamo īpašumu kā īpašniekam (942. p.), un saskaņā ar to viņam piekrīt visas tādam lietotājam piederošās tiesības. — Skat. augstāk, 408. p. piez.

4128.   abu pusu tiesības un pienākumi pāriet uz viņu mantiniekiem ari bez līguma atjaunošanas pēc iznomātāja vai nomnieka nāves.'

4129.     ja līguma nav noteikts citādi, tad dzimtsnomnieks var atsavināt savu tiesību nevien nāves gadījumā, bet ari pārdodot, mainot, dāvinot u. t. 1. Viņam par to tikai jāpaziņo īpašniekam, kuram savkārt nav tiesības atteikties jauno nomnieku pieņemt uz agrākā līguma noteikumiem, ja vien šā nomnieka pielaišana nedod dibinātus iemeslus baidīties, ka nekustamais īpašums tiks izpostīts, un nav pietiekoša nodrošinājuma varbūtējo zaudējumu atlīdzībai.

4130.   kad dzimtsnomnieks veļas nekustamo īpašumu iznomāt tālāk, tad viņam nav par to ne jāpaziņo savam iznomātājam, ne jāprasa viņa piekrišana.

4131.   dzimtsnomas tiesības atsavināšanu pa daļam iznomātājs var nepielaist.

4132.    kad dzimtsnomas tiesību pārdod, īpašniekam ir pirmpirkuma tiesība, un viņš var to izlietot divu mēnešu laikā.

4133.    dzimtsnoma izdota nekustama īpašuma pārdošanā vai citāda atsavināšana no īpašnieka puses nekādā ziņā negroza dzimtsnornnieka attiecības.

t

414°. Attiecība uz dzimtsnoma izdota īpašuma nodošanu, iznomātājam ir tie paši pienākumi kā nomā uz laiku.

4141.    dzimtsnoma izdota īpašuma uzturēšana pienācīgā stāvoklī piekrīt vienīgi dzimtsnomniekam, kurš, ja nav citādi norunāts, nevar prasīt no īpašnieka pat nepieciešamo izdevumu atlīdzību.

Piezīme. Par nodevām un citām nastām skat. 948. p.

4142.    ja dzimtsnomnieks apgrūtina nekustamo īpašumu ar servitutiem, realnastām un ķīlu tiesībām, tad tie izbeidzas reizē ar viņa tiesību, un iznomātājs var tos neatzīt.,

4143.  dzimtsnomnieka pirmais pienākums ir kārtīgi samaksat norunātos termiņos nomas maksu.

4144. kad nomas maksa sedzama produktos, tad 1334. pants piemērojams ari dzimtsnomas līgumam.

4145. Iznomātājs nevar pēc sava ieskata paaugstināt nomas maksu, kaut ari.ienākums no nekustamā īpašuma būtu pieaudzis no uzlabojumiem vai ari pats īpašums palielinājies no pieskalojamiem. -

4146. Dzimtsnomnieks nevar prasīt, lai pazemina nomas maksu,kaut ari nekustamais īpašums būtu samazinājies vai citādi kļuvis sliktāks; tāpat ari viņš nevar prasīt, lai atlaiž nomas maksu neražas vai citu nelaimju dēļ.

4147.  Ja līgumu noslēdzot dzimtsnomnieks iemaksa īpašniekam, bez ikgadējās maksas, vēl sevišķu sumu (Eiustandsgeld), tad šaubu gadījumā tā atzīstama par drošības naudu un tādēļ pieder dzimtsnomtuekam.

4148.Dzimtsnomnieks var izdarīt nekustamā īpašumā visādus derīgus pārgrozījumus, kaut ari tā sastāvs un veids caur to kļūtu citāds.

Bet ja īpašuma vērtība samazinās aiz viņa vainas, tad, līgumam izbeidzoties, viņam jāatlīdzina cēlušies zaudējumi.

4149. Ja dzimtsnomnieks pec nāves neatstāj ne likumiskus mantiniekus, ne testamentarisku rīkojumu, tad dzimtsnoma izbeidzas un nekustamais īpašums atbrīvots pāriet atpakaļ īpašnieka rokās. Bet ja īpašums bijis izdots dzimtsnoma tikai uz zināmām paaudzēm, tad pats par sevi saprotams, ka dzimtsnoma izbeidzas šīm paaudzēm izmirstot.

4150.īpašnieks var prasīt, lai nekustamo īpašumu atdod un izliek no tā dzimtsnomnieku:

]) kad dzimtsnomnieks ievērojami pamazinājis īpašuma vērtību;

2)    kad viņš to atsavina, iepriekš nepaziņojot par to īpašniekam, un

3)    kad nomniekam iekrājas nomas naudas parāds par trim gadiem.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

4151.(atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

4152.  (attiecas uz Igaunija).

4153. Dzimtsnomnieks var izbeigt nomas līgumu, atstājot nekustamo īpašumu. Bet ne šajā, ne ari 4150. pantā norādītos gadījumos viņam nav tiesības, prasīt atlīdzību par saviem izdevumiem un vispār par visu to, ko viņam maksājusi dzimtsnomas tiesības iegūšana; turpretim viņš ir atbildīgs par visiem viņa nodarītiem īpašuma bojājumiem.

4154. Ja iznomatais īpašums pavisam iet boja, tad līdz ar to izbeidzas ari visas saistību attiecības starp iznomātāju un nomnieku. Bet kad iet bojā tikai daļa no īpašuma, viņu savstarpējās attiecības paliek agrākā spēkā.

Sestais nodalījums.

Lopu noma.

4155.        Ar lopu nomu jasaprot tāds līgums, ar kuru muižas turētājs nodod otram par zināmu nomas maksu pie šās muižas piederīgos lopus lietošanā un kopšanā.

Piezīme. Ja nomniekam nodoti muižas lopi ne atsevišķi, bet tikai kā tās inventārā sastāvdaļa, tad tādā gadījumā piemērojami 4080. un 4096. panta noteikumi.

4156.         Pie muižas piederīgos lopus var iznomāt nevien muižas īpašnieks. bet ari ikviens viņas lietotājs, to starpā ari viņas nomnieks, neīzprasot šim nolūkam īpašnieka piekrišanu.

4157.        Lopu nomas līgums, ja nav citādi norunāts, aptver visus pie īpašuma piederīgos slaucamos lopus, kā: govis, aitas un kazas, ieskaitot ari ganāmpulkā esošos vaislas vēršus, annus un āžus.

4158.        Lopu nomniekam nav tiesības bez iznomātājā noteiktas piekrišanas pavairot nomāto lopu galvu skaitu citādā ceļā, kā tikai ar pievairojumu.

4159.         Nomas maksu var nomaksāt, saskaņa ar: norunu, vai nu naudā, vai »raudā, vai abējādi kopā, un visā citā ziņā attiecībā uz to ir pilnīgi spēkā 4033.—4039. pants.

4160.        Abam pusēm lopu nomas līgumi savstarpēji jaievfro visa rūpība, uz tā paša pamata, kā katrā citā īres vai nomas līgumā (4048. līdz 4051. p.).

4161.         Pienākumi, kurus iznomātajam uzliek 4053.—4059. pants, gulst uz viņu ari pēc lopu nomas līguma. Bez tam viņam jādod nomniekam un jātur pienācīgā kārtībā lopiem vajadzīgās telpas, vasarā jāierāda tiem nepieciešamās ganības un ziemā jāgādā, tādā mērā, kā tas lopiem vajadzīgs, veselīga barība.

4162.       Nomniekam jagādā par lopu uzraudzību un apsardzību un jānes ar to saistītie izdevumi.

4163.         Nomnieks izlieto savā labā lopu pievairojumu un pienu, kā ari aitu vilnu; bet mēsli pieder iznomātājam.

4164.        Nomniekam ir tiesība ari lopus kaut un atsavināt, ciktāl no tam nepamazinās iznomāto galvu skaits. Šis skaits vienmēr jāuztur pilnā

daudzumā, un tādēļ nogājušie vai par nederīgiem kļuvušie lopi atvietojami no pievairojuma, bet nomnieka īpašumā pāriet tikai nogājušie vai par nederīgiem kļuvušie lopi, kā ari tie, kas atlikuši no pievairojuma, kad no tā aizpildīts pamazinājums.

4165.       Pievairojums (4164. p.) nav vēl uzskatams ne par viena īpašumu, kamēr no tā nav nodalīts vajadzīgais daudzums normālā galvu skaita aizpildīšanai. Pēc nodalīšanas iegūst par īpašumu iznomātājs tos lopus, ar kuriem atvietoti nogājušie, bet nomnieks atlikušo pievairojumu. Līdz tam laikam nomnieks nes risku par visu pievairojumu.

4166.       Risku par lopu normālā skaita pamazinājumu no vecuma, lietošanas un nelipīgām slimībām nes nomnieks.

4167.        Risku par pamazinājumu no nelaimes gadījumiem, ka: lopu sērgām, zibeņa, ugunsgrēka, plūdiem u. t. 1., ne_s iznomātājs. Tādēļ viņam pienākas šādā kārtā nogājušās galvas, ciktāl tās pieder pie normālā skaita, atvietot ar citām tās pašas sugas un tā paša labuma, un, kamēr tas nav izpildīts, nomnieks var prasīt samērīgu nomas maksas nolaidumu.

4168.         Visos pārējos gadījumos lopu nomas līgumiem piemerojami

4069.,    4072.—4074. un 4083. panta noteikumi.

4169.        Pec nomas izbeigšanas nomniekam jaatdod lopi tas pašas sugas, tajā pašā skaitā un tajā pašā labumā kā viņš saņēmis; bet par iztrūkstošām galvām, izņemot 4167. pantā norādītos gadījumus, viņam jāatlīdzina iznomātājam pēc atdošanas laikā pastāvošām tirgus cenām.

4170.         Ja lopi nodoti nomniekam pec novērtējuma, tad Vispirms jāgriež vērība uz to, vai tas darīts vienīgi tādēļ, lai pēc šā novērtējuma noteiktu zaudējumus no turpmākā lopu pasliktinājuma, vai ari lopu pārdošanai ar atpakaļpirkuma tiesību. Pēdējā gadījumā nomnieks kļūst par lopu īpašnieku un nes visu risku, un pēc nomas izbeigšanās viņam jāatdod tie novērtētā vērtībā vai ari to' vietā jāsamaksā naudas suma pēc novērtējuma. Šaubu gadījumā pieņemams, ka novērtējums nav izdarīts pārdošanai.

4171.        Attiecība uz lopu nomas ilgumu un izbeigšanos ir spēka vispārējie nomas līguma noteikumi (4103. un turpm. p.).

Otrā nodaļa. Personiska darba līgums.

Pirmais nodalījums. Personiska darba līguma jēdziens un noteikumi.

4172.        Ar personiska darba līgumu viena puse uzņemas personīgi strādāt otrai darbu, saņemot par to atlīdzību.

4173.         Personiskais darbs var pastāvēt tiklab tādā darbībā, kurai vajadzīgi vienīgi miesas spēki, kā ari tādā, kura prasa sevišķu lietas prašanu, mākslu vai zinātnisku izglītību.

1.   piezīme. Saskaņā ar to ar personiska darba līgumu noteic nevien visādu vienkāršu strādnieku, dieninieku, fabrikas strādnieku, sargu u. t. 1. attiecības, bet ari tā saucamo pārvaldnieku, disponentu, grāmatvežu, komiju, apakšmeistaru, kā ari mājskolotāju attiecības. Zīmējoties uz sevišķām fabrikas strādnieku attiecībām ir spēkā visaugst. apst. 1835. g. 24. maija (8157) nolikums [visaugst. apst. Min. kom. 1836. g. 28. jariv. (8821) nolik.]; bet apakšmeistaru attiecībām piemērojami it īpaši vietējie amatniecības un cunftu nolikumi. Beidzot, attiecībā uz mājkalpotājiem, skat. tālāk, trešo nodalu.

2.piezīme. Kad saistības mērķis ir nevis personisks darbs vispār, bet kāda zinama darba izvešana, tad līgums par to nav skaitams par personiska darba līgumu, bet par darbuzņēmumu.

3.  piezīme. Noteikumi par strādnieku salīgumu fabrikās un manufaktūrās un noteikumi par meistariem, apakšmeistariem un mācekļiem atrodas Rūpniecības nolikumā (86.—106. un 387.—423. p., 1903. g. izd. un pēc Turp.). -— Šī piezīme attiecas ari uz 4226. p. piezīmi.

Rūpniecības nolikuma 86.—106. pantiem atbilst Rūpniecības darba nolikuma &lt;1913. g. izd.) 42— 63. panti, bet Rūpniecības nolikuma 38?.—423. pantiem’atbilst Fabriku un amatn. rūpniecības nolikuma (1913. g. izd.) 353.—385'. panti.

4174.        Atlīdzība par personisku darbu, t. i. maksa, alga u. c., var būt tiklab skaidrā naudā, kā ari citās lietās, un tāpat ari vienā un otrā veidā kopīgi.

4175.Ja ari nebutu norunātā nekada maksa par personisko darbu, tad tomēr darbinieks var tādu prasīt, kad pēc darba nozīmes tā izpildīšanu nebūtu iespējams sagaidīt citādi, kā par atlīdzību, bet it īpaši kad šis darbs ir darbinieka amats. Tādā gadījumā atlīdzības apmēru noteic vai nu šķīrējtiesa, vai kārtējās tiesu iestādes pēc sava taisnīgā ieskata.

Otrais n o d a 1 i j u m s.

No personiska darba līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.    Darbinieka pienākumi.

4176.         Darbiniekam jabut gatajvam darīt darbu noteikta laika un izpildīt uzņemto darbību ar visu rūpību, saskaņā ar līgumu. Ja nav citādi norunāts, tad viņam pie tam ir saistoši darba devēja norādījumi.

4177.         Darbiniekam šis darbs japilda personīgi, ja nav norunāts vai pēc apstākļiem pieņemams citādi.

4:178. Jā kads uzņemies personisku darbu vairakam personām, bet pie tam spēj to pildīt tikai vienai, tad viņam jāpilda šis darbs tam, kam uzņēmies agrāk par citiem.

Vietējie civillikumi. 31

4179.        Kad darbinieks nepilda uzņemto darbu, ka ari kad viņš ."āv diezgan rūpīgs vai izveicīgs, viņam jāatlīdzina no tam radušies zaudējumu Tādēļ atlīdzinafns ir viss, ko viņš sabojājis vai iznīcinājis: no materia^ liem — ar sliktu darbu, no darba rīkiem •— ar savu neuzmanību, bet no viņam uzticētiem kustoņiem — ar viņu neuzraudzīšanu, ja vien pats darba devējs ar saviem norādījumiem nav bijis vainīgs pie zaudējuma vai pametuma.

4180.         Darba izpildīšanai vajadzīgie izdevumi krīt uz darbinieku, ja vien nav norunāts vai vietējās parašas nenosaka citādi.

4181.        Darbinieka uzņemtais darba pienākums nepāriet uz viņa mantiniekiem.

II. Darba devēja pienākami.

4182.        Darba devējam jasamaksa darbiniekam par darbu pienākošās atlīdzība (4174. p.); ja nav tam pretējas norunas vai vietējās parašas, kā ari ja attiecīgos apstākļos nav citādi pieņemams, tad viņam šī atlīdzība jāsamaksā ne agrāk, kā pēc visa darba nobeigšanas.

4183.         Ja vienīgi nejaušs gadījums darbiniekam neļauj turpināt darbu, tad atlīdzība viņam jādod tikai samērā ar viņa patieso nostrādājumu. Bet ja viņam kāda daja no atlīdzības jau bijusi izmaksāta uz priekšu un darbu turpināt kļuvis neiespējams bez darbinieka vainas, tad darba devējs nevar prasīt, lai dod atpakaļ minēto izmaksājamu, ja vien šim izmaksājamam nav bijis neapstrīdams aizdevuma raksturs.

4184.         Ja darba pildīšana tiek partraukta aiz darba deveja vainas, tad tam par laiku, kurā darbinieks nav nodarbināts, tomēr jādod viņam pēc līguma pienācīgā maksa. Bet ja darbinieks sakarā ar to, ka darba devējs viņu atstājis bez darba, iegūst ar citu personisku darbu to, ko ļ citādi viņš nebūtu dabūjis, tad no viņa maksas atskaitams samērīgs atvilkums.

4185.        Par nejaušu zaudējumu, kadu darbinieks cietis izpildot darbu, darba devējam nav pienākums atlīdzināt.

Piezīme. Attiecībā uz darba devēja atbildību par darbinieka nodarītu zaudējumu skat. 3447. p.

Trešais nodalījums.

Personiska darba līguma izbeigšanās.

4186.        Personiska darba līgums izbeidzas notekot tam laikam, uz kuru tas bijis noslēgts. Bet ja par laiku nav nekas norunāts un tas neizriet no pašas darba būtības un mērķa, tad katra puse var otrai uzteikt pēc sava ieskata, ja vien vietējā paraša nav nodibinājusi uzteikšanai kādu zināmu termiņu.

4187.Ja uz noteiktu laiku noslēgtu personiska darba līgumu, pec šā laika notecējuma, ar abu pusu piekrišanu turpina, tad pieņemams, ka līgums klusējot atjaunots uz agrākam līdzīgu laiku. Bet ja Šis laiks ir bijis vairāki gadi, tad līgums uzskatams par pagarinātu katru reizi tikai uz vienu gadu.

4188.         Pirms norunātā laika notecejuma personiska darba līgumu var atcelt kā uz pusu savstarpēju vienošanos, tā ari uz vienas vai otras vienpusēju uzteikumu, saprotot šo tiesību darba devējam darbinieka ļaunprātības, rupjas vainas vai netikumīgas uzvešanās dēļ, kā ari kad viņš izrādās nespējīgs izpildīt uzņemtos pienākumus vai krīt noziegumā, par kuru nolikts kriminālsods. Kur tādos gadījumos pēc parašas pieņemts līgumu iepriekš uzteikt, tur tas katrā ziņā jāievēro.

4180.         Darbiniekam ir tiesība viepusēji atteikties no līguma, kad darba devējs^ neraugoties uz vairākkārtējiem atgādinājumiem, vilcinās samaksāt norunāto atalgojumu.

4189. Abām pusēm ir tiesība vienpuseji atteikties no līguma, ja viņām ir svarīgi iemesli.

Par svarīgu iemeslu galvenā kārtā atzīstams katrs tāds apstāklis, kurš aiz tikumības un savstarpējas taisnprāsības apsvērumiem neatļauj turpināt līguma attiecības.

Jautājumu par tāda apstākļa esamību izšķir tiesa pēc sava taisnīgā ieskata.

Šis pants ievests uz 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, IV) pamata.

4190.         Pametums pāri par pusi nedod nevienai pusei tiesību atkāpties no personiska darba līguma.

4101.        Ar darbinieka navi (4181. p.) personiska darba līgums izbeidzas pats no sevis; bet darba devēja nāvei nav šādu seku.

Trešā nodaļa. Kalpotāju līgums.

Pirmais nodalījums. Kalpotāju līguma jēdziens un būtība.

4102.         Ar kalpotaju līgumu viena puse, t. i. kalpotajs, uzņemas otrai, t. i. saimniekam, kalpot ilgāku laiku, t. i. ne dienām noteiktu laiku, tiklab mājas, kā ari saimniecības darbos, dabūjot par to nevien algu, bet ari dzīvokli un ēdienu.

Piezīme. Saskaņā ar to pie kalpotājiem skaitami: 1) kučieri, staļļa puiši, pavāri, sulaiņi, mednieki, dārznieki; 2) ķēkšas, kambarjum-

31*

pravas, kalpones, istabmeitas, bērnu meitas, saimnieces; 3) viesmīli un marķieri viesnicās un kafejnīcās; 4) zīdītājas, ārprātīgo un slimnieku kopēji un kopējas.

•4193. Šās nodaļas noteikumi piemērojami tikai tad, kad tam nolūkam nav pietiekošu noteikumu vietējos nolikumos un dažādās vietās pastāvošās parašās.

4194.      (pēc Turp.). Salīgt par kalpotāju var tikai tas, kam ir tiesība patstāvīgi noteikt par sevi; tādēļ nepilngadīgiem tas atļauts tikai ar viņu vecāku vai aizbildņu piekrišanu, bet precētām sievām tikai ar viņu vīru piekrišanu.

Sal. 201.—203. un 351. p.

Aizrādījums panta beigās uz precētām sievietēm atkrīt, jo 1914. s. 12. marta li, kums (Kriev. lik. kr. 902; 1, 1) noteic, ka precētām sievietēm, kaut ari nepilngadīgām, kuras dzīvo atšķirti no vīra, salīgstot darbos, kā ari iestājoties privātā, sabiedriskā vai valdības dienestā vai ari mācības iestādēs, nav jāizprasa šim nolūkam savu vīru piekrišana.

4195.     Kalpotāju līgums uzskatams par noslēgtu, kad notikusi pusu savstarpēja vienošanās par izpildāmo kalpotāja pienākumu veidu, par algas un pārējās atlīdzības lielumu un par darba laika ilgumu; tur, kur pastāv paraša dot rokas naudu, līgums uzskatams par noslēgtu un abam pusēm saistošu pēc šās rokas naudas došanas un saņemšanas.

4196.     Kalpotājam, kas neierodas tajā dienā, kad viņam pienākas iestāties dienestā, jāatlīdzina par to savam saimniekam, kuram savkārt ir tiesība atteikties tādā gadījumā no līguma un prasīt, lai atdod saņemto rokas naudu. Bet ja kalpotājs nav ieradies bez paša vainas, tad tiesība uz atlīdzību atkrīt.

4197.        Ja .saimnieks atteicas pieņemt kalpotaju, kurš laikā ieradies .stāties dienestā, tad viņam jāatlīdzina kalpotājam tādā apmērā, kādā tas

būtu jādara, kad viņš to bez likumīga iemesla pirms laika atlaistu no dienesta. — Skat. 4224. p.

4198.     Kalpotājam, kurš vienā un tajā pašā laikā salīdzis pie vairākiem saimniekiem, jāstājas dienestā pie tā, no kura viņš papriekš saņēmis rokas naudu vai pie kura papriekš salīdzis. Pārējiem viņam pienākas dot atlīdzību.

4199.     (atcelts). ,11925. e. 27. okt. (188) 1].

Otrais nodalījums.

No kalpotāju līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.     Kalpotāja pienākumi.

42,0.       Kalpotājam pienākas izturēties pret savu saimnieku ar cienību, uzticību, pazemību un paklausību un jāizlieto viss savs laiks un visa sava darbība viņam par labu.

42-01. Kalpotājam bez kurnēšanas jāpadodas saimnieka nodibinātai mājas kārtībai, un viņš nedrīkst bez saimnieka atļaujas aiziet no mājas.

4202.      kalpotāja izpildāmā darba aploku noteic, ja par to nav sevišķi norunāts, pa daļaipēc saimnieka vajadzībām, pa daļai pēc kalpotāja spēkiem, bet it īpaši pēc vietējās parašas. Neviens nedrīkst prasīt no saviem kalpotājiem neatļautu darbību, vai tādu, kura ir saistīta ar briesmām dzīvībai un veselībai.

4203.       (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

Piezīme (atcelta). Ī1889. g. 9. jul. (6187)].

-        4204. Katrs zaudējums, kuru kalpotājs nodarījis saimniekam tīši, vai aiz rupjas neuzmanības, vai pārkāpjot tā noteiktas pavēles, viņam jāatlīdzina; mazāka neuzmanība neuzliek viņam šo atbildību.

4205.     saimnieka lietu atsavinašana, kadu kalpotajs izdarījis bez saimnieka uzdevuma un bez viņa piekrišanas, nav spēkā.

II.    Saimnieka pienākumi.

4206.      saimniekam jagadā savam kalpotajam derīga un satīga pārtikā, kā ari veselīgas telpas kur uzturēties un_ gulēt, un pilnīgi jāizmaksā viņam norunātā alga ar līgumu vai pēc vietējās parašas, noteiktos termiņos. No algas, ja nav citādas norunas vai parašas, var atvilkt iepriekš iedoto rokas naudu (4195. p.). i

Piezīme (pēc Turp.). Par priekšrocību, kāda piešķirta kalpotāju algai konkursā, salīdz. Civilprocesa Iik. (1899. panta pielik. 36. p. 3. pk., pēc Turp.).

Skat. ari 1925. g. 28. maija likumu (Lik. kr. 110) attiecībā uz priekšrocībām prasības lietās par neizmaksāto darba algu.

4207.       ja ar kalpotāju nav nekas norunāts par algu, tad viņam jaapmierinās ar to, kādu viņam dod saimnieks, kuram tomēr nav tiesības likt viņam ciest trūkumu.

4208.       un 4200. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (īss) 1].

4210.     saimniekam nav jarnaksa no kalpotajā pienākošies sabiedriskie nodokļi, ja nav tieši norunāts pretējais.

4211.     par paradiem, kurus kalpotajs ietaisījis uz saimnieka vardu, pēdējais atbild tikai tad, kad tie taisīti viņa uzdevumā, vai kad viņš vēlāk tos apstiprinājis, vai beidzot kad uz parādu iegūtais izlietots viņam par labu. Citādi saimnieks atbild par sava kalpotāja parādiem tikai vēl neizmaksātās algas apmērā.

4212.    par miesas bojājumiem vai ievainojumiem, kurus kalpotājs nodarījis kādai trešai personai, saimniekam jāatlīdzina tikai tad, kad viņš pats tieši vai netieši devis uz to iemeslu. — Skat. 3288. un 3447. p.

4213.    atlaižot kalpotaju no sevis, saimniekam uz .viņa prasījumu jāizdod viņam ar patiesību saskanīga apliecība par viņa čaklību un tikumību.

Trešais nodalījums.

Kalpotāju līguma ijbeigšanās.

4214.   kad notecējis laiks, uz kuru kalpotājs salīgts, līgums izbeidzas tikai tad, ja viena no pusēm laikā to uzteikusi (4215. p.).

4215.     ja pec norunas vai vietejas parašas nav noteikts citādi, šis uzteikums jāizdara, kad līgums noslēgts uz gadu vai ilgāku laiku — divus mēnešus, bet kad tas noslēgts uz mēnešiem — divas nedeļas pirms termiņa notecējuma.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

4216.    ja uzteikums (4214. p.) nenotiek, tad pieņemams, ka līgums klusējot pagarināts uz to pašu iaiku, uz kādu agrāk bijis noslēgts,_ un vispār uz agrākiem nosacījumiem; bet ja līgums pirmoreiz bijis noslēgts uz vairākiem gadiem, tad tas uzskatams par pagarinātu katrreiz tikai uz vienu gadu.

I

4217.      (atcelts). 11925. g. 27. okt. (186) 1].

4218Kalpotāju līgums izbeidzas pirms norunātā termiņa notecējuma:

1)ar saimnieka vai kalpotāja navi. Pirmā gadījuma kalpotajs saņem līdz saimnieka nāves dienai nopelnīto algu, bet pēdējā kalpotāja mantinieki dabū šo algu līdz kalpotāja nāves dienai._ Kalpotājam uz priekšu izmaksātā alga viņa mantiniekiem nav jāmaksā atpakaļ.

4219.   2) abām pusēm ir tiesība vienpusēji atteikties no līguma, ja pastāv 41891 . pantā norādītie apstākļi.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

4220.       (atcelts). 11925. k. 27. okt. (188) 1].

4221.    visos 4219. un 4220. panta noradītos gadījumos kalpotajiem izmaksājama alga līdz viņu dienesta pienākumu izbeigšanās dienai. Kalpotājam, kurš saņēmis algu uz priekšu, jāmaksā tā atpakaļ.

Pantā minētais 4220. pants atcelts (Lik. kr. 1925. g. — 188, I).

4222.     kad pārgrozījušos rnajas apstakļu del saimniekam ir vajadzīgs atlaist kalpotāju pirms termiņa, tad pēdējais nevar celt pret to iebildumus, ja vien saimnieks izmaksā viņam algu par visu laiku, kāds nolikts līguma uzteikšanai (4215. p.), neskaitot tomēr klāt pārtikas naudu.

42-2-3. (atcelts). 11925. %. 27. okt. (īss) 1].

4224.      saimniekam, kurš atlaiž kalpotaju bez likumīga iemesla (4220. p.), jāizmaksā viņam, bez algas līdz atlaišanas dienai, vēl par mēnesi uz priekšu. Tādu pašu atlīdzību var prasīt kalpotājs, kuru saimnieks pēc līguma noslēgšanās atteicas, bez likumīga iemesla (4223. p.)r pieņemt dienestā.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, II).

Pantā minētie 4220. un 4223. p. atcelti (Lik. kr. 1925. g. — 188, I).

4225.     ja kalpotajs atstāj savu vietu pirms nolīgtā laika, bez likumīga iemesla (41891 . p.), tad viņam jāmaksā darba devējam pusmēneša alga.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. ĪSS. III) redakcijā.

Ceturtā nodaļa. Darbuzņēmuma līgums.

Pirmais nodalījums. Darbuzņēmuma līguma jēdziens un būtība.

4226.      ar darbuzņēmuma līgumu viena no [pusēm uzņemas izpildīt otrai par zināmu atlīdzību kādu darbu vai pasūtījumu vai izvest zināmu uzņēmumu.

Piezīm e. _Uz darbuzņēmuma līgumu pamatojas amatnieku, fabrikantu, buvuzņēmēju, važoņu u. t. 1. attiecības pret viņu pasūtītājiem. Šeit pieder ari amatmeistara attiecības pret mācekļiem, kuras tomēr galvenā kārtā noteic vietējie cunftu statūti. Sevišķi noteikumi par mantu parvadāšanu atrodas tālāk, piektā nodaļā. — Skat augstāk, 4173. p. 3. piez.

Attiecībā uz darbiem un piegādēm valsts vajadzībām skat. 1927. gada 8. marta likumu (Lik. kr. 44).

4227.     darbuzņēmuma līgumam piemērojami noteikumi par personiska darba līgumu (II nodaļa), ja tie nerunā pretim sekojošo pantu noteikumiem. ļ

Otrais nodalījums.

No darbuzņēmuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.   Uzņēmēja pienākumi.

_ 4228. Uzņēmējam jāizpilda pasūtījums saskaņā ar līgumu un uz ša pamata izgatavotā lieta jānodod pasūtītājam.

4229.         kad līguma priekšmets pastav kada materiala apstradašana, tad šis materials jāgādā pasūtītājam. Bet ja ari materialu gāda uzņēmējs, un pasūtītājs tikai samaksā naudā par viņam izgatavoto lietu, tad līgums uzskatams nevis par darbuzņēmumu, bet par pirkumu.

4230.         darbuzņēmuma līgums nepārgrozās, ja uzņēmējs apstrādā&gt; šanai dotam materialam pieliek kādus pielikumus. Tapat ari līgums nezaudē darbuzņēmuma raksturu, kad būvdarbos uzņēmējs piegādā materialu, bet pasūtītājs dod zemi būves vietai.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188. III) redakcijā.

4231.kad uzņēmējam atjauts viņam doto materialu atvietot ar citu tādas pašas šķiras un tāda paša labuma materialu, tad šis līgums ari atzīstams pār darbuzņēmuma līgumu, un uzņēmējs, atvietojot viņam doto materialu, kļūst par tā īpašnieku.

4232.         lai līgumam būtu darbuzņēmuma raksturs, nav vajadzīgs ne tas, lai materials piederētu pasūtītājam, ne ari tas,_laj no tā izgatavoto lietu viņš būtu pasūtījis pats priekš sevis; tādēļ pasutīfājs. var dot svešu materialu apstrādāšanai priekš trešās personas.

4233.         uzņemta darba izpildīšana nedrīkst pārsniegt iespējamības robežas, un tādēļ ari tai paredzētais laiks nedrīkst būt pārāk aprobežots; pretējā gadījumā līgums uzskatams par spēkā neesošu.

4234.ja līguma nav nosacīts, lai uzņēmējs pasutījumu izpildītu personīgi, un ja šāds nosacījums nav atzīstams kā klusējot pieņemts, kā piemēram tādā darbā, kura izpildīšanai domātas uzņēmēja sevišķas zinašanas un māksla, tad viņš var pasūtījuma izpildīšanu uzticēt uz savu risku trešai personai.

Skat. 4232, p.

… ^1

4235. ja pasūtījums paliek vai nu pavisam neizpildīts vai vismaz nepabeigts, vai ir izpildīts slikti un ne pēc pasūtītāja norādījuma, vai nav ticis laikā gatavs,, kā ari ja apstrādāšanai dotā lieta pēc darba pabeigšanas netiek atdota, tad uzņēmējam jāatlīdzina pasūtītājam zaudējums, kādu viņš tam nodarījis ar savu neakuratību.

4230. Uzņēmējam jāatlīdzina zaudējums ari tad, kad vaina pastāv nevien viņa paša neprašanā, bet ari iekš tam, ka viņš nodarbinājis pie lietas nepratējus, vieglprātīgus vai ļaunprātīgus palīgus.

4237. Uzņēmējam jāatlīdzina zaudējums neatkarīgi no tam, vai tas cēlies aiz viņa vainas, pasūtījumu izpildot, vai agrāk, piemēram aiz nepietiekošas uzraudzības par viņam nodoto materialu, vai ari vēlāk, piemēram nododot lietu ne tam, kam pienācies.

42.38. Kad vairakas personas uzņemas darbu kopīgi, tad viņas atbild pasūtītājam solidāri.

4239.        Ja uzņēmējam nodota lieta iet boja, nozūd vai sabojajas no nenovēršama gadījuma, tad viņš par to neatbild, izņemot to gadījumu, kad viņš noteikti uzņēmies risku, kā ari 4231. pantā norādīto gadījumu.

Piezīme. Par nokavējuma sekām skat. 3318. un turpm. p.

4240.         Ja pasūtījums paliek neizpildīts vai nav labi izdevies tieši saņemtā materiala slikto īpašību dēļ, tad uzņēmējs par to neatbild, ja vien materiala sliktās īpašības nav viņam bijušas zināmās un viņš nav griezis uz to pasūtītāja vērību.

4241.       Pēc tiem pašiem nosacījumiem (4240. p.) noteikts uzņēmēja pienākums atlīdzināt zaudējumu ari tad, kad tā iemesls ir pasūtītāja nepareizi norādījumi.

II.   Pasūtītāja pienākumi.

4242.        Pasūtītājam jāpieņem no uzņēmēja tā izpildītais pasūtījums; pretējā gadījumā viņš atbild par visām nokavējuma sekām.

Skat. 3322. un turpm. p.

*

4243.        Kad pasūtītājs pielīdzis sev vai kādam citam tiesību papriekš izmēģināt uz savu pasūtījumu taisīto lietu, tad šis izmēģinājums jāizdara pēc taisnīga ieskata. Bet ja pasūtītājs vilcinās izdarīt izmēģināšanu, tad tiesa var viņam nolikt' tam nolūkam attiecīgu tļprmiņu, pēc kura notecējuma pieņemams, ka viņš izpildīto pasūtījumu atzinis par labu.

4244.        Tiklīdz pasutījums izpildīts un atzīts par labu, pasūtītajam jāsamaksā uzņēmējam norunātā maksa.

Piezīme. Kur zināmiem darbiem pastāv takses, tur maksa noteicama uz topamata.

4245.        Maksa var but norunātā ka par visu darbu kopā, ta ari par tā daļām (piemēram būvēs — pēc pēdām [1] '!)un tāpat ari pēc laika, piemēram, dienām, ja vien uzņēmējs uzņēmies izpildīt itin visu pasūtījumu. Otrā gadījumā uzņēmējs var pēc katras daļas pabeiguma prasīt, lai to pieņem_un par to samaksā, bet pēdējā — lai samaksā termiņos, ja vien nav citādi norunāts. Prasīt samaksu uz priekšu uzņēmējs var tikai tad, kad viņš to tieši pielīdzis.

4246.        Ja apstradaŠanai nodotas lietas vai tas, kas no viņām izgatavots, iet bojā bez uzņēmēja vainas pēc tam, kad darbs jau pabeigts, bet

kamēr lietas nav vēl nodotas, tad norunātā maksa, neraugoties uz jto, ir jāsamaksā, ja vien pasūtījums nav bijis izpildīts tādā kārtā, ka butu pilnīgs pamats atteikties padarīto darbu pieņemt.

4247.         Ja darbs vel nav bijis uzsākts vai vismaz vēl nav bijis pabeigts, bet uzņēmējs bijis »tavs to izdarīt, un kavēklis tā izdarīšanai pieņem un par to samaksā, bet pēdējā lai 'samaksā termiņos, ja vien nav radies no pasūtītāja puses, tad uzņēmējam tomēr jadabū pilnīga samaksa. Bet šī samaksa ir samazinama, ja uzņēmējs citādā kārta izlietojis sava labā laiku, kuru viņš ieguvis neizdarot nolīgto darbu.

4248.        Ja darba izpildīšana kļuvusi_neiespejama, ejot boja attiecīgam darba priekšmetam bez līgumslēdzēju vainas, tad pienākums par to samaksāt atkrīt. Bet ja darbs jau bijis uzsākts, tad uzņēmējam jādabū atlīdzība par savām pūlēm un izdevumiem.

4249.        Ja uzņēmēju kave izpildīt darbu slimība vai citas viņam gadījušās nejaušības,'tad viņš var prasīt samaksu tikai par to, ko viņš jau izpildījis, un tikai tādā mērā, kādā tas nācis par labu pasūtītājam.

4250.        Bez samaksas, uzņēmējam jadabu ari to izdevumu atlīdzībā, kuri viņam bijuši jātaisa pasūtījuma izpildīšanai, ja tomēr tie nav. jau ieskaitīti nolīgtā maksā.

4251.        Par darba rīkiem, kurus strādnieks sabojajis vai salauzis darbu izpildot uzņēmējam nav tiesības prasīt nekādu atlīdzību.

T r e š a i s nodalījums. Darbuzņēmuma līguma izbeigšanās.

4252.       Pasūtītajam ir tiesība vienpusēji atkapties no darbuzņēmuma līguma, kad izrādās, ka uzņēmēja sastādītais iepriekšējs aprēķins pārāk zems.

4253.        Tada pati tiesība vienpuseji atkāpties no līguma (4252. p.) pasūtītājam ir ari tad, kad uzņēmējs patvaļīgi pārgroza plānu. Šajā gadījumā uzņēmējam bez tam pilnīgi jāatlīdzina pasūtītājam viņa ciestie zaudējumi.

Piektā nodaļa. Mantu pārvadājuma līgums.

4254.        Ar mantu pārvadajuma līgumu viena puse uzņemas otras puses nodotas lietas pārvest, par norunātu maksu, ar ratiem vai ragavām, no vienas vietas uz otru norādītu vietu un tās tur nodot noteiktai trešai personai (adresatam).

1.    piezīme. Šās nodaļas noteikumi piemērojami ari līgumiem par

pārvadāšanu pa upēm un ezeriem.

2.   piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par pārvadāšanu pa dzelzšeeliem atrodas Vispārējā Krievijas dzelzsceļu’ nolikumā.

2. piezīmē minētais Vispārējais Krievijas dzelzsceļu nolikums atcelts ar 1927. g. 21. jun. dzelzsceļu likumu (Lik. kr. 127).

4255. mantu parvadajuma līgumam, ka darbuzņēmuma līguma veidam, piemērojami pēdējam paredzētie noteikumi (IV nodala), ciktāl tie tomēr nerunā pretim šās (V) nodaļas noteikumiem.

4256. pusu savstarpējos pienākumus parvadāšana noteic vispirms 1ās preču zīmes saturs, kuru nosūtītājs, līgumu noslēdzot, iedod važonim un kurā, bez važoņa, nosūtītāja un adresata vārda, vel jāatzīmē manta pēc viņas rakstura, daudzuma un iezīmēm, nodošanas vieta, norunātā veduma maksa un beidzot preču zīmes izdošanas vieta un diena. Bez tam viņā var ierakstīt vēl ari citus pusu savstarpējās vienošanās nosacījumus, kā piemēram par laiku, kurā pārvadājums jānobeidz u. t. 1.

4257. ja pec tam, kad puses jau vienojušas par līguma nosacījumiem, mantas nodošanā un nosūtīšanā rodas, bez važoņa vainas, nokavējums vai ari pārvadāšana pavisam nenotiek, tad nosūtītājam jāatlīdzina važonim izdevumi, kādi viņam bijuši sagatavojumam uz ceļu, par zaudēto laiku u. c.

Sal. 4247. p.

425S. Par zaudejumiem, kadi ceļas mantai ļnozudot vai bojājoties no tās pieņemšanas laika iidz nodošana[, atbild važonis, ja vien nozaudējums vai bojājums nav cēlies no nepārvaramas augstākas varas, vai no pašas mantas dabiskām īpašībām, vai beidzot no slikta iesaiņojuma no nosūtītāja puses.

Sal. 4237. p.

4259.  par zaudējumu, kas cēlies no mantas nodošanas nokavējuma, atbild važonis, ja vien tam par iemeslu nav bijuši tādi apstākļi vai notikumi, no kuriem izvairīties vai kurus novērst, neraugoties uz visām viņa pūlēm, viņam nav bijis iespējams.

4260.važonis atbild ari pair saviem ļaudīm un vispār par visiem, Kurus viņš nodarbinājis uzņemtai pārvadāšanai.

4161. Ja izdarīt vai turpināt visu pārvadajumu vai kādu_daļu no tā važonis uztic citam, tad viņš personīgi atbild kā par Šo pēdējo, tā ari par važoņiem, kuri vēl pēc tam varētu tikt nodarbināti, līdz pašar mantas nodošanai. Bet sekojošais važonis, saņēmis mantu un pirmējo

preču zīmi, līdz ar to iestājas taja paša līguma, ar patstavīgam tiesībām un pienākumiem.

Sa.1. 4234. un 4235. p.

4262.novedot mantu noteikta vieta, važonim ta janodod adresatgm, kuram savkārt jābūt viņam piepalīdzīgam, jāsaņem no viņa prece_un pēc tam jāsamaksā viņam kā veduma maksa, tā ari nepieciešamie ārkārtējie izdevumi, kādi varētu gadīties pārvadājot.

4263.   ja adresaitu nevar atrast vai ja viņš atteicas mantu saņemt, ļ tad važonim jārūpējas par mantas nolikšanu drošā vietā uz adresāta rēķinu. Viņš var ari lūgt tiesu, lai publiski pārdod visu mantu vai tās samērīgu dalu veduma maksas un pārējo prasījumu segšanai.

j

4264.  važonis var aizturēt mantu, kamēr nav saņēmis visu, kas ļ viņam pēc līguma nākas. Bet kad viņš mantu nodevis pirms maksas saņemšanas, tad viņš, kaut ari paliek adresata kreditors, nevar tomēr vairs vērst, bez sevišķiem iemesliem uz to, nekādus prasījumus pret nosūtītāju.

4265. mantu saņemot un samaksajot par tās parvadajumu, visi ļ prasījumi pret važoni izbeidzas, ja vien saņēmējs, maldināts ar mantas ārēji labo un sauso izskatu, nav tikai vēlāk, pēc saiņu attaisīšanas, atradis tās bojājumu un var pierādīt, ka tas noticis laika sprīdī starp pieņemšanu un nodošanu.

Četrpadsmitā sadaļa. No tiesibu kopibas izrietošie prasījumi.

..

Pirmā nodaļa. Sabiedrības līgums.

Pirmais nodalījums. Sabiedrības līguma jēdziens, veidi un noteikumi.

2466. Ar sabiedrības līgumu divas vai vairak personas (biedri) uzņemas ar saviem ieguldījumiem sasniegt kādu atļautu mērķi un nodibināt savā starpā mantas kopību.

Piezīme. Akciju sabiedrības un zemes kredītbiedrības padotas saviem sevišķiem statūtiem. Sevišķi noteikumi par tirdzniecības sabiedrībām atrodas Tirdzniecības nolikumā:

4267. Sabiedrības mērķa sasniegšanai viņas dalībnieki var ieguldīt vai nu visu savu mantu, vai tikai domājamas daļas no tās, vai atsevišķus priekšmetus (piemēram noteiktas naudas sumas), kā ari savu personīgo j f.izisko vai garīgo darbu.

4208.   biedru ieguldījumiem nav jabut visiem vienādā lieluma. Tāpat ir atļauts vienam biedrim piedalīties tikai ar mantiskiem priekšmetiem, bet otram tikai ar personīgu darbību.

4269.    tads darījums, ar kuru norunāts, lai viens no biedriem piedalās sabiedrības peļņā bez jebkāda ieguldījuma no savas puses, par sabiedrības līgumu nav uzskatams.

4270.    darījums, pēc kura kādam biedrim tikai jādod ieguldījumi un vienam vai kopā ar citiem jānes zaudējumi, nepiedaloties peļņā, nav spēkā kā sabiedrības līgums. Tas tomēr var būt spēkā kā dāvinājums, ja tāds tiešām bijis domāts un ja pastāv visi pārējie dāvinājuma nosacījumi. Kurzemē tāds darījums vienmēr atzīstams par spēkā neesošu.

4271.   nedrīkst noslēgt sabiedrības līgumu ar neatļautu mērķi; vai ar to bijusi saistīta vai paredzēta peļņa, tam nav iespaida uz līguma būtību.

4272.    sabiedrības līgums stājas spēkā jau ar vienkāršu dalībnieku vienošanos, pat ar klusējot notikušu, ja par viņu nodomu nevar būt nekādu šaubu. Sevišķa forma šim līgumam nav vajadīga:

4273.    sabiedrības līgumu var noslēgt ari ar zināmu nosacījumu vai noliekot zināmu termiņu. Bet nosacījumi, ka šim līgumam jāpaliek mūžīgi spēkā un jābūt neatceļamam, nav pielaižami.

Skat. 4325. p. j

Otrais nodalījums.

No sabiedrības līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.   Biedru savstarpējie pienākumi.

A. Vispārēji noteikumi.

4274.   sabiedrības līgums ir savstarpēji saistošs visiem viņa dalībniekiem; tādēļ katrs no tiem var celt prasību, lai otrs izpilda ar šo līgumu uzņemtos pienākumus.

4275.   sabiedrības līgums dibinās uz savstarpēju uzticību, un tādēļ jebkurš viltus iznīcina sabiedrību.

Piezīme (strīpota). 11925. g. 27. okt. (183) 11].

4276.    katram biedrim vispirms jadod savs ieguldījums; preteja gadījumā viņš atbild pārējiem par nokavējumu un par visiem ar to nodarītiem zaudējumiem.

4277.      ja kads no biedriem to, kas no viņa nākas kopējai kasei, izlieto prieks sevis, tad viņam tas jāatdod ar procentiem.

4278.    biedri atbild viens pret otru nevien par ļaunpratibn (dolus), bet ari par nolaidību. Tomēr no katra biedra nevar prasīt vairāk centības, nekā viņš pielieto savās paša lietās.

4279.    par nejaušu zaudējumu biedrs neatbild parejiem pat ari tad, ja izpildīt to lietu, kurā notikusi nejaušība, bijis uzticēts personīgi viņam.

4280.     par koplietu pretlikumīgu bojašanu biedrs atbild pec vis] pārējiem noteikumiem par zaudējumu atlīdzību (3435. un fcurpm. p.).

4281.     biedrs, no kura neverības celies zaudējums, nevar to segt ļ ar tiem labumiem, kādus viņš sagādājis sabiedrībai citos gadījumos ar savu sevišķo centību.

4282.     kad visi biedri vainīgi vienāda nolaidība, tad piemerojamsl 3303. panta noteikums.

4283.    sabiedrības biedrim, kurš parzin viņas mantu un pārvalda 1 viņas darīšanas, jādod par šo pārziņu un pārvaldību sabiedrībai norēķins.

4284.     katram biedrim ir tiesība savu dalu sabiedrībā nodot trešai personai; bet pēdējā neklust ar to pati par biedri un var tikai celt savus uz tālākdevuma pamata iegūtos prasījumus un prasīt uz tā paša^ pamata sadalīšanu. Ja kāds biedrs atsavina savu daļu, tad ar to nekādā ziņā nepārgrozās viņa attiecības pret sabiedrību.

4285.     ja kāds no biedriem noslēdz citu sabiedrības līgumu ar trešo personu, tad pēdējā stājas līdzdalībā tikai ar viņu, bet nevis ar pārējiem viņa biedriem. Bet jaunās sabiedrības nodibinātājs atbild par visiem pametumiem, kādi no tam varētu rasties viņa agrākiem biedriem.

B.

4286. — 4293. (atcelti). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

C. ar noteiktiem ieguldījumiem un noteiktam mērķim nodibinātas sabiedrības

attiecības.

4294. Pārējās sabiedrības, izņemot pihisabiedrību, paša līguma saturs un mērķis noteic priekšmetus, kuri katram biedrim jādod kopmantā, un katra ieguldījumu apmēru.

42-95. Šaubu, gadījuma pieņemams, ka sabiedrības mērķis ir iegūt ar kopīgi uzsākto uzņēmumu kādu peļņu.

4296.    kad tada sabiedrībā biedru ieguldījumi pastāv neatvietojamās un nepatērējamās lietās, tad īpašumā tiesības uz šīm lietām, ja līgumā nav citādi noteikts, paliek viņu ieguldītājam, bet pārējiem biedriem pieder tikai lietošanas tiesība. Bet ja ieguldītās lietas ir atvietojamas vai patērējamas, tad tās klust par visu biedru īpašumu.

4297.    nejauša bojā eja, uz iepriekšējā (4296.) panta pamata, attiecībā uz atvietojamām un patērējamām lietām krīt uz visu sabiedrību, bet attiecībā uz neatvietojamām un nepatērējamām — uz to biedri, kura īpašums viņas ir.

4298.    nepilnā sabiedrībā katra biedra manta, kura nav ieguldīta kopmasā, paliek no tās atdalīta, tāpat ari katrs jaunieguvums, kuru kāds no biedriem ieguvis ne priekš sabiedrības, paliek viņam, bez pārējo līdzdalības tajā.

4299.    sabiedrības kopējas lietas ved visi tas biedri kopīgi; bet viņi var to uzdot ari kādam no sava vidus vai ari kādai trešai personai.

4300.    lēmumus sabiedrības lietās taisa ar visu biedru kopēju vienošanos, ja vien līgumā nav noteikts, ka izšķir balsu vairākums. Šajā gadījumā, rodoties šaubām, balsu vairākums nļoteicams pēc personu skaita.

4301.   parādi, kurus kāds no biedriem ietaisījis ārpus sabiedrības merķiem, krīt uz viņu vienu pašu, bet ne uz visu sabiedrību.

4302.    izdevumi, kurus biedrs taisījis priekš sabiedrības, pēdējai jaatlīdzina viņam; bet ja viņam šim nolūkam vajadzējis naudu aizņemties uz procentiem vai ja viņš to aizdevis no savas paša, sabiedrībai nepiederošas naudas, tad atdodot kapitalu jādod ari procenti.

4303.   ja biedrs, izpildot sabiedrības darīšanas, cieš zaudējumus, tad sabiedrībai šie zaudējumi jāatlīdzina, samērā ar katra dalu.

4304.    ja kāds, savas piederības dej pie sabiedrības, zaudē peļņu, tad tas viņam nedod tiesību uz atlīdzību no sabiedrības puses; tāpat ari viņam nav pienākuma dalīties ar saviem biedriem tajos labumos vai peļņā, ko viņš dabū kaut ari savas piederības dēļ pie sabiedrības, bet ne priekš tās.

4305.         viena vai otra biedra dalību sabiedrības pelņa un zaudējumos atļauts noteikt līgumā dažādi, neatkarīgi no viņu ieguldījumu lieluma, vienam lielāku, otram mazāku. Tāpat ari nav liegts kādu no biedriem, sabiedrībai izdarītu ievērojamu pakalpojumu vai sagādātu sevišķu labumu dēļ, pavisam atsvabināt no jebkādas dalības zaudējumos.

4306.     pastāvot tādam līgumam (4305. p.), nav.jāaprēķina par sevi ne katra atsevišķa peļņa, ne katrs atsevišķs zaudējums, bet jāuzskata pa'r peļņu tikai tīrā peļņa, pēc zaudējumu atvilkšanas, un tāpat par zaudējumu — tikai tīrais zaudējums, pēc visas peļņas atvilkšanas.

4347.     ja līguma noteiktas tikai peļņas daļas, tad tas pats samērs piemērojams ari zaudējumiem, un otrādi.

4308.     ja pec līguma noteikt peļņas un zaudējumu daļas atļauts kādām biedrim vai trešai personai pēc sava ieskata, tad ar to jāsaprot tikai taisnīgs un bezpartējisks ieskats; bet acīmredzami netaisns sadalījums dod cietušam tiesību meklēt tiesas aizsardzību.

4309.       ja līguma nav noteikts katra dalības apmērs peļņa, tad peļņa dalama starp biedriem pēc viņu ieguldījumu samēra. Bet kad ieguldījumu apmērus nevar cieši noteikt, vai kad tie pastāv personīgā darbībā, kuru nevar novērtēt, tad peļņa dalama starp biedriem pēc galvām. Tas pats piemērojams abos gadījumos ari attiecībā uz zaudējumiem.

Skat. 4307. p.

4310.   pēc sabiedrības izbeigšanas un peļņas un zaudējumu sadalīšanās starp visiem Viņas biedriem uz 4305.—4309. panta pamata, katrs biedrs dabū atpakaļ savu ieguldījumu, pie tam tomēr, zaudējumu gadījumā, ar samērīgu samazinājumu. Biedrs, kurš sabiedrībā piedalījies ar personīgu darbu, ari ņem dalību peļņā un zaudējumos, bet viņam nav tiesības uz atpakaļ dodamiem ieguldījumiem.

Sal. 4296. p.

II.       Biedru pienākumi pret trešam personām.

4311.     darījumi, kurus ar kādu trešo personu noslēdz visi biedri kopīgi, nedod viņiem nekādas solidārās tiesības, bet ari neuzliek viņiem nekādus solidārus pienākumus. Šajā gadījumā, ja nav citādi norunāts, katrs no viņiem iegūst un atbild atsevišķi, samērā' ar savu Jīgumā noteikto dalību peļiļā un zaudējumos. Tomēr trešai personai vajag zināt, ka viņa stājusies līgumā ar sabiedrības biedriem, bet ja viņai tas nav bijis zināms, tad viņa var prasīt sev apmierinājumu no katra biedra pēc galvām.

43i 2L Ja līgumu ar trešo personu noslēdz tikai viens vai vairāki biedri, tad ar tādu līgumu iegūstamām pārējo biedru tiesībām piemērojami noteikumi par tiesību iegušanu ar trešo personu starpa noslegtiem līgumiem.

Skat 3114,-un turpm. p.

4313.    kad kads biedrs noslēdz darījumu uz parejo biedru dota pilnvarojuma pamata, tad ar to visiem tiek uzlikta solidārā atbildība un viņi vairs nevar prasīt sadalīšanu.

4314.     ja kads biedrs tada karta dzēsis visu kopējo paradu, tad viņš var prasīt sev apmierinājumu no pārējiem, kuri viņam atbild samērā ar katram līgumā noteikto dalību zaudējumos un pie tam, kad kāds no viņiem ir maksātnespējīgs, ari par tā dalu.

4315.    ja tādos gadījumos (4312.—4314. p.) kads sabiedrības biedrs rīkojas kaut ari viņas vārdā, bet ne pārējo biedru uzdevumā, tad pret trešo personu atbild vienīgi viņš, izņemot tikai:

1) kad pārējie vēlāk darījumu apstiprinājuši un ar to uzņēmušies solidāru atbildību, vai

2) kad sabiedrība ar šo darījumu iedzīvojusies, kādā gadījumā atbildība tomēr, krīt uz katru biedri tikai samērā ar viņa sabiedrībā ieguldīto dalu.

Piezīme. 4311. un 4312. panta noteikumi piemērojami ari tad, kad nevis kāds no biedriem, bet kāda trešā persona noslēgusi darījumu sabiedrības vārdā un tās uzdevumā.

4316.     darījumos, kurus kāds sabiedrības biedrs noslēdzis ar trešo personu savā paša vārdā, šai trešai personai atbild tikai viņš viens pats, bet pārējie biedri nenes nekādu atbildību.

Skat. 3115. p.

T r e š a i s n o d a 11 j u m s.

Sabiedrības līguma izbeigšanās.

I.       Izbeigšanās Iemesli nn tās sekas vispār.

4317.  sabiedrības līgums izbeidzas:

1)  Visiem biedriem uz to vienojoties, kas var notikt ari klusējot, kad katrs no tiem sāk darboties atsevišķi priekš sevis paša.

4318. 2) izstājoties uz savu velēšanos (a), kā ari

3)        mirstot kādam no biedriem (b).

(a) Skat. 4325. un turpm. p. — (b) Skat 4331. un turpm. p.

Vietejie civillikumi. 32

4319.    4) izbeidzoties uzdevumam, kuram sabiedrība bijusi nodibināta, un

5) noteicot laikam, uz kādu līgums bijis noslēgts, kaut ari uzdevums vēl nebūtu pilnīgi nobeigts.

4320.     6) atklājot konkursu par kāda biedra mantu, vai to konfiscējot.

*)

4321.     7) ejot boja sabiedrībā esošai vnantāi vai pārvēršoties tas raksturam.

4322.        8) priekšniecībai aizliedzot sabiedrībai turpmāk pastāvēt.

. 4323. Sabiedrību nevar izbeigt par ļaunu tas kreditoriem, kādēļ biedri paliek tiem atbildīgi tāpat kā agrāk, līdz kamēr parāds dzēsts.

4324.    agrākiem biedriem citam pret citu jāatbild par vēl nenomaksātiem sabiedrības parādiem, uii' tādēļ viņi var, sabiedrībai izbeidzoties, prasīt cits no cita nodrošinājumu.

II.       Vienpnseja izstašanas no sabiedrības.

4325.     nevienu biedri nevar piespiest palikt sabiedrībā pret viņa gribu, un katram no viņiem ir tiesība izstāties 110 tās, pat ja pastāvētu noteikta noruna, ka tāda izstāšanās nav pielaižama.

Skat. 4273. p.

4326.     uzteikt līgumu biedri var ari caur saviem vietniekiem, ka ari klusējot; tāpat uzteikumam pielīdzināms kāda biedra prasījums izdarīt sadalīšanu.

•Skat. 4317. p.

4327.      sabiedrība izbeidzas, ja nav norunāts pretejais (4329. p.), izstājoties no tās kaut vai tikai vienam pašam tās biedrim. Bet vienpusēja izstāšanās nedrīkst notikt ne ļaunprātīgi, ar nolūku piesavināties visu peļņu sev vien, ne ari nelaikā, vai, ja līgums noslēgts uz zināmu laiku, pirms tā notecejuma, ja vien uz to nav bijuši dibināti iemesli.

4328.      uzteicot ļaunprātīgi, nelaikā vai -pirms termiņa, uzteicējam gan jadalas ar biedriem līdz tam iegūtā peļņā, bet šāvi kopš uzteikuma laika ciestie zaudējuim janes vienam pašam. Bez tam viņam jānes. sava daļa_ari no tiem zaudējumiem, kādus sabiedrība cietusi līdz tam brīdim, kamēr izrādās par iespējamu viņa uzteikumu izpildīt, bet turpretim viņš neņem dalību peļņā, kuru sabiedrība ieguvusi no šā uzteikuma laika.

4329.      ja 4328. pantā noradītos gadījumos vienpuseji uzteikts promesošiem biedriem, tad sabiedrība uzskatama par izbeigušos uzteic'ejam par Jaunu — no tā paša_ brīža, bet pret viņu un promesošiem, attiecība uz dalību peļņā un zaudējumos, — tikai no tā laika, kad viņi dabu zināt par uzteikumu.

4330.     nav liegts iepriekš noteikt, ka viena vai otra biedra izstāšanās no sabiedrības neizbeidz sabiedrību; viņa var turpmāk pastāvēt ari pēc atjaunotas vienošanās pārējo biedru starpā.

III.       Atsevišķa sabiedrības biedra nave.

4331.     mirstot kādam no biedriem, sabiedrība izbeidzas pat ari tajā gadījumā, ja viņa sastāvējusi no vairāk kā diviem biedriem; tadēl nomirēja mantinieki ir atsvabināti no visiem pienākumiem pret šo sabiedrību, bet nevar ari neko prasīt no turpmākiem sabiedrības labumiem.

4332.    biedra mantinieki neiestājās paši no sevis sabiedrība, kaut ari tas būtu iepriekš norunāts. Tādēļ viņu pielaišanai piedalīties starp pārdzīvojušiem turpināmā sabiedrībā vajadzīgs, lai viņus tajā sevišķi uzņemtu.

4333.      ja mantojuma atstajejs vel dzīvs būdams uzsācis kadu uz sabiedrību attiecošos lietu, tad viņa mantiniekiem tā jāpabeidz. Bet tādā gadījumā viņi atbild tikai par ļaunprātību un rupju neuzmanību.

4334 . Tiesības uņ pienākumi, kadi mantojuma atstajejam radušies vēl dzīvam esot no viņa attiecībām pret sabiedrību, pāriet ari uz viņa mantiniekiem,.

Otra nodaļa. Pārējie kopības veidi, bez līgumiski nodibinātiem.

4335.      b ez bgumiskas sabiedrības, tiesību kopību (nejaušu sabiedrību) var nodibināt ari nejauši (a), kā ari ar likumu (b), vai ar tiesisku darījumu, piemēram ar dāvinājumu vai ar testamentu.

(a) Skat. piem. 789. p. — (b) Skat. piem. 77.9. p.

4336.     tādas sabiedrības sekas, kad viņa radusies no mantojuma tiesībām, noteicamas pēc III. grāmatas 8. sadaļas noteikumiem, bet pārējos gadījumos — pēc noteikumiem par kopīpašumu (II. grām. 3. sad. 927. un turpm. p.).

Piecpadsmitā sadaļa. Laimes līgumi.

..

Pirmā nodaļa. Spēles līgums.

4337.      ar speles līgumu pelņu vienai un zaudējumu otrai pusei stada atkarība no nezināmā nākama notikuma.

P i e z_ī m e. Pie spēles līgumiem plašākā nozīmē pieder ari 3837. pantā minētais cerības pirkums.

4338.      Šādi līgumi ir. pielaižami un saistoši tikai tiktai,ciktāl tie attiecas uz atjautu spēli.

4330.      ir aizliegtas azarta spēles, t. i.'tādas spēles, kuru mērķis ir vienīgi mantkārība un kurās vinnests atkarājas vienīgi no gadījuma, bez sevišķas fiziskas vai garīgas piepūles.

4340.      līgums par aizliegtu spēli nav spēkā, un tādā iegūto vinnestu nevieri nevar piedzīt, bet, kad tas jau samaksāts, var pat atprasīt no uzveikušā un viņa mantiniekiem.

4341.      atlautā_s spēlēs jāievēro attiecībā uz spēles likmi zināms apmērs; nedrīkst spēlēt uz sumām, kuras nav samērīgas ar spēlētāja mantas stāvokli, kas katrā atsevišķā gadījumā noteicams tiesai. Pārsniedzot šo apmēru, atļautai spēlei ir tādas pašas sekas kā neatļautai.

4342-. Jebkuram viltum, kuru spēlētājs izlietojis, kaui ari atļauta spēlē, ir priekš viņa aizliegtas spēles sekas.

_ 4343. To, kas atļauta spēlē (4341. p.) pazaudēts un patiesi samaksāts, nevar prasīt atpakaļ; bet no tādas spēles cēlušos parāda prasījumus nevar ne piedzīt tiesas ceļā, ne uzstādīt ieskaitam kā pretprasījumus.

4344.       aizdevumu,. kuru kads devis apzinati spelei, vienalga, vai viņš bijis līdzspēlētājs vai trešā persona, nevar piedzīt tiesas ceļā. Bet ja šāds prasījums ir apmierināts, tad saņemto vairs nevar prasīt atpakaļ.

4345.      kas kautko no spēlētāja pircis apzinati ar noļuku sagadāt viņam naudu spēlei, tas nevar prasīt no pārdevēja atbildību.

Otra nodaļa. Izloze.

4346.  par izlozi sauc tādu līgumu, pec kura lietas saimnieks lietu izlozē pēc noteikta plana, bet izlozes dalībnieki, par zināmu likmi vai ari bez maksas, iegūst cerību vinnēt šo lietu.

Piezīme. Tie sekojošie panti, kuriem nav pievesti sevišķi avoti, pamatojas uz pašu šā darījuma būtību (4347. p.) un uz parašu tiesībām.

Avoti bija pievesti pie 4348. panta agrākā (1864. g.) izdevuma teksta, bet pēc Turpinājuma tie atmesti.

4347.    izloze padota tiem pašiem noteikumiem, ka beznosacījumu cerības pirkums. — Skat.' 3837. p. I. pk.

4348.   (pēc turp.). izlozi var sarīkot tikai ar priekšniecības atļauju, pēc noteikumiem, kuri atrodas Noziegumu novēršanas un apturēšanas nolikumā (265. un 272. p., pēc Turp.).

Noziegumu novēršanas un apturēšanas nolikums (1S90. g. izd. ar 1912., 1913. un 1914. g. Turp.) ir atvietots ar 1916. g. izdevuma Kārtības un drošības nolikumu, pie kam pantā norādītie 265. un 272. pants atbilst 197. un 203. pantam minētā 1916. g. izdevumā. Šie pēdējie Danti ir kopā ar citiem atcelti ar 1926. g. 14. jūnija likumu par izlozēm (Lik. kr. 88).

4349.   visu ložu un likmju kopsuma nedrīkst nesamerīgi pārsniegt izlozējamās lietas vērtību; pretējā gadījumā darījums atzīstams par spēkā neesošu.

4350.     izlozētājs nes risku nevien par izlozējamās lietais esamību, bet ari par katru -nejaušību ar to, līdz izlozes brīdim. Ja lieta pirms tam iet bojā, tad viņam jāatdod izlozes dalībniekiem viņu likmes.

4351.   izlozētajam jāstājas pie izlozēšanas, tiklīdz visas lozes izņemtas, vai ari agrāk, ja tam nolūkam pašā sākumā bijis nolikts zināms termiņš; pēdējā gadījumā pāri palikušās lozes viņš patur sev.

4352.    pec izlozes beigām izlozētajam lieta janodod tam, kam tā kritusi, par pilnīgu īpašumu un jāuzņemas par to atbildība.

Trešā nodaļa. Deribas.

4353.   derības ir tads līgums, ar kuru kada strīdama apgalvojuma vienojas par to, lai tas, kura domas izrādītos nepareizas, izpildītu kautko iepriekš noteiktu par labu otrai pusei vai trešai personai (3117. un turprn. panti).

4354.derības atzīstamas par spēka esošu un prasības tiesību piešķirošu jīgumu, kad tās noslēgtas nopietnībā, to priekšmets nav neatļauts un piedāvātā suma nav nesamērīga ar derētāja mantas stāvokli. Jautājumu par derību sumas samērību ar derētāju līdzekļiem izšķir katrā atsevišķā gadījumā tiesa saskaņā ar attiecīgiem apstākļiem.

4355.  ja derības attiecas uz spēli (piemēram derības pie kāršu spēles), viņas ir spēkā tikai tad, kad pēdējā pieder pie atļautām spēlēm.

4356.  derētāju likmēm nav jābīit vienādā vērtībā.

4357.         derības ir spēka pat ari tad, kad vienam deretajarn bijušas pilnīgi drošas ziņas par viņu priekšmetu, ja vien viņš to otram derētājam pateicis; bet ja viņš par to noklusē, tad tais3 atzīstams par viltu, un

♦ tādēļ pašas derības nav spēkā — Sal. 2979. p.

4358.         divnozīmīgas un maldinošas derības, kuras viens derētājs lieto izteicienus tiem nepiederīgā un ar parasto norunu nesaskanīgā nozīmē, pielīdzināmās viltus derībām.

Ceturtā nodaļa. Apdrošinājuma līgums.

4359.apdrošinājuma līgumā viena puse, saņemot zināmu prēmiju, uzņemas atlīdzību par zaudējumu, kādu otra varētu ciest, iestājoties bez viņas vainas kādam noteiktam notikumam.

Piezīme, Sekojošie panti pamatojas uz parašu tiesībām.

4360.vienu un to pašu priekšmetu nedrīkst apdrošinat pilna vērtībā vairāk kā vienreiz; pretējā gadījumā atzīstams par spēkā esošu tikai pirmais līgums. Bet nav aizliegts apdrošināt vienu un to pašu priekšmetu pie vairākām personām, dažādās viņa vērtības daļās, vai nodrošināt ar apdrošinājumu sava apdrošinātāja maksātspēju.

4361.apdrošinājuma līgums nav spēkā, kad jau to noslēdzot bijis zināms: apdrošinātam — par notikušo nelaimi vai apdrošinātājam — par draudējušo briesmu novēršanu.

4362. kad notiek taszaudejums, kura atlīdzinašanai bijis izdarīts apdrošinājums, tad apdrošinātam nekavējoties jāpaziņo par to apdrošinātajam, atbildot pretējā gadījumā tam par visiem pametumiem, kādi radušies no nokavējuma.

Piezīme. Sīkāki noteikumi par jūras apdrošinājumu atrodas Tirdzniecības nolikumā, bet par citādiem apdrošinājumiem šim nolūkam nodibinātas sabiedrībās — šo sabiedrību statūtos.

Sešpadsmitā sadaļa. No svešu lietu pārziņas izrietošie prasījumi.

..

Pirmā nodaļa. Pilnvarojuma līgums.

Pirmais nodalījums. Pilnvarojuma līguma jēdziens un noteikumi.

4363.   ar pilnvarojuma līgumu (mandat) viena puse (pilnvarotais, pilnvarnieks) uzņemas izpildīt otrai (pilnvaras devējam, pilnvarotājam)

—    pēc vispārēja noteikuma bez atlīdzības — zināmu uzdevumu.

Piezīme. Noteikumi par pilnvarnieku pilnvarojumu tieslietu vešanai, kā ari par šķīrējtiesnešu pilnvarojumu pieder pie Civilprocesa likumiem (Salīdz. Civilproc. lik., 1892. g. izd., 245., 247.—249., 250., 251., 254,, 1367. un 1813. p.), bet noteikumi par pilnvarojumu tirdzniecības lietās — pie Tirdzniecības nolikuma.

Pēdējais Civilproc. lik. izdevums ir 1914. g.

4364.    pilnvarojuma līgumu nodibina ar vienkāršu, saistības nolūkā izdarītu vienošanos, kura var notikt ari klusējot, ja kāds apzināti pielaiž trešo personu vest savas lietas. Bet tās personas klusēšana, kam tāds uzdevums dots, nav vēl uzskatama par pietiekošu un šaubu gadījumā turpretim atzīstama par viņa nepiekrišanas zīmi.

4365.ja kāds, kas publiski iecelts gadībai par svešām lietam vai publiski izteicis savu gatavību uz to, neatteicas ļtūliņ no viņam ar to dotā uzdevuma vai nekavējoties neatdod šim nolūkam viņam doto rakstisko pilnvaru, tad pieņemams, ka viņš šo uzdevumu uzņēmies.

4366.piekrišanu uzņemties uzdevumu var izteikt ka mutiski, ta ari rakstiski, tiklab pušu klātbūtnē, kā ari viņu prombūtnē, pēdējā gadījumā caur vēstnešiem vai ar vēstulēm; bet pašu pilnvarojumu var izteikt uzdevuma, lūguma, vēlēšanās un ari pavēles veidā, kā piemēram tēvs dēlam.

4367.    ar pilnvarojumu uzņemtai svešu lietu parziņai janotiek bez atlīdzības, un tādēj, ja par to bijusi pielīgta atlīdzība, tad līgums nav vairs atzīstams par pilnvarojumu, bet gan par personiska darba vai darbuzņēmuma līgumu.

4368.   kad par svešu lietu vešanu, kuru kāds uzņemies bez atlīdzības, vēlāk tiek dota atlīdzība, vai kad par pilnvarnieka personisko darbu, kurš nav tieši novērtējams, t. i. kuram nav tirgus cenas, apsola atlīdzību, tad līguma raksturs no tam nepārgrozās.

4369.   par pilnvarojuma līguma priekšmetu var būt tikai pieklājīga un atļauta darbība.

4370.    netikumīgas vai aizliegtas darbības izdarīšanai dots uzdevums nav spēkā un nav saistošs nevienai no pusēm.

4371.   pilnvarniekam var uzdot nevien vest atsevišķas un noteiktas lietas, — ar tā saucamo spečialpilnvaru, — bet ari pārzināt itin visas pilnvarotāja lietas, — ar universalpilnvaru, — kā ari tikai zināmās šķiras lietas, —ar ģeneralpilnvaru.

4372.    pilnvarot atļauts nevien savu paša, bet ari svešu lietu vešanai, piemēram galvojuma vai aizdevuma došanai trešai personai, pie kam pilnvarotājs klusējot uzņemas galvojumu par šo personu.

4373.    par spēka esošām atzīstamas ari pilnvaras, kas izdotas tādu lietu izdarīšanai, kuras reizē attiecas uz pilnvarotāju un trešo personu, vai uz pilnvarnieku un trešo personu, vai ari uz pilnvarotāju un pilnvarnieku.

4374.     ja attiecīga darbība ir interese vienīgi pilnvarniekam pašam, tad tas atzīstams nevis par uzdevumu, bet par padomu vai ieteikumu (4415. un turpm. p.).

Otrais nodalījums.

No pilnvarojuma līguma izrietošās tiesiskās attiecības.

I.       Pilnvarnieka pienākumi.

4375.  pilnvarniekam jadarbojas viņam dota uzdevuma izpildīšana ar lielāko rūpību, un viņš atbild pilnvarotājam pat par mazāko neuzmanību.

4376.    ja pilnvarnieks neizpilda viņam doto uzdevumu un no tam neceļas nekāds zaudējums pilnvarotājam, tad šis pienākuma palaidums nedod pēdējam tiesību celt jebkādus prasījumus.

4377 .Par nejaušības sekām pilnvarnieks atbild tikai tad, kad viņš noteikti uzņēmies risku.

4378.   pilnvarnieks, kurš nepareizi ziņo savam pilnvarotajam par kautko, kas attiecas uz viņa uzdevumu, atbild par varbūtēju zaudējumu.

4379.     ja iemesli, kuri ceļas no pilnvarnieka paša, kave viņu personīgi izpildīt uzņemto uzdevumu, bet pie tam lietu vilcināt neļauj viņas raksturs, tad viņam jāizpilda savs pienākums caur trešo personu, ja vien pilnvarojuma tālākdošana citai personai (sūbstitucija) nav viņam ar līgumu tieši aizliegta.

4380.       izņemot augstāk minētos ārkārtējos gadījumus (4379. p.), pilnvarnieks var sevi atvietot ar citu tikai tad, kad šādu tiesību viņam noteikti piešķīris pilnvarotājs.

4381-. Substitucija neatsvabina pirmo pilnvarnieku no atbildības pret pilnvarotāju, ieskaitot ari atbildību par substituta izvēli; bet pēdējais

u,z substitucijas pamata nestājas nekādā līgumiskā attiecībā ar pilnvarotāju un atbild tam tikai kā bezuzdevuma lietvedis.

4382.     pilnvarnieks nedrīkst pārkāpt viņam dota uzdevuma robežas, un viņam jārīkojas vispirms pēc pilnvarotāja instrukcijām.

4383.         ja nav noteiktas instrukcijas, pilnvarniekam, kaut tas ari būtu pat universalpilnvarnieks (4371. p.), jārīkojas nevis vienīgi pēc savas iegribas, bet tā, kā attiecīgā gadījumā, domājams, rīkotos pats pilnvarotājs, lai lietu visizdevīgāki nobeigtu; bet ženeralun specialpilnvarnieki drīkst uzsākt .tikai tādu darbību, kuru prasa viņiem uzdotās lietas raksturs un kura stāv ar to nepieciešamā sakarā.

4384.     izdarīt atsavinajumus, vest prāvas, izdarīt pārjaunojumus, ka ari izdarīt un saņemt maksājumus, uņiversalpilnvarnieks, ja viņam nav uz to noteiktas pilnvaras, drikst tikai nepieciešamos gadījumos un lai pasargātu savu pilnvarotāju no zaudējumiem. Bet noslēgt izlīgumus pilnvarniekam ir tiesība tikai tad, kad viņš tieši uz to pilnvarots.

Skat. 3582. un 3595. p., kā ari Civilproc. lik. (1914. g, izd.) 260. p.

4385Kam ir tikai ģeneralvai specialpilnvara, tam, kaut gan ir atļauts nobeigt viņam uzdoto lietu uz izdevīgākiem nosacījumiem nekā pilnvarotāja norādītie, bet nav tiesības nobeigt to uz grūtākiem nosacījumiem, ne ari viņam uzdotās lietas vietā izpildīt citu, pat ja pēdējā viņam izliktos izdevīgāka priekš pilnvarotāja.

4386.     ja pilnvarnieks pārkāpj sava pilnvarojuma robežas, tad viņa izdarītais darbs atzīstams par spēkā esošu tikai tiktāl, ciktāl tas izpildīts sakarā ar uzdevumu.

4387.      tādā gadījuma (4386. p.) pilnvarnieks var prasīt savu izdevumu un izlikumu atlīdzību ari tikai tiktāl, ciktāl viņš palicis sava pilnvarojuma robežās, ja vien vispār ir iespējams nodalīt šim pilnvarojumam atbilstošo pilnvarnieka darbību.

4388.    ja pilnvarnieks, bez viņam uzdotas lietas, izpildījis vel kadu citu, tad viņš attiecībā uz šo pēdējo padots noteikumiem par bezuzdevuma lietvežiem.

4389.   pilnvarnieks nedrīkst gut no lietas pelņu sev pašam; turpretim viss, ko viņš ar pilnvarojumu ieņēmis vai dabūjis, izņemot tikai to, ko pilnvarotājs no tā viņam piešķīris, kā ari visas uz uzdevuma pamata iegūtās lietas, tiesības un prasības, viņam jāatdod pilnvarotājam, neizņemot ari to, ko viņš aiz maldības vai pārkāpjot pilnvarojumu saņēmis vairāk nekā pienācies.

P i e z ī m e. Ja pilnvarnieks, izpildot uzdevumu, nejauši iegūst kautko uz savu rēķinu, tad tas viņam nav jāatdod.

4390.   līdz ar lietām un naudu, ko pilnvarnieks saņēmis priekš sava pilnvarotāja, viņam jāatdod ari no tām saņemtā vai saņemamā pelņa, augli un procenti, kā ari viss, kas viņam bijis uzticēts uzdevuma izpildīšanai.

Skat. 341-S. p.

4391.  pilnvarniekam jādod savam pilnvarotajam norēķins par uzdevuma izpildīšanu un par visiem pie tam bijušiem ieņēmumiem un izdeumiem.

4392.. ja lieitas vešana uzdota vairakām personām kopīgi, tad tās atbild savam pilnvarotājam kā līdzparādnieki; bet ja viena no tām viņu apmierina, tad otra vai citas tiek atsvabinātas no jebkādas atbildības. — Skat. 3338. p.

II. Pilnvarotaja pienākumi. »

4393.  visu, ko pilnvarnieks izlietojis viņam dota uzdevuma izpildīšanai, viņa pilnvarotājam vajag viņam atdot, un bez tam par viņa izlikumiem no savas skaidrās naudas pilnvarotājam jāmaksā ari procenti. Pilnvarnieks tomēr var prasīt, lai lietas vešanai nepieciešamos līdzekļus viņam dod pilnvarotājs, .un nekādā ziņā viņam nav jānogaida šās lietas nobeigšana:, lai dabūtu atpakaļ savu paša izlikto naudu.

Skat. 3419. p.

4394.   lietas izdevumi (4393. p.) nedrīkst būt nesamengi un lieki; pie tam tomēr nav jāievēro, vai pilnvarotājs būtu varējis izvairīties no tiem, ja pats būtu vedis savu lietu. Attiecībā uz greznuma izdevumiem ari šajā gadījumā ir spēkā vispārējie noteikumi.

Skat. 583. p.

4395.    ja nav citādi norunāts, tad pilnvarotaja pienākums atlīdzināt izdevumus (4393. un 4394. p.) neatkarājas no tam, vai viņa lietu vešanai no.'pilnvarnieka puses bijušas vēlamās sekmes vai ne.

4396.    pilnvarotājam vai nu jāatsvabina pilnvarnieks no visam sai^ stibām, galvojumiem, paša mantas ieķīlājumiem u. t. 1., kurus tas uzņēmies viņa lietu vešanai, vai ari jānodrošina viņš attiecīgā kārtā.

Piezīme. Protams, šis noteikums nav piemērojams tajos gadījumos, kad pats uzdevums pastāv tādas saistības uzņemšanā un pilnvarnieks nav pielīdzis sev nodrošinājumu.

4397.    zaudējumus, kurus palnvarnieks, izpildot savu uzdevumu, cietis kaut vai vismazākās pilnvarotāja neuzmanības dēl, pēdējam vajag atlīdzināt viņam; bet tas neattiecas uz nejaušu pametumu atlīdzību.

4398.     ja uzdevumu devušas vairākas personas kopīgi, tad tas tiklab par pilnvarnieka izlikumierh no paša naudas, kā ari par viņa uzņemtām saistībām atbild viņam solidāri; bet ja kāda no šīm personām izdarījusi kaitējumus, tad atbild tikai vainīgā.

4399.       pilnvarnieka noslēgtās saistibas pilnvarotajam .jaatzīst un jāizpilda kā savas paša, ja vien pirmais nav pārkāpis sava uzdevuma robežas.

4400.      ja uzdevuma priekšmets bijis neatļauts (4369. p.), bet pilnvarnieks nav to zinājis, tad viņš ar to nezaudē tiesību celt savus prasījumus pret pilnvarotāju.

III.       Pusu tiesiskās attiecības pret trešām personām.

4401.    pusu attiecības pret trešam personām nosakamas pec noteikumiem, kādi ir spēkā vispār par svešu tiesību pārstāvību.

Skat, 3110,—3113. p.

4402..  ja pilnvarnieks, bez savas atklatas pilnvaras, uz kuras pamata viņš noslēdzis līgumu ar trešo personu, dabūjis vēl kādu slepenu Instrukciju, kura zinama tikai viņam un viņa pilnvarotājam, pārkāpj to, tad viņa darbība tomēr ir saistoša pilnvarotājam attiecībā uz trešo personu.

Trešais nodalījums.

Pilnvarojuma līguma izbeigšanās.

4403.    pilnvarojuma līgums izbeidzas:

11 uz savstarpēju vienošanos (a);

„2) ar dotā uzdevuma nobeigšanu (b);

3)       kad pilnvarotājs atsauc savu pilnvarojumu (c);

4)       kad pilnvarnieks atteicas no pilnvarojuma izpildīšanas (d);

5)       ar vienas vai otras puses nāvi (e), un

6)       kad notecējis laiks, uz kādu pilnvarojums bijis dots.

(a) Skat. 3570. un turpm. p. — (b) Skat. 4371. p. — (c) Skat. 4404.—4406. p. — (d) Skat. 4407. nn 440S'. p. :— (e) Skat. 4409.—4414. p.

I.       Pilnvarojuma atsaukšana.

4404.       pilnvarotājam ir tiesība katrā laikā vienpusēji atsaukt savu doto pilnvarojumu; tikai viņam, ja pilnvarnieks jau stājies pie uzdevuma izpildīšanas, jāatlīdzina tam visi sakarā ar to taisītie izdevumi.

4405.       pilnvarojums atzīstams par atsauktu klusējot, kad pilnvarotais pats izpilda otram doto uzdevumu, vai kad viņš tai īpašai lietai iecel citu pilnvarnieku,

4406.visa pilnvarnieka darbība pec tam, kad viņam ticis zināms par pilnvarojuma atsaukšanu, atzīstama par spēkā neesošu; bet ko viņš pirms tam izdarījis, tam ir pilnīgs spēks kā priekš pilnvarotāja, tā ari priekš trešām personām, kuras pie tam piedalījušās un bijušas labticībā. — “Skat. 3490. p.

II.       Atteikšanas no pilnvarojuma ispildfšanas.

4407.        pilnvarniekam ir tiesība atteikties no pilvarojuma izpildīšanas, bet viņam tas jādara bez [auna nolūka un tik laikus, ka pilnvarotājam būtu iespējams spret citus solus lietas vešanai. Tikai tad pilnvarnieks var atteikties no uzdevuma izpildīšanas jebkurā laikā, kad viņam uz to ir likumīgs attaisnojuma iemesls (4408. p.), bet tādā gadījumā viņam ne kavējoties jāpaziņo par to pilnvarotājam. Šo noteikumu neievērošana uzliek vipam piefiākumu atlīdzināt visus zaudējumus, kādi no tam rastos pilnvarotājam.

4408.   likumīgi atteikšanās attaisnojuma iemesli (4407. p.) ir: slimība, starp pilnvarnieku un pilnvarotāju izcēlies ienaids, nepieciešams aizceļojums, pilnvarnieka pārliecība, ka viņš uzņemto uzdevumu nespēj . izpildīt, uzdevuma bezmērkība u. t. 1. Noteikt, vai pievestie atteikšanās

iemesli pelna ievērību, piekrīt tiesas ieskatam.

Vienas puses nāve.

4409.       pilnvarotāja nāve gan iznīcina ar līgumu nodibinātās attiecības, bet, vienādi ar atsaukumu (4406. p.), tikai no tā laika, kad pilnvarnieks un treSā persona par to dabū zināt.

4410.       izņēmums no šā noteikuma (4409. p.) ir tas gadījums, kad pilnvarotājs devis tādu uzdevumu, kurš-jāizpilda vai kuru var izpildīt tikai pēc viņa nāves.

441i. Ja pilnvarnieks, dabūjot zināt par pilnvarotaja nāvi, jau ir iesacīs vestjviņam uzdoto lietu, tad viņam nevien ir tiesība, bet ari pienākums rūpeties par to tik ilgi, kamēr mantinieki nav devuši citu rīkojumu:

4412.. Pilnvarojums izbeidzas ari ar pilnvarnieka nāvi un uz viņa mantiniekiem nepāriet.

4413.    ja uzdevuma izpildīšana jau bijusi iesāktā pirms pilnvarnieka nāves (4412. p.), tad vienīgi šajā gadījumā viņa mantiniekiem ir tiesība, paziņojot tomēr tūliņ pilnvarotājam par pilnvarnieka nāvi, turpināt iesākto lietu, līdz tālākam rīkojumam.

4414.   pilnvarnieka mantinieki var prasīt, lai atlīdzina mantojuma atstājēja taisītos izdevumus, bet līdz ar to viņi ari uzņemas atbildību pret pilnvarotāju par sava mantojuma atstājēja darbību, no viņa saņemtā mantojuma apmērā.

Otrā nodaļa. Padoms un ieteikums.

4415.  vienas personas padoms otrai pats par sevi nenodibina starp pusēm nekādu tiesisku attiecību, un kā padoma saņēmējam nav tas jāizpilda, tā ari padoma devējam, kad padoms bijis nesekmīgs, nav jādod nekāda atbildība.

4416.   izņēmuma kārtā padoma devējs atbild par padoma dēļ cēlušos zaudējumu tad, kad devis kaitīgu padomu ļaunā nolūkā, vai kad padoma saņēmējs pierāda, ka bez tā viņš nebūtu uzņēmies to darbību, uz kuru viņam dots padoms.

Piezīme. Kad kāds devis padomu kā lietpratējs vai ar apsolījumu, pēc sevišķa līguma, uzņēmies tā sekas, tad šā padoma devējs atbild nevis uz padoma pamata, bet gan tās saistību attiecības dēļ, kurā viņš sevi nostādījis pret otru pusi, pirmā gadījumā kā lietpratējs, bet otrā — kā tāds, kas saistījies pret to ar savu apsolījumu. 1

4417.   vienīgi ieteikums jeb cilvēka vai lietas labo īpašību uzslavējams, ar nolūku piedabūt caur to kādu pie zināmās darbības, nenodibina pats par sevi nekādu saistību.

4418.      no šā noteikuma (4417. p.) pielaižami izņēmumi:

1)     kad ieteikums izdarīts ļaunā nolūkā, vai

2)    kad pierāda, ka bez tā attiecīgā darbība nebūtu izdarīta.

3)     (attiecas uz Igauniju).

Trešā nodaļa. Komisijas līgums (Contractus aestimatorius).

4419.   ar komisijas līgumu jasaprot tāds līgums, uz kura pamata viena puse uztic otrai kādu kustamu lietu pārdošanai par zināmu cenu, ar nosacījumu, lai saņēmējs pēc zinama laika, bet ja laiks nav noteikts, uz īpašnieka pieprasījumu, vai nu samaksā norādīto cenu, vai atdod pašu lietu.

442,0.      īpašuma tiesības uz lietu, ari pēc viņas nodošanas saņēmējam pārdošanai, paliek tās nodevējam, uz kuru tādēļ krīt ari risks par nozaudējumu, ja vien saņēmējs nav to noteikti uzņēmies vai pats šajā lietā uzspiedies, bez uzaicinājuma uz to.

4421.  lietas saņēmējam ir tiesība, pec sava ieskata, vai nu samaksāt īpašniekam tās cenu, vai atdot pašu lietu nebojātu; bet kamēr tā vēl ņav pārdota, īpašnieks katrā laikā var to prasīt atpakaļ.

4422.     ja lietas saņēmējs pārdod to dargak par īpašnieka nolikto cenu, tad pārpalikums pieder viņam. Bez tam viņš var prasīt atlīdzību par savām pūlēm, ja tāda bijusi pielīgta. Kad lietas saņēmējam bijusi ie“ spēja lietu pārdot par nolikto cenu un viņš to nav darījis, tad viņš par to nenes nekādu atbildību pret īpašnieku.

Ceturtā nodaļa. Bezuzdevuma lietvedība.

Pirmais nodalījums. Bezuzdevuma lietvedības jēdziens un noteikumi.

4423.    kad kāds bez uzdevuma uzņemas vest citas personas lietas saskaņā ar viņas patiesām interesēm un tādos apstākļos, kuros varētu pieņemt, ka šī persona, ja viņai būtu izdevība izteikt savu gribu, būtu apapmierināta ar šādu vietniecību, tad ar tādu lietvedību nodibinās starp lietvedi un pārstāvamo līgumam līdzīga tiesiska attiecība.

4424.     ja svešu lietu vešanu uzņemas persona, kurai nav darbībspējas, tad viņas saistība pret pārstāvamo ir spēkā tikai tiktāl, ciktāl viņa ar to iedzīvojusies; bet ja šī persona lietvedības dēļ pati ceļ prasību, tad

viņa atbild neaprobežoti.

1

4425.   kad pats pārstāvamais ari nav spējīgs, izsakot savu piekrišanu, stāties saistībās, tad viņš par sava lietveža darbību ir atbildīgs tiktai, ciktāl ar to vēl ir iedzīvojies tajā brīdī, kad pret viņu ceļ prasību.

/

4426.   par bezuzdevuma lietvedību atzīstams ari tas, kad dotais uzdevums nav spēkā, vai kad to devis ne tas, kā. lietas tiek vestas, vai ka(i tas dots ne tam, kas šās lietas ved, ’kā ari kad lietvedība attiecas uz divām vai vairāk personām piederošu lietu, bet uzdevumu devusi tikai viena no viņām. Vai lietvedis zin, ka uzdevums viņam nav dots, jeb vai viņš maldīgi pieņem, ka tas viņam dots, tam nav nekādas nozīmes.

P i e z ī m e._ Par pilnvarojuma robežu pārkāpšanu no pilnvarnieka puses skat. augstak. 4386. un 4387. p.

442.7. Ja kāds vēlāk apstiprina savu lietu vešanu, kura uzsāktā vai jau nobeigta bez viņa uzdevuma, tad bezuzdevuma lietveša tiesiskais stāvoklis ar to nepārgrozās, bet attiecībā uz viņa lietu vešanas apstiprinātāju' piemērojami noteikumi par pilnvarojumu.

4428. Vest var tikai svešas lietas: tādēļ par lietvedību nav atzīstams tas, kad kāds, domādams, ka viņš ved svešas lietas, darbojas savās paša lietās. Bet ja kāds, domādams vest tikai svešas lietas, līdz ar tām ved ari savas lietas, tad par lietvedību skaitama tikai -tā, kura attiecas uz svešajām.

4420.   lietvedības darbībā jābiīt nodomam vest svešas lietas. Tādēļ, ja kāds domādams, ka ved savas paša lietas, darbojas svešās lietās, tad pārstāvamais gan iegūst no tam izrietošās tiesības, bet atlīdzina lietvedim viņa izdevumus un izlikumus tikai tiktāl, ciktāl^ ar viņa lietu vešanu iedzīvojies. Ja lietveža rokās atrodas pārstavāmā lietas, tad viņam ir tiesība tās aizturēt, līdz kamēr viņam atlīdzina viņa izdarītos nepieciešamos un vēl pastāvošos uzlabojumus un izlabojumus.

4430.      ja lietvedis maldījies par parstavamo personu, vai ja gadījumā, kad lieta piederējusi vairākiem, viņam bijis nodoms darboties tikai priekš viena vai dažiem no tiem, tad par pārstāvamiem atzīstami tikai tie, kuru lietas viņš vedis.

4431.     ja priekš kada ved viņam pašam nepiederošu lietu, tad tomēr, apstiprinot tādu no viņa puses, nodibinās saistoša lietvedība.

4432.     kas tikai priekš sevis un sava paša labuma del iejaucas svešās lietās, ir pilnīgi atbildīgs pret pārstāvamo, bet pats var vērst pret to prasījumus tikai tiktāl, ciktāl tas ar viņa lietvedību iedzīvojies,^ ja vien viņam nav bijis iespējams atdabūt savus izdevumus aizturot savās rokās esošās pārstāvamā lietas.

4433.      ja kads vedis tadu lietu, kurn vest viņam bijis noteikti aizliegts, tad viņš, kaut ari būtu izpildījis to, ko uzņēmies, nevar prasīt, lai atlīdzina pie tām taisītos .izdevumus; pretējā gadījumā viņš nevien atbild par zaudējumiem, kādi nodarīti ar viņa neuzmanību, bet nes ari risku par nejaušu gadījumu.

Otrais n'o dalījums.

No bezuzdevuma lietvedības izrietošās tiesiskās attiecības.

I.       Lietveža pienākumi.

4434.   bezuzdevuma lietvedim nav vajadzīgs katrreiz pārzināt par itin visām pārstāvamā lietām. Viņa atbildība attiecas galvena_karta tikai uz tām no šīm lietām, kuras viņš. iesācis vest, pie kam tomēr viņš ne

drīkst izlaist no acīm ari visas ar tām saistītās blakus lietas. Atstājot guļot lietas, kuras nestāv sakarā ar to lietvedību, kuru viņš uzņēmies, viņš padara sevi atbildīgu tikai tiktāl, ciktāl viņa iejaukšanās kavē vest šīs lietas citam.

t

4435.    lietvedim janobeidz reiz uzņemtas svešas lietas, un pat par' stāvamā nāve nedod viņam tiesību pārtraukt savu lietvedību.

.

4336.     lietvedim japārzin uzņemtas lietas ar vislielāko rupību, un tādēļ viņš ir atbildīgs par ikkatru zaudējumu, kas pārstāvamam nodarīts pat ar vismazāko neuzmanību.

4437.     ja lietvedība bijusi uzsāktā ļoti spaidīgos apstakļos, pieme: ram, lai novērstu konkursu par pārstāvamā mantu, tad lietvedis atbild tikai par ļaunprātību un rupju neuzmanību.

4438.    lietvedim jaatbild pat par nejaušu zaudējumu, kuru viņš ar lietvedību nodarījis:

1)    kad viņš darbojas pretēji noteiktam pārstāvamā aizliegumam, vai

2)kad viņš uzsāk jaunu lietu, kura nesaskan ar pārstāvamā darbības raksturu, vai beidzot

3)kad viņš pēc līguma, kas noslēgts ar trešo personu, noteikti uzņemas nest risku.

Skat. 4433i. p.

4439.     ja lietvedis uzsāk jaunu lietu, kura nesaskan ar parstavama j&amp; darbības raksturu, tad viņš nevar prasīt, lai atlīdzina viņa taisītos izdevumus šai lietai, un visa no tās radusies peļņa nāk par labu pārstāvamam. Tikai tajā gadījumā, ja no lietveža uzsāktām vairākām jaunajām lietām dažām būtu laimīgs, bet citām nelaimīgs iznākums, viņam atļauts attiecīgi ieskaitīt no šīm lietām radušos peļņu un zaudējumus.

r

444°. Ja lietvedis ir parstavama paradnieks, tad viņam, termiņam iestājoties, jāsamaksā savs parāds, bet pretējā gadījumā jānes visas nokavējuma sekas.

t

4441.       Ja bezuzdevuma lietvedis ka tads ieņem kadu naudas sumu, tad viņam ta jāizlieto derīgi, piemēram parādu samaksai; pretējā gadījumā viņam jāatlīdzina visi no tam cēlušies zaudējumi.

4442.     Ja parstavamais nemedz atstat savu skaidro naudu bez apgrozības, tad ari lietvedim sumas, kuras nav vajadzīgas citādai lietošanai (4441. p.), jānogulda uz procentiem, pie kam pretējā gadījumā viņam pašam jāmaksā par tām attiecīgie procenti.

4443.    Lietvedim, kurš parstavama naudu lietojis sava labā, jāmaksā par to likumiskie procenti. — Skat. augstāk, 34S2. p. (piez., pēc Turp.).

4444.      Ja lietvedis ka tads vedis parāvu, kurā dots viņam nelabvēlīgs spriedums, tad viņam jāpārnes lieta uz augstāku tiesas instanci, lai neļautu šim spriedumam stāties likumīgā spēkā.

4445.      Ja lietvedis uzdod lietvedību citam, tad viņš atbild par savu lizvēli.

4446.     Ja lietvedība piedalas vairakas personas, tad katra atbild tikai par savu piedalības dalu.

4447.    Lietvedim jādod norēķins tiklab par to, ko viņš saņēmis vai ieguvis priekš pārstāvamā, kā ari vispār par visu savu darbību, un jāatdod uz šā norēķina pamata viss,, kas atrodas viņa rokās, kaut ari viņa saņemto lietu satrpā atrastos tādas, kuras īsti nemaz nepienākas pārstāvamam.

4448.     No lietvedības izrietošie pienākumi pāriet ari uz mantiniekiem, bet tikai mantojuma apmērā. Bet ja viņi turpina šo lietvedību, tad viņu atbildība par savu pašu darbību noteicama uz vispārēja pamata (4434. un turpm. p.).

II.       Pārstāvamā pienākumi.

4449.    Pārstāvamam viņa lietu vešanai taisītie izdevumi, ciktāl tie bijuši nepieciešami un ir pierādami, jāatlīdzina lietvedim līdz ar procentiem; bet katrā ziņā viņam jāatļauj lietvedim, ja tam nav tiesības atprasīt šos izdevumus, ņemt atpakaļ visu, ko tas taisījis, kad tas ir iespējams nekaitējot pārstāvamam.

4450.     Ja lietvedis uzņemies parstāvama intereses kādus pienākumus un nastas, tad viņš var prasīt, lai viņu atsvabina no tiem.

4451.     Parstavamais netiek atsvabinats no saviem pienākumiem (4449. un 4450. p.) aiz tā iemesla, ka lietvedība nav nesusi viņam nekādu labumu, ja vien sākumā nay bijis gaidams no tās labvēlīgs iznākums un pie tam tādu cerību nepiepildīšanos nevar pieskaitīt par vainu lietvedim.

Piezīme. Izņēmumi pastāv 4425. un 4432. pantā norādītos gadījumos. — Skat. ari 4429. p.

4452.     Ja kāds izteicis gatavību uzņemties lietvedību ar saviem izdevumiem, tad tas, kas viņa vietā uzspiedies, nevar prasīt savu izdevumu atlīdzību.

Vietējie civillikumi. 33

4453.        Pārstāvim nav jaathdzina tādi izdevumi, kurus lietvedis taisījis aiz draudzības, vai aiz žēlsirdības, vai aiz sevišķām cienības jūtām, tā kā lietveža varbūtēja vēlāka gribas pārgrozība šajā ziņā nedod viņam tiesību ne uz kādiem prasījumiem.

4454.        Kas, domādams samaksāt savu paradu, samaksa svešu, tas var, pēc sava ieskata, vai nu prasīt atpakaļ no saņēmēja tam samaksāto neesošo parādu, vai kā īstā parādnieka lietvedis griezties pie tā ar prasījumu.

4455.       Lietvedis nedrīkst viņa samaksāto neesošo paradu likt uz sava pārstāvamā rēķinu.

4456.   Ja kads, maldīgi uzskatīdams sevi par mantinieku, uzcel ‘ mantojuma atstājējam, izpildot tā pēdējās gribas rīkojumu, pieminekli,

tad viņš var prasīt no īstā mantinieka, lai atlīdzina viņa izdevumus šim nolūkam.

4457.        Pārstavamā attiecības pret tre.šām personām, ar kurām lietvedim bijusi darīšana, nosaka vispārējie noteikumi par vietniekiem. — Skat. 2917., 3115. un turpm. p.

Piektā nodaļa. Norēķināšanās.

4458.        Kas uzdevuma vai bez uzdevuma ved svešas darīšanas, vai atsavina svešas lietas, vai pārvalda kā dalībnieks kopīgu īpašumu, vai uz kāda cita tiesiska pamata tur savās rokās pārvaldību, vai ari kam jā'izdod līdz ar augļiem sveša manta, tam par savu pārvaldību jāsniedz norēķins vai nu pārstāvamam, vai pārējiem kopīpašniekiem, vai sabiedrības līdzbiedrim, vai kādam citam, kam ’.iz to ir tiesiba. — Skat. 65., 415. un turpm. ip„ 1494., 2684., 4283.. 4391.. 4447. p.

4459.       Tam, kam jadod norēķins, jaizgatavo sīks saraksts par visiem ieņēmumiem un izdevumiem, pieliekot pierādījumus, un jā'būt atbildīgam par atlikumu (Saldo).

4460.        Jā tam, kam jadod norēķins,.»šis pienākums ir vispār atlaists, tad no tam vēl neizriet, ka līdz ar to būtu dzēsti ari prasījumi, kuri varētu būt dibināti uz viņa ļaunprātīgu un viltīgu darbību pārvaldībā.

4461.       Pieņemts un pienācīgi kvitēts norēķins pasargā norēķina devēju no jebkādiem turpmākiem prasījumiem.

4462.      Ja kvitētā norēķina velak izrādās rēķina kļūda un ja lieta vel nav bijusi izšķirta ar likumigā spēkā stājušos tiesas spriedumu vai. izlīgumu, tad var prasīt minētās kļūdas izlabošanu.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, I).

4463.(atcelts). (1925. g. 27. okt. (188) 1].

Septiņpadsmitā sadaļa. Dāvinājums.

..

Pirmā nodaļa. Dāvinājuma jēdziens un veidi.

4464.    Dāvinājums ir tāds tiesisks darījums, ar kuru kāds aiz devības piešķir otram bez atlīdzības kādu mantas priekšmetu.

4465.      Dāvinājums notiek vai nu starp dzīviem, vai nāves gadījumam. Šie noteikumi attiecas tikai uz pirmā veida dāvinājumiem (aj. Sevišķiem noteikumiem ir padoti:

1)  visas mantas dāvinājumi;

2)  dāvinājumi ar uzlikumu;

3)  dāvinājumi atlīd'zības nozīmē (b),

(a) Par dāvinājumiem nāves gadījumam skat. 2421.—^432. p. — (b) Skat. III. nod.

Piezīme. Par dāvinājumiem starp laulātiem skat 110,—116. p.

Otrā nodaļa. Dāvinājumi starp dzīviem vispār.

Pirmais nodalījums. Dāvinātāji un dāvinājuma priekšmeti.

4466.     Dāvināt starp dzīviem var katrs, kam ir tiesība brīvi rtkoties ar savu mantu; tāpat ari dāvanu iegūt var katrs, kam vispār ir spēja iegūšanai. — Skat. 2912. un turpm. p„ kā ari 3107. un turpm. p.

1. piezīme. Par šās tiepības atsevišķiem ierobešojumiem skat. 110. un turpm. p., 402. p.

2.p i e z īrh e. Par dāvinājumiem baznīcām par labu skat. Citticību garīgo lietu nolikuma (1896. g. izd.) 713. un-718. p., bet par dāvinājumiem labdarīgam iestādem par labu —' Sociālās apgādības nolikuma (1892. g. izd;) 33. un turp. p.

Sociālās apgādības nolikuma 33. pantam 1892. g. izdevumā atbilst 1915. g. izdevuma 48. pants.

4467.    Par dāvinājumā priekšmetu var but viss tas, kas apdāvinātām nes labumu un ko viņam tiesība iegūt.

446S. Dāvinājums var .pastāvēt nevien īpašuma un citu lietisku tiesību nodošanā apdāvinātam, bet ari prasījumu bezatlīdzības tālakdošana, apdāvinātā atsvabināšanā no pienākumiem pret dāvinātāju vai pret trešo personu, iekš atteikšanās no kādas tiesības viņam par labu, beidzot viņa lietu bezmaksas pārziņā.

4469. (atcelts). (1925, g. 27. oki. (188) 1].

Otrais nodalījums.

Forma dāvinājumiem starp dzīviem.

4470.   lai dāvinājums starp dzīviem butu spēka, vispirms vajadzīgs dāvinājumu pieņemt tam, kam to dāvina, vai viņa vietniekam.

4471.      Ja taja brīdī, kad apdavinatais izsaka piekrišanu dāvinājumu pieņemt, dāvinātājam vairs nav brīvas gribas^ un proti, ja viņš šajā starplaikā ir nomiris vai kļuvis vājprātīgs, tad dāvinājums atzīstams par nenotikušu.

4472.. Ja dāvinājuma mērķis ir nodot apdāvinātamjpašumu vai citu lietisku tiesību uz nekustamu mantu, tad pie tam jāievēro šim nolūkam noteiktās formas.

Skat. 803. un turpm. p„ 1262. un turpm. p., 1310.. 1617.. 3002. un turpm. p.

4473. un 4474. (atcelti). Ii92s. g. 27. okt. (188) iļ.

Trešais nodalījums.

Sekas dāvinājumiem starp dzīviem.

4475.    izsakot piekrišanu dāvinājumu pieņemt (4470. p.), apdavinatais, kā ari viņa mantinieki iegūst tiesību prasīt tiesas ceļā dāvanas nodošanu tiklab no dāvinātāja, kā ari no viņa mantiniekiem.

4476.     dāvinātājam nav ne procenti jāmaksā par nokavējumu, ne jāizdod augļi, kurus viņš no dāvinātās lietas saņēmis. — Skat. 3417. p.

Piezīme (strīpota), Ī1925. g. 27. okt. (188) II].

4477.     ja dāvinājums pastav ķermeniskas lietas, tad ar viņu nodošanu uz ieguvēju pāriet īpašuma tiesības vai vismaz valdīšana, kura uz noilguma pamata pārvēršama par īpašuma tiesībām (829. un turpm.. p.).

4478.     par dāvinātās lietas boja eju vai bojājumu, ka ari par tas attiesājumu vai trūkumiem, dāvinātājs atbild tikai tad, ja viņš noteikti to uzņēmies, vai ari pienākts ļaunprātībā vai rupjā neuzmanībā. Atlīdzība par attiesājumu un par lietas trūkumiem aprobežojas tlikai ar tā atdošanu, ko apdāvinātais izdevis priekš lietas no savas paša mantas.

4479.    visas no dāvinātās lietas pienākošas nastas vēršas uz apdāvināto.

4480.     ja dāvinājumā priekšmets ir prasījumi, tad tiesība uz tiem pāriet uz apdāvināto, uz tālākdevuma pamata, no tā laika, kad dāvinājums atzīstams par notikušu.

4481.         (atcelts). [1925. g. 27. okt. (188) 1].

Ceturtais nodalījums.

Dāvinājuma atsaukšana.

4482.   dāvinājumu, kas likumīgi izdarīts, var atsaukt apdāvinātā rupjas nepateicības dēļ, kā ari kad ar dāvinājumu aizskartas neatraidāmā mantinieka tiesības.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

4483.      (attiecas uz igauniju).

4484.   par nepateicību no apdāvinātā pu^es jāatzīst: dāvinātāja rupji apvainojumi vārdos vai darbos, viņam ļaunprātīgi nodarīts ievērojams mantisks zaudējumsun viņa dzīvības apdraudējums, bet Kurzemē ari viņa atstāšana briesmās bez palīdzības.

J4485. Tiesība atsaukt dāvinājumu nepateicības deļ nepāriet ne uz dāvinātāja, ne ari uz nepateicīgā apdāvinātā mantiniekiem, un dāvinātājam ir tiesība celt tikai personisku prasību pret apdāvināto, lai tas ātdod pašu lietu līdz ar tās piederumiem un augļiem, bet ari tikai tad, kad lieta joprojām atrodas apdāvinātā mantā, vai ari kad viņš vismaz vēl joprojām ir iedzīvojies no dāvanas.

4486.     ja starplaika, bet vel pirms prasības celšanas, apdāvinatais apgrūtina dāvanu ar kādām nastām, tad dāvinātājam, kurš dāvinājumu atsauc, jāatzīst tās par spēkā esošām.

4487.   iepriekšēja atteikšanās no tiesības atsaukt dāvinājumu nepateicības dēļ nav spēkā. Bet atkāpties no jau uzsāktas atcelšanas prasības nav liegts.

4488.    kurzemē neatraidamiem dāvinātāja mantiniekiem, ja dāvinājums izdarīts tādā apmērā, ka viņiem neatliek pat viņu neatņemamās daļas (2005. un turpm. p.), ir tiesība prasīt no apdāvinātā, lai izdod viņiem šīs daļas.

4489.      aprēķinot neatņemamo dalu jāņem par pamatu dāvinātājā mantas stāvoklis dāvinājuma izdarīšanas laikā. Bet ja šī manta vēlāk pavairojusies, tad jāskaita tiklab šis pavairojums, kā ari tas, kas neatraidamam mantiniekam testamentā novēlēts.

4490.      ja dāvinātājām, kurš bijis bez berniem, vēlāk piedzimst likumīgi bērni, tad viņš var atsaukt savu dāvinājumu tiktai, cik tas vajadzīgs vēlāk dzimušo bērnu neatņemamam dalām.

Trešā nodaļa. Sevišķie dāvinājuma veidi.

Pirmais nodalījums. Visas mantas dāvinājums.

4491.   par dāvinājuma priekšmetu var būt ari visa dāvinātāja manta.

4492.    tads dāvinājums (4491. p.) va!r aptvert tikai dāvinātāja tagadējo mantu, bet ne to, kuru viņš iegūst Vēlāk.

Piezīme. Nākamās mantas, vai ari kopā tagadējās un nākamās mantas dāvinājums, uz tāda pamata, ka tagadējā manta netiek nodota tūliņ, atzīstams par mantojuma līgumu.

4493.     dāvinot visu mantu, ta nepāriet uz apdavinato tada kartība, kādā noteikta mantošanai, un apdāvinātais_neatbild par dāvinātāja parādiem pēc tiem noteikumiem, kādi ir spēkā mantiniekiem (2646. un turpm. p.).

4494.      manta tomēr atzīstama par dāvinātu tikai tiktai, ciktāl no tās atvilkti dāvinātāja parādi. Tādēļ tajā gadījumā, kad dāvinātājs nespēj samaksāt parādus, kuri viņam bijuši dāvinašanas laika, nevien viņa kreditori var prasīt sev apmierinājumu no viņa dāvanas, bet ari viņam pašam ir tiesība prasīt no apdāvinātā, lai no viņam atdotās mantas dod atpakaļ šo parādu samaksai vajadzīgo dalu. Noruna starp dāvinātāju un apdāvināto par to, ka pēdējais neatbild par_ pirmā parādiem, var būt spēkā attiecībā uz kreditoriem tikai tiktāl, ciktāl viņi tai piekrīt.

Otrais nodalījums.

Ar uzlikumu saistīts dāvinājums.

4495.   katru dāvinājumu var saistīt ar sevišķu uzlikumu (modus), ar kuru vai nu tuvāk norādīts, kādā kārtā vai kādam mērķim apdāvinātam jāizlieto saņemtā dāvana, vai ari aprobežots tiesības ilgums un uzlikts apdāvinātam pienākums atdot pēc tam visu priekšmetu vai dalu no tā kādam citam.

4496.    dāvinātājs var ari uzlikt apdāvinatam kadu pretsaistību par savu dāvanu.

4497.    ar uzlikuma pievienojumu dāvinājums neparveršas par nosacītu, un apdāvinātais, neraugoties uz to, var prasīt tūlītēju izpildīšanu. Bet kā dāvinātājam, tā ari trešai personai, kurai par labu uzlikums taisīts, ir tiesība prasīt nodrošinājumu par tā izpildīšanu.

4498.    4482.—4490. panta noteikumi par dāvinājumā atsaukšanu piemērojami ari tiem dāvinājumiem, kuri saistīti ar sevišķu uzlikumu.

4499.    dāvinātājs var celt prasību par uzlikuma izpildīšanu, bet ja tas nav izpildīts aiz apdāvinātā vainas, tad prasīt, lai viņš atdod to, ko saņēmis.

4500.     ja dāvinājums savienots ar nosacījumu, ka apdavinatam jadod dāvinātājam uzturs, tad nosacījuma nepildīšanas gadījumā dāvinātājs var savu dāvanu atprasīt ar īpašuma prasību,; ciktāl tāda vispār pielaižama. ļ

4501.    ja uzlikums taisīts par labu trešai personai, tad ta var celt prasību par izpildīšanu tikai pēc dāvinātāja nāves.

P i e z ī m e. Atvietota ar 4466. panta 2. piezīmes (psc Turp.)noteikumiem.

4502.    ja uzlikuma izpildīšana izrādās neiespejama aiz dabiskiem šķeršļiem vai nav pielaižama aiz likumīgiem un tikumiskiem iemesliem, tad tāds uzlikums atkrīt, bet pats dāvinājums paliek spēkā.

Trešais nodalīju m s. Dāvinājums atlīdzības nozīmē.

4503.  ar dāvinājumiem atlīdzības nozīme jasaprpt tadi, kuri piešķirti kā atlīdzība par izdarītiem pakalpojumiem.

4504.    Šāda dāvinājuma atsaukšana nepateicības dēļ nav pielaižama.

Astoņpadsmitā sadaļa. Galvojums.

..

Pirmā nodaļa. Galvojuma jēdziens un noteikumi;

4505.     galvojums ir pienākuma uzņemšanas atbildēt kreditoram par trešās personas parādu, neatsvabinot tomēr ar to pēdējo no viņas parāda.

4506.par galvinieku var but katrs, kam ir tiesība staties saistības.

Piezīme (atcelta). U925. g. 27 okt. (188) 1].

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188, 0.

4507.      galvojuma jāpieņem, ka pastav spēka esošs galvenais parāds, un viņu var dot par nodrošinājumu visādiem parādu prasījumiem, to starpā ari par tādu zaudējumu atlīdzības saistībam, kas nodarīti ar noziedzīgu nodarījumu, par pastāvošiem un nākamiem, noteiktiem un nenoteiktiem, nosacītiem un beznosacījuma parādiem, un kā par visu galveno parādu, tā ari par viņa daļu.

4508.(pēc turp.). galvojumu var dot jebkādā formā, kā mutiski, jā ari rakstiski, notarialā vai privātā kārtībā, tikai ar nosacījumu, lai gal-vojums butu noteikti izsacīts, kaut ari ar pilnīgi neapšaubamu darbību (4372. p.). Vienkāršs, ne ar kādu piemetinājumu nepaskaidrots paraksts uz sveša parādu dokumenta nenodibina galvojumu un ir uzskatams tikai kā liecinieka paraksts.

Skat. 2939. un turpm. p„ 2993. un turpm. p.

Otra nodaļa. Galvojuma sekas.

Pirmais nodalījums. Galvinieka pienākumi.

4509.      galvinieka saistība vispār atbilst galvenā parādnieka saistībai un tādēļ nevar ne attiekties uz augstāku sumu, ne ievest beznosacījuma atbildību, ja galvenā parādnieka saistība ir tikai nosacīta. Kad galvinieks galvojis par sumu, kura pārsniedz galveno parādu, tad no viņa var prasīt tikai šā parāda sumu; bet kad viņš par parādu, kas aprobežots ar nosacījumu, devis beznosacījuma galvojumu, tad nosacījums attiecināms ari uz viņu.

4510.      izņēmuma kārtā galvinieks var uzņemties izdarīt samaksu citā vietā nekā norunāts galvenā saistībā, vai agrāk par termiņu, vai citam kreditoram, kā a'ri galvenās saistības priekšmeta vietā dot citu.

4511.       ja galvinieks uzņemas samaksāt mazāku surnu nekā uzņēmies galvenais parādnieks, vai par beznosacījuma parādu galvo tikai ar nosacījumu, tad no viņa var piedzīt vienīgi to, ko viņš uzņēmies.

4512.        (atcelts). [1925. g. 27 okt. (īss) 1].

4513.      galvinieks atbild tikai par kapitalu ar procentiem, bet par citiem ar galveno parādu sakarā stāvošiem blakus prasījumiem, kā piemēram zaudējumiem un izdevumiem, tikai tad, kad viņš tieši to ir uzņēmies.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188. III) redakcijā.

4514.     par vienu un to pašu parādnieku un vienu un to pašu parādu var galvot ari vairākas personas jeb līdzgalvinieki. — Skat. 45-24. un turpm. p.

4515-     ja galvinieks piegādā par sevi atkal citu galvinieku, tad šis pēdējais nebauda līdzgalvinieka tiesības (4524. un turpm. p.).

4516-    galvojuma pienākumi pāriet ari uz mantiniekiem, samērā ar viņu mantojuma dalām.

Otrais nodalījums.

Galvinieka tiesības.

I.       Galvinieka tiesības pret kreditoru.

4517.        galviniekam prasības, kuras pret viņu cel kreditors, ir tiesības uz visām galvenam parādniekam piešķirtām ierunām, izņemot tikai tās, pret kurām kreditors īsti gribējis nodrošināties ar galvojumu, vai kūdras tieši saistītas ar galvenā parādnieka personu. — Skat. 3692. p.

4518.      ja galvinieka saistība aprobežojas tikai ar atbildību par samaksas iztrūkumu, tad viņa jau pati par sevi atzīstama par tādu, kas nodibināta tikai nepieciešamības gadījumam.

4519.      ari tad, kad tada noruna (4518. p.) nepastav, galviniekam, kad pret viņu cel prasību, ir tiesība prasīt, lai kreditors griežas ar to papriekš pie galvenā parādnieka, jā piedziņa no tā izdarama tikpat sekmīgi un viegli.

452.0.        Ši tiesība (4519. p.) atkrīt:

1) Kad galvinieks noteikti no tās atteicas. Par tādu atteikšanos uzskatams jau ari tas, ja galvinieks uzņemas saistību kā pats parādnieks (Selbstschuldner, expromissorischer Bьrge, expromissorischer Cavent).

4521.2) Kad galvenais paradnieks atrodas prombūtne vai galvinieks nevar to piegādāt tiesas noteiktā termiņā.

452.2..     3) ja ir pierādīta galvenā parādnieka maksātnespēja vai par viņa mantu jau atklāts konkurss, tad galvinieku var nekavējoties saukt pie atbildības.

4523.    (atcelts). [1925. g. 27 okt. (188) 1].

4524.    ja_ ir vairaki līdzgalvinieki, tad kreditors gan var prasīt no katra visu parādu, bet tam līdzgalviniekam, pret kuru tāda prasība vērsta, ir savkārt tiesība prasīt sadalīšanu, uz 3350. p. noteikumu pamata."

4525.    kad tādā gadījumā (4524. p.) kreditors saņem no kada lidzgalvinieka tā daļas samaksu, bez jebkāda noteikta piebilduma, tad viņam vairs nav tiesības celt pret to turpmākas pretenzijas attiecībā uz iztrūkumu, ja tāds izrādītos kāda cita līdzgalvinieka maksātnespējas dēļ.

4526.    ja kads no līdzgaitniekiem, neizlietodams tiesību prasīt sadalīšanu (4524. p.), samaksā visu parādu, tad viņam vairs nav tiesības prasīt no kreditora atpakaļ to, ko viņš samaksājis vairāk par savu dalu.

4527.    kad par vienu .un to pašu parādu kopīgi galvo tāds, kam ir darbībspēja, un tāds, kam tās nav, tad galvojums par visu saistību pāriet uz pirmo, ja viņš ir zinājis vai viņam vajadzējis zināt, ka viņa līdzgalvinieks nav spējīgs uzņemties galvojumu.

4528.    ja kads no līdzgalviniekiem galvo ar nosacījumu,un ja tas vel_nav piepildījies tajā laikā, kad iestājas termiņš galvenai saistībai, tad pārejie, kuri galvojuši bez nosacījuma, var tomēr prasīt sadalīšanu. Bet ja nosacījumam piepildoties pirmminetais līdzgalvinieks izrādās maksātnespējīgs, tad iztrūkums jāsedz pārējiem.

4529.    tiesība prasīt sadalīšanu atkrīt, ja līdzgalvinieki no tās atteikušies. Tādā gadījumā kreditors var prasīt visu parādu no katra līdzgalvinieka, kaut ari viņš jau būtu cēlis prasību pret vienu no tiem.

4530.   personas, kas galvojušas kaut ari vienam un tam pašam kreditoram, bet katra atsevišķi un par »dažādām saistībām, nav atzīstamas par līdzgalviniekiem un tādēļ nebauda tiesību prasīt sadalīšanu.

Piezīme. Par tiem, kas galvojuši par galvinieku, skat. augstāk,

4415.   p. Vairakas personas, kas galvojušas par vienu un to pašu galveno galvinieku, stāv viena ar otru līdzgalvinieku attiecībās un tādēļ var ari prasīt sadalīšanu.

4531.     galvinieks, kas apmierinājis kreditoru, var no tā prasīt, lai atdod viņam šā apmierinājuma apmērā tiesību celt prasību kā pret galveno parādnieku, tā ari pret līdzgalviniekiem, un līdz šās tiesības atdoša-

' nai viņš var atteikties maksāt ar galvojumu nodrošināto parādu.

4532.    tiesība uz prasības atdošanu attiecas šaja gadījurtā nevien uz pašu parada prasījumu, bet ari uz visām ar to saistītām tiesībām, kā: ķīlu, hipotēku u. t. t.

4533.     (atcelts). [1925. g. 27 okt. (18») 1].

4534.    ja galvinieks atteicas no itin visam viņam piešķirtam tiesībām un ierunām, tad ar to jāsaprot ari sevišķa atteikšanās no tiesības prasīt tiklab sadalīšanu (4524. un turpm. p.), kā ari prasības vēršanu papriekš pret galveno parādnieku (4519. un turpm. p.).

4535.    kas ļaunprātīgi noliedz savus galvinieka pienākumus, tas zaudē ari visas viņam kā galviniekam piešķirtās tiesības.

4536.   visas galviniekiem piešķirtās tiesības pāriet ari uz viņu mantiniekiem.

II.       Galvinieka tiesības pret g-alveno parādnieku.

4537.     galvinieks var atprasīt no galvenā parādnieka sumu, par kuru viņš galvojis, tikai pēc tam, kad viņš patiesi piespiests parādu samaksāt, vai vismaz kad viņam piespriests to samaksāt. Kādā kārtā šī samaksa notiek, t. i. vai samaksājot skaidrā n^udā, vai iemaksājot tiesā, vai izdarot pārjaunojumu, vai ar trešās personas maksājumu, tam šeit nav nekādas nozīmes. Pat ar atlaidumu, kuru kreditors izdarījis par labu galviniekam, nesamazinās viņa pretenzijas pret galveno parādnieku.

453S. (laivinieks, kurš samaksājis galvena paradnieka vieta pirms saistības termiņa iestāšanās, var atprasīt no viņa šo samaksu ne agrāk par minēto termiņu.

4539.     ja galvenais paradnieks krīt mantiskos zaudējumos vai izšķērdē savu mantu, tā kā piedziņai no viņa būtu apšaubamas sekmes, tad galviniekam ir tiesiba prasīt no viņa nodrošinājumu jau pirms samaksas, izdarīšanas.

4540.       ar piezīmi — (atcelts). [1925. g. 27 okt. (188) ]].

. . y

4541. Galvinieks var prasīt no galvena paradnieka, lai atsvabina iviņu no saistības jau pirms samaksas izdarīšanas, kad viņš uzņēmies galvojumu kā parādnieka lietvedis un Šo lietvedību ir jau nodevis.

Skat. 4396. un 4450. p.

4542..    Galvinieka tiesība prasīt atpakaļ to, ko viņš samaksājis, atkrīt, kad viņš samaksājis labprātīgi, neizlietodams viņam zināmās šaubas un ierunas pret parādu, vai kad viņa vainas dēļ taisīts netizdevīgs tiesas spriedums, vai ari kad viņš nav aizsargājies ar likumīgiem līdzekļiem pret nepareizu tiesas spriedumu. Bet ja viņš palaidis neizlietotas tikai tādas ierunas, kuras attiecas nevis uz galveno parādu, bet uz viņa galvojuma pienākumiem, tad viņš ar to nezaudē tiesību griezties ar saviem prasījumiem pret galveno parādnieku.

4543.         japec tam, kad parādnieks jau samaksajis savu parādu, galvinieks, nedabūdams no tā paziņojumu, samaksā otrreiz, tad viņam ir tiesība griezties ar savu prasījumu pie parādnieka. Bet ja papriekš samaksā galvinieks, nepaziņodams par to parādniekam, un pēdējais tamdēļ ari izdara samaksu, tad galvinieks vairs nevar griezties pie parādnieka, un viņam ir tiesība tikai prasīt no kreditora, lai atmaksā nebijušo parādu.

4544.        galvinieks, kuram, uzņemoties šo saistību, viņa atprasījumu nodrošināšanai galvenais parādnieks piegādājis atgalvinieku, var griezties ar saviem prasījumiem pie šā pēdējā.

Trešā nodaļa. Galvojuma izbeigšanās.

4545.        galvinieka saistība izbeidzas:

1) Ar ikvienu darbību, kura dzēš galveno saistību, atsvabinot no tās parādnieku.

4540.      atlaidums, kuru kreditors piešķīris parādniekam, nāk par labu ari galviniekam, ja vien nav bijis pretējs nolūks, vai ja galvojums nav dots kā dāvinājums, pie kam galvinieks jau no paša sākuma atteicies vērst savu prasījumu pret galveno parādnieku.

1.

4547.       2) ar' ikvienu notikumu, kurš atsvabina galveno parādnieku, tā piemēram ar galvenā parāda noilgumu, ar galvenam parādniekam radušos neiespējamību izpildīt savu saistību u. t. 1., izbeidzas ari galvojums.

4548.        3) ja kreditors un galvenais parādnieks viens no otra manto, tad galvinieka saistība izbeidzas, bet viņam paliek tiesība prasīt atpakaļ to, ko viņš kā galvinieks izdevis. Kad_ savstarpēji manto galvenais parādnieks un galvinieks, tad paliek spēkā tikai galvenais parāds, bet galvojums tāpat izbeidzas, ja vien no tā izrietošam prasījumam nav tādi labumi priekš kreditora, kādus galvenais prasījums viņam nedod. Bet ja savstarpēji manto kreditors un galvinieks, tad galvojums gan ari izbeidzas, bet parādnieka saistība paliek agrākā spēkā.

4549.     4) galvinieks tiek atsvabināts no savas saistības, kad kreditors rīkojies nolaidīgi attiecībā uz piedzīšanu no parādnieka un pielaidis vilcināšanos, kura pēc apstākļiem nav atvainojama.

4550.        5) ja galvinieks uzņemas saistību tiķai uz zināmu laiku, tad .viņš ari ir atbildīgs tikai pa šo laiku.

5551. (atcelts). 11925. g. 27 okt. (188) 1].

Deviņpadsmitā sadaļa. No neatļautas darbības sevišķiem veidiem izrietošie prasijumi.

..

Pirmā nodaļa. Prasijumi personisku aizskārumu dēļ.

Pirmais nodalīj u m s. Atlīdzība par miesas bojājumiem.

4552.       ja kads ar tādu darbību, kura pieskaitama par vainu un ta tad ir pretlikumīga, nodara otram miesas bojājumu, tad viņam jāatlīdzina tam ārstēšanās izdevumi un bez tam jādod atlīdzība, pēc tiesas ieskata, par zaudēto pelņu.

i

4553.      ja tads miesas bojājums padara cietušo uz visiem laikiem nespējīgu turpināt savu amatu un laupa viņam iespēju pelnīties kā citādi, tad v-ainīgajam jāatlīdzina viņam ari tā pelņa, kura viņam atkrīt turpmāk. Bet kad cietušā gādībā atrodas vēl kāds cits, tad, bez augšā sacītā, piemērojami ari 4557. panta noteikumi.

4554.     (atcelts). 11925. g. 27. okt. (188) 1].

4555.       ja miesas bojājumā sekas bijusas sakropļojums vai izķēmojams, tad ari par to noteicama atlīdzība, pēc tiesas ieskata. Kad izķēmota sieviešu dzimuma persona, kura spējīga apprecēties, tad sevišķi jāievēro, vai viņai ar to nav apgrūtināta izdevība iestāties laulībā.

/ 1i…. v : :

4556.     kas vainīgs pie kāda cilvēka nāves, tam jāatlīdzina mirušā mantiniekiem izdevumi par mēģinājumu izārstēt, par ārstniecisku izmeklēšanu, ka ari apbedīšanas un sēru izdevumi.

4557.       ja nomirējam bijis pienākums kadu uzturēt, tad šis pienākums pariet uz to, kas viņam sagadajis nāvi. Tādas atlīdzības lielumu

noteic pec tiesas ieskata, pie kam jāievēro mirušā pieņemamais mūža ilgums (2315. p. piez.), viņa spēja, nāves brīdi, iegūt sev uzturu un, beidzot, tās personas vajadzība, kam noteicama atlīdzība. Ja pēdējai ir pietiekoši dzīves līdzekļi, tad atlīdzības pienākums atkrīt.

Piezīme (pēc Turp.). Noteikumi par atlīdzību no nelaime_s gadījumiem un veselības bojājumiem cietušiem vai darba spēju zaudējušiem amatniekiem, strādniekiem un dienestpersonām, kā ari viņu ģimenes loj cekļiem fabriku, kalnu un metalapstrādāšanas rūpniecības uzņēmumos un ari dažās valsts iestādēs, tāpat ari noteikumi par strādnieku nodrošināšanu pret slimības gadījumiem un par strādnieku apdrošināšanu pret nej laimes gadījumiem, — atrodas Rūpniecības darba nolikumā (pielikumi pie i 15618 . un turpm. pantiem, pēc Turp.). Noteikumi par atlīdzību no nelaimes j gadījumiem cietušiem amatniekiem, strādniekiem un dienestpersonām ! uz vispārējai lietošanai atklātiem dzelzsceļiem, kā ari viņu ģimenes lo: cekļiem, — atrodas Satiksmes ceļu nolikumā (573. p., 23. piez. pielik., pēc Turp.).

Rūpniecības nolikuma 156'°. p. pielikumam atbilst Rūpniecības darba nolikuma (1913. g. izd.) 541. un turpm. panti, bet Satiksmes ceļu nolikuma 575. p. 23. piez. pielikumam atbilst tā paša nolikuma (1916. g. izd.) 612,—718. panti.

Minētie Rūpniecības darba nolikuma 541. un turpm. p., kā ari Satiksmes ceļu nolikuma 612.—718. panti atcelti ar 1927. g. 1. jun. likumu par algotu darbinieku apdrošināšanu nelaimes un arodu slimības gadījumos (Lik. kr. 91, beigās).

Otrais nodalījums.

TIesība uz atlīdzību sakarā ar noziegumiem pret personisko brīvību un

pret sieviešu nevainību.

4558.       ja kāds pretlikumīgi laupa otram personisko brīvību, tad ] viņam tā no jauna tam jāgādā un jāatlīdzina tam, pēc tiesas ieskata, atj rautā peļņa un pārējie nodarītie zaudējumi. ! — Skat. augstāk, 8 p. (piez., pēc Turp.).

Sal. ari 1903. g. Sodu lik. 498. un turpm. p.

Aizrādījums uz 8. p. piez. (pēc Turp.) atkrīt (skat. pask. pie tās).

1

4559.     kas vardarbīgi nolaupījis sievieti, izvarojis viņu vai, viņai i nesamaņas stāvoklī atrodoties, izdarījis ar viņu kopošanos, tam jādod ' viņai cik iespējamspilnīga atlīdzība.

P i e z ī m e. Par pārējiem pienākumiem, kādi izrie.t no ārlaulības ; kopošanās, skat. 152. un turpm. p.

Trešais nodalījums.

Atlīdzība par goda aizskārumu.

4560.      goda aizskarums, bez savām kriminalsekam, dod aizskartam tikai tiesību prasīt, lai aizskārējs atsauc savus vārdus vai nolūdzas viņu; bet naudas atlīdzību, pēc tiesas ieskata, viņš dabū vienīgi tad, ja ar aizskārumu viņam nodarīts patiess zaudējums vai atrauta pelņa.

4561.     prasība par apvainojumu izbeidzas uz noilguma pamata pec gada notecējuma no 'tā laika, kad prasītājam tas kļuvis zināms.

Šis pants izteikts 1924. g. 28. aug. noteikumu (Lik. kr. 138; II, 2) redakcijā.

Otrā nodaļa. No mantas pretlikumīgas bojāšanas izrietoši prasījumi.

456Z. Prasījumiem par lietu pretlikumīgu bojašanu japiemero 3441,—3460. panta noteikumi.

4563.     tie paši noteikumi (4562. p.) ir spēka attiecība uz atlīdzību par zaudējumu, kas nodarīts ar sveša īpašuma nolaupījumu, pie kam tomēr jāievēro ari sekojošo (4564. un 4565.) pantu, noteikumi.

4564.      ja nozagtas lietas vairs nav vai ja viņa ir sabojata, tad apzagtais vai aplaupītais var prasīt no nolaupītāja šās lietas augstāko cenu, kāda tai bijusi no nolaupīšanas laika.

4565.    nolaupītājam nav tiesības prasīt, lai atlīdzina viņa izdevumus priekš lietas, un viņam jāatdod lieta tādā veidā un ar tām labajām īpašībām, kādas tā guvusi jau caur viņu pašu.

4566.     zaudējumi, kas nodarīti ar viltu, vainīgajam pilnīgi jāatlīdzina. Tieslba celt prasību par viltu izbeidzas pēc diviem gadiem, skaitot no tā laika, kad tas izdarīts.

Skat. ari 2979. un 2060. p. i

Divdesmitā sadaļa. No dažādiem pamatiem izrietošie prasijumi.

..

Pirmā nodaļa. Atbildiba par zaudējumu, kas nodarīts ar izmežanu, izliešanu vai nokrišanu.

4567.     ja zaudējumu nodara izmetot vai izlejot kautko uz ielu vai citu vietu pa kuru ļaudis staigā vai kur tie mēdz atrasties, vai nepienācīgā kārtā nostiprinātiem priekšmetiem nokrītot no mājas uz ielu u. t. t., tad zaudējuma cietējs var prasīt par to atlīdzību no mājas apdzīvotāja (4570. p.).

4568.Šis noteikums (4567. p.) attiecas nevien uz pilsētām un ciemiem, bet ari uz lauku braucamiem ceļiem. Pie tam nav jāievēro, vai izliešana, izmešana n. t. 1. notikusi dienā vai naktī.

4569.      minetie noteikumi attiecas ne vien uz apdzīvotam mājām, bet ari uz neapdzīvotām ēkām, no kurām kaufko izlej vai izmet vai no kurienes kautkas nokrīt.

4570.       zaudējumu atlīdzība prasama nevis no-ēkas īpašnieka, bet ino tā, kas viņā dzīvo vai kā rokās aiz jebkāda iemesla atradusies šī ēka 'vai tā viņas daļa, no kuras kautkas izliets vai izmests.

4571.      dzīvokļa vai ēkas ieņēmējam ir tiesība atprasīt samaksāto atlīdzību no tā, kas patiesi vainīgs zaudējuma nodarīšanā.

4572.         ja vienu un to pašu dzīvokli vai eku ieņem vairākas personas, tad viņas atbild par zaudējumu visas kopā kā līdzparādnieki; bet kura no tām samaksājusi vairāk nekā no viņas nācies, tā var prasīt šo ‘pārmaksu no pārējām.

4573.      zaudējuma atlīdzība nosakama pēc 4552.—4557. un 4562. panta noteikumiem, raugoties pēc tam, vai kaitējums nodarīts personām vai lietām.

4574.       pienākums atlīdzinat zaudējumu pariet ari uz mantiniekiem.

4575.     atlīdzības pienākums atkrīt, kad zaudējuma cietējs pats vainīgs pie ciestā kaitējuma tamdēļ, ka nav griezis vērību uz izliktām brīdinājuma zīmēm vai uz brīdinājuma saucieniem.

4576.      prasība par izlejot u. t. t. nodarīta zaudējuma atlīdzību izbeidzas uz noilgumā pamata pēc viena gada notecējuma.

Otra nodaļa. Kustoņu nodarīti kaitējumi.

4577.     par mājlopa vai meža kustoņa nodarītiem kaitējumiem atbild lopa vai kustoņa, turētājs, ja viņš nepierāda, ka viņš spēris visus pēc apstākļiem nepieciešamus drošības soļus, vai ka kaitējums būtu noticis, neraugoties uz visiem drošības soļiem.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

4578.      lietas būtība no tam nepārgrozās, vai zaudējumu nodarījis četrkājains vai citāds mājkus_tonis un vai tas noticis aiz straujuma, sabīšanas dēļ vai trakulībai uznākot un pie tam tieši vai netieši.

4579. (atcelts). '[1925. g. 27. okt. (18S) I],

4580.       ja kustonis pieder vairakiem īpašniekiem, tad viņi atbild par tā nodarīto zaudējumu kā līdzparādnieki.

4581.     (atcelts). 11925. g. 27. okt. (188) 1].

4582.       ja kaitējumu nodarījušo lopu vai kustoni ta īpašnieks uzticējis uzraugam vai sargam, tad šis pēdējais atbild par visu kaitējumu, bet uz īpašnieku atbildība krīt tikai sarga maksātnespējas gadījuma.

Šis pants izteikts 1925. g. 27. okt. noteikumu (Lik. kr. 188, III) redakcijā.

4583.    kad zaudējums celies aiz cietuša paša neuzmanības vai no tam, ka viņš kustoni kaitinājis, tad tiesība uz atlīdzību atkrīt.

4584.      ja zaudējums celies no tam, ka kada trešā _persona_ kustoni kaitinājusi, vai viņa vadītāja nepietiekošas uzmanības dēj, piemēram jājot vai braucot ar zirgu, tad atlīdzības pienākums krīt uz šo personu.

4585.-4588. (atcelti), [ms. g. 21. okt. (īss) il.

4580. Prasība par kustoņa nodarītu kaitējumu pariet ari uz cietuša mantiniekiem.

Šis pants grozīts ar 1925. g. 27. okt. noteikumiem (Lik. kr. 188', I).

4590. Ja kads aizsargadamies no s^veša majkustoņa, kurš viņam uzbrūk vai kaitē viņa lietām — kad viņam nav cita aizsardzības līdzekļa

—     to nogalina vai ievaino, tad viņam nav jāatlīdzina īpašniekam. Bet tam, kas mājkustoni nogalinājis vai sakropļojis patvaļīgi, jāatlīdzina zaudējums.

4501. un 4592(atcelti). [1925. g. 27. okt. (ip) 1].

Trešā nodaļa. Tiesība prasīt lietas parādīšanu.

4593.     tas, kas nodomājis izlietot tiesību uz kadu kustamu lietu un tādēļ vēlas papriekš to redzēt, var prasīt no ikviena šās lietas turētāja, lai to viņam parāda.

Piezīme. Sevišķi noteikumi par dokumentu uzrādīšanu atrodas Civilprocesa likumos (438.—455. p., 1892. g. izd. un pēc Turp.).

Pēdējais Civilproc. lik. izdevums ir 1914. g. Vietējie civillikumi.

4594.   lietas parādīšanu (4593. p.) var prasīt nevien tas, kas pieprasa īpašuma tiesības uz viņu, bet ari kas pieprasa citas lietiskas tiesības uz to, kā ari kas vēlas iegūt atpakaļ lietas valdīšanu vai izlietot savu izvēles tiesību, vai ari kas uzrāda kādu kaut ari nepilnīgu pierādījumu par savu interesi par to, lai lietu viņam parāda.

4595.   prasību dēļ lieitas parādīšanas var vērst nevien pret viņas valdītāju, bet ari pret katru viņas turētāju, kā ari pret to, kas, lietu valdīdams, tīši viņu iznīcinājis vai nodevis svešās rokās. Šāda prasība pielaižama pat ari tad, kad atbildētājam varbūt nemaz nav zināms, vai lieta tiešām atrodas pie viņa, kā piemēram, kad runa ir par priekšmetu, kurš bez viņa ziņas aprakts, iemūrēts sienā vai tādā kārtā apslēpts kādā kustamā mantā, ka tā atrašanai un parādīšanai vajadzīgi sevišķi priekšdarbi.

4596.    no ta laika, kad prasība paziņota pretejai pusei, viņa atbild par ikvienu neuzmanību. Ja valdītājs ir ļaunprātīgs, tad viņš nes risku ari par bojā eju un bojāšanos, pieņemot, ka tas nebūtu noticis, ja lieta būtu laikā izdota prasītājam.

4597.   lieta jāparada taja vietā, kur ta atrodas paziņojot atbildētājam prasību; bet ja atbildētājs to ļaunprātīgi aizgādājis prom, tad viņam tā uz savu rēķinu atkal jānogādā uz šo vietu.

4598.    ja atbildētais bez pamata izvairas lietu paradīt vai tīšām padara to neiespējamu, tad viņam jāatlīdzina prasītājam visi zaudējumi.

4599.    atbildētājs var prasīt, lai prasītajs atlīdzina lietas paradīšanas izdevumus, kā ari pie tam nejauši ciestos zaudējumus.

4600.    atbildētāja mantinieks ir atbildīgs tikai tiktāl, ciktāl viņam lietas parādīšana iespējama un ciktāl viņš nav iznīcinājis šo iespēju ar savu paša pretlikumīgu darbību, kā ari ciktāl ar mantojuma atstājēja pretlikumīgu darbību radusies viņa mantai peļņa un ciktāl tā pārgājusi uz mantinieku.

ALFABĒTISKS RĀDĪTĀJS.

(Skaitļi rādītāja tekstā apzīmē pantus. Alfabēta vārda atkārtojumos lietots tikai viņa pirmais burts. Bez tam lietoti šādi saīsinājumi: KP. — Kurzemes pilsētu tiesības, K.Z,— Kurzemes zemes tiesības, VP.— Vidzemes pilsētu tiesības, VZ. — Vidzemes zemes tiesības, PZ.—

Piltenes zemes tiesības.)

A.

Abforderung 2862.

Accessio 547—550. Sk. Blakus lieta, Pieaugums.

Actlo aestlmatorla seu quanti minorls 3257. Sk. Prasība: cenas samazināšanas.

Actio redhibitoria 3267. Sk. Prasība: līguma atcelšanas.

Adatu nauda 2&gt;7.

Adopcija: 175—192; kam ir tiesība adoptēt 175; 177, 178, 180, 181; adoptējamā vecums 167; vairāku bērnu a. 179, 1831 ; savu ārlaulības bērnu 1831 ; a. no vairāku adoptētāju puses 180; a. nepieciešamie nosacījumi 182—184, 441; a. forma 185; a. izbeigšanās 186; a. sekas 187 līdz 192, 230, 259, 4)67, attiecībā uz mantošanas tiesībām 191, 192, 1874—1876; aizgādnība par adoptētiem 288.

Adresāts: a. dalība pārvadājuma līgumos 4254, 4256; a. pienākumi 4262, 4263; veduma naudas samaksa 4262, 4264.

Adu fabrikas — sk. Fabrikas.

Advokāti 4366 (piez.).

Asnati: jedziens 260; mantošana ciltsmantojuma īpašumos 2504, 2507, 2508.

Aicinājums pie mantojuma — sk. Mantojums.

Aicināšana piedalīties prāvā 3224—3227.

Airi 571.

Aitas 4157.

Aizbildņa palīgs 413, 414, 421.

Aizbildnība par nepilngadīgiem: 267—492; pēc kādiem likumiem tā apspriežama XXXII; jēdziens un veidi 267,268; nodibināšana 207 (piez.), 272—308; iPienākums rūpēties par a. iecelšanu 298'. 299, 2864, 2865; a. pieņemšana 305, 306; atteikšanās no a. 289, 329—336, 2852; nespēja uzņemties a. 274, 313—328; a. atjaunošana 284; kāda nepilngadīgā iziešana no pārējo skaita 468; a. iespaids uz dzēšamo noilgumu 3625; a. tīkošana 325; teva a._— sk. Tēvs;-mātes a. — sk. Māte; vecteva un vecmātes a. — sk. Vectēvs un vecmāte; ar testamentu nodibināta a. 290-294, 307, 312, 314, 315, 318. 324, 333, 369 , 372, 416; ar likumu nodibināta a. 273—289; aizbildņa amats ir sabiedriska kl auša 329; a. Izbeigšanās 284. 287, 328, 467—492. Sk. Bāriņu tiesa.

Aizbildnības iestādes, agrākās iekārtas 2731 (2. piez.).

Aizbildnis (aizbildne) nepilngadīgiem; iecelšana 2003 , 207 (piez,), 213', 229. 272, 278,

284.        286, 287, 290—292, 294, 302—305, 307, 308, 463, 471; iecelšanas forma 280, 289, 290—295, 307 . 306, 2436; ko var iecelt par a. 309—328.

—       apstiprināšana 280, 293—295, 300; kad nepieciešama bāriņu tiesas apstiprināšana vai piekrišana 342, 345, 349, 352, 357, 36t). 364, 375, 377 , 378, 381, 382, 388, 394—397, 399—402, 414, 460.

—       atlaišana 181, 278, 331, 332, 470, 475, 4187; atstadinašana un atcelšana 368, 459, 470, 476—482; atteikšanās no a. amata 2852.

—       a. nolaidibas 285 334; a. nespeja 469, 463, 476, 477; aizdomās stāvošs a. 368, 479, 480, 482; patvarīgi uzņēmies aizbildnību 306.

—       a. skaits atsevišķos gadījumos 276, 278, 280, 281, 283, 437 , 438; vienīgais a. 273, 286; vairāku a. attiecības — sk. Līdzaizbildņi.

. — uzraudzība par a. darbību 418; atlīdzība par a. izdevumiem uri pūlēm 421.—430; a. priekšrocība izlietot aizbilstamā kapitalu 408; a. piekrišana nepilngadīgam saderināties un stāties laulībā 351; a, piekrišana nepilngadigā adopcijai 184, 44t.

—       a._ nevar adoptēt nepilngadīgo 181; a. stašanas laulībā ar aizbilstamo 352.

—       tiesiski darījumi starp a. un nepilngadīgo 364. 385. 408; prāva starp a. un nepilngadīgo 363; a. nevar lietot savā labā nepilngadīgā lietas 411, 412; pret aizbilstamiem vērstu prasījumu tālākdo

šana viņu a. 389, 3469 (piez.); aizliegums a. aizņemties no aizbilstama 410; a. kā nepilngadīgā kreditors 377; a. nevar uzstādīt ieskaitam sava aizbilstamā prasījumus pret saviem paša parādiem .3557.

—       testamentā iecelts a. 290—297 , 305, 306,

438,   481, 2436; pēc likuma vad uz tiesu i'estādes rīkojumu iecelts a. 273—289,

298—         308; pagaidu a. 213, 229, 232, 278,

305,   314, 315, 336. 363, 364, 456, 473, 479; pareizticīgas personas el 309 (piez.), 351 (piez.); sievas a. — sk. Vīrs, Padomdevējs.

—       pienākumi pret nepilngadīgā personu 337—352; aizbilstamam laulībā stājoties 35, 155, 351; attiecībā uz nepilngadīgā dzimšanas likumības atzīšanu 142; ne-

, pilngadigo adoptējot 184, 441; pienākums pārstāvēt nepilngadīgo 353—354.

—       pienākumi pret nepilngadīgā mantu 365 līdz 414; pret nekustamu mantu 3S2 līdz 387 , 392—396; pret kustamām lietam 380, 381, 384—386; pret kapitaliem 388, 403—410, 433; mantojuma nokārtošanā 373—397; pieņemot nepilngadīgā mantojamo mantu 365—373, 401, 2650; sastādot mantas sarakstu 365—372; attiecībā uz nepilngadīgā tirdzniecības un rūpniecības lietām 397, 414; izveļoties a. palīgu 413, 414.

—       atbildība 334, 360, 361, 368, 404, 405, 413, 414, 431-436, 483, 490, 860, 1413; norēķini 181. 279, 232, 286, 380, 415 līdz 419, 483. 492; atsvabinajums no norēķinu sniegšanas 416.

—       sk. ari Aizbildņa palīgs. Aizbildnība, Māte, Tēvs.

Aizbilstamie — sk. Aizbildnība, Aizbildnis.

Aizdambējumi — sk. Dambji.

Aizdevējs — sk. Aizdevums.

Aizdevums 3641—3671; jēdziens3641; iepriekšēja vienošanās 3642; aizdevēju tiesībspēja 410, 3644—3646, 3648—3651; aizņēmēju tiesībspēja 375, 3652, 3653; priekšmets 3641, 3647, 3655, 3656, 3658—3661; atdošana 3638—3670; a. atmaksas nauda 3660. 3661; atmaksas pieprasījums 3664 līdz 3671; nodoms kā nepieciešams nosacījums 3654; glabājuma parveršana a—ā 3811—3844; no mantojuma atstajēja 271591 ; uz a. dibināti pilsētu pašvaldību prasījumi 3556; a. personiska darba līgumā 4183; a. līguma izpildīšana

3642,        3656; procenti 3668—3670; spēlei dots a.. 4344._ Sk. Parāda akts.

Aizgādnība, aizgādnis: 267, 493—528; veidi 268; a. amats ir sabiedriska klauša 494; iecelšana 493. 501, 507, 513, 517, 1774, 1786; ar pēdējās gribas rīkojumu iecelta a. 493; stāšanās amatā 495; atlīdzība .495; savstarpējās attiecības starp vairākiem a. 405; spēja iecelšanai a. amatā ' 494; a. pienākumi 501,509,515,518—520;

atbildiba 495; atteikšanās no k. 494; pārvaldība 495, 501, 509, 515, 518—520, 2650; atcelšana no a. amata 495; a. izbeigšanās 501, 511, 522, 2595. 2598; noilguma tecējuma apturēšana a—ā stāvošam personām 3625; a—ā stāvošo personu pārstāvēšana 2916. 2918, 3652.

—      par garā slimiem 497—605; iecelšana 49?; paziņošana apgabaltiesai 499; medicīniska pārbaude 499 (piez.), 500, 505; mantojuma pieņemšana 2624;

—      par personām, kuras tiesa izsludinājusi par izšķērdētājiem 506—511; mantojuma pieņemšana 2624.

—      par sievietēm 512—515.

—      vīra, par sievu 268 (piez.).

—      par nodibināmām labdarības, humanitārām un vispārderīgām iestādēm 2353—2355.

—       par promesošo mantu 31, 516—528, 3090.

—       par konkursa masu 268.

—       par mantojumu 268. 2590—2598; iecelšana 65, 1774, 1786, 2400, 2453, 2469. 2480, 2590, 2591, 2791 (2. piez.); a. pienākumi 2594. 2597; norēķins 2596; a. zvērests nav vajadzīgs 2595, 2698.

—       par nekustamu īpašumu, kurš piekritis iegūtnespējīgam mantiniekam 2641 (1. piez.).

Aizliegums:atsavināt, tā sekas 823, 824, 953—959, 1715, 2163, 3834. Sk. Atsavinašana.

—      mantai uzlikts — sk. Apķīlājums.

—       rīkoties ar svešām lietām 4433, 4438.

—       sabiedrībai pastāvēt 4322.

Aiztjēmēis — sk. Aizdevums.

Aizņēmums — sk. Aizdevums.

Aizskaršana — sk. Goda aizskārums.

Aizsprostojumi — sk. Dambji.

Aizstāvēšanās — sk. Pašaizstāvība.

Aizstāvība, vīra, sievas lietas 8 (4. pk.),

9 (2. pk.).

Aizturēšanas tiesība: 1403, 1404, 3380—3386; jēdziens 3380, 3381; tās nosacījumi 3382. 3386; kādos gadījumos tā pielaižama

3382,        3383; aizturētāja pienākums 3384; izbeigšanās 3385; uz iznomāta nekustama īpašuma ražojumiem un nomnieka kustamo mantu 1403, 1404; patapinātas lietas a. 3764; sievai un atraitnei piešķirtā 65, 1785, 1786; važonim 4264; ķīlas nemējam 1475'; nomniekam vai īrniekam 4087; pircējam 3885; bezuzdevuļjia lietvedim 4429. 4432; jaunākiem bērniem mantojumu dalot 1721; zemes ipašniēkam 996.

Akas 880, 1152, 1153.

Akcidencijas 1803.

Akciju sabiedrības 3121, 4266 (piez.).

Aklie: viņu noslēdzamie tiesiskie darījumi 2915; a. nevar būt ne par aizbildņiem 315, ne par testamenta lieciniekiem 2064.

Aklums (zirgu) 3262.

Akmeni 1117, 1188, 1189.

Akmeņu lauztuves 1117, 1212.

Akrobāti 2015.

Akti — sk. Dokumenti.

Aktieri, ceļojoši 2015.

Alberta dālderis 1820.

Alga par darbu 4174, kalpotāju 4192, 4206, 4207, 4211, 4218, 4221, 4222, 4224, 4225. Sk. ari Atalgojums.

Alimenti — sk. Uzturs.

Alternatīvi: prasījumi 2926—2933, 3142, 3551.

—     nosacījumi 3190, 3191.

-novēlēs 2173. 2174, 2257.

—     izpildīšanas vietas 3502—3504.

Alus daramle rīki 564.

Alus darīšana 4026.

Amatniecības nolikums 4173 (1. piez.).

Amatnieki 4226 (piez.), 4557 (piez.).

Amats — sk. Rūpals.

Analoģija: likumu iztulkošanā XXI, XXII. tiesiskos darījumos 3097.

Annus luctus .— sk. Sēru gads.

Antrittspreis — sk. lestājsuma.

Apakšineistars 4173 (l. piez.).

Apakšnieks: viņa atbildība 3287.

Apakšnomnieks 2664. Sk. Tālākiznomāšana.

Apbedīšana 2626, 2863; izdevumi tai 1750,

1792,       2313, 2614, 2655, 2673. 4556.

Apdāvinātais, pretēji mantiniekam, neatbild par dāvinātāja parādiem 4493. Sk. Dāvinājums.

Apdraudējums — sk. Dzīvības apdraudēju msL

Apdrošināšana: līgums 4359—4362; ieķīlātās lietas 1419.

—     strādnieku u. c. darbinieku 4557 (piez.).

Apdrošināšanas prēmijas 1237.

Apelacljas sūdzības 335, 362.

Apgabaltiesa 36 (piez.), 200', 2003 . 229, 271,

382 (2. piez.), 426,499,500,506. 2514,2516 (piez.), 2695 (papild.), 2731 (2. piez.). Sk. ari Tiesas apgabals.

Apķīlājams: nekustamas mantas 1577, 3522; glabājuma lietas 3792.

Apķīlāšana — sk. Kīlašana.

Apliecība: par aizbildņa sniegta gada norēķina pareizību 419; kalpotājam izdodamā, to atlaižot 4213; par koroboraciju 3002; par kristīšanu 146.

Apliecinājums — sk. Tiesas apliecinājums.

Apmierināšana (izpildīšana) 3483, 3485 līdz 3492.

Applūdums — sk. Plūdi.

Apprehensio 637, sk. Ņemšana savās rokās.

Aprēķinājums kroņa īpašumu nomas ienākumiem 2664.

— nevar būt par aizbildņiem 318. Aprobežojumi īpašuma tiesībās 70tS-; a. at— nekustamas mantas iegūšana 713 (2. tiesība uz īpašumu visā vina apjomā j piez.). 2641; kuģu iegūšana 572 (piez.). 927—952; a. īpašuma atsavināšana : Asinsgrēks 227.

Aprēķins starp kreditoru un parādnieku

3317.      3537.

953—959; a. īpašuma lietošana 979 līdz 1071.

Apsardzība un uzglabašana, lietas: 672; 679, 3300, 3555, 3744—3751, 4048, 4062, 4162.

Apsēšana 754, 782—788. Sk. Apstādīšana.

Apskate, medicīniska 500, 505. Sk. Pārbaudīšana.

Apslacīšana 1056.

Apslēpta manta: jēdziens 744, valdīšanas iegūšana 643; a. m. piegūšana 715; īpašuma tiesība uz to 745, 746; tās atrašana 747; īpašumtiesīgā lietotāja tiesība 950; lietotāja tiesība 1210.

Apsolījums 2910, 3276—3283; līdzdevas a. 21—24; rokas naudas a. 3361; a. uzņemties aizbildnību 332; a. iecelt kādu par mantinieku 2482; a. precēt pavestu jaunavu 149; a„ ka trešā persona kautko izpildīs 3145, 3146; a. trešai personai par labu 3116; baznīcai, labdarīgam mērķim vai pilsētai par labu 3277— 3283, 3410; rīcības spējās aprobežotām personām par labu 3109; a. iedomātas saistības dē! 2965, 3680, 3696; a. kā parādu saistibas būtiska dala 3106, 3134, 3135; kad apsolītājs kļuvis nabags 3279, 3281; pie a. taisīti sevišķi piebildumi 3283; vienpusēja a. nesaistīgums 3676.

—     sk. Izsolījums.

Apsolītājs 3i42, 3143, 3145—3148, 3167, 3168, 3209, 3270, 4416 (piez.). Sk. Apsolījums.

Apstādīšana 777—781, 783, 784, 7'88. Sk. Apsēšana.

Apstiprinājums ar parakstu 1629. 1631.

Apstiprinājums: Iekšlietu ministrijas 1804.

—     priekšniecības 2351.

—     tiesas 29l3— 296, 300, 309 , 3602, 3603; sk. Tiesa.

—     tiesiska darījuma 356, 2946, 2947, 3109, 3113; tā atpakaļejošs spēks 2948, 3109.

—     sk. ari Koroboracija, Ratifikacija.

Apstrādāšana: svešu lietu 791—798, 926,

1473; ieķīlātu lietu 1374, 1375.

Apstrīdēšana, tiesisku darījumu 398'.

Aptieka 1376.

Aptieķnieks 2693.

Apvainojums — sk. Goda aizskārums.

Apzīmogošana, mantojuma 2587—2590. Sk. arj Zīmogs.

Apzināti — sk. Launticība.

Apžēlošana 226.

Ārlaulība — sk. Bērni, Kopošanās.

Ārlaulībā dzimušie — sk. Bērni; ārlaulības, Kopošanās.

Srprātība — sk. Garā slimie.

Ārstnieciska apskate 500, 505.

Ārzemnieki: kādiem likumiem tie padoti

IV,      v, vii, viii, xxvii.

Asistents — sk. Padomdevējs.

Atalgojums 2645 , 4189. Sk. ari Alga, Atlīdzība.

Atbildētājs: legatarija prasībā 2206, 22ЦS; mantojuma prasībā 2600, 2602—2604; atprasot samaksātu neesošu parādu 3691; prasībā par lietas, parādīšanu 4595, 4596; attiesājumā 3221; fiduciarijs kā a. 2320.

Atbildība, personiska 76, 86.

—      solidārā — sk. Solidārā atbildība.

Atbildības pienākams (Gewдhrleistung);

3215—3272; kādos līgumos tas jāuzņemas 3215; pienākums uzņemties a. 3215—3219; kam jānes a. 3217; uz ko viņa attiecas 3218, 3219; atsvabināšana no a. p. 3220.

—      attiesājuma gadījumā 3221—3242; a. p. atkrišana 1640. 3226. 3228—32313, 4345;

, a. p. plašums 3234—3242; a. dāvinājumā 4478; a. par ieķīlātu lietu 1450, 1461, 1477; a. īpašuma prasībā 921; izlīgumā 3609; izlozē 4352; izpirkuma gadījumā 1639'; maiņā 3976; mantojuma dalīšanā 2739; pirkumā 3880; a. p. termiņš 3242.

—      par atsavinātās lietas trūkumiem un vainām 3243—3272; par noliegtiem trūkumiem 3251; par apgalvotām lietas īpašībam 3254, 3255; par zirgu svarīgām vainām 3252; a. dāvinājumā 4478; izloze 4352; maiņā 3976; a. p. plašums 3256—3272; atsvabināšana no a'. p. 3253, 43415.

Atcelšana (atsaukšana): dāvinājuma 114, 2427, 2431, 4482—4490; izsolījuma 3139; laulības līguma 39; līgumu un tiesisku darījumu vispār 2979, 2986, 2987, 2991, 3175, 3321, 3327. 3570—3576, 3713, sk. ari Prasība: līguma' atcelšanas; mantinieks iecelšanas līguma 2483. 2492. 2500; līguma par atteikšanos no mantošanas 2774; novēlēs — sk. Novēlē; testamentu 2412—2414. 2806—2813, 2«30; pilnvarojuma 3490, 4403—^1406; sabiedrīhas līguma 4273.

—      sk. ari Iznīcināšana.

Atdalīšana: blakus lietas no' galvenās 560; augļu no galvenās lietas 556, 752, 756.

—      mantinieka paša mantas no viņam piekritušā mantojuma 2658—2662.

—      savienotu vai sajauktu kustamu lietu 790, 791, 365'1.

—      sk. ari Atņemšana, Dalīšana, Nodalīšana, Sadalīšana.

Atdošana: sievai — viņas laulībā ienestās mantas 59—65; agrākās laulības bērniem — viņu mantas, izbeidzoties bērnu pielīdzinājuma līgumam 2524; tā, kas izdots uz priekšu ar nosacījumu 3172; dāvinājuma priekšmeta 4486, 4499, 4500; parāda akta 3539, 3540, 3571; ieķīlātas lietas 1425,3571 (piez.); pirktas lietas

/

3896,       3903; atpakaļ pieprasītu lietu 3695, 3699, 37.15, 3726, 3733, 3735; atspriestas lietas 914; aiz maldības nodotas lietas 816; glabājuma lietas 3777, 3790—3797; nomātas vai īrētas lietas 4084— 4088; pretlikumīgi atsavinātas nepilngadīgā nekustamas mantas 387; lietas un viņas samaksas, ceļot atsavinājuma līguma atcelšanas prasību 3260—3262.

—     sk. ari Nodošana.

Atejas vietas 988.

Atgādinājums 3.307—3309, 3505, 3623, 3624, 3633, 3900.

Atgalvinieks 4544.

Atjaunošana, agraka stāvokļa 1000, 1223, 14.15, 2524, 2638, 2845, 2876, 3092, 3696.

Atkāpšanās: pielīgta — sk. Pielīgums; vienpusēja 29, 39, 78, 194', 2492, 2495, 2842, 2843. 3000, 3015, 3030—3032, 3118, 3135, 3137—3139, 3167, 3209—3211, 3367, 3368, 3369 (piez.), 3836, 3889, 3890, 4114 līdz 4130, 4431.

Atkāpšanās tiesība 2842.

Atkrišana no kristīgas ticības 2015, 2016, 2367.

Atlaidums: parada 4537, 4546, sk. ari Novēlē: saistību — atsavinajuma; nodokļa a. 4465; norēķināšanās, a. 4460; procentu a. 3422.

—     sk. ari Nolaidums.

Atļauja — sk. Piekrišana.

Atlīdzība: par zaudējumiem 3436, 3440; kam tiesība to prasīt 3284, 3441—3443; kam tā jādod 434, 435, 465, 3444—3448; pienākuma apjoms 3449, 3450, a. dalamība 293&lt;5'. Sk.' Izdevumi, ka ari atsevišķus līgumus.

—     aizbildnim un. aizgādnim 421—424, 426—430, 496, 2596; aizbildņa palīgam 421; aizbilstamam no viņa aizbildņa 360. 434 , 435; aizbildnību patvaļīgi uzņemoties 306; no bāriņu tiesas locekļiem, nesot tiem atbildību aizbildnības lietās 461—466.

—     apsolīta 3283 (l. piez.); atkāpjoties vienpusēji no priekšlikuma 3138; par atradumu — sk. Atradums; atprasījumā 3696; aizturot lietu 3383; līgumā par lietu, kas izņemta no sabiedriskas apgrozības 3143; aizliedzot ar līgumu lietas atsavināšanu 958; atsavinot lietu no mantojuma sastāva 2608; atsavinot nepilngadīgiem piederošu mantu 387; atsavinot valsts vai sabiedriskām vajadzībām 868 (1. piez.); atvēlējumā 3*773; par saviem bērniem nodarītiem zaudējumiem 207.

—     par darbu 4172, 4174, 4175, 4179, 4182—4185, 4189; mājkalpotājiem 4192, 4195—4197, 4204, 4206-4212, 421®, 4221, 4222, 4224; darba devējam 4198, 4225;

pasūtītājam no darbuzņēmēja 4235 līdz 4237, 4241.

par dāvinātās lietas attiesajumu un trakumiem 4478; kā dāvinājuma mērķļs

4503,      4504; par kaitējumiem un zaudējumiem, kas nodarīti ar dzelzsceļu eksploataciju 3283 (2. piez.‘; ēkas ceļot uz svešas zemes 772—776; bojājot pretlikumīgi svešu mantu 3689, 4562—4566; iesējot svešu sēklu 783. par goda aizskārumu 4560; par personiskas brīvības atņemšanu 4558, 4559; par miesas bojājumiem 4552—4557; nāvi -sagādājot 4557.

ieskaitu izdarot 3549; izmetot, izlejot vai nokrītot 4567—4575; ķīlājot 1062,

3389,     3393. 3398, 3400—3402, 3404; ķīlu tiesībās 1354—1356, 1442, 1450, 1461,

1479,      1484 (piez.), 1497; kaitējot kokam, kurš stāv uz dažādu īpašumu robežas 780; kopīpašumā 929. par kustoņu nodarītiem kaitējumiem 4577—4590; par mājas bišu nodarītiem zaudējumiem 727; medījot un zvērus ķerot uz svešas zemes 724; izpostot zvēru ķeramo ietaisi 722. lietojot lietu 1223; izvairoties lietu parādīt 4596, 439(9.

līgumos vispār 3175, 3209, 3214; nepiepildoties līguma nosacījumiem 3172; kad nav iespējams līgumu izpildīt 3142, par zaudējumiem, maksājot līgumsodu 3376; aizdevuma līgumā 3642; apdrošināšanas līgumā 4362; no apdrošināšanas biedrības dabūta 1419; darhuzņēmuma līgumā 4248, 4253; glabājuma līgumā 3778, 3781, 3788, 3789, 3796, 3800, 3803—3805, 3807; līguma, kurš apsola, ka trešā persona kautko izpildīs 3146, 3147; mantojuma līgumā 2482; nomas un īres līgumā 4086; piegādes līgumā 4021; pirkuma līgumā 3838, 3861, 3877, 387®, 3892, 3895, 3896, 3903. 3943; sabiedrības līgumā 4280, 4303; neizpildot ar rokas naudu nodrošinātu līgumu 3336. maldoties 2962, 2976. mantojot likumiski 1774; mantojumu izdalot 2742; vienam no līdzmantiniekiem par mantojuma atstājēja parādu samaksu vai viņa piešķirto noveļu izpildīšanu 2683; novilcinot novēlēs izpildīšanu 2222; testamenta izpildītājam 2463; tam, kas atteicies no mantojuma 2771, 2772. nekustamu īpašumu iegūstot 813; rupjas neuzmanības dēļ 3297,3773; par neatļautiem. nodarījumiem 3601; atteikšanās no a. par zaudējumiem, kas nodarīti ar ļaunprātīgu darbību 3(292; nokavējumā 3320, 3321, 3324. pārdodot publiskā izsolē 3970; komisijas pārdošanā 4422; atpirkumā un pirmpirkumā 3926, 3933; izpirkuma tiesībās 1635, 1638—1640.

—     kad notiek pieaugums, pievienojoties vienam nekustamam īpašumam pie otrā 770; piespiežot 2987; pieviļot' 2979, 2980, 3214. 4566; pilnvarniekam 4368, 440'4; pilnvarnieka mantiniekiem 4414; pilnvarotājam 4407; alternatīvos prasījumos 2931—2i933; a. pa daļām, nedalāmās saistībās 2936’; nesastadot rakstisku aktu 3031; savienojot, saberot vai sajaucot svešas lietas 791—798; servitutu izlietojot 1367, 1277; valdīšanu traucējot 685; nepareizi ievedot zemes grāmatās 3011.

Atlikšana 3014. Sk. Termina pagarinājums.

Atlikums, piešķirtais 2130, 2133.

Atmešana (derelictio); īpašuma tiesību uz kustamām lietām 730—732, uz nekustamām lietām 1187; nekustama īpašuma atmešana no dzimtsnomnieka puses 4153; atteikšanās no kalpojošā nekustama īpašuma 1305, 1313 (piez.).

—     sk. ari Atteikšanās.

Atņemšana: brīvības — sk. Brivība.

—     lietai taisīto uzlabojumu un izgreznojumu 581—583, 1226, 1355i.

—     mantojuma — sk. Atraušana.

Atpakaļejošs spēks: atceļoša līguma 3574; atliekoša nosacījuma 3171; apstiprinājuma 1368; bērnus leģitimējot 173; termiņam iestājoties 3208.

Atpakalpīrkums un atpakaļpārdevums 3922—3928, 4170.

Atprasījums: atvēlējuma 3774; mājkalpotāju algas 4218, 4221; maksas par darbu 4183; nesot atbildību 3260 ; pieņēmēja, no audžu bērna 195; dāvanas 131, 2963, 4485, 4494; tā, ar ko otrs iedzīvojies 3734 līdz 3736; palaižot garām ieskaitu 3562; ķīlas ņēmēja pārdotās ieķīlātās lietas 1454; sievas laulībā ienestā un līdzdevas 59—66; maiņas līgumā 3978; maldības gadījumā 816; mūža rentes līgumā 4005, 4010, 4015; nomnieka un īrnieka a. 4075: uz nākamu notikumu dotā (izpildītā), kad tas nepiepildās 3170, 3172, 3194, 3703—3718; uz netikumīga vai pretlikumīga pamata dotā 3719—3726;

bez jebkāda pamata dotā 3029, 3031, 3727-3733; novēlēs 2406; neesoša parāda samaksas dēļ 3680—3702; parādnieka devuma par parādu, kas dzēsts ar noilgumu 3640; tādai personai izpildītā, kurai nav bijis tiesības saņemt apmierinājumu 3489; nespējīgas personas izpildītā 3486, 3652; pirkuma līgumā 3904; aizliegtā spēlē iegūtā vinnesta 4340; atļautā spēlē iegūtā 4343.

Atradējs, nozaudētas lietas: viņa pienākumi 734, 735; vina tiesības 737—740.

—     sk. ari Apslēptamanta.

Atradums 729—748; atlīdzība par to 734, 737—739, 743. Sk. ari Atradējs.

Atraitne: a. bērnu māte pēc VZ. 1710, 1740; a. grūtniecība — sk. Grūtniecība: atraitnes. A. mantošanas tiesības: pēc VZ. 1710—1751, 1767, 1768; pēc KZ. un KP. 1770—1787; pēc PZ. 1791—1799; pec VP. 1819—1834; garīdznieku kal tas a. mantošanas tiesības 1801—1814. A. tiesības ciltsmantojuina savienībās ,2504, 2505; a. aizsardzība pret līdzmantiniekiem un kreditoriem 1768; a. tiesība uz ģimenes dokumentiem 2731: virtai noliekamā pensija 2645 (2. piez.). ļ

Atraitnes daļa (Widerlage) 1736', 1744,

1746,      1747. sk. ari lldzdeva.

Atraitnes gads — sk. Termiņgads.

Atraitnes kustamā manta — sk. Kustamā manta: atraitnei atstājamā.

Atraitnis, tā mantošanas tiesības: pēc VZ.

1752—  1758, 1767; pēc kz. un kp.

1788—1790; pēc PZ. 1800; pēc VP. 1819,,

1822,1.823, 1825—1834. garīdznieku kārtas a. mantošana 1-801, 1805—1811,

1813,     1814.

Atraušana, mantojuma: ar testamentu — sk. Atstumšana; uz likuma pamata 2847 līdz 2877; vispārēji mantojuma un novēlu a. gadījumi 2848—2854; sevišķi mantojuma a. gadījumi 2865—2870; sevišķi novēlu a. gadījumi 2871, 2872.

Atsacīšanās — sk. Atteikšanās.

Atsauksmes: mantinieku, par atstāto mantojumu 2631, 2632; pircēja 3936.

Atsaukšana, aizskarošu vārdu 4560. Sk. ari Atcelšana.

Atsavināšana: aizturētas lietas 3384; a. atcelšana 1641—1643; a. pret atlīdzību 1618, 3215; ar atpakalpirkuma tiesību pārdotās lietas 3926; bērnu atsevišķās mantas 217; dzimtsnomas tiesības 4135—4138; dzimtsnomā izdotas nekustamas mantas 4139; no fideikomisa valdītāja puses 2342; no fiduciarija puses 2321; glabāšanā nodotas lietas 3788, 3800; īpašuma 872, 953—959; lietas a. no atbildētāja puses īpašuma prasības iztiesāšana^ laikā 912, pirms prasības celšanas 902; iznomātas vai izīrētas . lietas 4055, 4128; izpirkuma gadījumā: labprātīga 1629, 1640, 1649, piespiesta 1620, 1640, sk. Pārdošana publiskā izsolē: izstrādāšanai vai pārvadāšanai nodotas lietas 956, 14(73; ķīlas 1425 līdz 1430, 1488, 1595, sk. ari Ķīla, Pārdošana; kopīpašuma no līdzīpašnieka puses 930, 938, 1939;. šejienes kuģa a. ārzemniekam 572 (piez.); ļaunprātīga a. 902, 2600; lietošanas tiesības 1218; mantojuma 2667—2676, sk. ari Mantojums; no mantojuma aizgādņa puses 2594; no līgumiska mantojuma atstājēja puses 2494; lietas no mantojuma sastāva 2608, 2681: mantotas mantas 2506, 2507; neaustamas mantas — sk. Nekustama manta; nepilngadīgā mantas 376, 380—388: novēlētas lietas 2239,2822; no parādnieka puses uz kreditora rēķinu 3524; caur pilnvarnieku 4384'; servituta 1107, 1218; sievas īpašuma 43, 44, 53, 72—74, S3, 84; svešu lietu 4458; ņo testamenta izpildītāja puses 2460; valsts vai sabiedriskām vajadzībām (ехргоpriatio) 868; tiesība uz a. vispār piešķir tiesību dot aizdevumā 3644 un tiesību apmierināt prasījumus un pieņemt to izpildīšanu 3485.

—      aizliegums atsavināt: pēc līguma 953, 958, 959, 144S; pēc likuma 821, 823, 953—955, 1715; uz priekšniecības vai privātpersonās rīkojumu 824; pēc tiesas lēmuma 953, 956, 959, 3792; pēc testamenta 384, 953, 96-7, 969 , 2163; aizliegtas a. sekas 954—958, 3834.

Atsavinātājs 3223; tiesiskās attiecības pret izpircēju 1637; dalība prāvā, ceļot prasību par attiesājurnu 3224—3227; vairāki a. 3241, 3268.

—      sk. Atbildība.

Atsevišķā manta, bērnu: tās pārvaldīšana

215,        216, 219, 220, 275; tās atsavināšana 217; tās atbildība 223, vecāku tiesība to lietot 21®—220, 277, 279, 282, 286, 287; strīda gadījumā ar vecākiem 221; piederība pie lietu kopības (universitas juris) 541; tās iegūšana ar noilgumu 858; rīkojums par to nāves gadījumam 1990; tās izdošana pilngadīgiem bērniem 236; substitucija bērnu a. m-ai n§iv atļauta 2149; a. m. nozīme bērnu pielīdzināšanā 2519.

—      sievas: jēdziens un sastāvdaļas 12, 27. 28, 41, 70, &amp;1; tās atbildība 54, 55, 57, 86, S9—91; tās atsavināšana 29, 115; laulības šķiršanas iespaids uz a. m. 121; a. m. mantojuma dalīšanā 1722. 1777.

—      vīra 70, 81, 115.

Atstāšana: garīgā amata 77; laulātā 2861. 3085.

Atstumšana no mantojuma: 2013—2023; jēdziens 2013; nosacījumi 2005, 2014; iemesli atstumt no mantojuma: lejupējos 201S, 2017, 2621, augšlipējos 2016, 201.7, sānu linijas radniekus 2018, 2019, laulātos 2022, 2023; a. sekas 240, 2009, 2020, 2021; laba noļuka 2021; mantojuma līgumā, kā ari kodicilā a. no mantojuma nav atļauta 2433, 2844 (piez.).

Atstumšana no valdīšanas — sk. Izstumšana; -

Atsvabinājuma novēlē — sk. Novēlē: saistības.

Atsvabināšana: no apdāvinātā pienākumiem pret dāvinātāju un trešo personu 4468; no ieguvēja pienākuma aicināt atsavinātāju (kad tas nes atbildību) piedalīties prāvā 3227; no līguma izpildīšanas 3118,

3489; no parāda samaksas 402, 1414. Sk. ari Atlaidurns.

Atšķiršana; laulāto 128.

—     sk.. ari Atdalīšana.

Atteikšanās: adoptētā: no adopcijas 186, no ģimenes tiesībām 189; no aizbildņa amata — sk. Aizbildnība; no aizbildnības uzņemšanās atsvabinājuma tiesības 332; no atbildības par ļaunprātīgu darbību 3786; no atbildības pienākuma 3232; no dāvinājuma atsaukšanas tiesības 4487; no galvinieka atvieglojuma tiesībām 4529, 4534; no izpirkuma tiesības 1641, 1644—1647; no ķīlu tiesībām 1424—1430; 210 laulāto tiesībām 7; no lietas — sk. Atmešana; no līguma 3109; no līguma atcelšanas pārmērīga, pame-

. tuma dēl 3897; no mantojuma 1708, 2415, 2420, 2485. 2486, 2496, 2623, 2634, 2635, 2748, 2749, 2763—2786, 2816, sk. ari Mantojums; no mūža rentes saņemšanas 4012; no noveles 2203—2206, 2814 līdz 2819; no neesoša parāda samaksas atprasījuma 3702; no pielīgtas tiesības atcelt pirkumu 3902; no prasījumu tiesībām 3277, 3570. 3581; no realnastām 13J3; no servitutiem 1266—1269; trešās personas a. no līguma viņai par labu 3119; no valdīšanas 665—667, 676, 847; no vecāku varas 229.

—       sk. arī Uzteikšana.

Attiesājums (evictio, Entwдhrung); 3221 līdz 3242: jēdziens un pieņēmums 3221, 3222; nākamībā iespējams 322-2, 3886; atbildība 2237, 3215 -3226, 3228—3242, sk. Atbildības pienākums; a. iemesls 3221, 3229, 3231; priekšmeta dalu vai blakus piederumu a. 3239; vairāku par kopcenu atsavinātu lietu a. 3238; a. attiecības pret atbildību par trūkumiem un īpašībām 3270; a. dāvinājumā 4478; atsavinot lietu uz izlīguma pamata 3609; a. ķīlu tiesībās 1347. 1460, 1461; maiņas līgumā 3976; novēlē esošas lietas 2-237.

Atvēlējums (precarium): 3765—3776; jēdziens 3765; priekšmets 3766, 3767; vēlāk atsaukts a. 652, 678; a. īpašība 3768;

a.       ņēmēja pienākumi 3769, 3770, 3772; Viņa atbildība 3773; atvēlētāja mantinieki 3774; a. ņēmēja mantinieki 3776;

a.     uz noteiktu termiņu 3770, 3771; a. izbeigšanās 3775, 3776.

Atvieglojumi XIX; promesošiem — ^ sk. Promesošie. Sk. ari Nolaidums.

Atvietojamā persona — sk. Pārstāvamais.

Atvietojamas lietas — sk. Lietas.

Atvilkums no maksājuma 1624, 4247.

Atzīšana: no tēva puses, ka bērns ir, viņa 138, 141, 142, 163, 165; no mātes puses, ka dzemdētais bērns nav ieņemts no vīra 139; saistības a. 356, 3634.

Audzināšana: ārlaulības bērnu 167, 168, 172;, likumīgo bērnu 198—-200, 281, 285—287, 2520; aizbilstamo no aizbildņa puses' 341—350; audžubērnu 193—196; izdevumi tai 195, 2752, 2758; atteikšanās no a. pienākuma 2852. Sk. ari Uzturs.

Audžubērni 174, 193—196.

Augļi: 548, 553—556, 751—758; jēdziens 553, 564; dažādie veidi 564—556; dabiskie, šaurākā nozīmē 555; rūpnieciskie (Industrialfrьchte) 555, 754; civilie (bьrgerliche Frьchte) 554, 755, 3871; īpašuma iegūšana: dabisku a. 751—754, 756 līdz 758, 781, 873, 934, 1208, 1211, 4076. civilu a. 755; a. iegūšana no koka zariem, kuri iestiepjas kaimiņa zemē, kā ari tur nokritušo augļu 781; ievākto

a.       atdošana 757 , 908. 913, 1633, 2211,

2212.       2379. 2612. 2613, 2617, 2875, 3171.

3175,      3206 , 32-62, 3698, 3772. 3796.

—      atdalīšana no galvenās lietas 556, 752, 756; pie atvēlējuma 3772; dāvinājumos 4476, 4485; aprēķinot falcidisko kvartu 2314; a. no ieķīlātas lietas 1372, 1493 līdz 1500; izdevumi priekš a. 584; a. no apsolītas līdzdevas 24; a. lietošana 579,

873,  1493—1500, 2340, 2341, 4025; lietojot iegūtie 45, 1208. 1211. 1296 (piez.); ar līgumsodu reize piedzenamie 3376; tādam mantiniekam piešķiramie, kurš pagaidām nav spējīgs valdīt nekustamu īpašumu 2641 (1. piez.); no neizdalīta mantojuma 1721, 2673; mantojumu dalot 2692; izdodot mantojuma fideikomisu 2329: nerūpības dēļ neievāktie 1494, 2-612, 3262, 3698; līdz nosacījumā picpildei saņemamie 3171, 3175; novēli nododot 2163; no izsolē pārdotas lietas 3694; no pirktas lietas 3870, 3871, .3915, 3918; pievienojot iepriekšēji saņemto 2762; a. attiecības pret procentiem 1494, 1499; a. no sievas mantas 27, 45, 47, 52, 60, 121; a. zaudēšana ārkārtēju notikumu dēļ 4075.

—      sk. ari Ienākumi, Pieiaugums. Pievairo.iums, Procenti.

Aitgšupējie radnieki: jēdziens 244. Mantošanas kārtība: 1880; pē&lt;; VZ. 1901., 1902.

1904,      1905, 1907, 1909; pēc kz. 1933 līdz 1935; pēc VP. 1939, 1940, 1952.

—      to atstumšana no mantošanas 2016; tie atstumj no mantošanas lcjupējos 2015;

a.     r. pienākums pret lejupējās ārlaulības bērnu 171; a. r. pienākums pret adoptēto 188; a. r. atsvabinājums no pienākuma sastādīt sava aizbilstamā mantas sarakstu 369; a. r. tiesība uz neatņemamo daļu 2006.

Aukcionatori 3952.

Aukclons — sk. Izsole.

Aukles 4192 (piez.).

Aussteuer 14. Sk. Pūrs.

Autora tiesības 709 (piez.).

Aversionskaui 3357. Sk. Pirkums: lietu kopības.

' tt:«v -

Avoti 1147, 1148, 1151, 1153, 1258.

Azarta speles 4339', 4340.

B.

Bads 72.

Balles ?&gt;-sk. Bažas, Briesmas, Draudi, Spaidi.

Ballri 1188. 1189.

Balkoni 1190.

Balsu valrakunis ^30, 2681, 4300.

Barība lopiem 566, 4100, 4161.

Bāriņu tiesa: tās darbība ieceļot un apstiprinot aizbildņus 200a , 213, 278, 281, 284 lidz 287. 293, 295, 298, 302—309, 312, 313, 315, 318, 333—336; tās darbība aizbildnībai pastavot 204, 210, 213, 271, 278, 285, 287, 339, 342, 345, 348. 349,

351,       352, 357, 358, 360, 364—367 , 375, 377—388, 394—404, 414—419, 42-6, 453, 454. 458—460, 1413, 1714, 1828, 2483,

. 2514 . 2516, 2519, 2688, 2704-, 2766; attiecības pret aizbildņiem un nepilngadīgiem 457—466; b. t. atbildība 451—466;

b.       t. darbība: izbeidzoties aizbildnībai 468, 471, 473, 47S—483, 487, 488, ie-: sniedzot aizbildņu norēķinus 415—419, 483, bērnu attiecībās ar vecākiem 229 (piez.), pielīdzinot dažādu laulību bērnus 2514, 2516, attiecībā uz spēkā neesošas laulības bērniem 200200®, pārvaldot un dalot mantojumu 278, 287, .1714, 2695, adoptējot 185; b. t. dāri bība: ieceļot aizgādņus 493, 496, 501, 507; izbeidzoties aizgādnībai 505, 511;

b,        t. darbība attiecībā uz personām, kuras izsludinātas par izšķērdētājiem ļ 507, 511. attiecībā uz aizgādnību par garā slimiem 500, 501, 505; sūdzības par !

b.      (. darbību un lēmumiem 335; tās lēmumu apstiprināšana 2995.

—     pilsētu 396 (piez.), 417 (piez.); muižnieku 3% (piez.).

Barošana 3398, 3400.

Baznīcas: aizdevumu līgumu noslēgšana 3653 (piez.); vienpusējs apsolījums b. par labu 3277—3383; dāvinājumi b. par labu 4466 (2. piez.); novēlēs b. par labu 2349; b. juridiska personība 713.

—     Rīgas un citu Vidzemes pilsētu 1801.

—     Sv. Jēkaba, Rīgā 1801.

Baznīcas manta 595, 945; tās atsavināšanai

3947.

Bažas 684, 2981, 3083.

Bedres, samazgu — sk. Samazgas.

Bēgšana: kareivja 3085, parādnieka 3085.

Bencflcium dlvlsionis 4524—4530, 4534. Sk. Sadalīšana.

—     iiiventarii 401. Sk. Saraksts.

Bēniņu izbūve 1190.

BC;res sk. Apbedīšana.

Bērni: likumīgie: kas par tādiem atzīstami i 132—146, 150. vai kas tiem pielīdzināmi 1

147—150, 173; ģimenes un civilstāvokļa tiesības 150; audzināšana un uzturēšana no vecāku puses 198, 200, 2001, sk. ari Audzināšana, Uzturēšana; pārstāvība no vecāku puses 207; dzīves veida izvēle

204,    3070; tiesiski darījumi ar vecākiem 213, ar trešām personām 214, 222. 223; iestāšanās laulībā un saderināšanās 205, 2857, 2858; spēja novēlēt mantojumu 1990; atbildība noziegumu un pārkāpumu piedzinumos 222, 223; pienākumi pret vecākiem 209—212; mājas darbu izpildīšana 201; atbildība par vecāku saistībām 224; tiesība atprasīt mātes laulībā ienesto mantu 66: tiesība uz tēva mantojumu 1714—1715, 1718, 1719, 1722, 1728, 1730, 1791. 1733; tiesības uz neatņemamo dalu — sk. Neatņemamā daļa; prasības tiesība pret vecākiem 210; b. piekrišana — sk. Piekrišana.

—    sk. ari Atsevišķā manta.

—     ārlaulībā kopojoties piedzīvoti 148, 149,

151.

—    ārlaulības: kas par tādiem atzīstami i 163; viņu tiesībspeja 164; kas atzīstams par viņu tēvu 166; viuu dzīves vieta 3070; ģimenes un civilstāvokļa tiesības 166; audzināšana un uzturēšana 167 līdz 172; leģitimēšana 173, 174, 1873; adoptēšana 1831 ; likumiskās mantošanas tiesība 1872; viņu iecelšana par mantiniekiem 2103.

—     adoptēti — sk. Adopcija.

—     garā slimi 2016. izlikti 227.

—    ar viltu piegādāti 2855.

—    jaunāki par 7 gadiem 2914, 3286, 3445.

—    noi agrākās laulības (Vorkinder) 2759, 2512, 2616, 2518—2524; sk. Pielīdzināšana.

—     no jaunās laulības (Nachkinder) 2512, 2516.

—     nedzīvidzimušie 1740.

—     nepaklausīgi un stūrgalvīgi 206.

—     nodalīti — sk. Dalīšana ar bērniem.

—     pabērni (savestie b.) 258 (piez.), 1713,

1770,       2520, 2522.

—    pielīdzināti dažādu laulību b. -sk. augstāk B.: no agrākās un B.: no jaunās laulības, Pielīdzināšana.

—    savesti — sk. augstāk B.: pabērni.

—     no spēkā neesošas laulības 2001 —2003 .

—    pēc līguma noslēgšanas dzimušie 2843, 4016.

—    pēc bezbernu personas piešķirta dāvinājuma dzimušie 4490.

—     pec testamenta sastādīšanas dzimušie 2794, 2829.

—     pēc teva (vecāku)naves dzimušie 2176, 2794, 2796, 2797, 2829.

—    viena teva vai vienas t.štes — sk. Konsangvineji, Uterini. Pc-brāli un pusmāsas.

Bērnu bērni 244, 247, 1886—1887. 1928.

Bērnu dala mantojumu dalot — sk. Dalīšana ar bērniem.

Bezdarbība — sk. Palaidums,

Be/.laulība 2368.

He'zmantlnicku manta — sk. Manta: bezmantinieku.

Bezrūpība sk. Neuzmanība.

Bezsaimnieka lietas — sk. Lietas: bezsaimnieka.

Bezuzdevama lietvedība — sk. Lietvedība.

Bozuzdevuma lietvedis —sk. Lietvedis.

Bezvārda papīri — sk. Papīri: uzrādītāja.

Bezvests prombūtne — sk. Prombūtne.

Bibliotēka: piederumi 570; kā ķīlu tiesību priekšmets 1376; kā fideilcomisa priekšmets 2338.

Biedrības — sk. Sabiedriskas organizācijās.

Bildes — sk. Gleznas.

Biļetes — sk. Papīri.

Birkas 3121 (piez.).

Birža 3947 (1. piez.).

Biškopība 1176— . Sk. Servituts: biškopības.

Bites: meža 725, 726; mājas 727, 728. Sk. Servituts: biškopības.

Blaktis 4122.

Blakus lietas — sk. Lietas: blakus.

Blakus noteikumi, lēmumi 2012, 3133, 3283, 3369 (piez.).

Blakus prasījumi — sk. Prasījumi.

Blakus tiesības: 1093, 3579, 3617.

Blauko uzraksts — sk. Tālākdošana.

Bojā eja. lietas: dāvinātas lietas 4478; iznomātas vai izīrētas lietas 4075, 4085, 4086, 41018', 4154; lietošanā esošas lietas 1230; novēlē piešķirtas lietas 2241, 2822. 2835; pārdotas lietas 3836, 3863, 3867, 3912, 3918, 3919; sabiedrībā stāvošas lietas 4297, 4321; svešas lietas 875; b. e. atsvabina no pienākuma pievienot iepriekšēji saņemto 2748; b. e. iespaids;

1 uz alternatīvām saistībām 2930—2933, uz lietiskām tiesībām 868, 1273—1275;

b.      e. iespaids uz atbildību 3270, 3352; atbildība par b. e.: atvēlējumā 3773, nokavējumā 3318, 3319 ; iespaids uz pa| tapinājuma ņēmēja atbildību 3745—3747; netaisnprātīga valdītāja atbildība 910, 4596; taisnprātīga valdītāja atbildība 911, 3699.

—     parāda akta 3539; uzrādītāja papīra 3128.

—     sk. ari Nejauša bojā eja. Iznīcināšana.

Bojāšana, lietu: atbildība par tādu 50, ,910,

911,       1230, 1634, 1774, 3352, 3699, 3746, 3747, 3773, 3821, 3863, 3867, 3912, 4082, 4085. 4086, 4096, 4150, 4478, 4562, 4564, 4596; nejauša 50. 4239; iekam nosacījums piepildījies 3171.

—       sk. ari Miesas bojājums.

Bona reeeptitia 27. Sk. Atsevišķā manta: sievas.

Brala dēls. brāļa meita 249.

Brāli — sk. Radnieki.

Braucamais ce|š, tiesība uz to 1118, 1121, 1122, 1125. Sk. ari Servituts: ceļa.’

Braukšana 1121. 3391.

Braukšana pa ūdeni — Sk. Kuģošana.

Brautschatz 14. Sk. Līdzdeva, Sievas laulībā ienestā manta.

Briesmas: dāvinātāja dzīvībai draudošas

2432, 4484; īrniekam personiski draudošas 4124; valstij draudošas 210; vispā. rejas 2091, 2092, 2095.

Briesmu atsišana 875, 3080, 3444, 4590. Sk. arļ Pašaizstāvība.

Brīdinājuma zīmes un saucieni 4575.

Brīvība, personiskā: tās aprobežošana 2158; 2366, 3370; b. zaudēšana 4558.

—     sk. Gribas brīvība, Spaidi.

Buras 571.

Biirgerliche Friichte 755. Sk. Augli.

Būtība: nekustamas mantas (Erbname) 942, 947, 951.

-tiesisku darījumu — sk. Tiesiski darījumi.

Būve: tiesība celt b. 878, 879, 1003; nodegušas vai sabrukušas ēkas jauna b. 1420; augstaka par kaimiņa ēku 1196; pārkaru pār kaimiņa īpašumu 1190: tiesība atbalstīt ēkas uz kaimiņa b. 1183 līdz 1187. Sk. Ēkas, Novākšana.

Būvkoki — sk. Koki.

Būvmateriāli 563, 776, 776, 12.34. 4230.

Būvuzņēmēji 4226 (piez.).

c.

Caurbraucainā telpa upēs 1023, 1024.

Caurbraucēji ļ— sk. Ceļinieki.

Caurejamā telpa zivīm upēs 1023, 1024.

Caurules: jumta notekai 1191, 1192; ūdensvada 1150.

Causa 547; sk. Lietas: blakus.

Ceļa servituts — sk. Servituts: ceļa.

Celi, privāti un publiski 1118—1126, 4568.

Ceļinieki 3074. 3817—3828.

Ceļojoši aktieri 2015.

Cena: augstākā 791, 792, 1389 (2. piez.). 3320, 4564; cieši nenoteikta 3455; cieši noteicama 3455; divkārša 3455; kopīga, par lietu kopību (Aversionskauf, Kauf in Bausch und Bogen) 3238, 3857; pirkuma — sk. Pirkuma maksa; uz personīgam tieksmēm dibinātā (pretium affectionis) 381, 585, 588, 3454; sevišķā 585, 587, 3454; tirgus (parastā) — sk. Tirgus cena; vietējā 3458; c. samazinājums 3451.

—      sk. ari Novērtēšana, Vērtība.

Cenas samazināšanas prasība — sk. Prasība: cenas samazināšanas.

Cenu rādītājs 3853.

Centība, cītība 2611, 3862, 4278, 4281. Sk. ari Rūpība.

Cerības pirkums — sk. Pirkums: cerības.

Cessio —sk. Tālākdošana.

Cienība 2984; bērnu pret vecākiem un aizbildņiem 209, 210, 337.

Cīkstoni, zvēru 2015.

Cilts 246, 261, 1811, 1889; sieviešu c. 260; vīriešu c. 260. Sk. Oimene.

Ciltsīpašumi: to mantošana 1874, 1876, 2663, 2749; rīkojums par tiem nāves gadījumam 2002, 2003, 2007, 2020, 2021.

Ciltsmantojuma īpašumi 2501—2510, — sk. Ciltsmantojuma savienības.

Ciltsmantojuma savienības: jēdziens 2501; priekšmets 2502; spēja nodibināt 2502; forma 2502, 2503; c. īpašumu mantošana 2504, 2505, 2508—2510; to atsavināšana 2506, 2507; atbildība par parādiem 2510, 2663 (piez.).

Ciltstēvs 245, 255.

Cirsma 1164.

Connexitāt 3382. Sk. Sakars; tiesību.

Consolidatio (Cotifusio) 1131, 1421. Sk. Sakritums: tiesību un pienākumi:.

Correal 3335 (pie?

Culpa — sk. Neuzmanība.

Cūkas 11.30.

Cūkkūtis 988.

Cunitu nolikums — sk. Nolikums; cunftu, č.

Čeks 3121 (piez.).

Cinas 2645.

D.

Dabas spēki, ārkārtēji notikumi 663. 1000, 3228, 4075.

Dabas zinātniskie krājumi 570.

Daļa: domājamā — sk. Domājamā daļa.

—     neatņemama — sk. Neatņemamā daļa.

Daļas, lietas: atbildība par trūkumiem un

īpašībām 3269; attiesājot 3239; lietas d. iegūšana_ uz noilguma pamata 845; lietas domajamās d. 789, sk. Domājamās

, daļas.

—     tiesisko darījumu — sk. Tiesiskie darījumi.

Dalīšana ar bērniem; 1712, 1721—1738, 1753, 1755—1782, 1788, 1791—1795, 1807—1812,

1823,       1824, 1826, 1828—1834; d. neizdarīšanas sekas attiecība uz vecāku varu 240; d. sekas attiecībā uz mantošanas kārtību 1812. 1901, 1906—1910, 1912,

1913,      1932, 1936, 1947—1953.

—     sk. ari Nodrošinājums.

—     mantojuma: 1880—1953, 2685—2744; kas var prasīt d. 2685i—2691; priekšmets 2692—2694; veidi un forma 2695, 2698', 2699, 2735—2737; nekustamas mantas d. 2702—2706, pilsētās 2723—2729, muižu 1897, 1906—1910, 1912, 2702—2722; m. d. sekas 2738—2744; laiks, kurš noteic m. d. kārtību 1892; m. d. termiņš 2686; viena, vai vairāku mantinieku nodalīšana 2687; m. d. daļās 2124—2134, 2698, 2889—2896; m. d. zinama mera daļas, kā ari nenoteicot tādas 2130, 2132—2134, 2698, 2893; m. d. mājas kārtībā 2695, 2698; m. d. tiesas ceļā 2695, 2698, 2699: papildu d. 2744; m. d. pēc linijām 1905.

1914,      1934, 1940, 2717; m. d. pēc šķirām 2127. 2128; m. d. pēc cilšu skaita 1889, 1902. 1927, 1929. 1933, 1909, 2698, 2®85: m. d. pēc galvām 1889, 1896, 1807, 1902.

1905,       1927, 1939, 1950. 1953, 2126, 2128, 2132, 2135, -2698, 2885; m. d. piedaloties aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošām personām 2688, 2695; m. d. ar nosacījumu 2743; atbildība 3215; m. d. apstrīdēšana 2740—2742; m. d. aizliegums 2689^ 2690, 2729; testamenta izpildītāja pienākums 2457.

—      starp pārdzīvojušo no vecākiem un bērniem — sk. augstāk D. ar bērniem.

—      sk. ari Atdalīšana, Izdalījuma līgums. Nodalīšana, Sadalīšana.

—      starp kopīpašniekiem 940, 941, 1253, 3215.

Daļu noma 4034, 4080.

Dambji, aizsprostojumi 997—1002, 1025, 1027, 1047—1051.

Damnum emergens 3437; sk. Zaudējums: -pozitīvs.

Darba devējs 4192, 4196—4202, 4204—4207, 4210—4213, 4218—4225.

Darba līgums (personiska d.): 4172—4191; jēdziens 4172; priekšmets 4173 un 1.—3. piez., darbinieka pienākumi 3447. 4176—4181; darba devēja pienākumi 3447, 4182—4185; kluss d. 1. atjaunojums 4187; darbs, kurš prasa sevišķu lietas pazīšanu, mākslu vai zinātnisku izglītību 4173 un 1.—3. piez.; līguma izbeigšanās 4186—4191.

—      sk. ari Kalpotaju līgums.

Darba inaksa — sk. Izstrādāšanas maksa.

Darba rīki 566, 573, 4179, 4251.

Darbi, māju; bērnu d. priekš vecākiem 201. Sk. Kalpotāju līgums.

Darbība: var būt apstiprinoša un noliedzoša 2919, .3284 (piez.); sk. Palaidums; d. kā novēlēs priekšmets 2158; d. kā prasījuma priekšmets 2907, 2919.

—     atļauta 2909, 2947, 3276—3283, 3444,

3547,        4369.

—      neatļauta 2908, 2922. 2947. 3284—3330, 3350, 3391, 3438. 3446, 3460, 3467, 3547.

3601.,       4202, 4370, 4552—4566. sk. tiesību aizskārums.

—      kaitīga un bīstama 3296, 4202.

—      par klusu gribas izteikumu uzskatama 2939.

—      ar materialu vērtību 2907.

—      netikumīga 2992, 3159, 3184, 4370.

—      pretlikumīga 3159 , 3184, 3185. 3287. .3449, 4600.

—      paša 2947, 2959,

ļ — nomājot un īrējot 4036.

—     sveša 2941.

—   vienpusēja 3547.

Darbības spēja — sk. Rīcības spēja. Tiesībspēja.

Darbuzņēmējs 4226; viņa pienākumi 4228 līdz 424Ц viņa atbildība 4234—4241.

Darbuzņēmuma līgums 4023, 4173 (2. piez.), 4226—4253, 4255; jēdziens un būtība 4226, 4227; atšķirība no pirkuma līguma 4229; darba nodošana trešām personām 4234; izpildīšanas laiks 4233; materiala apgādāšana 4229—4232; kā publiskas izsoles priekšmets 3944 (piez.); izbeigšanās 4252, 4253.

—    sk. Darbuzņēmējs, Pasūtītājs. .

Dārglietas 367, 381, 570, 1723, 1796, 1799,

2338, 3950.

Darījumi: tikai izskata pec (fiktīvi) 2951, 2952, 3S48, 4036.

Darvas un deguta tecinašana 1067.

Dārzkopībā 555.

Dārznieki 4192 (piez.).

Dārzs: kā ēkas piederums 567; lietošanā izdots 1235; d—ā atrasti sveši lopi 3390; ūdensvada virzīšana caur dārza atrašanas vietu 1149.

Datums — sk. Diena.

Daudzums 22.17 , 2253, 2265, 2273, 2275, 2-349, 2925, 3794; maldība attiecība uz d. 2969.

—      sk. ari Skaits.

Dāvanas: kāzu 28, 129—131, 3706.

—      laulāto starpā — sk. Dāvinājums.

—      saderināto starpā — sk. d. kāzu.'

Dāvinājums: jēdziens 4464; veidi 4465.

—      aizbildņa piešķirts 402.

-    aizdevuma līgumā 3654. atlīdzības nozīmē 4503, 4504.

—      baznīcām un labdarīgām iestādēm par labu 4466 (2. piez.).

—      dzīvo starpā: kas var dāvināt 4466; d. Driekšmets 28, 110—113, 115, 116, 1427, .3995 (piez.), 4136, 4467, 4468, 4491; forma 113, 4470—4472; sekas 1619, 2011, 2963, 3417 , 4475'—4480; atsaukšana 114, 4482, 4484—4490, 449S, 4504; sevišķie veidi 4491—4504.

—      ieķīlātas lietas 1488.

-   kā kreditora bezatlīdzības atteikšanās no sava prasījuma 3573; sk. ari Pirkums: draudzības.

laulāto starpā 28. 110—114, 116, 123. visas mantas 4491—4494.

—   mantojot pēc līguma 2493, 2499.1 mūža rentes 3995 (piez.).

— nāves gadījumam: jēdziens 2421, 2499; attiecība pret testamentu 2430; ieskaitīšana neatņemamā daļā 2011; kas tādu var piešķirt 2424; priekšmets 2425, 3603; forma 2426; atsaukšana 242-7, 2431; aprobežojumi 2428, 2493; atbildība pret kreditoriem 2666; sekas 2422, 2423,1 2429; izbeigšanās 2431. 2432., 3707. i

I — pirkuma līgumā 3842, 3848.

—         sabiedrības līgumā 4270.

—         saderināto starpā 129-—131, 3706.

—         kasnodibina tiesību kopību 4336.

—         ar uzlikumu 4465, 4495—4502.

—         vecāku, bērniem 2752, 2757.

Dažas (einige, etliche) dienas, nedēļas u. 1.1.

3199.

Deguta tecinašana 1057.

Degvīna dedzināšana 4026; tās ietaises 564.

Dejectlo, dejiciens — sk. Izstumšana no valdīšanas.

Delatio 2491 — sk. Mantojuma līgums.

Dēls 231, 232, 244, 2015; viņa tiesības uz mantojumu 1728, 1730, 1897, 1928—1932, 2756.

Denunciācijā — sk. Nosūdzejums.

Deponešana — sk. Iesniegšana.

Depositio 3,522. sk. Iesniegšana: prasījuma priekšmeta.

Depozits — sk. Glabājums.

Derelictio — sk. Atmešana.

Derības 4353—4358.

Desmite no zemes īpašuma, pienākums maksāt to 4034 (piez.).

Detentor 626, sk. Turētājs.

Devumi, termiņu — sk. Mūža rente, Nastas: termiņu, Novele: termiņu devumi.

Diena: 3047, 3048.

—         lielgada liekā 853.

—         un mēnesis, neapzīmējot gadu 3198,

—         nāves 1691, 2403; pieņemamā nāves d.

526,     1691.

—         tās nenoteikšana sastadot dokumentu 2084, :3041.

—         sk. aqi Jāņu dietl a, Termiņi: dienām,

Dieiiestpersona 4557 (piez.).

Dienests 206, 220, 239, 330. 469, 3069, 3081, 3087; valsts d. 2-06, 220, 239. 330. 469,

2758,4194; kara d. 220, 2758; sabiedrisks 220, 330, 4194; privāts 239, 4194.

Dieninieks 4173 (1. piez.).

Dīglis — sk. Bērni: ārlaulībā kopojoties piedzīvoti, Ieņemtie, Kopošanās.

Dlsponenti 4173 (1. piez.).

Dokumenti (akti): to forma 3035—3038, 3040—3045; kādā valodā sastādami 3039; parakstīšana 2942, 3036—3038; parakstīšanas nozīme 2942; tāļākdošana 3472; d. uzrādīšana 4593 (piez.); akti, ar kuriem sieva stājas ' saistībās attiecībā uz savu atsevišķo mantu 29; mantojuma izdalīšanas 2735—2737; kā mantojuma piederums 2731—2734; naudas d. 485; nomas (ietās 4052; par nekustama īpašuma piederumiem atzīstamie 572 un piez., servitutu 1262; zemes un māju 808.

—         sk. kri Iztulkošana. Parada akts.

Dolus — sk. Ļauns nolūks, Viltus.

: Domājamā dala: atraitnim mantojot 1753. 17881800, 1805, 1825—1827; atraitnei

mantojot 1715, 1717, 1718, 1805, 1825 līdz 1827; beriliem mantojot 1715, 1717, 1718,

1753,       1788, 1800. 1805, 1825—1827; kopīpašuma 789, 927 , 938; mantas kopība 69; sabiedrībā 4267.

Domu veids: testatora 2473; tiesiska darījuma sastādītāja 3097.

Domici] — sk. Dzīves vieta.

Dominanti utile 942. ,Sk. īpašums; pilnīgs, Īpašumtiesīga lietošana.

Draudi 684, 2981, 2983; sk. ari Spaidi.

Draudzības pirkums — sk. Pirkums: draudzības.

Drēbes 1246. 1931.

Drošība — sk. Nodrošinājums, Risks.

Drupas — sk. Ēkas.

Druvas 3390, 3391. Sk. Lauki.

Dūmi 987.

Dusmas, lielas 2107, 2914.

Dusulis zirgam 3252.

Dvīni, trīnīši u. t. t. 2176, 2719 (piez.), 2797,

Dzelzsceli 3283 (2. piez.), 4254 (2. piez.).

Dzenulis 2112, 2965.

Dzertuves 3828.

Dzērums — sk. Piedzērums.

Dzēšana: galvenas saistības 3423; hipotēkas 1597—1602; viena prasījuma ar otru — sk. Ieskaits.

Dzimšana: likumīga 13i2—150; tās pieņēmums 134—136; pierādījumi 138, 139. 146; tās iespaids: uz laulāto mantiskām tiesībām 1710, 1711, 1736. 1752, 1770, 178S, 1791, 1805; 1822, uz mantojuma līgumu 2843, uz mūža rentes līgumu 4016.

—     ārlaulībā 163; tai nav iespaida uz ārlaulībā dzimušā tiesībspēju 164.

—     sk. ari Bērni.

Dzimta 5; sk. Oimerie.

Dzimtsīpašums — sk. īpašums: mantots.

Dzimtskīlu valdīšana IV (2. piez.). 1730,

1897.

Dziintsmuižas 1900, 1914—1917; sk. ari Ipa! šums: mantots.

Dzimtsnoma — sk. Noma: dzjmtšnoma.

Dzimtsnomnieks — sk. Noma; dzimtsnoma.

Dzimums, vīriešu un sieviešu 1894, 193S; ‘ sk. Vīrietis, Sieviete.

Dzina — sk. Dzenulis.

Dzirdināšana, lopu 1015, 1146, 1154, 1155.

Dzirksteles 989.

Dzirnavas: vit.iu ierīkošana un uzturēšana 1027, 1047, 1048; aprobežojumi lietošanā 1050—1052.

Dzīves veids: tā izvēle 202, 204, 344 , 346, 2756, 4016; labošanās 2017,

Dzīves vieta, uzturēšanās vieta: 3065 līdz 3074; jēdziens 3066; tiesību piemērošana atkarājas no dz. v. I, XXVII— XXIX, XXXI, XXXIV.

—     labprātīga 3066—3068; dz, v. atstāšana 3071, 3074; dz. v. maina XXIX. 40, 330, 2366, 3067, 3072.

—      parmaii.ius vairakās vietās XXXIV, 3073.

—      saistoša 8, 208, 2366, 3066. 3069, 3070, 3082; s. dz. v. maiņa 3072.

—      persona bez dz. v. 3074; aiziešana no dz. v, 516; atrašanās ārpus dz. v. (prombūtne) 3077. Sk. Prombūtne.

—      sk. ari Dzīvokļa tiesība.

Dzīvība: tās apdraudējums 2016, 2016, 4484; sk. ari Mūža ilgums.

Dzīvnieki — sk. Kustoņi, Mājkustoņi.

Dzīvokla tiesība 1247—1250, 1292, 2282.

Dzīvoklis 1803, 3826, 4070 , 4123, 4192. Sk. Dzīvokļa tiesība, Ēkas.

Dzīvsētas 1006.

E.

Ēdamvielas 1274,

Ēdiens 4192. Sk. Uzturs.

Ehestiitung — sk. Laulības nolīgums. Einkindschaft — sk. Pielīdzināšana. Einstaudsgeid 4147.

Ēkas (mājas, nami, būves): to celšana 395, 771—776, 878, 879, 985—993, 1003, 1181 līdz 1187, 1197, 1241, 1258, 1263, 1267, 4055; to attiecības pret zemes gabalu, uz kura tās celtas 771, 774, 776; to celšana par ļaunu servituta baudītājam 1267.

—      ka fabrikās piederumi 573.

—      izmešana, izliešana u. t, t. no e, 4567 līdz 4576.

—      kaimiņiem bīstamas un apgrūtinošas

—      uz kaimiņa būves atbalstītas 1183 līdz 1187;

987—993.

lietošanas tiesībām padotas 1226, 12-27, 1231, 1233, 1234, 1241, 1243.

—      pie muižām piederīgas 2719, 4091.

-novākšana — sk. Novākšana.

—      e. piederumi 562—564, 567, 572, 3875.

—      pilsētas, namsaimnieku pienākums tās uzturēt 982—984.

—      no sveša materiala uzceltas 775, 776.

—      uz svešas zemes uzceltas 772—774, 776.

—      aizliegums virzīt ūdensvadus e. atrašanās viefā 1149.

—      vecu ēku atliekas 980, 981.

—      kaitējums no vecām e. 382, 982—984, 1233.

Eksperti — sk. Lietpratēji.

Eksploataciia, dzelzscelu 3283 (2. piez.). Ekspropriācijā 868.

E|(a 2265.

Eukitrs 571.

Entwдhrung (evictio) 2237, sk. Attiesājams. Erbegeld — sk. Mantojuma nauda. Erbeinsetzungsvertrag 1700, sk. Mantojuma līgums.

Erbname (nekustamas mantas būtība) 942. 947, 951.

Erbverbriiderunjt — sk. Ciltsmantojuma savienība.

Erbverzicht 2763, sk. Atteikšanās: no mantojuma.

Evictio (Entwдhrung) 2237, sk. Attiesājums.

Evikclja — sk. Attiesājums.

Expromissorischer Bьrge, expromissorischer Cavent — sk. Galvinieks.

Expropriatlo 868 (6. ftiez.) — sk. Atsavināšana : īpašuma. '

Ezeri 1011, 1028, 1033.

Ežas — sk. Robežas.

F.

Fabrikanti 4226 (piez.).

Fabrikas 393, 573, 987, 1376, 4173 (3. piez.).

Fabrikas izstrādājumi 573.

Fabrikas strādnieki 4173 (1, un 3. piez.).

Faktūras 805; sk. Rēķini.

Falcldische Quart — sk. Kvarta: falcidiskā.

Fasade — sk. Nama priekšpuse.

Faustpfand 1336 sk. Ķīla: rokas.

Fideikomisarijs: jēdziens 2317; f„ kuram uzlikts izpildīt fideikomisu 2318, 2325, 2335; viiļa tiesības 2321, 2323—2327, 2329, 2330, 2335, 2091; viņa pienākumi •2324, 2325, 2331—2338; atbildība 2322; attiecības pret līgumisko mantinieku 2498.

Fideikomiss: ģimenes: 2337—2347; jēdziens 2337; priekšmets 2338; forma 2339; f. atsavināšanas spēkā neesamība 544 (piez.), 2342; mantošanas kārtība 2014 (piez.), 2340, 2690 (piez.); f. ieguvēja tiesības 2341, 2342, 2345; viņa pienākumi 2341, 2343, 2344; f. valdītāja maksātnespēja 2345; f. dzēšana 2346, 2347.

—     mantojuma: 2317—2357; jēdziens 2317; priekšmets 2317, 231«, 2323, 2329; tā izdošana 2319, 2323—2336, 2586, 2883; f. priekšmeta noteikšana 2318, mantojuma līgumā noteiktais f. 2498.

—      sk. ari Fideikomisarijs, Fiduciarijs.

—      mūžīgs 2337 , 2348—2357; sk. ari Iestādes: labdarīgas.

Fideikomltents 2317.

Fiduciarijs 2317; viņa tiesības 2319—2321, 2328, 2334,. 2335; vioa pienākumi 2319, 2323. 2326, 2327. 2329 . 2330. 2883t viņa atbildība 2322.

Fiktivi darījumi — sk. Darījumi tikai izskata pēc.

Fisks sk. Valsts.

Fiziska vara par lietu 637, 659, 661, 663, 664.

Forma tiesiskiem darījumiem 2993—3045; pēc kādiem likumiem tā apspriežama XXXVI,

—      sk. Tiesiski darījumi.

Freimdschaitskauf 1625, sk. Pirkums: draudzības.

G.

Gadījums — sk. Nejaušība.

Gads 854, 3047, 3053.

—      atraitnes — sk. Termiņgads.

—      lielais — sk. Lielgads.

—      saimnieciskais 1974, 1975 , 4104,

—      sēru — sk. Sēru gads.

—      ša.ubatni noteikts 3198.

—      termiņa — sk. Termiņgads.

—      sk. ari Termiņi; gadiem.

Gaisa izplatījums 877.

Gaisa plūsme 1003.

Gaisma, tiesība uz to 879, 992, 1197.

Galvenā lieta: jēdziens 547; tās būtiskie piederumi 548, 551, 552; tās cena, novērtējot zaudējumu 3451.

Galvinieks: viņa pienākumi 4509—4516; g. tiesības: pret kreditoru 3558, 3692, 4517 līdz 4536, 4543, 4548, pret galveno parādnieku 1464', 3224, 4537—4544; g. tiesība pieteikt ieskaitam parādnieka prasījumus 3558; g—a piešķirta parādu novēlē 2305.; g. atbildība 4505. 4513, 4518. 4525; vairaku līdzgalvinieku attiecības 4514, 4524—4534i. tiesību un pienākumu pāreja uz mantiniekiem 4516, 4536; apsolījums gādāt par sevi g—u 3146; g. attiecības pret ķīlu tiesībām 1445, 1447. 1464.

—      ka pats paradnieks (Selbstschuldner. expromissorischer Bьrge, expr. Cavent) 4620.

—      ātgalvinļieks 4544.

—      galvinieka 4515, 4530 (piez.).

—      sk. ari Līdzgalvinieki.

Galvojums: jēdziens 4505; kas var dot g. 4506; g. apjoms 4507; g. nepieciešamības gadījumam 4518; g. forma 4508; g. priekšmets 3355, 3882, 4510, 4513; nosacīts g. 4511, 4528; beznosacījuma g. 4509, 4528; kluss 4372, 4508; uz zināmu laiku 4550; kā dāvinājums 4546; nedroša aizbildņa 480; kurš Dārtrauc noilgumu 3634; nomā un īrē 4107; g. izbeigšanās 2299 , 3541, 3543, 3579, 4545—4550.

Ganampulks 1132, 1133, 1137, 1235, 1376,

3858,        41-55—4171. sk. ari lāpi, Servituts: ganību.

Ganības, tīrumi 1127—1138, 3390, 3391, 4161. Sk. Servituts: ganību.

Ganību servituts — sk. Servituts: ganību.

Garā slimie: viņu tiesībspēja un darbības spēja 315. 672, 1988, 2064, 2914, 3087, 3090, 3118; iespaids uz noilgumu 858: g. s.„ par kuriem radnieki nerūpējas 2015, 2016, 2867; gādība par g. s. 268. 493, 498—505; stāšanās viņu vietā mantošanā 2624, 2650; vājprātības iespaids uz dāvinājumu 4471; īpašuma iegūšana 711; vainas nepieskaitāmībā g. s. 3286, 3445.

Garīdzniecības personas III (2. piez.); viņu mantiskās tiesības laulībā 67—78; laulāto mantošanas tiesība 1801—1814; aizbildnības uzņemšanās 322; jamata 'atstāšana 77.

Gebrauch 4027.

Generalhipoteka 1391 (piez.). Oeneraipilnvara — sk. Pilnvarojums; General-.

Gesammthandgenossen, Gesammthandstiftung — sk. Ciltsmāntojuma savienība. Ģimene: jēdziens 261, 262; liela ģ. 330; iestāšanās &amp;—ē 187; promesošā k. 3081. Ģimenes dzīve, izdevumi tai 46, sk. Izdevumi.

Ģimenes fideikomiss — sk. Fideikomiss: ģimenes.

Ģimenes tiesības 160, 166, 17'3, 167, 169, 226.

Glabajums (glabašana) 3777—3814; jēdziens 3777; iepriekšēja vienošanās 3778; priekšmets 3780, 3764. 3811-3014; g. nenoilgst 831; bezmaksas glabāšana 3781; atlīdzība 377», 3781, 3786', 3789, 3796, 3803—380-5, 3807; glabatāja pienākumi 3782—3801; viņa atbildība 3785 līdz 3789, 3609, 3824; lietas atdošana 3555 , 3790—3797, 3800, 3808; g. devēja pienākumi 3797, 3802—3805; g. devēja mantinieki 3801; glabātāja mantinieki 3798—3800, 3810; vairāku g. devēju un vairāku glabātāju attiecības 3336, 3806 līdz 3810; g. līguma pārvēršana aizdevuma līgumā 3811—3814.

Cilabāšana — sk. Apsardzība. Glabajums, Iesniegšana glabāšanai.

Slabātuves 570.

Jleznas 1376, 3897. jlezmi galerijas 2338. lliemēžnicas 729.

ioda aizskārums 145, 207. 340, 20)5, 2856, 3370, 4484. 4560, -4661. jodbijība — sk. Cienība, jottespfennig oder Kirchengelder 3012 (paskaidr.).Sk. Iemaksa, iovis 4157.

irāmatas: aizliegtas 2693.

—     aktu 2029.

—     baznīcas (metriskās) 146.

—      zemes — sk. Zemes grāmatas, irāmatvedis 414, 4173 (1. piez.).

irāvji un kanali 880. 1006, 1044, 1150, 1195. iribas brīvība: jēdziens 2912, 2914; aprobežojumi 2914—2916; dāvinot 4471; iegūstot īpašumu 710—712, 802; iegūstot valdīšanu 629—631, 647; izbeidzot valdīšanu 667; testamentiem 1984—1992; nosacītiem līgumiem 3161; g: b. trūkums 353, 631, 647, 711.

—     sk. ari Maldība, Viltus.

iribas izteikums tiesiskos darījumos: 2911, 2936—2952. .3105; tā forma 2943, 2950 līdz 2952. Sk, ari Vienošanas.

-brīvs 2106—2113, 2953.

—     noteikti izsacīts 1469, 2625, 2631, 26,%, 2820, 2937, 2938, 2943, 2947 , 3586.

—     kluss 665. 1469. 2625, 277, 2809. 2815, 2820, 2937, 2939—2943, 2947 , 3571, 440S.

—     noteikts 2114 , 2821, 2915; tā sekas 2943,

3096.       _ •*». 1

—     apmierinot paradu saistību 3491.

—     nāves gadījumam (pēdējās gr. Izteikums) — sk. Taitaments.

—     vienpusējs 830, 1981—1983, 2910.

—     ar zīmēm 2938.

—        sk. ari Gribas brīvība. . Grūtniecība: tās ilgums 134, 135; šķirtus

sievas g. 140—145; šķirta vīra apliecinājums par sievas g. 145; atraitnes k.

144, 1710, 1740, 1791, 1824, 2662.

Gultne — sk. Upe.

Gūstekni 3087. 3090.

Gustība. atsvabināšana no tās 72, 2015, 201 (&gt;.

Handschlag — sk. Rokā iesišana.

Harnischgelder 3012 (paskaidr.). Sk. Iemaksa. ,'Ļ 1

Hipotēka: Jēdziens 1336, 1357 (piez.); kus var stāties h. saistībā 83,1329,1715,2321, I 3943, 4142; h. nodibināšanas forma 1389 (2. piez.). 1570; uz h. neattiecas noilgums 1383, 1422 (piez.), 1423 (pie/.), 1424 (piez.), 1597, 3636; h. pirmtiesību 1351; servituti ar h. apgrūtinātā nekustamā īpašumā 1260.

—     ģenera!1391 (piez.).

—     klusa 1403, 1404; sk. ari Ķīlu tiesības,

—     kredit1337 (piez.).

—     uz kustamu mantu 1389 (2, piez.), 1391 (piez.).

—     uz izpērkamu nekustamu mantu 1635.

—     privātu 404. 1391 (piez.).

—     publiska, uz nekustamu mantu 1393, 1569—1580; kādus prasījumus var celt 1574—1577; pārjaunojums 1589—1594; ar h. apgrūtinātas nekustamas mautus atsavināšana 1595—1602, 3967.

—     special1372.

Hipotēku grāmatas — sk. Zemes giāmatus,

Hoffnungskauf — sk. Pirkums; cerības.

I.

Ideālā dala — sk. Domā amā dala.

Identitāte 2063, 2964. 29o6, 2968, 3657.

Iecelšana ^»sk. Mantinieka iecelšana.

Iedomājamā dala — sk. Domājamā dala.

Iedošana — sk. Glabājums, Nodošana,

Iedzīvošanās (labums) 56, 222, 3,55, 381, 509, 527. 574, 770, 775, 783, 793, 873, 1000, 1208, 2109, 2610, 2612, 2753, 3581, 3652, 3734—-3'? 36, 3964, 4211, 4249, 4271, 4295, 4315 4331, 4424. 4425, 4429, 4432, 4439, 44??. 4600.

Iegriba — sk. Patvaļa.

Ieguldījums — sk. Sabiedrība.

Ieķīlātājs 1474, 1496, 1498: viņa tiesība uz ieķīlāto lietu 1437—1440. 1454, 1484; izpirkuma tiesība 1485; atbildība par attiesājumu 1461, 3215, 3223; solidārā atbildība 1347; ic. mantinieki 1346.

Iela 99,3.

Iemaksa, koroborējot pirkuma aktu 3012 (paskaidr.).

Ienākumi 374, 393, 395, 417, 1208. Sk. ari Augli.

Ienāši, ļaunie galvas 3252.

Ieņemtie (mātes miesās) 132, 134, 1391 , 147, 1695, 18i93, 3087, 3090.

Ienesta manta (laulība) — sk. Sievas laulibā ienesta manta. Vīra, Bērnu.

Ieplēšana, parāda akta 3539.

Iepriekšējas norunas 3000, 3132, 3133, 3140.

Ierēdni VIJI, 3045.

Ierunas: aizbildnībā 440, 488; galvinieka pret kreditoru 4517, 4534, 4542; izstumjot no valdīšanas 688, 693, 694; par līguma neizpildīšanu 3213, 3266; parādnieku pēc uzrādītāja papīriem 3125; tās personas parādnieka, kurai kautkas dots tālāk 3480; personiska rakstura 4517; nokavēts prasījums, pieteikts kā ieskaita ieruna 3639; prasījumus pārjaunojot 3590 , 3592. Sk. ari Iebilduma tiesība, Noraides.

Ieskaits 3545—3564; jēdziens 3545; noteikumi 3546—3558; uzstādīšana ieskaitam 3343, 3346, 3480, 3546, 3559, 3560; sekas 3561—3564; ie. noraidīšana 3563.

—     nokavēta prasījuma 3639.

—     izpildot līgumu, kas nodrošināts ar rokas naudu 3364; konkursā 3558 (piez.); ļaunprātība 3291; mantojuma prasībā 2615; pielaižot neuzmanību 3303; nokavējumā 3328, 3329; uzstādīšanas laika paiaidums 3562; pieviļot 21980; prasījumu šķiras vienādība 3546, 3547; pretprasījuma neapstrīdamība 3546, 3552, 3560; sabiedrībā 4281; spēles līgumā 4313; termiņu iestašanās prasījumiem 3546, 3553.

Ieskats: lietpratēja 3854; priekšniecības 2349; starpnieka 23; trešās personas 2152 (2. piez.). 2925, 4243.

—     tiesas 153,169, 73B, 987, 2018, &gt;21217, 2915, 3133, 3198. 3455, 3501, 3507, 3836, 4039, 4112, 4189'1 , 4341, 4354, 4408, 4552; 4555,

4557,         4558, 4560.

Iesniegšana glabāšanai: testamenta, notaram 2033—2038, 2445.

—     tiesai: izpirkuma sumas 1623; glabajuma lietas 3802, 3806; prasīiuma priekšmeta (depositio) 3325 (piez.), 3327, 3522 līdz 3524, 3540. 3802, 3808, 4537.

Vietējie civillikumi.

35

Iestādes, it īpaši labdarīgas un visparderīgas: to nodibināšana ar testamentu 1998. 2000, 2002, 2178, 2198, 2316 (piez.). 2348—2357; apsolījums tām par labu 3277—3279; dāvināšana labd. iestādēm par labu 4416 (2. piez.); novēlēs tām 2829; viņu personiskās tiesības 635, 2351; viņu tiesības un atvieglojumi 713, 2868—2870, 3012_ (piez.), 3057, 3090, 3092; iestādes mērķa izbeigšana 2357.

—     publiskas: viņu manta 590. 595; vii.ni mantošanas tiesības 1705, 1706; attiecības pret testamentu izpildītājiem 2456.

—     sk. ari Juridiskas personas.

Iestajsuma 2702 (piez.).

Iestāšanās mantošanas tiesībās — sk. Mantošana, Mantojums.

Ieteikums 2152 (1. piez.), 4374, 4417, 4418.

Ievainojumi 4212.

Ievešana tiesību valdīšanā 657; iegūstot īpašumu 808, 814.

Ievešana: zemes grāmatās —sk. Zemes grāmatas.

—     aktu grāmatā, testamenta 2029.

Ikru laišana 1038, 1052.

Illata — sk. Sievas laulībā ienestā manta.

Industrialfrьchte 754. Sk. Augli

Ingrosacija (intabulacija) 1569—1580, 3002. Sk. Hipotēka, Zemes grāmatas.

Ingrosacijas_ grāmatas — sk. Hipotēka, Zemes grāmatas.

Inhaberpapiere (papier au porteur) 3121. Sk. Papīri: uzrādītāja.

Instrukcija: ev.-luteraņu baznīcas garīdzniecībai 2.

—     pilnvarniekam, slepena 4402.

Instrumenti — sk. Darba rīki.

Intabnlacijh — sk. Ingrosacija.

Interese, personīga 2942.

Interesse 3437; sk. Zaudējumi.

Interusurium 3510.

Intestatcodiclll 2434. Sk. Kodicils.

Inventars, zemes īpašuma: 566, 808, 1212,

1,376. 1724, 4032, ,4086, 4096; kuģa 571; mantojuma pieņemšana ar i. tiesību 1821, 1970, 2316, 2649—2657.

—     sk. ari Saraksts.

īpašības: lietu 2-967. 3254, 3257.

—     personīgās 2167, 2966, 3212.

īpašnieks: viņa tiesības 871—880, 1254 līdz

1258; aizlieguma tiesība 724, 725, 729,

874,      1031; viņa pienākumi 576, 1240 līdz 1243.

—     sk. ari Lauku īpašumi. Muižas.

—     nekustamas mantas: kas ātzīstams par tādu 812; tiesība uz zemes virsmu, gaisa izplatījumu virs tās un zemes iekšieni 877; tiesība uz uzceltām ēkām 771 līdz 776, uz iesētiem un iestādītiem augiem 777—788, uz zemē atrastu apslēptu mantu 745—74i7, aizlieguma tiesība attiecībā uz kustoņu ķeršanu un medīšanu 724. 725, 1031.

—     pilnīgs 942.

—     virsīpašnieks 946 , 949 , 951.

—sk. ari īpašums. Ipašumtiesīgs lietotājs. Tpašuraa prasība — sk. Prasība: īpašuma, īpašuma tiesības uz lietu, kura pieder vairākām personām katrai visumā 927 (3. piez.).

īpašums: jēdziens 707; priekšmets 709, 821; tiesība turēt savās rokās vienam pašam 871. 874; ī. prasība — sk. Prasība: īpašuma.

—       iegūšana: spēja ī. iegūt 710—713, 2641; i; iegūšanas veidi 714—736, 839—866,

2640,         sk. augļi, Ķīlāšana, Mantošana, Noilgums, Pieaugums, Piegūšana, Sagrābšana, Nodošana; iegūšana caur citām personām 711, 712.

—       aprobežojumi: pēc likuma 708, 953—955, 979; pēc tiesas sprieduma 953, 956, 959, 979; pēc privātas gribas 708, 953, 957 līdz 969; gar dzelzsceļu līnijām esošu zemju īpašnieku aprobežojumi 979

’ (pie?.); sk. ari Aprobežojumi īpašuma tiesības. Atsavinašana: tās aizliegums.

—       atsavināšana — sk. Atsavināšana.

—       izbeigšanās 717, 867—870 ; bez īpašnieka gribas 868; i. tiesības pārnesot uz citu personu 867; lietu atmetot 867, 1187.

—      atceļams 898, 3S43.

—      ar atceļošu nosacījumu vai uz noteiktu laiku iegūts 868.

cilts sk. Ciltsīpašums.

—       dalīts 942—952; nodibināšana 943, 944; izbeigšana 952; sk. ari Lietošana, Ipašumtiesīgs lietotājs.

—      kopīgs — sk. Kopīpašums.

—      mantots (dzimtsīpašums, mantota manta): tā mantošanas kārtība 191, 1874, 1876, 1900, 1914—1917 , 2018, 2020, 2021; uz m. ī. krītošā atbildība par paradiem 2663; m, ī. izpirkšana 2868; rīkojums par in, ī. nāves gadījumam 1995—1998, 2002, 2003, 2156, 2485 , 2740, 2749, 2795, 2S44; atsavināšana starp dzīviem, pērkot mūža renti 4017, dāvinot 112; substitucija par m. i. 2149; atstumšana no m. i. — sk. Atstumšana no mantojuma; atteikšanās no m. ī. 2767, 2768, 2781; m. ī. rakstura izbeigšanāsmantai 1917, 1997,

—       neviena, attiecībā uz iznomātiem lopiem 4165.

—      pilnīgs 942.

-vsvešs, mantojumu dalot 2692.

—       uzrādītāja papīru 3127.

—      virsīpāšums 945 , 946.

—       sk. īpašnieks;

īre 4025—4130; jēdziens 1324 (piez.), 3788 (piez.), 3833 (piez.), 4025; sk. Noma. īres maksa — sk. Noma. īrnieks — sk. Nomnieks.

Istabmeita 4192 (piez,). īstums: dokumenta 3124; testamenta 2029, 2038. 2441, 2442.

Izbeigšanās: darbuzņēmuma un piegādes līgumu 4021, 4252, 4253; īpašuma 867 līdz 870; izpirkuma tiesības 1641—1649; kīiu tiesību 1414—1435, 1492, 3679; krona nomas un nomas naudas 1974—1976, 1979. 1980; līgumsoda, galvojuma, procentu 3579; mantošanas tiesības 2763—2786; prasījuma tiesības 3483, sk. Prasījumi; realnastu 1311—1319; servitutu 1265—1296; tiesisku attiecību vispār 2909.

—      tiesu darbības (justitium) 3625.

Izdalījuma līgums 2734—2737.

Izdalīšana — sk. Dalīšana.

Izdevumi: adatām un kabatas 27; aizbildņa 422; apbedīšanas — sk. Apbedīšana; ārstēšanai 2614, 4552, 4556; atvēlējumā 3772; audzināšanai 195. 285 , 347-349, 2758; lietas augļiem 584, 2617; darbuzņēmēja 4250; ar dzīvokli saistīti 1250; kopīpašuma uzturēšanai 937; mājas dzīvei 16, 52, 56; mantojuma atstājēja, neapdomāti 2494; mantojuma lietā 2313,' 2331, 2596, 2618, 2655, 2673. 2692; nepilngadīga tekošie 402; nesamērīgi izšķērdētāja 506; i. nodrošinājums ar ķīlu tiesībām 1351, 1356; nolaupītai lietai 4565; pārdodot publiskā izsolē 3957, 3968; personiska darba līgumos 4180; i. piederība pie blakus lietām 548; pilnvarnieka i. 3419; servitutu izlietojot 1113, 1186; uzturam un pārtikai 1786, 3400, 3402.

—      ārkārtēji 3451, 3762, 4262.

—      nepieciešamie 63, 577, 578, 772, T74, 784, 901. 1353, 1456, 1630, 2682, 2761, 3261, 3761, 3803. 3868, 3896, 3910, 4066, 4141, 4429 , 4449.

—      derīgie 63, 577, 579—582, 772, 784, 1354, 1630. 2618. -2682, 2761. 3261, 3886, 3896, 4066.

—      greznuma 577, 583, 772, 773, 1355, 1356, 1630, 4394.

—      tiesu, prāvas 360, 361, 3234, 3235, 3265, 3266.

—      pienākums atlīdzinat i.: aizbildnība 421—423; apsējot un apstādot svešu zemi 784; nesot atbildību 3234, 3261; bezuzdevuma lietvedībā 4429 . 4432; dāvinot nāves gadījumam 2429; dzimtsnomā 4141, 4153; galvojot 4393, 4394; glabājumā 3781, 3803; īpašuma prasībā 903,

912, 915, 920; izpirkumā 1623, 1630, 1633; ķīlu tiesībās 1353—1356, 1442,

1450,         ^.1456, 1497; kopīpašuma 931; mantojuma prasībā 2617, 3616; mantojumu atsavinot 2673; novēlēs 2201; nomā un īrē 4066; atprasot neesoša parāda izpildījumu 3698; parādot lietu 4599; mantu pārvadāšanas līgumā 4262; patapinājuma 3761, 3762; pērkot 3888, 3896, 3910': pievienojot iepriekš saņemto 2761; pilnvarojuma līgumā 4414; testamenta

izpildīšanā 2466; valdot strīdā stāvošu ēku 983.

Izdomājums 3908.

Izirētāls: i. piešķirtā aizturēšanas tiesība 141)4; viesnicas turētājs kā i. 3826.

••sk. Iznomātājs.

Izķēmojunis 4555.

Izlabojumi (remonti) 393, 395, 1231—1234, 4091, 4119, 4122, 4123.

Izliešana, samazgu 1194, 1195. Sk. ari Izmešana.

Izlietošana: servituta — sk, Servituts. Sk. ari Lietošana.

Izlīgums 3593—3616; jēdziens 3593; kas to var noslēgt 377, 378, 386, 402, 3594, 3595, 4384; priekšmets 3596—3604, 3616; forma 3602, 3603, 3605; sekas 3606 līdz 3612; atbildība 3215, 3226/ 3609; i. atcelšana un apstiprinašana 3607, 36133616; atprasījuma tiesība 3712; i. attiecība pret izpirkuma tiesību 1619. 1647; i, nozīme, kad norēķinā izrādās klūda 4462.

Izlikšana, bērna 227.

Izloze: jēdziens 4346; noteikumi, kādiem tā padota 4347-^1352.

Izmaksas — sk. Izdevumi.

Izmēģināšana — sk. Pārbaudīšana.

Izmešana, izliešana, nokrišana — atbildība par zaudējumu, kas ar to nodarīts 4567^-4576.

Izņēmumi no vispārējiem likumiem XIX, XX, XXII.

Iznīcināšana: paradu akta 3539; testamenta akta 2809—2813; tiesisku darījumu un līgumu 2964, 2965.

—      sk. ari Atcelšana. Bojā eja.

Iznomātājs — sk. Noma; aizturēšanas tiesība 1403, 1404.

Izpildīšana, prasījumu: 3483—3544; i. izbeidz prasījuma tiesību 3483; i. izdarītāji 3485—3487, 3489, 4384; personas, kurām ir tiesība pieņemt apmierinājumu 3488—3490; apmierinājums trešai personai 3491, 34012, 4384; i. priekšmets 3514—3524; pierādījumi 3531—3544, 3640.

—      tiesība celt prasību del izpildīšanas — sk. Prasība; dēl saistības izpildīšanas.

—      vieta 34)84. 3493—3504; nenoteikta

XXXV,      ' 915, 2218, 2219, 3458. 3493 līdz 3497; noteikta 3458, 3499—3504; uzglabājuma līgumā 3797;' ieskaitā 3549; galv.ojumā 4510; lietu parādot 4597; sk. ari Vieta.

—      laiks 34&amp;4, 3505—3511; noteikts 2193, 3505; nenoteikts 2193—2195, 2220 līdz 2222, 3506, 3507; pieņemams parādniekam labvēlīgākā izpratnē 3205; pirms noliktā termina 3206, 3207, 3510, 3511, 36S5 (piez.), 4538; tā atlikšana 3507, sk. Moratorijs.

—      iespaids uz rokas naudu 3364, 3365; i.

nozīme spēkā neesošā darījumā 3029; i. attiecības pret līgumsodu 3372 līdz 3374; izbeidzoša nozīme lietas aizturējumā 3385; nejauši šķēršļi i—ai 3311, 3439; saistības i. pa dalam 2934, 2935, 3375', 3514.

—      sk. ari Samaksa.

Izpildītājs — sk. Testamenta izpildītājs.

Izpircējs: vioa tiesības un pienākumi 1623—1631; visu ieguvēja saistību vēršana uz viņu 1623, 1624; izdevumu atlīdzība 1623, 1630; stāšanās visās ieguvēja tiesībās 1632. 1636; uz nekustamo īpašumu gulošo nastu uzņemšanās 1635.

Izpirkuma nauda par noķīlātām lietām 3404.

Izpirkums (Nāherrecht. Retractsoder BeK spruchsrecht): jēdziens 1613. 1614; nodibināšana un pamati 1615, 1617, 2280; kāda atsavināšana nodibina i. tiesību 870 (1. piez.), 1618—1622, 3974, 4017; sekas 1632-—1640; izbeigšanās 1641—1649; vairākām personām reizē pieprasot i. 1677, 1684, 1685. Sk. ari Izpircējs.

—      ciltsmantojuma dalībniekiem 2507.

—      no gūsta 72, 2015, 2016.

—      izsolē pārdota nekustama īpašuma

1620.

—      ķīlas 1473. 1474, 1485.

—      kopīpašniekiem 939, 1677, 1685.

—      ar līgumu un ar testamentu nodibināts 1615, 1617.

—      ar likumu nodibināts 1615.

—      mantojumu dalot 2703.

—servituta 1282-, 1283.

—      zemnieku zemes 382 (1. piezi).

Izraksts 2029—2032.

Izraktai 877, 121ļ2.

Izsaukums — sk. Uzaicinājums.

Izsludināšana: bezvēsts promesošā par mirušu 522. 524—528, 2583.

—      par nederīgiem: nozaudētu parada aktu 3540, uzrādītāja papīru 3128, 3130.

—      pilngadības, pirms vispārējā laika 232, 270, 271, 467.

—      (proklama) — sk. Uzaicinājums.

Izsole 798, sk. Pārdošana; publiskā izsolē.

Izsolījums 738, 3139, 3283 (1. piez.).

Izsolītāji 3952.

Izstrādāšana — sk. Apstrādāšana.

Izstrādāšanas maksa — sk. Maksa,

Izstumšana no valdīšanas 663, 604, 669, 671, 673, 691—699, 847.

Izsīītījums spaidu darbos un nometinājumā 8 (2. pk.). 1696.

Izšķērdētājs, izšķērdība: jēdziens 506; aizgādnība par i. 268. 506—511; kam ir tiesība lūgt, lai atzīst kādu par i. 87, 506, 2494; i. nevar būt par aizgādņiem 316, nevar sastādīt testamentus 1988, nevar būt par testamenta lieciniekiem 2064; mantojuma pieņemšana 2624, 2650; laulāto izšķērdība 75% 87, 2521, 2524; galvenā parādnieka izšķērdība 4539.

Izteicieni: „vai uzrādītājam“ („an den Inhaber“ vai „an den getreuen Inhaber“) 3120 (piez.). — „Sammt und sonders“, „Alle fьr Einen und Einer fьr Alle“, „zu ungeteilter Hand“, „solidarisch“, „correal“ 3335 (piez.). — „Astoņas dienas“ („acht Tage“) 3050.

Izteiciens: nenoteikts 3100, 3255, 3275; tumšs, divējādi saprotams vai neizdevigi lietots 1986; 1987, 2114, 2472; darījuma sastadītaja izteiksmes veids 3097.

Iztulkošana: likumu XIII—XXVI.

—      līgumu 3273—3275.

—       testamentu 2471—2475.

—      tiesisku darījumu 3093—3104, 3837; šaurākā nozīmē 1269.

Izvairīšanās no uzdevuma gādāt par svešām lietām 4365.

Izvarošana 4559.

Izvēles tiesība: starp alternativiem priekšmetiem prasījumos, kā ari starp neatvietojamām lietām 2926—2932; izpildot alternativu nosacījumu 2388, 2390, 3190, 3191.

—       atraitnes (Kurzeme) — starp viņas laulībā ienesto mantu, mūža uzturu un meitas daļu 1777—1780.

—      attiecībā uz dzīves vietu 3066, 3067, 3070.

—      īpašnieka — ceļot īpašuma prasību 914.

—       starp vairākām izpildīšanas vietām

3494,      3503.

—       jaunavas pavedēja 152.

—       ķīlas ņēmēja 1466.

—      kreditora 2929—2933. 3345, 3372, 3494,

3495,    3506, 3543, 3544, 3564 , 3693.

—      līgumsoda gadījuma 3072, 3373.

—       starp cenas' samazināšanas vai līguma atcelšanas prasību 3265.

—      mantinieka — pieņemt mantojumu vai atteikties no tā 2623; kāda no mantiniekiem — mantojumu dalot 2713, 2725 līdz 2727; ta, kas cietis zaudējumus no mantojuma dalīšanas 2742.

—      nepilngadīgā — viņa prasījumos pret aizbildnisko pārvaldību 442.

—      noVēles, kad nav 'cieši norādīta novēlētā lieta 2246—2259, 2260, 2267; novēlēs izpildītāja — starp vienu vai otru no legatarijiem 2173, 2174.

—      ka pamats prasīt lietas parādīšanu 4594.

—       parādnieka — kad nozaudēts parāda dokuments 3540; tā^ kas maldīgi samaksājis svešu parādu 4454; parādnieka 2926, 2927, 2929 —2932, 3343, 3S03, 3504, 3506, 3540, 3543, 3562, 3564, 3698 (piez.).

—      pievienojot iepriekšēji saņemto 2760.

—       kad pircējs nokavē samaksu 3901; kad pārdēvējam piedāvā izdevīgākus nosacījumus 3913; komisijas pārdošanā 4421.

—       starp vairākiem prasījumiem pret vienu

un to pašu parādnieku, maksājot pa dalām 3543, 3544; attiecībā uz ieskaitam uzstādītiem prasījumiem 3551, 3564.

—       attiecībā uz savienotām un sajauktām lietam 791—795.

—      servituta baudītāja un nesēja — attiecībā uz servituta izpildīšanu 1112, 1124.

—       i. t. pāreja uz mantiniekiem un legatarijiem 2173. 2174. 2246—2252, 2257 līdz

2260,   2289, 2292, 2929; neizdevušās izvēles atkārtojums 2255; notikušas izvēles sekas 2254, 2256, 2928, 3901, Э902; notikušas izvēlēs atcelšana 2256, 2928.

J.

Jānu diena 1051.

Jaunaudze — sk. Jaunmežs.

Jaunava: pavesta 149, 152, 2860; stāšanās laulībā pret vecāku gribu — sk. Meita.

Jaunmežs 1134, 1158, 1214.

Jāšana 1119, 1120, 3391.

Jelvielas — sk. Materiali.

Joks 2950, 3161.

Jumts 992; tiesība novadīt no ta ūdeni — sk. Lietus noteka.

Jūra: tās izlietošana 1011, 1028, 1030; zveja jūrā 1032.

Juras apdrošināšana 4362 (piez.); sk. ari Apdrošināšana.

Juridiskas personas: kas par tādām uzskatamas 713, 1692, 2351; viņu tiesībspēja 2913; īpašuma iegūšana 713. 927 (2. piez.); valdīšanas iegūšana 635, 636, 639; mantotspēja 1694; mantojuma pieņemšana 2624 , 2650; atgādinājumi j. p. nokavējat 3308; pārstāvība 2624, 2650; termiņa devumi j. p. 2271, 2315; realnastas j. p. par labu 1300,1320; servituts j. p. par labu 1090, 1296. Sk. Manta: juridisko personu.

Juridisks — sk. Tiesisks.

Justitium 3625.

K.

Kabatas izdevumi, sievas 27.

Kafejnīca: tās turētājs 3828; tās kalpotāji ' 4192 (piez.).

Kaimioi 878—880, 936, 982, 986—1010, 1047—1051, 1181—1198.. 1263.

Kaitējums, kustoņu nodarīts 4677—4590. Sk. Zaudējums, Miesas bojājums. Bojāšana.

Kājcelš 1118, 1119, 1121, 1125, 1153; sk. ari Servituts: ceju.

Kalendara laiks — sk. Laiks: kalendara.

Kaļķi 1117, 1212.

Kalpones 4192 (piez.).

Kalpotāji 4192; yjņu izdarīts pārkāpums 3288, 3447; viņiem piešķirtā ķīlāšanas tiesība 3388.

—     sk. Kalpotāju līgums.

—     sk. ari Mājkalpotāji.

Kalpotāju līgums 4192—4225; jēdziens 4192; kas var uzņemties par kalpotāju 4194; k. 1. forma 4195; iestāšanās par kalpotāju 4196—4198; kalpotāja pienākumi 4200—4205; darba devēja pienākumi 4051, 4206—4213; k. 1. izbeigšanās 4214 līdz 4225; k. 1. klusa pagarināšana 4216.

—     sk. ari Atlīdzība, Apliecība.

—     sk. Darba līgums. Mājkalpotāji.

Kambarjumpravas 4192 (piez.),

Kainini 564.

Kanali— sk. Grāvji.

Katjepaiu mērkšana 1044.

Kapitalizaclja 2315, 3426 (piez,), 3430, 4003.

Kapitāls: atraitnei lietošanā piešķirtais 1770; kā ģimenes fideikomisa priekšmets 2338; kā lietošanas priekšmets 1245; pie mantojuma piederīgs 2609; mantots — sk. īpašums: mantots; mūža rentes k. 3995, 3096, 4004; kā nepieciešams nosacījums procentu pierēķināšanai 3406; nepilngadīgā k. 388, 404 līdz 408, 429; sabiedrības biedra 4302; sievas 16, 41, 42, 44.

Kapsēta 935; pieeja tai 1292.

Kara dienests — sk. Dienests.

Kara laiks: attiecībā uz noilgumu 861, 3625; attiecībā uz nomas vai īres maksu

4075.

Kara laupījums 715 (1. piez.).

Karavīri 858, 860., 2091, 2092, 2316.

Kārbiņās 570.

Karšu spēle 4355.

Kārta (Stand): iespaids uz likumu piemērošanu II—XII, XXVII ~ XXXVI, 79; k. parēja uz sievu 6, uz beriliem 150, 166, uz adoptētiem 190; k. iespaids izvēloties dzīves veidu 204, 343, .346; iespaids uz mantošanu 1876, 2641; k. tiesību mantošana 2645; k. maiņa 40, 77; aizbildņa k. 311; pavedēja un pavestās k. 153; k. tiesību zaudešaila 319.

Kārtas (Corporationen): viņu tiesība1 iegūt valdīšanu 635; viņiem piederošās īpašuma tiesības 713, 927; tiesība saistīties aizdevuma līgumiem 3653; likumiskas mantošanas tiesības 1705, 1706; privilēģijas un atvieglojumi XIX, XXII, 3087, 3090, 3092.

Kartes 568. 572, 3876.

Kases, sabiedriskas 3493 (piez.), 3556.

Kastenpfand (Faustpfand) 1336; sk. Ķīla: rokas.

Kastes 570; zivju k. 718.

Katli 564.

Kaiifbesseriing 3905; sk. Pirkums; tā atcelšana izdevīgāku piedāvājumu dēl.

Kazas 1130. 4157.

Kēķl — sk. Virtuves.

Ķēkšas 4192 (piez.).

Ķīla: ko ar to nodrošina 1337—1356, 3355; nodibināšanas nosacījumi 1385—1388; ķ. līgums 3829, 3830; ķ. atsavināšana ar kreditora atjauju 1425—1432, bez kreditora ziņas un gribas 1347,1449, 1488; tās pārdošana no ķ. turētāja puses 1434, 1435, 1442—1445, 1448, 1449, 1451—1461, 3544; kam pieder pārdodot ieņemtās sumas pārpalikums 1342, 1455; : ķ. atdošana parādniekam 1425, 3541, 3571 (piez.); ķ. iegūšana prasījuma vietā 1462—1464; ķ. nomas un īres līgumā 4107; svešai parādu saistībai par nodrošinājumu 1387; jauna ķ. neiznīcina agrākās ķ. spēku 1433; terminēta prasījuma nodrošināšanai 1348; ķ. apstrīdēšana 1450; prasījuma pārjaunojuma iespaids 3579; ķ. nenoilgst 831; ķ. iesniegšana patrauc noilgumu 3634.

—       augļus nesošas lietas 1493—1500.

—       rokas 1469—1492; jēdziens 1336; nodibināšana 1469, 1470; priekšmets

1471—      1477; atbildība izstrādāšanas vai veduma maksas apmērā 1473; r. k. priekšmeta atņemšana un cenas pazemināšana 1477; r, ķ. atsavināšana no īpašnieka puses 1488; kopīpašniekam piederošas lietas ieķīlāšana 1358 (l. piez.); parāda prasījuma ieķīlāšana 1490; tiesības dzēšana uz r. ķ. 1423 (piez.), 1492; r. k. atdošana 1484, 1486.

—      sk. Ieķīlātājs, Ķīlas turētājs.

Ķīlas devējs — sk. Ieķīlātājs.

Ķīlas uemējs: viņa tiesība uz apmierinājumu no ieķīl. lietas 1441—1468; piekrišana servitutu nodibināšanai 1260; mantinieki 1345; atbildība attiesājama gadījumā 3217; solidārā atbildība 3336.

—      augļus nesiošai lietai: ķ. ņ. tiesības

1493,         1495,'1497, 1499; ķ. ņ. pienākumi 149.3, 1494, 1496—1498,1500.

—      rokas ķīlai: ķ. ņ. pienākumi 1474, 1475, 1477—1480, 1483, 1484, 1486; atbildiba

1480,         1483; aizturēšanas tiesība 1487; pārķilāšanas tiesība 14*89; pārdošanas tiesība 1491.

Ķīlāšana 3380, 3387—3404; kam tā atļauta 996, 1062, 3387, 3388; ķ. mērķis 3389; priekšmets 1062, 3390, 3391; nosacījumi

3392—33198; sekas 3399—3404; pretošanās tai ar tādu pašu ķ. 3395.

Ķīlu tiesības: jēdziens 1335; attiecība pret nodrošināto prasījumu 1337—1342, 1348, 1349; priekšmets 1357—1370, 1385; ķ. t. apjoms 1351, 1352. 1371—1376; atbildība ķ. t—ās 3223; nodibināšana 1383—1412, 2280; ilgums 1343, 1344; sākums 1348—1350, 1412, 1413; izbeigšanās 1341 1414—1435, 1600, 3579; atjaunošana 1415, 1420, 1426, 1431, 1435; sekas 1437-1468; ķ. t. pāreja 3967.

—      aizbildņa nodibinātas 386,

—      uz atsevišķām lietām 1344, 1371 līdz 1375, 1389 un 2. piez.

—       uz augļus nesošām lietām 1493—1500, 1594,

—      uz blakus saistībām 1465—1468, 1490.

—      klusas (aizturēšana) 1403, 1404.

—      labprātīgas 1383, 1384—1393; to nodibināšana 1384, 1389 un 2. piez.; priekšmets 1386; kas var lietu ieķīlāt 1386, 1387; kam var ieķīlāt 1388; sk. Ķīla: rokas.

—      nepieciešamas 1383, sk. zemāk: uz tiesas lēmuma pamata.

—      uz lietu kopību 1371, 1376, 1Э94.

—' līgiimiskas vai uz vienošanās pamata 1383, 1384, 3829, 3830.

—      likumiskas — sk. augstāk: klusas.

—      uz nekustamu mantu 43, 1715, 3004.

—      nosacītas vai terminētas 1348—1360, 1364, 1370, 1417.

—      uz nozagtām un nolaupītam lietām . 1475. 1476.

—      uz paša lietam 1363.

—      publiskas 1393. Sk. Hipotēka.

—      [okas — sk. Ķīla: rokas.

—      uz svešām lietām 1364—1370, 1440,

1472—1476.

—      testamentariskas 1383, 1384, 1391, 1392.

—      uz tiesas lēmuma pamata 1383, 1412, 14)3, 1437, 1576.

Kīlu-valdīšana: 979. 1747, 2507 , 2640, 3223, 3387, 3944 (piez.).

—      jauna 1730, 1897.

—      sk. Dzimtsķīlu valdīšana.

Kirchengelder 3012 (paskaidr.).

Klaušas — sk. Nastas.

Kluda: koroboracijā 3011, 3016; līdzaizbildņu 450; norēķinā 418, 4462; rēķinā 487; testamentā 2083, 2129, 2131.

—      sk. ari Maldība.

Klusēšana tiesiskos darījumos, tās sekas 2941, 3937, 4364.

Kodlcils 2433—2440; jēdziens 1982. 2433; к—a nevar but ne mantinieka iecelšana 2123, 2433, ne substitucija 2137, 2433, ne atstumšana no mantojuma 2433; k. forma 2104 (oiez.), 2426, 2439; k. sastādīšanas tiesība 2440; k. piešķirta novēlē 2151: k. atcelšana 1983, 2438»; attiecība pret tfestamentu 2434—2436, 2438, 2792, 2811; vairāku k, kopīga pastāvēšana 2437: par k. atzīstams spēkā neesošs testaments 2792.

Kognatl: jēdziens 260; viuu mantošana attiecībā uz ciltsmantojuma īpašumiem

2504.      2505, 2508, 2509.

Koki, to ciršana buvem, malkai u. c. 1057', 1058, 1157, 1213, 4092, 4098. Sk. ari servituts: koku ciršanas.

Koki: uz svešas zemes pārstādīti 777, 778; uz robežas augoši 779, 780, 1007; kuru zari sniedzas kaimiņa īpašumā 781, 1007—1009; krituši un vētras lauzti 1215, 1216, 1235; nokaltuši 1235; k. nozīme servitutos 1149, 1243.

Kolekcijas 570.

Komiji 4173 (1. .piez.).

Komisijas līgums — sk. Pārdošana: komisijā.

Konfiskācijā 868, 4061, 4320.

Konkursa masa 268,_ 541, 1307, 1498, 3947. Sk. Maksātnespēja.

Konkurss, tā iespaids: uz aizbildnību 378, 379, uz galvojumu 4522, uz ieskaitu 3568 (piez.), uz kalpotāju līgumu 4206 (piez.), uz ķīlu tiesībām 1351 (2. piez.), 1491 (piez.), 1498, 1572, uz laulāto mantiskām tiesībām 47, 59—66, uz laulāto mantošanu 1821, uz mūža renti 4003, uz nomas vai īres attiecībām 4129, 4130, uz pirkumu 3942, uz procentu pieskaitīšanu 3424, uz realnastām 1307, uz sabiedrības līgumu 4320.

—     k. novēršana 4437.

Konosaments 805.

Konsangvlnej! 258, 1915; sk. Pusbrāli un pusmāsas.

Konsistorija 322.

Konstītutoriis (tutorijs) 307.

Kopēji un kopējas ārprātīgiem un slimniekiem 4192 (piez.).

Kopganība 1137.

Kopība: lietu — sk. Lietu kopība.

—     vairāku izpildīšanas vietu 3502.

—     vairāku nosacījumu 2388, 3190. vairāku personu 546, 2387.

—     tiesību 2425.

Kopīpašums 927—941; jēdziens 927; tā rašanās 789, 796, 928, 1006; izbeigšanās 940, 941; kopīpašnieku rīcība ar to 929—931; vinu dalība augļu un pieaugumu lietošanā un nastu nešanā 933 līdz 937; atsevišķa kopīpašnieka tiesība prasīt sadalīšanu 940, 941, rīkoties ar domājamo dalu 938, 939, prasīt nepieciešamo izdevumu atlīdzināšanu 931; viņa tiesība uz atsavinātāja atbildību 3215; k. kā prasījumu avots 2908 (piez.).

—     servituta nodibināšana nekustamā k. 1253, 1257; atteikšanās no servitutiem 1268; servitutu izbeigšanās 1272, 1287;

—     k. došana aizdevumā 3646; k. ieķīlāšana 1347, 1358, 1359; k. iznomāšana vai izīrēšana 4029; k. izpirkuma tiesībās 1677, 1685; k. novēlēs 2224; k. pārdošana publiskā izsolē 3957.

Kopmanta — sk. Kopīpašums. Mantas kopība.

Kopmūri — sk. Mūri, Robežu zīmes.

Kopošanās, ārlaulības: pēc kādiem likumiem tā apspriežama XXX; sekas 151—160, 2860, 4559; starp saderinātiem 168; ar apsolījumu precēt pavesto 159.

—     sk. ari Pavedējs, Pavestā, Pūrs.

Korāli 729.

Korespondence, nozaudēta 738 (2. piez.).

Koroboracija: jēdziens 2995, 3002; labprātīga 3020. nepieciešama 3004; kur k. izdarama 3006; zemes grāmatu nodaļas amatpersonu atbildība 3011; k. sekas 3004, 3016—3020, 3355; k. nodevas 3012, 3013; nekoroborēšarias sekas 3014, 3030; prasība dēļ koroborēšanas 3015.

Koroboracijas grāmatas — sk. Zemes grāmatas.

Kostīmi, teatra 1246.

Krājumi: lopbarības 566; mēslu 988; preču

—      sk. Noliktava.

Krāsnis 564, 987, 989.

Krasts — sk. Upes, Ezeri, Jūra, Piekrastu īpašnieki.

Kredithipoteka 1337 (piez.).

Kredītiestādes 404, 713, 3121, 3949 (piez.), 4266 (piez.).

Kreditors: jēdziens 2907; nokavējums no k. puses 3312—3317, 3323—3335; vairāku k. attiecības — sk. Solidārās parādu attiecības.

—     hipotekariskais 1260; sk. Hipotēka.

—    laulāto 65, 91, 116, 120.

—    mantojuma atstājēja 374, 2320, 2589, 2634, 2648, 2649, 2652, 2654—2662 , 2666,

2672.         2673, 2679. _

—    rnuža rentes pircēja 4018.

—     noteikti neapzīmēts 3120, 3122—3124.

—    nespējīgs pieņemt apmierinājumu 3492; no apmierinājuma pieņemšanas atteicies vai promesošs 3522.

—     k. atbildība 2933, 4549; k. dodot tālāk prasījumus 3474; k. ieskaitot prasījumus 3546,3549; k. pārjaunojot prasījumus 3578, 359), 3592; k—arn piešķirtā izvēles tiesība — sk. Izvēles tiesība; k. tiesības izbeidzot mantas kopību 77; k. tiesība procentu piedzīšanā 3414.

Kreditpapīri 3659; sk. ari Papīri.

Kredīts 1337 (piez.), 3881—3884.

Krepostgrāmatas — sk. Zemes gramatas.

Krimināltiesā 2015, 2016.

Kristīga audzināšana 199.

Kristīga ticība: atkrišana no tās 2015. 2016; atgriešanās pie tās 2017; sk. ari Ticība.

Krišana — sk. Izmešana.

Krituši koki 1215, 1216, 1235.

Krogi — sk. Dzertuves.

Kronis — sk. Valsts.

Krusa 4075.

Krusti, trīs, paraksta vietā 3038.

Kučieri 4192 (piez.).

Kūdras raktuve 4027 (piez.).

Kuģa nelaime 715, 732, 2584, 2586.

Kuģa pārtikās krājumi 571.

Kuģi, laivas 571, 572, 939, 1015, 1030, 1126, 3828,

Kuģniecība — sk. Kuģošana.

Kuģošana 1016—1030, 1053, 1117, 1126.

Kuģotāji: viņu atbildība 1030.

Kuģu saimnieki 3828.

Kukaini, riebīgi 4122.

Kurlie, viņu darbībspēja: 2915; spēja nos'ēlēt mantojumu 1987; nespēja uzņemties aizbildnību 315, būt par liecinieku testamentā 2064.

Kurlmēmie, viņu darbībspēja; 2915; spēja novēlēt mantojumu 1986.

Kurss aizņēmuma samaksā 3659—3661.

Kustama manta, atraitnei atstājamā: kas tajā ietilpst 1723, 1724, 1795; atraitnes tiesība uz to 1722—1725, 1744, 1748, 1795, 1799, 1813.

—      atraitņa tiesība uz k. m. 1752-, 1755, 1756, 1813.

—      sk. ari Kustamas lietas, Mebeles.

Kustamas lietas: jēdziens 530, 531, 536 līdz

538; tiesības uz k. 1. un to valdīšana XXXIII; atbildība par.tām 3218; to lietošana 1228; pie Vidzemes lauku garīdzniecības piederīgu laulāto savstarpējā mantošanā 1808; kā ķīlu tiesību priekšmets 1357, 1368, 1374, 1404, 1418, 1493; kā noveles priekšmets 2263; nepilngadīgiem piederošas380, 381, 385; to atzīšana par nekustamām 531, 549; par citu kustamu lietu piederumiem atzīstamās 569—571; par ēku piederumiem atzīstamās 562'—564; par nekustamu īpašumu piederumiem atzīstamās 549, 565, 566; k, 1. valdīšanas iegūšana 641—648; iegūšana par īpašumu uz noilguma pamata 8-24, 828, 854; iegūšana par īpašumu piegūšanas ceļā 714 līdz 748; iegūšana par īpašumu savienojot, saberot vai sajaucot, kā ari pārstrādājot 789—798; iegūšana par īpašumu tālākdošanas ceļā 804—807; nodošana īpašniekam 915.

—      sk. ari Lietas.

Kustoņi, savvalasļ; to ņemšana savā varā 641, 642, 716; īpašuma tiesību iegūšana par meža k. 716—724; valdīšanas izbeigšanas par tiem 662; īpašuma tiesību zaudēšana 717, 868; k. nodarīti kaitējumi un atbildība par tiem 4179, 4577—4590; svešu k. nogalināšana vai ievainošana 721, 4590.

—      saķerti un pieradināti 662, 718, 719, 721.

—      zaglīgi 741.

—      sk. Mājkustooi, Bites,-Zirgi, kā ari citus atsevišķi nosauktus kustoņus.

Kustoņu ķeršana: 716—728; sagatavošanās uz to 722. Sk. ari Medības, Zveja.

Kvarta: falcidiskā 2308—2316, 2498.

—      trebelianiskā 2334—2336. 2498.

Kvīte 2598, 3121 (piez.), 3422, 3532—3537, 3571, 4461; aizbildņiem izdota 451, 483, 487.

L.

Labdarīgas iestādes — sk. Iestādes.

Labdarīgi mērķi — sk. Iestādes.

Labība: tās aizdošana 3659; novēlēta 2265; tās vētīšana 1003.

Labojumi — sk. Izlabojumi.

Labticība un launtlcība, tās iespaids: aizbildnim noslēdzot līgumu aizbilstamam par labu 398; aizdevuma līgumā 3651; atsavinot nekustamu īpašumu 813; augļu iegūšanā 756, 757; ieķīlājot kustamas lietas 1370, 1418, 1422, 1474—1476; iegūstot kustamu lietu 2681; īpašuma iegūšanā 754. 756. 757, 772—776, 783 līdz

788,.     791—795. 3933; attiecībā uz atbildētāju, ceļot īpašuma prasību 904, 909—913, 915, 923; taisot izdevumus svešai lietai 579, 582; noslēdzot laulību 117, 120; mantojuma prasībā 2494 (piez.), 2606—2612, 2614, 2615, 2617, 2618, 2656. 2662; dzēšama noilguma 3619; valdīšanas noilgumā 839—845, 847. 848, 1422; nomā un īrē 4056, 4057, 4109; pieņemot neesošu parādu 3689; pirkumā 3888; iegūstot uzrādītāja partru 3129.

—      sk. ari Valdīšana: labticīga uu launticīga.

Labticīgs valdītājs — sk. Labticība, Valdīšana.

Labums ……. sk. Iedzīvošanās.

Lāči 721.

Laika sprīdis, veselas paaudzes 704.

Laiks 3047—3053, 3060—3064; 1. iedalījums 3047; 1. noteikšana tiesības iegūstot 3061; noilgumā 849—853, 3620—3622, 3626; tiesību zaudējot 3062, 4550; samērošana zaudējumu novērtējot 3459, 3460; novēlēs prasījumos un izpildīšanā 2193—2195, 2198, 2220—2222.

—      sk. ari Termini.

—      atgādinājumam 3309.

—      kad nav iespējams laikā izpildīt 3064.

—      izpildīšanai — sk. Izpildīšana: prasījumu.

kalendara 3047—3049, 305). .3061, 3062, 3197.

—      kustīgs 3047—3053, 3060.

—      likumisko mantinieku radniecības tuvumu,noteicot 1891.

—     noteicot mantošanu no bezvēsts promesošā 523, 526—528. ..

—      prasījumus tāJākdodot 3466,3475.

—      tiesas un privātos rīkojumos 3052, 3063.

—      tiesiskus darījumus iztulkojot 3097.

Laivas — sk. Kuģi.

Landrollen -sk. Zemes saraksti.

Lapsas 721.

Lasīt uu rakstīt nenratēļi 330, 1987. 2072, 3038.

Latvijas pilsoni IV. V. VII, VIIL

Lauki 1134, 3390, 3391, 4101.

Lauku īpašumi: aizbildnībā 393, 394, 396; fideikomisā 2341 (1. piez.); mantošanā 1747, 1774; mantojumu dalot 2706; to' piederumi 565, 568; fo uzlabošana 1225.

— sk. ari Ciltsīpašumi, Dzimtsmuižas, īpa

šums: mantots, Manta, Muižas. Nekustama manta. Noma: krona.

Lauku robežas — sk. Robežas.

Laulātie: savstarpējās personiskās attiecības^ 5—9. 37, 3070, 3085, 4194; savstarpējās mantiskās tiesības XXIX, 10, 32, 41—95; savstarpējās mantošanas tiesības 1705—1708, 2686 (piez.), pēc VZ. 1710—1758, 1767, 1768, pēc KZ. un KP. 1770—1790. pēc PZ. 1791—1800, pēc VP. 1819—1834; garīdznieku kartas 1. mantošanas tiesības 1801—1814; mantojuma līgums starp 1. 2511; pārdzīvojušais 1. tiek ieskaitīts noteicot neatņemamo daļu 2009; mantošanas tiesības izbeigšanās 122, 127; mantošanas tiesības zaudēšana 2022, 2023; pārdzīvojušā 1. atbildība par palikušiem parādiem

1716,      1721, 17317, 1750, 1755, 1758, 1771,

1773,       1780, 1761, 1783. 1789, 1793, 1806.

1814,      182). 1827, 2666 (piez.).

—      sk. ari Dāvinājums, Laulības līgums.

Laulība: tās noslēgšana 1—4, 205, 266, 351,

352; tās noteikšana par nosacījumu 2368; no 1. izrietošās personiskās tiesības un pienākumi 5—9. 235, 467, 4194: 1. iespaids uz mantu 10—32; pret vecāku gribu noslēgta 1. 2015, 2857, 2858; asinsgrēks 227; 1. izbeigšanās 1—4, 55. 59. 121—127, 235 , 3599, 3604, sk. ari Laulības šķiršana.

—      sekoša vecāku laulība padara ārlaulības bērnus par likumīgiem 148. 173.

1873.

—      ar berniem un bez bērniem 73, 1710. 1740, 1752, 1756, 1758, 1770, 1783, 1787 līdz 1789, 1791, 1796. 1799. 1805. 1813, 1819, 1820, 1822, 1972.

—      jauna 124, 237, 278, 279, 284, 285, 287, 371, 470 (piez.). 1767, 2S12, 2513, 2515, 2516. 2518, 2522—2524; agrākās 1. bērnu nodalīšana — sk. Nodalīšana.

—      1.. kuras pretlikumību abas puses nav zinājušas 117, 119, 120.

—      apsolījums precēt 149, 159.

—     saistoša 1. 152, 158—160.

—      spēkā neesoša, tās sekas 117—120, 147, 163. 200"—2003 . 2850.

Laulībā ienesta manta — sk. Sievas laulībā ienesta manta.

Laulības līgums: noslēgšanas laiks 33; kas var tādu noslēgt 34, 35; forma 36, 94, 3027; saturs 37, 38, 94; izsludināšana 2995; atcelšana un izbeigšanās 39, 40, 123.

—      sk. ari Līgums: par mantošanu laulato starpā.

Laulības nolīgums (Eliestiftung) 33. Sk. Laulības līgums.

Laulības pārkāpšana, tās iespaids uz mantošanu 2851, 2S61.

Laulības šķiršana 1—4, 140, 2368; iespaids uz laulāto mantiskām tiesībām 117 līdz 127, uz laulības līgumiem 40, 12.3, uz bērnu attiecībām 200, uz dažādu laulību bērnu pielīdzināšanu 2524.

Ļaunprātība — sk. Ļauns nolūks, Launticība.

Ļauns nolūks (dolus): 3289—3293; jēdziens 3290; pierādījumi 3293; sekas 3291,3292.

aizbildņa 433; aizgādņa 435; vienpusējā apsolījumā 3282; atbildību nesot 3219, 3227. 3232. 3253, 3256, 3257; atprasījumā 3689, 37.56; atvēlējumā 3773; bāriņu tiesas locekļu 462, 465; bezuzdevuma lietvedībā 4437; dāvinājumā 4478, 4484; fiduciarija 2322; galvojot 4535; glabājuma līgumā 3785, 3786, 3605, Э809; ieteicot 4418; īpašuma prasībā 900—903; izpirkumā 1629, 1634; ieķīlātu lietu pārdodot 1454; ķīlas ņēmēja 1479; kustoņu ķeršanā 722; līdzparādnieka 3349; stājoties mantošanā 2657; mantojumu dalot 2742; atteicoties no mantojuma 2782; mūža rentē 4005; attiecības pret neuzmanību un nejaušību 3201, 3294, 3297, 3441, 3442, 4048; nokavējumā 3323; novēli izpildot 2196, 221®; padoma devēja 4416; lietu parādot 4596—4598; pārjaunojumā 3589; patapinājuma līgumā 3748, 3751, 3763; pērkot .3220. 3862. 3890, 3894; prasījumu izpildīšana 3495; prasījumu tālākdodot 3481; sabiedrības biedra 4278; atteicoties no uzdevuma izpildīšanas 4407.

Launticība — sk. Labticība.

Ļaunumi (neizdevība, pametumi) 384, 574 līdz 584. 2957, 3322. 3324. 3369; sk. Izdevumi. Nastas. Pametumi, Zaudējumi.

Laupīšana 1480.

Laupītāji 741, 826, .3083, 3391.

Lauztuves — sk. Akmeņu lauztuves.

Legatarijs: jēdziens 1702 , 2135, 2150; viua tiesības 2206, '2235, 2286, 2498, 2634, 2654, 2672, 2673, 2782: viņa tiesības atjaunošana uz novēlēs priekšmetu 2242; vioa mantinieki 2188, 2189, 2199, 2203,

2205,      2403; viua atbildība par parādiem 2666; viņa spēja novēli dabūt 2168 līdz 2170; tiesība prasīt mantinieka paša mantas atdalīšanu no mantotās 2658 līdz 2662; izvēles tiesība 2246—2257, 2289; mantojuma valdītāja apmierināts 1. 2Ģ14; ar novēli saistīto nastu uzņemšanās 2201, 2202, 2236; 1. nespēja 2791, 2832; viņa nodrošinājums 2379; nodrošinājums novēlēs aprobežojumu ciešai ievērošanai 2405; aprobežojumu sekas

2406,      2408; nokavējums nosacījuma pildīšanā 2385; pienākums . pierādīt 2240, 2243; 1. prasības — sk. Prasības; priekšlaicīga novēlēs izpildīšana 2378, 2370; priekšrocības testamenta iztulkošanā 2475; testamentu slēpis I. 2871; vairāki 1. 2171—2176. 2290.

—     sk. ari Novēlē.

Legats sk.' Novēlē.

Leģitimācijā, ārlaulības bērnu 173, 174; leŽitimētu bērnu mantošanas tiesība 1873.

Lējumi, zelta un sudraba 2264.

Lejupēlie: jēdziens 244; viņu piekrišana adopcijai 177, 178; viņu mantošanas kārtība 1880, 1883—1885, pēc VZ. 1894 līdz 1899, pēc KZ. un KP. 1027—1932, pēcVP. 1938, 1947, 1948; viņu atstumšana no mantojuma 2015; kad viņi atstumj no mantojuma augšupējos 2016; pienākums pievienot iepriekšēji saņemto 2745—2752; tiesība mantot neatņemamo dalu 2006.

Lex Anastasiana 3482 un piez.

—      comrnissoria ķīlu tiesībās 1462—1464; pirkumā ~ sk. Piebildums, Pielīgums.

Līdzaizbildiii 276, 281, 286, 437—456; katra 1. tiesības 439. 440; katra 1. pienākumi

439,       471, 477; attiecības viņu starpā 443 līdz 445, 452—455, 471; viena 1. protests 448.

Līdzdalība: lietas izlietošanā 46, 1110, 3740; kopīpašumā — sk. Kopīpašums; sabiedrībā — sk. Sabiedrība.

LIdzdeva: jēdziens 14, 16—1-8; I. sastāva noteikšana 19—21, 1427, 3706; darījumu iztulkošana par labu 1. 3104; 1. atdošana 22. 59—66; I. pievienojums 2753—2755; tās mantošana 1756.

—      apsolītā 21—24.

—      sk. Atraitnes dala.

Lidzgalvinlekl 4514, 4524—4529; sk. Galvinieks.

Līdzkreditori — sk. Solidārās parādu attiecības.

Līdzlegatariji — sķ. Pieauguma tiesības starp līdzlegatarijiem.

Līdzmantinieki 2677—2664; savstarpēja atbildība 2684, 2739, 3215; 1. atbildība par līgumsoda samaksu nav solidārā 3377; atbildība par parādiem, kuri gul uz mantojumu 2670; kāda 1. atkrišana — sk. Pieauguma tiesības; katra 1. tiesība prasīt dalīšanu 2677.2685; 1. tiesība prasīt, lai uzrāda viņiem ģimenes dokumentus 2733; ģimenes fideikomisu 1. 2340; izdevumi mantojumam 2682, 2683; kvartas atvilkšana no 1. daļas 2310, 2311; pret 1. ceļamā mantojuma prasība 2603; 1., kuri nedalīti valda m'antojumu 2677; rīcība ar mantojumu 2681; 1. nespeja mantojumu pieņemt 2791; dalība peļņa un zaudējumos 2678—2680; 1. pienākums priekšnovēles piešķiršanas gadījumā 2181; 1. tiesības, pievienojot iepriekšēji saņemto 2749.

—      sk. Dalīšana: mantojuma.

Līdzmantniecība kā prasījumu tiesības pamats 2906 (piez.).

Līdzparādniekl — sk. Solidārās parādu attiecības.

Līdzvaldītāji 632, o33.

Liecinieki: ķīlāšana 3393.

—       radniecības un svainības iespaids 210, 266.

—       kodiciliem 2439.

—testamentiem 2027,2028i, 2036,2061 —2068,

2071, 2072, 2074—2077, 2087—2.090, 2097 līdz 2101. 2439, 2442, 2447, 2472; pienākums dot liecību zem zveresta 2088, 2443; ar varu piedabūti 1. 2108; 1. trūkums priviliģētiem testamentiem 2090,

2091, 2094; 1. skaits 2027, 2061, 2066,

2072,         208-7, 2097. 2103, 2104, 24«. 2807. •— tiesiskiem darījumiem vispār 2994, 3042,

3043; dāvinājumiem nāves gadījumam 2426; nekustamas mantas atsavināšanas līguma parakstīšana no tā puses, kamir izpirkuma tiesība uz šo mantu, atzīstama par klusu atteikšanos no šās tie-

sības 1646.

Liecinieku izteikumi 266, 2088, 3083. I.ielgads un tā. liekā diena 853.

Lietas, kustamas un nekustamas: jēdziens 530 , 531, 536—538. Sk. Kustamas lietas, Nekustama manta.

—       no apgrozības izņemtās 709, 2155, 2693, 2921. 3143.

—       atmestas 715, 7-33, 904, 3464; sk. Atmešana.

—       atvietojamas (res fungibiles) un neatvietojamas: jēdziens 532, 533; vīra atbildība par a. 1. 51, 62; to lietošanas tiesība 1204; kā prasījuma priekšmets 2219, 2925, 2969, 3551, 3641, 3649, 3655,

3697,3794, 3811—3814 , 3858, 3865, 42-96. 4297; tādu I. novēlē 2265—2271; sadalīšana 2700 a. I. attiecībā uz procentiem 3405.

—       neatvietojamas ,532, 2701, 2-926,; 3656.

3698, 4296. 4297.'

—       baznīcām piederošas 595, 3947.

—       bezsaimnieka (res nullius): jēdziens 590,

591,      717, 720;’ veidi 715; to iegūšana 714, 729; sk. ari Piegūšana.

—       blakus: jēdziens 547; veidi 548; tiesiskās attiecības 549, 550; b. 1., kuras pieņem galvenās I. raksturu 557—561; atdalīšana no galvenās 560; atbildība par to 3218; nodošana nomniekam vai īrniekam 4086.

—       galvenās — sk. Galvenā lieta.

—       dalamas un nedalamas: jēdziens 543, 544; nedalamo tiesiskās attiecības 545, 546, 2694 (piez.)L 2934. 2935, 33-36, 3350.

—       dargas — sk. Dārglietās.

—       iestādēm piederošas 590, 595.

-1. īpašības — sk. īpašības: lietu.

—       sadalījums attiecībā uz īpašniekiem 590—596.

—       ķermeniskas un bezķermeniskas: jēdziens 529, 532—535, 538, 540, 624, 906, 1335, 1357, 1376, 1404, 2155, 2425', 3766, 3975. '

—       kuģa nelaimi cietušas vai krasta izmestas un no juras dibena izceltas 715 (2. piez.), 729, 732.

—      maitajošas 386, 736, 912, 2321. 2594.

—      nākamās 2920. ^

—      nevienam nepiederošas 715; sk. augstāk: bezsaimnieka.

—      nolaupītas un nozagtas 826, 1475, 1476, .2693. 3144, 3647; zagļiem, laupītājiem un zaglīgiem.un plēsīgiem kustoņiem atņemtas 741.

—      noslēptas 715, 742, 743, 748.

—      nozaudētas 715, 733—739, 904, 3464; sk. ari Atradums, Atradējs.

—      no savas varas ielaistas 732.

—      pašvaldībām un biedrībām piederošas 590, 594.

—      patērējamas un nepatērējamas 534; to lietošanas tiesība 1204, 1206,1244—1246, 4027; patapinājuma priekšmets 3738; sabiedrību ieguldījumos 4296.

—      privātās 590, 596.

svešas: likumīga aizturēšana 1403,1404; atsavināšana 3230; ieķīlāšana 1335,1364 līdz 1376. 1404, 1472, 1473; izdevumi tādai 1. 579-^-582; to izdošana 3619;.līgums par tām 3144; rīkojums partām nāves gadījumam 1993, ar novēli 2225 līdz 2233; pārdošana 3838—3840; pārvaldība 3170, 3296, 3302, sk. Pārvaldība, Lietvedība; zaudējums no tām

3383.

valstij piederošas 590, 592, 822, 3947; sk. Noma: kroņa, Valsts.

—      zagtas — sk. augstāk: nolaupītas.

Lietas — sk. Mājlietas.

Lietiskas tiesības — sk. Tiesības: lietiskas.

Lietošana (Gebrauch): aprobežota 2404; atļauta 3405. 3784; bezatlīdzības 3737, 3765; glabājumā esošas lietas 37S4, 3788, 3811—3814; nedalamas jeb koplietas dalīta 545. 935; no nomnieka vai īrnieka puses 4082, 4083; patapinājuma priekšmeta — sk. Patapinājums; sabiedriska

592,      594; svešas lietas 411, 412, 1230, 1437, 1482, .1483, 3204, 3384, 33-98.

Lietošanas tiesība (usus fruetus): 1199—1246; jedziens 1199; priekšmets 1200—1206, 1220—1226, 1228; 1. priekšmetu nevar iegūt ar noilgumu 831; tiesiskās attiecības vispār 1207; 1. tiesības dalamība 1098; atbildība 1. tiesībās 3223. 3250 (2. piez.); I. tiesības atsavināšana 1218; 1. tiesības tālākdošana 1217; 1. tiesības . izbeigšanās 47, 1289, 1292&lt;—1296. 2237.

—      ārkārtēja 1206, 1244—1246.

—      uz atceltu atvēlējumu pamatota 652, 678, 688.

—      atraitnei 1714, 17'27, 1734, 1742, 1743,

1747,         1770i 1772, 1783, 1791. 1793, 1796, 1802, 1824, 1825.

—      atraitnim 1753, 1754, 1757, 1788, 1789, 1825.

—      kā dāvinājumā priekšmets 2425.

—       drēbju 1246.

—       ēkas uz kalpojošās zemes 1227.

—       fideikomisa valdītājam '2340, 2341.

—       fidticiarijam 2320.

- īpašumtiesīga (doininium utile): 942 līdz 952; jēdziens 942; veidi 946 (piez.); kam tā pieder uz likuma pamata 945; īpašumtiesīga lietotāja tiesības un pienākumi 946—-950, 1256; atbildība nododot i. 1—ā 3215; i. 1. izbeigšanās 951, 952; dzimtsnomniekam 4133; obroka nomniekam 1325.

sk. ari Ipaštims: dalams. juridiskai personai 1296.

—       meža 1057, 1213—1216, 4092.

-nedalamu lietu 546, 546.

—       nomas vai īres priekšmeta 4026, 4029.

—       novēlē piešķirta 2189, 2281—2283; vairākām personām novēlē piešķirta 2906; 1. tiesībā stāvoša novele 2237.

—       parastā 1206, 1208—1243.

—       pārgadēja 1292, 2282.

- patērējamu lietu 1244—1246.

- prasījumu vai kapitalu 1245.

—       sievai 45.

-slepena 652, 661, 678, 688, 699, 3306.

—       savu tiesību 654, .1288, 3285.

—       ūdens — sk. Dzirdināšana.

—       vardarbīga 652. 656; 661, 678, 688, 3306.

—       vecākiem 218—220. 236, 277, 279, 282, 286, 287, 427 (piez.), 2518, 2519; sk. ari Atsevišķā manta; bērnu.

—       vīram — sk. Vīrs.

—       visas mantas 1201.

Lietotais1 ,. īpašumtiesīgais: 946—950', 1256; sk. Lietošana: īpašumtiesīga.

Lietotājs (usufructuarius): viua tiesības 1208—1228. 3387; augļu lietošana 1208 līdz 1216; tiesība lietu visādi izlietot 1220; 1. pienākumi 1229—1239; 1. atbildība 1230; lietu uzglabāšana labā stāvoklī 1229, 1231—1234; uz lietas gulošo nastu nešana 1236; pienākumi pēc lietošanas termina notecējuma 1227, 1238; nodrošinājuma došana 1239; noilgums 1289, 1292; īpašnieka pienākumi pret 1. 1240—1243.

—       sk. Lietošana.

Lietpratēji 3854. 4416 (piez.).

Lietu kopība (universitas juris, rerum) 539 līdz 542; atbildība par 1. k. 3219; ķīlu tiesības uz to 1371, 1376; tās pārdošana 3857; kā dāvinājums nāves gadījumam 2425; kā īpašuma prasības priekšniets 906; 1. k—lai kā juridiskai personai piešķirtā tiesība iegūt īpašumu 713; kā lietošanas tiesības priekšlmets 1201; kā mantojuma līguma priekšmets 2484, 2499; kā novēlēs priekšmets 2155, 2204 (piez.), 2259 —2264.

—       sk. Manta.

Lietus ūdens, tā noteka un novadīšana 997 līdz 1002. 1191—1193.

Lietvedība, bezuzdevuma 3283 (1. piez.), 4423—4457; jēdziens 4423, 4426; kas var tādu uzņemties 4423—4425 , 4430—4433; priekšmets 4428, 4429, 4434; tiesiskās attiecības 4434—4458, 4541.

- pārstāvamais 516, 4423; viņa pienākumi 4449—4457; viņa iedzīvošanās 4425, 4429, 4432, 4439; attiecības pret trešām personām 4457.

Lietvedība uzdevumā — sk. Pārvaldība, Pilnvarojums.

Lietvedis, bezuzdevuma 516, 4381, 4388, 4423; viņa pienākumi 4434—4448; saņemtās naudas izlietošana 4441, 4442; procentu maksa par to 4442, 4443; norēķins 4447, 4458—4462; vairāku b. 1. attiecības 4446; b. 1. ķīlājot 3387; b. 1. iedzīvošanās 4424; viņam dots apsolījums 3146; attiecības pret pārstāvamo 3110—3113; b. 1. atsvabināšana no uzņemtiem pienākumiem un nastām 4450, 4452, 4453; iegūto prasījumu nodošana pārstāvamam 3462; b. I. pieiaists nokavējums 4440.

Līgava, pavesta 148, 158.

Līgumiskas ķīlu tiesības — sk. Ķīlu tiesības.

Līgum3105—3275, jēdziens 2910—3105; pēc kādiem likumiem tas apspriežams XXXV; 1. priekšmets 3141—3148; spēja slēgt 1. 2483, 3107—3109; kad 1. uzskatams par galīgi noslēgtu 3131; 1. forma

XXXVI,      3131 (1. piez.), 0572, 4272ības pienākums I—ā —sk. Atbildības pienākums; blakus noteikumi 3138, 3149 līdz 3208, sk. ari Termiņš, Nosacījumi; j. iztulkošana 273—3275; noteikti neapzīmētas personas 3120—3130; 1. sekas XXXV, 398. 3209—3214; trešo personu tiesiskās attiecības pret 1. 2500, 2775, 3114—3119, 3576, 3610, 3998, 4312; vietnieki 1—ā 3110—3113; rokas naudas atdošana 1. neizpildot 3365; atprasijuma tiesība 1. atceļot 3175.

—      par adoptētā tiesībām uz adoptētāja mantu 191.

—      aizbildņa noslēgts 364, 398.

—      par lietu, kas izņemta no publiskas apgrozības 3143.

—      atceļošs saistībai 3570—3576.

—      atsavināšanas, kurš nosaka izpirkuma tiesību 1641—1643.

—      iepriekšējs 3140, 3168, 3(368.

—      mantojuma jeb mantinieka iecelšanas — sk. Mantojuma līgums.

—par mantošanu laulāto starpa 38 (piez.), 2511.

—      nedrošs (riskants) 3220. 3749, 3897, 4337 līdz 4362.

—      pretlikumīgs, netikumīgs vai negodīgs

7  , 3185, 3214._

—      ar sievu noslēgts 56.

—      ar vīru noslēgts 85.

—   vienpusējs un divpusējs vai vairākptisējs 3106.

—   sk. citus atsevišķus līgumus.

Līgumsods 3355, 3369—3378; jēdziens 3369;

priekšmets 3370, 3371; kreditora tiesība izvēlēties I. vai līguma izpildīšanu 3146, 3372, 3373; gadījumi, kad var prasīt tos abus 3374; 1. samaksas atbildības pāreja uz mantiniekiem 3377; 1. attiecība pret atlīdzību 3376, 3443 (piez.); 1. nodrošināšana ar ķīlu tiesībām 1351; 1. pirkuma līgumā 3943; 1. trešai personai neizpildot līgumu 3146; nokavējuma gadījuma norunāta 1. samaksa 3322, 3374 (piez.); I. izbeigšanās 3378; līdzparādnieka 1. 3351, 3579.

Likumi; iztulkošana XVI—XXIII; piemērošana XII—XV, XXI; sakritums XXVII līdz XXXVI; attiecības pret parašu tie-

sībām XXIV, XXV, pret tiesas spriedumiem XXVI; pretrunas XIV, XVI (piez.), XX; ar 1. nezināšanu neviens nevar aizbildināties 2955—2957.

—   pavēloši un aizliedzoši XXXV.

—   sveši XXVII—X'XXv.

' — vispārējie un sevišķie I; sk. Tiesību apgabali.

—   sk. ari Likumu kopojums, Nolikumi.

Likumu kopojums XXIII, 592, 2470, 3012,

3638 (l. piez.).

—   I sēj. II d„ Ordeņu iekārta 26*45 (1. piez.).

—   II sēj. I d.. Visp. gub. iek. 335 , 419 (piez.).

—   III sēj., Pensiju nolik. 2645 (2. piez.).

—   VIH sēj.. Valsts obroka īpašumu iznomāšana 4042 (1. piez.).

—   X sēj. I d„ Civillik. 1, 2357, 2452 (piez.), 3645, 4024 (piez.).

—   XI sēj. I d.. Citticību nolik. 2350 (piez.), 4466 (2. piez.).

—   XIII sēj.. Sociālās apgādības nolik. 4466 (2. piez.).

vjXV sēj. I d.. Sodu lik. 319; sk. Nolikumi: miertiesnešu uzliekamo sodu.

—   sk. ari Nolikumi.

Likvidācijā starp divām vai vairāk personām 3482; 3537.

Līnijas — sk. Radniecības līnijas.

Linu mērkšana 1044.

Lockstцcke 727 (piez.).

Logi 992, 1197.

Lopbariba 566, 4100, 4161.

Lopi: kā īpašuma inventārs 566; to noķīlāšana 33S7, 3390, 3398; 1. noma — sk. Noma: lopu; slaucamie 3398, 4157.

—   sk. ari Ganampulks, Mājkustoui, Dzirdināšana. Peldināšana, Servituts: ganību.

Lopu celš 1118, 1120. 1125, 1128, 1155; sk, ari Servituts: ceju.

Lopu ganīšana un dzīšana — sk. Servituts: ļ gajiību, Ganības.

Lopu noma — sk. Noma: lopu.

Loterija — sk. Izloze.

Loze: īpašuma tiesībunoteikšanai savienotām un sajauktām lietām 795, 796; kopīpašuma izdalīšanā 941; vairākiem līdzmantiniekiem 2701, 2714, 2726, 2732; novēlu izvēlē 2252; priekšrocības noteikšanai fideikomisa pēcnācējiem 2340; noteicot priekšrocību starp vairākiem izpirkuma tiesības pretendentiem 1684.

—      sk. ari Izloze.

Lucida intervalla 503, 504 2914.

Lucnim cessans 3437.

Lūgums 2152, 3134.

M.

Mācekli, amatniecības 4226 (piez.).

Mācības iestādes 238, 342, 350; viņu manta _ 713.

Mācītāji: viņu īpašmntiesīga zemes lietošana 945; sk. ari Laulāto mantiskās attiecības, Mantošana.

Maģistra» 2723, 2724, 2732.

Maina 3971—3980; jedziens 3971; līguma priekšmets 1427, 3971. 3972, 4135; līgumslēdzēju atbildība 3215, 3975—3977; blakus līgumi 3980; izbeigšanas 3978. 3979 ; aizbildnībā stāvošu personu lietu m. 386; ieķīlātas lietas m. 1373; attiecība pret, izpirkuma tiesību 1619, 3974; atšķirība no pirkuma 3844 (piez.); m. kā tiesisks pamats valdīšanas pārvēršanai īpašumā uz noilguma pamata 830.

Mājas — sk. Ēkas.

Mājas testaments — sk. Testaments; privāts.

Mājkalpotāji 4173 (1. piez.). Sk. Kalpotaju līgums.

Majkustoni 662, 720; to ķīlāšana 3387, 3390, 3393—3398; m. nodarīti zaudējumi 4577 līdz 4590.

Mājlopi — sk. Lopi, Mājkustooi.

Mājlietas 381, 564. 1723, 1781, 1782, 1795, 2338.

Majnieki 4051.

Mājskolotāji 4173 (1. piez.).

Mākleri 3947 (I. piez.), 3952.

Maksa: aizbildņa palīgam, lietvežiem u. t. 1.

421.

—par personisku darbu — sk. Atlīdzība.

—      par visu darbu kopā 4245,

—      par glabašanu 3788.

—      tās iemaksa uz priekšu 3428, 3510, 3611. 4006. 4007, 4183, 4245.

—      par izstrādāšanu 1473.

—       nokīlājuma izpirkšanas 3404. nomas vai īres — sk. Noma.

—      norunāta pēc laika un pa dalām 4245.

—      par pasūtītu lietu 4244—4250.

—      skaidrā naudā 1623, 1630. 3517 , 3619, 4537.

—      veduma 1473, 4254-, 4262—4264.

—      sk. ari Samaksa.

Maksātnespēja: aizbildņa 443, 445, 446; dāvinātāja 4494; galvenā parādnieka 4522; galvinieka 4528; mantinieka 2658; nepilngadīgo 379; sarga 4562; vīra 47, 59 līdz 66, 182); atvieglojumi m—ā 65 (piez.).

—      iespaids: uz ģimenes fideikomisu 2345, uz ieskaitu 3558 (piez.), uz iņgrosaciju 1572, uz ķīlu tiesībām 1498, uz mūža rentes līgumu 4003, uz nomas un īres līgumu 4129, 4130; uz pirkuma līgumu 3882, 3942; uz prasījuma pārjaunojumu 3589; uz procentu pieskaitīšanu 3424; uz realnastām 1307; uz sabiedrības līgumu 4314, 4320: uz prasījumu tālākdošanu 3481.

pagaidu noteikumi par ra. lietu iztiesāšanu 65 (piez.).

—      sk. ari Konkurss. Konkursa masa.

Mākslas kolekcijas 570, 1376.

Maldība 2953—2976; jēdziens un veidi 2954 līdz 2960; bāriņu tiesai pārbaudot aizbildņa norēķinu 418, 487; būvējot, sējot un stādot svešā zemē 773, 774, 7-83, 784; ieskaitot 3562; izlīgumos 3616; koroborēiot 3011, 3016; laulību noslēdzot 117; maksājumos 3484, 3454; mantojumu dalot 2742; mantojumu pieņemot 2637; nododot īpašumā 815, 816; m. iespaids uz noilgumu 3626, 362-7; novēlēs 2832; novēli izpildot 2836; kā nosacījums neesoša parāda atprasīšanai 3680—3689; pilnvarnieka 4389; pirkuma līgumā 3834, 3838; m. pierādījums 2976; testamentu sastādot 2106, 2111—2113, 2116, 2131, 2789; testamentu atceļot 2804; vietnieka 2975'.

—      attiecībā uz darījuma šķiru 2963; attiecībā uz daudzumu 2637 , 2)369; attiecībā uz faktiem 833, 840, 2954, 2958; attiecībā uz iemeslu 2112, 2804, 2965; attiecībā uz zināmu lietu 815,2111,2964; attiecībā uz lietas īpašību 2967, 2968; attiecībā uz lietu vai personu nosaukumu jeb apzīmējumu 2113, 2116, 2973; attiecībā uz pirktu ieķīlātu lietu 1461; attiecībā uz personu 2111, 2966, 3657, 3684, 4430; attiecībā uz kāda personīgām spējām un īpašībām 2966; par personas tiesisko attiecību pret lietu 2972, 4028; par tiesību uz lietu 815; attiecībā uz savu paša darbību 2927, 2959; attiecībā uz valdīšanas tiesiskā pamata šķiru 834.

—       atvainojama 773, 774, 2960.

—       pieskanama un nepieskaitāmā par vainu 2955—2959.

—       svarīga (būtiska) 117, 815, 833, 835, 2111, 2112, 2637, 2742, 2779 , 2789, 2804,

2832,         2927, 2960, ,2961, 2963—2967, 2969, 2971, 3194, 3616, 3680—3687, 3689.

—      nesvarīga 418, 487, 816, 833—835, 842, 2088, 2112, 2116, 2637, 2780, 2960, 2962, 2965—2970, 2973, 3011, 3016, 3194, 3434, 3562, 3640, 3657.

—       tiesiska, un likuma nezināšana 2954 līdz 2957; kādos gadījumos tā pieskaitama par vainu 833, 840, 2955, 2957, 3686; kādos gadījumos tā nav pieskaitama par vainu 2956, 2957, 3686, 3701.

Māli 1117.

Malka — sk. Koki.

Mandats — sk. Pilnvarojums.

Manta: dabiskās un tiesiskās īpašības 1894, 1895. 1938; m. kā īpašuma prasības priekšmets 906; atvēlējumā 1821; sabiedrībā 4267; pavairošana — sk. Iedzīvošanās.

—       apslēpta — sk. Apslēpta m.

—      atsevišķa — sk. Atsevišķā m.

—      baznīcas — sk. Baznīcas m. bezmantinieku: tās mantošana 1965, 19651 , 1970.

biedrību 594.

—       ienestā — sk. Sievas. Vīra, Bērnu.

—      juridiskas personas 590, 594, 595, 19651 .

—       kopīga — sk. Kopīpašums, Mantas kopība.

—       lietu kopība 541, 542,

—      kustama 536, 537, sk. Kustama m., Kustamas lietas.

—       nekustama 536, sk. Nekustama m., Nekustamas lietas.

—       mantota, cilts — sk. īpašums;'mantots.

—      mātes 278.

—      nākamā 223, 4492,

—       palikušā — sk. Mantojums.

—      pašiegfita — sk. Pašiegūta m.

—      pašvaldību 590, 594.

—. valsts 590, 592; sk, ari Meži; valsts. Noma: kroņa.

Mantas kopiba IV, V. VII, X, 115, 858 (piez.), 1932, 1938, 3558, _4266; garīdznieka laulība 67—71; laulato m. k. VP. 79-Ш-95, 1819—1834; laulības šķiršanas iespaids uz m. k. 126, 858 (piez.); kas var pārvaldīt un lietot kopmantu laulības laikā 71, 82; m. k. izbeigšanās 77, 78, 93—95._

Mantu parvadašana — sk. Parvadāšana.

Mantinieka iecelšana testamentā 2120 līdz 2135; forma 2120—2122; viena paša m. iecelšana 2124, 2125, vairāku m. iec. 2126—2135; klusa iec. 2434; par nenoteiktām dalām 2124, 2126—2128; par noteiktām daļām 2125, 2129—-3134. 2895; pa daļai par noteiktām, pa daļai bez tādu noteikšanas 2130, 2132—2134; dabūjot neatņemamo daļu 2011; m. iec. kodicilā Pēc Kurzemes tiesībām nevar notikt 1982, 2123. 2433; neatraidama mantinieka iec. 2005—2012, 2792, 2793; m. iec. sevišķā dokumentā 2121; m. iec. atvēlēšana trešai personai 2121; spēka neesoša m. iec. 2882; m. neiecelšana testamentā 2791, 2792.

- pec līguma — sk. Mantojuma līgums.

- sk. Substitucija: mantinieku ieceļot.

Mantinieki: jēdziens 169&gt;3; viņu tiesības un pienākumi 869, 2639—2662, 3114, 3448; viņu atbildība mantojuma atstājēja saistībās 2646, 2648—2657, 2661, 3751; m. kreditori 2659; m. maksātnespēja 2658 līdz 2662; pēcnācēji 2632, 2659, 2849; prasījumi pret mantojuma atstājēju

—     2644, 2655; nosacītu un terminētu prasījumu pāreja uz m. 3166, 3196, 3202.

—      iecelšana — sk. Mantinieka iecelšana.

—      vairāku m. savstarpējās attiecības — sk. Līdzmantinieki, Pieauguma tiesības.

—      līgumiskie: jēdziens 1700; viņu tiesību apjoms 2492; attiecības pret likumiskiem un testamenitariskiem m. 1701, 2896; vicu apgrūtināšana ar novelēm un fideikomisiem 249®; tiesībspēja 24S3; atteikšanās no mantojuma 2623. Sk. ari Mantošana: līgumiskā.

—       likumiskie: jēdziens 1699; viņu attiecības pret līgumiskiem un testamentariskiem m. 1701, 2129, 2135, 2896, pret ciltsmantojuma dalībnieku 2509, pret ģimenes fideikomisiem 2340. Sk. ari Mantošana: likumiskā.

—      testamentariskie: jēdziens 1700; „atlikuma‘‘ dabūtājs 2130, 2133; viņu attiecības pret līgumiskiem un likumiskiem m. 1701, 2896; nevar būt par liecinieku testamentā 2064: testamenta iztulkošana t. m. par labu 2475. Sk. ari Mantošana: testamentariskā.

—       aizbildņa 434, 435, 447, 492; aizbilstamā 491; apsolītāja 3145, 3280, 3281; tā m., kam tiesība prasīt atbildību 3267, tā m„ kam pienakas nest atbildību 3268; tā m.._kam tiesība prasīt atpakaļ 3692; atvēlētās lietas valdītāja un atvēlētāja 3774—3776: bāriņu tiesas locekļu 465; darba devēja 4191; darbinieks 4181, 4191: dāvinātājā un apdāvinātā 2423, .4475, 4485, 4488; dzimtsnomnieka un iznomātāja 4134; galvotāja 4516, 4536, 4548; garā slimā 2015, 2867; glabājuma devēja 3801; glabājuma ņēmēja 3798 Jīdz 3800, 3810; ieķīlātās lietas kreditora 1345; ieķīlātās lietas parādnieka 1346; īpašnieka 869; izpirkuma tiesībās 1617; izvēles tiesības baudītāja 2929; kalpotāja 4218; kreditora 1345, 3377, 3414, 4548; kroņa nomas nomnieka vai šadas nomas naudas saņēmēja 1972 līdz 1980; legatarija 2188, 2189. 2199, 2203, 2206, 2403; lietveža 4448; tā m., kam tiesība prasīt līgumsodu 3377; tā m., kam pienākas maksāt līgumsodu 3377; mūža rentes pircēja 4007, 4011; tā. kas kautko saņēmis netikumīga mērķa sasniegšanai 3719; īpašuma tiesības ieguvēja uz noilguma pamata 850; tā, pret kuru aprēķina noilguma termiņu 860;

nomnieka un īrnieka, iznomātāja un izīrētāja 4112, 4113; nonāvētā 4556, 4557; novēlēs izpildītāja 2194; obroka nomnieka 1326; tā m„ kam pienākas parādīt lietu 4600; galvenā parādnieka 1346, 4548; parādnieka, izdarot ieskaitu 3558; parādnieka, maksājot līgumsodu 3377; pavestās 157; pilnvarnieka 4412—4414; pilnvarotāja 4409—4411; prasības tiesības baudītāja 3212; promesošā un bezvēsts promesošā 523, 526—528; sabiedrības biedra 4331—4334; saderinājušos 129, 130; trešās personas, kurai jāsaņem samaksa 3491; servituta baudītāju 1293—1295; sievas 59, 66; testamentariska mantinieka 2160; viesnicas turētāja 3827; vīra 63, 65; zaudējuma cietēja 2442. 4589; tā m., kam pienākas atlīdzināt zatulģjumu 4574.

—     apvienoti 2127, 2128, 2887—2892, 2897 līdz 2900, 2903.

—     neatraidarrtie: jēdziens 2005; kas pie tiem pieder 2006; atstumšanasi sekas 2793, 2794; sk; ari Neatņemamā daļa.

—     vienīgais m, 74, 2492.

—     vietā ieceltie — sk. Substituts.

Mantiskās tiesības, laulāto — sķ. Tiesības:

laulāto mantiskās.

Mantojuma atstajejs: jēdziens 1691; nenodalīts 1901—1905; nodalīts 1901, 1906 līdz 1910, 1912, 1916; tiesībspēja 1984 līdz 1992; m. a. prasījumi pret mantinieku 2644.

Mantojuma dala: atraitnes — sk. Laulātie.

—     divkārtēja un trīskārtēja 1897—1899, 1923.

Mantojuma dalīšanas līgums 2735—2737.

Mantojuma fideikomiss — sk. Fideikomiss.

Mantojuma līgums (jeb mantinieka iecelšanas līgums) 2481—2524; jēdziens 1700, 2481; kas var tādu slēgt 1697, 1874, 2483, 2621; priekšmets 2484—2486, 2641; forma 2487, 2488; sekas 1891, 2482, 24S4, 2491—2500; tiesība grozīt un atcelt m. 1. 2483, 2492, 2500; attiecība pret testamentarisku un likumisku mantošanu 1701,2492; mantojuma atstājēja tiesība noteikt par mantu 2493, 2494; līgumiskā mantinieka tiesības un pienākumi 2494—2496, 2623; nosacījumi 2490; novēlēs 2316, 3498; pieauguma tiesība mantojot pēc līguma 2894—2896; m. 1. izbeigšanās 2841-—3S46; m. 1. noslēgšana par labu trešai personai 2500,

Mantojuma masa 378, 379, 713, 1792, 1819 fīdz 1821. 1825—1827, 1829. 1830, 1834, 1909. 2127, 2133, 2178, 2180, 2208, 2214, 2217, 2238, 2240, 2264, 2312, 2313, 2408, 2668, 2681, 2692, 2694, 2745, 2747, 2902.

Mantojuma nauda (Erbegeld) 2705.

Mantojuma obroks — sk. Obroka noma.

Mantojums; jēdziens 541, 1691, 1692.

—     m. atklāšanās 2681—2586. 2-621.

—       aicinājums pie m. (Beruf zur Erbfolge, Anf-all der Erbschaft): pēc kādiem likumiem tas apspriežams XXXIV; kad aicinājums iestājas 1698, 2621; aicinājuma pamats 1699, 1700; Iīgumlsks a, 1697, 1700, 1701, 2491, 2496, testamentarisks a. 1697, 1700. 1701, likumisks _a. 1697,

1699,        1701; to attiecības sava starpā 1701; a. sekas 520, 851, 1891, 2622.

—       stāšanās m—ā un viņa iegūšana 2621 līdz 2638; jēdziens 2622; pēc kādiem likumiem tā apspriežama XXXIV; forma 2625; nosacījumi 1697, 2636; inventārā tiesība 401, 2316, 2649—2655, 3625; neviens nav piespiests m. pieņemt 2207, 2496, 2623; termiņš m. pieņemšanas paziņošanai 2628—2635; tāda termiņa palaiduma sekas 2631, 2634, 2635; klusa pieņemšana 2625—2627; pieņemšana caur vietnieku 2624, 2650; pieņemšana promesoša vietā 520, mazgadīgo vietā 401; stāšanās atstumta necienīgā vietā 2873—2875; stāšanās m—ā pēc savstarpēja testamenta 2416—2418.

—       m—ā stāšanās sekas 2639—2662; m. atstājēja un mantinieka tiesību un pienākumu pāreja 170, S5JL 2639—2646, 4574, sk. ari Mantinieks; mantojuma atstājēja un mantinieka tiesību sakritums 2642, 2644; m. atstājēja personiskās tiesības 2645.

-       atteikšanas no rn. pirms aicinajiuna (Erbverzicht) 2673—2675; jedziens 2673, 26(75' (piez.); priekšmets 2767; forma 2764; tuvāko radnieku 1708, 2748, 2749; sekas 1708, 2768; atteiceja pēcnācējs 2769; trešai personai par labu 2775.

—      atteikšanās no m. pēc aicinājuma 401, 2623, 2631, 2776—2786; forma 2777; sekas 2326, 2328. 2780—2784, 2816; apjoms 2786; pēc mantojuma līguma 2493,

2623,         2776; pēc savstarpēja testamenta 2415, 2420; atteicēja pēcnācējs 2785.

m. atsavināšana 2667—2670; priekšmets 2668, 2670; mantinieka atbildības pienākums 2669, 3215; ieguvēja tiesības un pienākumi 2673, 2691; atsavinātāja tiesības un pienākumi 2671, 2672, 2883; valsts atsvabinājums no atbildības 2675; testatorarri piekrituša mantojuma novele

2261.

—      m. ieķīlašana 1366. 1367.

—      m. apsardzība 2587—2590, 2592—2598; sk. ari Aizgādnība par m.

—      m. atraušana — sk. Atraušana.

—      atstumšana no m. — sk. Atstumšana.',

—       m. dalīšana — sk. Dalīšana,

Mantošana, tiesība mantot: jēdziens 1693;

pēc kādiem likumiem tā apspriežama XXXIV; mantotspēja 870, 1694—1697, 2146, 2168; sk. Mantinieks, Mantojums.

—       m. kārtība: jēdziens 1693: veidi 1699,

1700.

-m. zaudēšana — sk. Necienīgi mantot.

—      llgumiska 1699—1701; sk. Mantojuma līgums.

—      testamentariska 1699—1701; sk. Mantinieka iecelšana testamentā, Testaments.

—      likumiska 1703—1980; jēdziens 1699; kad ta iestājas 1701, 1703, 1704; ko pie tās aicina 1705—1708; laiks, pēc kāda noteic aicinajumu pie m. 1891—1893, 1895, 2419.

- adoptēto un adoptētāju 189—192,

1874—1876.

- ārlaulības bērnu un viņu vecāku

1872.

- asinsradnieku 1870—1953; tās pamats 1870. 1871; attiecības pret citu mantinieku m. 1706—.1708; m. kārtība 1879—1953; likumisko mantinieku šķiras Г880: pirmā šķ. 1-880, 188-3—1885, 18'89, 1894—1899, 19-27—1932, 1938, 1948; otrā šķ. 1880, 1886, 1889, 1900—1910, 1933—1936, 1938—1940, 1949', 1950; trešā šķ. 1880, Ш6, 1889. 1911. 1912, 1937, 1938; ceturtā šķ. 1880, 1888, 1943, 1937, 1938; augstāka šķira izslēdz zemākās .1881, 1882.

- sk. ari Augšupējie, Lejupējie, Rad-

nieki.

—      — audžubērnu 194.

- dažādu laulību bērnu ,savā starpā

un attiecībā pret patēvu un pamāti 2522.

- kārtu un sabiedrisku iestāžu 1705,

1706.

- kroņa nomas vai nomas naudas 1972

līdz 1980.

- laulato —ļ sk. Laulatie.

- lefcitimēto ',1873.

- vairākkārtēju radnieku 1877.

- valsts 1705. 1706, 1965, 19651970.

Mantota tnanta — sk. īpašumi: mantoti.

Mantoti īpašumi — sk. īpašumi: mantoti.

ManuSakturas 987, 417'3 (3. piez.).

Markas .3121 (piez.).

Mārki 1044.

Marķieri 4192 (piez.).

Māsa: nodalīta un nenodalīta 1908, 1909; m. bērni 249, 1908, 1909; sk. Radnieki.

Māsas dēls, māsas meita 249'.

Masica 252.

Masku apģērbi 1246.

Mašinas 064, 573.

Māte: viņas dalība vecāku varā 197, 198,

205.      215, aizbildnībā 273—275, 280—289, 298, 302, .317, 329 (pie^.); viņas mantošanas tieslBā 190(2, Щ07, 1909. 2864; mantošana no viņas 1872, 1906 (piez.),

1915,         1928; attiecības pret ārlaulības bērniern 167, 169, 171, 372, 1872; m. apliecinājums, ka dzemdetais bērns nav ieņemts no viņas vīra 139.

Mātes brālis vai māsa 249-, 252.

Mātes manta, tās sadalīšana ar agrākās laulības bērniem, stājoties jaunā laulībā

278,      279; sk. ari dalīšana.

Materiali. neapstrādāti 573; darbuzņēmumos 4229—4232, 4240; personiska darba līgumā 4179; to savienošana, sajaukšana un apstrādāšana 791—798.

—     sk. ari Būvmateriāli.

Matrikula 190.

Mēbeles 564, 3875.

Medību ' rīki 1062.

Medicīniska pārbaude 500, 505.

Medīšana; tiesība uz to 1061, 1062, 1071,

1212, 4026; aizliegta m. 724, 729 (piez.), 3391.

Mednieki 4192 (piez.).

Medus 1176—1179; m. no meža bitēm 725.

Meistars, amata 4226 (piez.).

Meita 244; viņas iestāšanās laulībā 2518, ?857, 2858, sk. Laulība, Bērni; viņas tiesības, pievienojot iepriekšēji saņemto 2752—2757: vivias ticsība mantošanā 1897, 1898. 1928—1930, 2015, 2103, 2504,

2505,       2711, sk. mantošana; vecāku varas izbeigšanās par m. 227, 233, 235.

Meliorācijā — sk. Uzlabojumi.

Mēinie: vicu noslēdzamie tiesiskie darījumi 2915; m. spēja novēlēt mantojumu 1987; viņu nespēja uzņemties aizbildnību 315, būt par lieciniekiem testamentā 2064.

Mēnesis 1385, 3047, 3051, 3052, 3198.

Mengekauf 1626; sk. Pirkums: lietu kopības, par vienu kopīgu cenu.

Mērķis (modus); dāvinājumos 3711, 4495 līdz 4502; kodicila kluss m. 2434; labdarīgs — sk. Iestādes; neatļauts 4271, 4502; neiespējams 3730, 4502; neizpildīts 2406. 2853, 2854, 3711; tn. izpildīšanas nodrošinājums 2405, 4497; netikumīgs 37, 2952, 3719,' 4502; m. testamentos un novēlēs 2404—2408. 3711.

—     m. noteikšana — sk. augstāk: dāvinājumos, testamentos.

—     sk. ari Uzlikums.

Mērkšana-, kaņepāju un linu 1044.

Mers — sk. Skaits: atvietojamu lietu.

Mēsli 566. 988, 4095, 4097, 4163.

Metāli 2264. 3950; sk. Izraktņi.

Metriskās grāmatas 146.

Meža kustoni 642.

Meža nogabali (novadi) 1163, 1213, 1215.

Meži; aizsardzība 1057 (piez.). 1060, 1134,

3390,      3391; to lietošana 1057, 1058, 1213 līdz 1216, 4092. Sk. ari Cirsma, Jaunmežs, Koki, Medības. Servituts: koku ciršanas. Stiga.

—     vairākiem īpašniekiempiedarošs 935, 1010.

Mežu degšana 1060, 1163.

Miertiesnesis 2003 .

Miesas bojājums: no tā izrietošais pienākums 4212, 4552—4557.

Atlesīgi sakari 154, 159, 165, 2015, 2016.

Miesīgi trūkumi — sk. Trūkumi.

Minerāli — sk. Izraktņi.

Minerālūdeni 880.

Miršana — sk. Nāve.

Mitekļu došana 1321.

Mitgabe 14; sk. Līdzdcva, Sievas laulībā ienestā manta.

Mobilien 2263; sk. Kustamas lietas.

Monēta — sk. Nauda.

Moratorijs 3554, 3625.

Morgengabe 2S; sk. Rīta balva.

Mortiflkacija — sk. Izsludināšana: par nederīgiem.

Muižas 81, 1727—1730, 1734, 1757, 1793 līdz 1795, 1890, 1897—1900, 1906—1910, 1917, 1928, 2502. 2707—2721. 3kS75, 3949 (piez.), 4070, 4066, 4088. 4089, 4104, 4105, 4155, 4156.

—     sk. ari Ciltsīpašumi, Ciltsmanto.iuma īpašumi, Dzimtsmuižas, Īpašums: mantots, Lauku īpašumi, Noma: kroņa.

Muižniecība, muižnieki: V (piez.), VII (piez.), VIII, 190, 1776-1781, 1890, 1928—1930, 2002, 2066, 2502, 271-8 līdz 2722, 2860.

Muižnieku bariņu tiesa 396 (piez.).

Mīiku kārta, iestāšanās tajā 2681.

Mūri, sienas 991, 1006; kopēji 936, 988, 989; sk. ari Robežu sienas.

—     atbalsta un iebūves tiesības 1183 līdz 1189.

Mūža ilgums, pieņemamais 2315, 4557.

Mūža rente 3995—4018; jēdziens 3995; m. r. līguma forma 3996; kas var tādu noslēgt 3995, 3997—3999; tiesikās attiecības 4003—4010; m. r. lielums 4000; m. r. ilgums 4001, 4002, 4011; m. r. ņēmēja tiesības 4003, 4005, 4007, 4010; m. r. pārdevēja tiesības un pienākumi 4005, 4010; maksas priekšmets par m. r. 4004; m. r. līguma izbeigšanās 3628, 4011—4015, 4018, ar noilgumu 3628, 40ļ4.

—     atraitnei piešķirama 1796.

—     sk. ari Procenti.

Mūža uzturs, m. u. nauda 1777, 1779, 1782, 1793, 1794.

N.

Nabadzība 72, 209, 321, 330, 2015, 3279; sk. ari Iestādes: labdarīgas.

Naherrecht, Retractsoder Beispruchsrecht 1613; sk. Izpirkums.

Nama priekšpuse 993.

Nami — §k. Ēkas.

Nastas: jedziens 548, 575, 576; dažādas šķiras 576; kam tās jāneš 48, 329, 393, 395, 574, 576, 948, 1236, 1332, 1496, 1721, 1742, 1771, 1773, 1783, 1789. 2616. 2673, 2678. 4063—4065, 4141_ (piez.), 4479,4486; kam ir tiesība apgrūtināt ar tam 83, 1219, 4486: aizliegums apgrūtināt ar tām neatņemamo dalu 2012.

—       ārkārtējās 948, 4065.

—       kārtējas 948, 3249, 4064.

—      lietiskās 930, 937, 1219, 3262. 4G63.

—       mācītājā atraitnei par labu 1803.

—      uz novēlētas lietas gulošās 2201, 2236.

2237.

—       pilsētu un valsts 3556.

—       privātās 1237, 1320; sk. ari Servituti.

—      rcat— sk. Realnastas.

—      sabiedriskās 329, 393, 494, 576, 1237, 1320, 1321, 1721, 1742, 1771, 1773, 1783, 17?9, 1803, 3249, 3556, 3638 (1. piez.). Sk. ari Nodokli.

—       terminētas 1803, 2268—2271, 2315, 2928, 3536. 363S.

—      zemes 1321; sk. Realnastas.

Nauda, skaidra: 42, 403, 485, 3514 (1. piez.), 4393; aizdevumam 3660, 3&amp;61; glabāšanā 3796, 3814; mantojot 1723, 1752, 1756, 1781, l'i95, 2265, 2700; par mūža renti 4004; kā rokas nauda 3360.

—      kabatas izdevumiem un adatu n. 27.

—       procenti par n. lietošanu 3405, 3418, 3796.

Nauda (monēta): kādā jāsamaksā aizdevums 3660, 3661; kādā jāsamaksā naudas parādi 3514 (2. piez.); zelta un sudraba 1795, 2264; n. gabalu (monētu) krājums kā ķīlu tiesību priekšmets 1376; veci naudas gabali 3897; atrasta n. 74S.

Naudas devumi īpašuma nomas vietā — sk. Noma: kroņa.

Naudas prasījumi 1245, 1338, 3482, 3496, 3514 (1., 2. piez.).

Naudas sods 3045, 3417.

Naudas zīmes 3121; sk. Papīri.

Nāve: tās pierādījums 2582; dabiska 225; pieņemama 522, 524—528, 1691, 1693, 2583; miesas bojājuma dēl 4557; draudošas n. briesmas 2432; n. sagādāšana, no tās izrietošās civilsekas 2848, 4005, 4556, 4557.

Vietējie civillikumi.

36

—       n. iespaids: uz aizbildnību 467, 470, 491, 492; uz aizdevuma līgumu 364^; uz atvēlējumu 3775, 3776; uz dāvinājuma līgumu 114. 24217, 2429, 2431. 4471; uz dzimtsnomas līgumu 4134, 4149; uz īpašuma tiesībām 869; uz personiska darba līgumu 4191; uz kalpotāju līgumu 4218; uz kroņa nomu, 1973—1976, 1979, 1980; uz lietošanas tiesību 12S1, 3204; uz līgumiem,kuru izpildīšanas termiņu atļauts noteikt parādniekam 3203; uz līgumu trešai personai par labu 3.118: uz mantojuma dalīšanu 1733, 1734', 1740, 1809, 1826, 1891; uz mantojuma līgumu 2500; uz mūža renti 4002, 4008, 4009, 4011: uz noilgumu 860; uz nomas un īres līgumu 4112, 4113; uz personalservitutiem 1278, 1279, 1281; uz pilnvarojuma līgumu 4403, 4409—4414; uz sabiedrības līgumu 4318, 4331—4334; uz uztura noveli 2278; uz valdīšanu 672; uz vecāku varu 225.

—      bērnu 225. 2524.

—      laulato 2523, 2524, sk. Laulātie: savstarpējās mantošanas tiesības.

-legatarija 2271, 2400, 2814, 2835.

—      mantojuma atstājēja 2008, 2187, 2398; ar mantojuma atstājēja nāvi atklājas mantojums 2581; mantinieka 2497, 2632, 2846, 2S79, 2881; no mantojuma atteikkušas personas 27/2.; substituta 2146, 2147: testatora 2398, 2400. 2415—2419; novele uz n. dienu 2403.

—      mātes 276—279, 298, 299,

—      parstavamā 4436.

—      promesošā 520, 522, 523.

—      saderinājušos 130.

—      tēva 280—288. 299.

—      vecāku 225, 272, 289, 2524. vecteva un vecmātes 289, 296, 299.

—      vairaku personu vienā laikā 2584—2586.

Nāvīgās vielas 2693.

Neapstrīdamība, prasījumu 3546, 3552.

Neatminama valdīšana 700—706, 1309.

Neatņemama daļa 2005—2012; jēdziens 2005; dāvinājumos 113, 4482, 4468 līdz 4490; fideikomisos 2336; aizturot kvartu 2313; mantojuma līgumos 24S6, 2844; mūža rentē 4017: n. d, apmērs un noteikšana 2007—2011, 2336, 2770, 2793, 4489; neatraidama mantinieka tiesība uz n. d. 2003, 2012, 20Ц 2019, 2316, 2740, 2749. 2757, 2793/ 2794, 2844; atteikšanās no tiesības uz n. d. 2486, 2767, 2768. 2770.

Neatraidamie mantinieki — sk. Mantinieki: neatraidamie.

Necienīgi mantot 2847—2877; kas stājas necienīgo vietā 2873—2877.

Nedalama prasījumu tiesība — sk. Solidārās parādu attiecības.

Nedalamība: ( servitutu 1098, 1099, 1114 līdz 1116; saistību — sk. Solidārās parādu attiecības.

Nedēļa 3047, 3049, 3050; sk. ari Termiņi: nedēļām.

Nedzimušie — sk. Ieņemtie.

Neesošs parāds 3680; nosacījumi 3681 līdz 3689; kam pienākas to atdot 3690, 3692—3694; pret ko ceļama prasība 3691; atprasījuma tiesības priekšmets 3695—3699.

—      sk. ari Parads.

Negotlorum sestor 31, 516; sk. Lietvedis: bezuzdevuma.

Negodīgums — sk. Ļauns nolūks, Netaisnpratība.

Neiespējamība 3517, 3716; fiziska 3142, 3157, 3158. 4233; tiesiska 3157, 3159.

Neizdarīšana — sk. Palaidums.

Neizpildīšana 3210, 3365, 3366, 3608, 3709; no trešās personas puses 3146; sk. ari Nenomaksas (nepildijumi), Palaidums.

Nejauša boja eia, lietas 910, 2930, 3270,

3318.       3319. 3323, 3746, 3821, 3912, 4075, 4239, 4297.

Nejaušība: jēdziens 3438; no n. atkarīgi nosacījumi 2386, 3156; n. dēl neiestājies nosacījums vai notikums 2385. 3718: n. darbuzņēmumā 4249; personiskā darbā 4183. 4185; glabājumā 3788; n. mantojumu valdot 2606, 2612; mantošanā 2708; nomā un īrē 4048. 4060; patapinājumā 3746, .5747, 3749; n. pārvaldot sievas mantu 50, 51; n. pērkot 3863 līdz 3871; n. pilnvarojumā 4377, 4397; n. del pilnvarnieka iegūts labums 4389 (piez.); n. sabiedrībā 4279, 4297; n. dēļ notikusi lietu savienošana vai sajaukšana 789.

—       sk. ari Nepārvarama vara, Risks.

Nejaušs zaudējums 3438, 3439.

Nekristīgie, ^vinu stāšanās laulībā -1

—       sk. ari Zīdi.

Nekustama manta: jēdziens 530; kādi likumi uz to attiecas V. VII. VIII, X, XVII, XXVIII, XXXIII; Latgalē esoša XXXIV; ārpus pilsētas robežām 81, 2641 (3. piez.); augļus nesoša 1403, 3390, 4131; n. m. kā atsevišķas lietas IV; baznīcu 595, 945,' 3947; biedrību 594; luterāņu lauku garīdzniecības personu 68, 72; hipotēkām, nastām un servitutiem apgrūtināta 1260, 1298, 1595; juridisku personu 68, 72; līdzdevā ietilpstoša 16; kā mantas kopības dala IV, V, VII. X, 68, 81; mantota m. — sk. īpašums: mantots; tādu personu mantota m.. kurām nav tiesības iegūt to par īpašumu 2641; nepilngadīgo 375, 376, 382—387, 392, 408; novēlēta 2245; pilsētu 395,

1730,      1897, 2723—2&lt;729; sievas 43, 63, 83; slimnīcu u. c. iestāžu 596; valdošā un kalpojošā _— sk. Servituts; valsts 590.

—       sk. ari Būtība: nekustamas mantas.

—      atsavināšana 43. , 72. 8)3. 375, 376, 382—387, 1595. 1715, 2494, 3013, 3949; atbildība atsavinot 3218.

—       atteikšanās forma no n. m. mantojuma 2764.

—       n. m. davinašana 4472.

—       iegūšana par īpašumu 399. 400. 808, 809, 813—818, 3004, 4472, uz noilguma pamata 824, 855.

—      piederumi 562—568, 572, 573; n. m. atzīstama pa_r ēku piedejumu 567, par galvenā lauku īpašuma piederumu .568, par fabrikas piederumu 573.

—       pirkšana 83, 3875; n. m. atpakalpirkums 3926.

—      sadalīšana 1304; n. m. mantojumu dalot 1722, 1727—1730, 1734, 1738, 1742,

1753—      1755, 1767, 1808, 2702—2729.

—      valdīšana — sk. Valdīšana: lietu.

—      kā aizdevuma priekšmets 3738; kā atvēlējuma priekšmets 3766; kā ģimenes fideikomisa priekšmets 2338; kā īpašuma priekšmets — sk. īpašnieks, īpašums; kā ķīlu tiesību priekšmets 1357, 1358 (2. piez.), 1375, 1493; kā mantojuma līguma priekšmets 2487, 2499.

—     sk. ari Ēkas. Lauku īpašumi.

Nekustamas lietas — sk. Lietas, Nekustama

manta.

Nekustams īpašums — sk. Nekustama manta. .

Ņemšana savās rokās: lietas (apprehensio): jēdziens 637; nosacījumi 638. 639, 646, 664; nekustamas mantas 640; kustamas lietas 641; valdot cita vārdā 648; turpinot un izbeidzot lietas valdīšanu 659—673; pilnīgas un vienpatējas valdīšanas tiesības 871.

Ņemšana savā varā, augļu (perceptio) 752; bezsaimnieka kustamas lietas 729.

- tiesību 649—658, 674—676.

—     sk. Fiziska vara par lietu.

Nenomaksas (nepildījumi, parādi): nodokļu,

Sabiedrisko un realnastu 1306, 3638; nomas naudas 4150; obroka 1331.

Nenovēršami iemesli — sk. Nepārvarama vara.

Nepaklausība 206, 338. 4204.

Nepareizība 3616.

Nepārvarama vara 50. 432, 1480, 1483, 3438, 38213 3863—3871, 4075, 4146. 4258; sk. ari Nejaušība.

Nepateicība 195, 2823, 2843, 44182—4487,

4504.

Nepieciešamība (spiedīga vajadzība) 56, 72, 518. 4117.

Nepiedzimušie — sk. Ieņemtie.

Nepiedzīvojušie 2957.

Nepilngadība, tās ilgums 269, 1989.

Nepilngadīgie: viņu apdoptēšana 184, 186; īpašuma iegūšana 711; iestāšanās par kalpotāju 4194; iestāšanās laulībā 35; spēja būt par lieciniekiem 2064; likuma nezināšana 2957; mantas pārvaldīšana 220, 232; piedalīšanās mantojuma līgumā 2483; mantojuma pieņemšana 401, 2589, 2624, 2650. 2784, 2856; mantojuma dalīšana 2688; noilguma termina apturēšana attiecībā uz vīniem 858; prasījumu pārjaunojums 3581; n. pielīdzināšana promesošiem 3087, 3090; testamenta taisīšana 1989, 1990; attiecības pret testamenta izpildītāju 2456; testamenta apstrīdēšana no n. aizbildņa puses 2849; n. tiesiski darījumi 213, 353—364; tiesība uz uzturu 2001.

—     sk. ari Aizbildnība, Aizbildnis, Vecāku vara.

Nepilnības — sk. Trūkumi.

Neraža 4146.

Nespēja: aizbildņa 459; aizbildnībā un aizgādnībā stāvošo 353, 354, 502—504, 509, 510, 2916, 3109; mājkalpotāju 4188; n. pieņemt izpildījumu 3492; n. iegūt

nekustamu mantu 870, 2641; n. iegūt uzturu 4553. 4557.

Netaisnprātība 2001 , 414, 843, 845, 3763, 3862, 4188; ?k, ari Ļauns nolūks, Labticība un iaunticība.

Netiklība 2015.

Netikumīgi nosacījumi — sk. Nosacījumi: netikumīgi.

Netīrumi 1195.

Neuzmanība (culpa), bezrūpība, nevērība, nolaidība, vaina 3289, 3294—3304; jēdziens 3289, 3294; veidi 3295; rupja 433,

435.859, 1479 , 2196, 2322, 2657, 3295— 3297, 3299. 3323, 3748, 3773, 3785, 3862, 4188, 4204, 4437, 4478; viegla 3?95, 3298, 3301, 3763. 3773, 3787 , 3804, 3862, 4204, 4333; n. attiecība pret ļaunu nolūku 3291, 3297, pret maldību 2958; n. pierādījums 3304; savstarpējas n. ieskaits 3303; n. sekas 3291, 3297, 3299; sk. Rūpība.

—     aizbildņa 361, 423; atbildētāja, ceļot prasību dēl lietas parādīšanas 4596; kalpotāja 4204; novēlēs izpildītāja 2196, 2215; pilnvarnieka 4375; promesošā 859; testamenta izpildītāja 2463; testatora 2082; viesnicnieka 3821,

—     alternatīvu saistības priekšmetu prasījumos 2931—2933; atbildību uzņemoties

3226,         3231; personiska darba līgumā 4488; dāvinot 4(478; galvojumu dodot 4549; kustoņu nodarītos zaudējumos 4583, 458'!; līgumu atceļot 3262; mantojuma valdīšanā 2606, 2607; mantojumu iegūstot 2657; nokavējot 3311, 3323; nomas un īres līgumā 4048; prasījumos, kuri izriet tieši no tiesību aizskaršanas 3301; sabiedrības līgumā 4278, 4281,

4282,         4333.

Nevainības laupīšana 4559-,

Nevērība. — sk. Neuzmanība.

Nezinašana. likuma — sk. Maldiba; tiesiska.

Niedres 1195.

Nifteles (Nifteln) 260:

Niķi (zirga) 3252.

Nodalīšana, mantojuma daļas 278, 279, 284, 237, 1753, 1832—1834, 2773; sk. Dalīšana. Nodrošināšana,

Nodevas — sk. Nodokli.

Nodokli un nodevas: sabiedriskie 576, 3556, 4210; valsts un pilsētas 3556; zemes 1321; kārtējie 4064; ārkārtējie 4063; n. segšana 190 (piez.). 393, 1237, 1332,

3636,       4'063—4055, 4141 (piez.), 4210; n. noilgums 3538 (piez.); n. atmaksa izpirkuma gadījumā 1630; koroborējot tiesiskus darījumus 3012, 3013; koroborējot (Gottespfennig oder Kirchengelder, Harnischgelder u. c.) 3012 (piez.); testamentu izpildot 2470.

—     sk. ari Nastas.

Nodokļu parādi — sk. Nenomaksas.

Nodoms: aizbildņa 423; aizdevuma līgumā 3654; iegūstot īpašumu 714, 836; iegūstot mantu nodošanas ceļā . 801, 802, 805; n. izteikšana ar nepārprotamu darbību 560, sk. Gribas izteikšana; ķīlu tiesībās 1376; novēlētājā n. 2295; n. prasījumu izpildīšanā 3507; tiesisko darījumu iztulkošanā 3096, 3101, 3187; n. paturēt sev lietas valdīšanu 637. 638, 644—649, 651, 659, 679; n. to turpināt 665.

—     sk. ari Ļauns nolūks.

Nodošana (atdošana): kā īpašuma iegūšanas veids 799,800; kā valdīšanas pamats 8.30; nosacījumi 801—803; kustamu lietu n. forma 804—S07; nekustamu lietu n. 808—813, sk. ari Zemes grāmatas; kustamas lietas n„ kas nodibina rokas ķīlu 1469., 1470; maldība nododot 815, 816; nosacīta n. 817, 81®.

—     n. dāvinājumā 4476, 4477; ieķīlātas lietas n. 1430, 1458; n. izpirkuma gadījumā

1621,         1632, 1636; lietas n. no pārdevēja pircējam 3872—3874, 3877—31879. Sk. ari Tālākdošana (cessio).

Nodrošinājums: no aizbildņa palīga nepilngadīgā mantas pārvaldīšanā 414; bērnu mantojuma daļas 278, 279, 284—287,

1754,       1832, sk. ari dalīšana; galviniekam no galvenā parādnieka 4539; īpašniekam no lietotāja 1239; ar ķīlu — sk. Ķīlu tiesības; no lietotāja 1239; mantojuma n. 1768, 2655; mūža rentes saņēmējam no tās pārdevēja 4010; nepilngadīgā kapitala 407; noķīlājot 3393; no nomnieka 4068, 4147; nosacījuma piepildīšanās vai nepiepildīšanās gadījumam 2378, 2379, 3169, 3176; no novēlēs izpildītāja 21197, 2216, 2279, 2316; no aprobežotas novēlēs ņēmēja 2405; izsludinot nozaudētu parāda aktu par nederīgu 3540; parāda n. nenodibina līguma pārjaunojumu 3587; pilnvarniekam no pilnvarotāja 4396; prasījuma tiesību 3342. 3379—3404; n. attiecība pret prasījumu 3685; n. ar rokas naudu 3369—3368; savstarpējs sabiedrības biedru 4324; no testamentariska mantinieka 2480; par uzlikuma izpildīšanu 4497; pret valdīšanas traucēšanu 687; no vīra attieefbā uz sievas mantu 42, 87; zaudējumam draudot 3436.

Nogaldu_ tiesiba mantošanā 1719 , 2491.

Nogalināšana — sk. Nonāvēšana.

Noilgums: iegūstamais: īpašuma iegūšana uz n. pamata 819—866, 868; jēdziens 819; priekšmets 821—828, 3170. Iegūšana uz n. pamata: atrastu lietu 739, dāvinātu ķermenisku lietu 4477, ieķīlātu lietu 1440, kustamu lietu 828. 854, nozagtu. nolaupītu u. c. lietu 826, svešu lietu, kuras ir novēlēs priekšmets 2231. Tiesiskais pamats valdīšanai uz noilguma pamata 829—838; valdītāja labti

čība 8.39—844; nepārtraukta valdīšana 846-853. N. aprēķināšana 852, 3061; n. termiņš 854, 855; n. apturejums 857—8.61. Pierādījumi 862, 863, 866. Ar noilgumu nevar nodibināties nekāds servituts 1261, 1262 (piez.), ne ari realnasta 1309, ne ķīlu tiesības 1383.

—       dzēšamais: jēdziens 3638; n. iesākums 1649, 3620, 3171, 3271, 3272, 3623 līdz 3628. Uz valsts prasījumiem attiecas noilgums 3638; n. termiņš 3620—3622. šk. ari zemāk n. atsevišķām tiesībām un prasībām; n. termina aprēķināšana 3062; n. apturēšana: prasījumu tiesībām 2654, 3625', servitutiem 1921; n. pārtraukums 3353. 3629—3634; n. sekas 3330, 3629, 3640, 3685, 4547.

- no aizbildnības izgājušā prasībai

pret bijušiem aizbildņiem 489; apvainojuma prasībai 4561; att.esājuma prasī-

, bai 3242; izpirkuma prasībai 1641, 1648, 1649; ķīlu tiesībām 1422, 1423; līguma atcelšanas prasībai 3271; prasībai par līguma atcelšanu uz pārmērīgu zaudējumu pamata 3897; cenas samazinajuma prasībai 3272; mantojuma prasībai 2619, 2620; mantojuma nodalīšanas prasībai 2662; mūža rentes prasībai 40.4: pavestās prasībai par salaulāšanos vai pūra došanu 160; prasībām par procentu samaksu un termina maksājumiem 2270. 3422—3424. 3628, 4014; realnastām 1317; tiesībai uz agrak piešķirtu un tagad neatļautu rūpalu 987; servitutiem 1273, 1284—1292; termina maksājumiem un pienākumiem 1316; testamenta apstrīdējuma prasībai 2452; valdīšanas prasībai 690 (2. piez.), 698, 699; no viltus izrietošai prasībai 4566; prasībai par zaudējumiem, kas nodarīti izlejot u. c. 4576.

- izņēmumi (n. neattiecināšana): attiecībā uz atpakalpirkuma tiesību 3924, uz ķīlas izpirkuma tiesību 1485, uz ķīlu tiesībām 1597, uz dažādām prasījumu tiesībām 3636', 3637 , 3638 (1. piez.), uz realnastām 1317, 1319, uz dažiem servitutiem 1292.

Nojaukšana — sk. Novākšana.

Nojume 1190.

Nokaltuši koki 1235.

Nokavējums (mora) 3305—3330; jēdziens 3305.

—      abpusējs 3328, 3329.

—      aizbildņa 406; no aizbildnības izgājušā, savas mantas pieņemšanā 486.

—       apsolītāia 3282.

—       augstākās cenas nosolītāja 3968.

—       bezuzdevuma lietveža 4440'.

—      dav:nājumos 3417. 4476.

—       glabātāja 3788. 3796 , 38'4.

—      izīrētājā un iznomātājā 4121.

—      kreditora 3305, 3312—3317; sekas, 3323—3325; n. seku novēršana 3326 līdz 3330.

—       legatarija 2385.

—      līdzmantinieka 26S2, 2762.

—       līgumsods n. gadījumā 3322,3374 (piez.).

—       mantas pārvadājot 4257, 4259.

—       mūža rentes pārdevēja 4010.

—       naudas soda samaksā 3417.

—       nomnieka un īrnieka 4069, 4116.

—       noveles izpildītāja 2197, 2198, 2215, 2222.

—       paradnieka 3309—3311; sekas 2762, 2931, 3318—3322, 3351, 3415, 3416, 3453, 3668; n. iestāšanas 3306; parādnieka atbildības atkrišana 3310. 3311, 3315,

3319,         3326—3330, 3423.

—       pārdēvēja 3867.

—       pircēja 385-6, 3890.

—       patapinājuma ņēmēja 3747.

—      priekšlikuma pieņēmēja 3137, 3138.

—      sabiedrības^ 4276.

Noķīlāšana — sk. Ķīlāšana.

Nokraušana 1030, 1160; sk. ari Noliktava1 .

Nolaidība — sk. Neuzmanība.

Nolaidums (atvieglojums): parāda -3341,

3347; nomas maksas 4060, 4061, 4079, 4080, 4167. Sk. aii Atlaidums.

Nolaupīšana; sievietes 4559; sveša īpašuma (zādzība) 1480. 2872. 3144, 3300, 3306,

3391,        3821, 4563—4565; nolaupītas lietas ieķīlašana 1475, 1476.

Noliegšana_ tiesiskos darījumos 2941.

Nolietošanās 4082; sk. Bojāšana.

Noliktava (krājums): tās īre 4062; koku n. 1160; lopbarības 566; malkas 1030; mēslu 988; precu 570, 805, 1030, 1376,

2262.

Nolikumi (likumi):

—       Amatniecības 4173 (1. piez.).

—Ārstn'ecības 880 (piez.).

—       Būvniecības 985 (piez.).

—       Citticību gārigo lietu 131, 205 (piez.); sk. zemāk: Evanģ.-luteranu baznīcas.

—      Civilprocesa 36 (piez.), 65 (piez.), 499 (piez.), 506. 511, 693 (2. piez.), 809 (piez.), 1444 (piez.), 2452 (oiez.), 2587 (piez.). 2590 (piez.), 2597 (piez.), 2649 (piez.), 3019 (piez.), 3064 (piez.), 3092 (piez.), 3380 (piez.). 3424 (piez.). 3501, 3514 (3. piez.), 3558 (piez.), 3605 (piez.), 3617 (piez.), 3948, 3949 (piez.), 4363 (piez.), 4593 (piez.).

—       Cunftu 4173 (1. piez.), 4226 (piez.).

—       Dzelzsceļu, Visp. Krievijas 979 (2. piez.), 3283 (2. piez.), 4254 (2. piez.).

—      Evanģ.-luterapu baznīcas. 1832. gada 28. dec.: 2, 4466 (2. piez.).

—       par fabrikas strādnieku un darbdevēju attiecībām, 1835. g. 24. maija, 4173 (piez.).

—       Karaklausības 3638 (2. piez.).

—       Lauksaimniecības 724 (niez.), 1033 (piez.), 1071, 1146 (piez.), 2341 (2. piez.).

—      Mežu 1057 (piez.).

—      Miertiesnešu uzliekamo sodu 8 (piez.), 735 (aizrād.), 992 (aizrād.).

—      Nodevu 3044.

—      Notariata — sk. Notariata n.

—      Noziegumu novēršanas un apturēšanas 4348.

—      Pasta 738 (2. piez.).

—      Pensiju 3638 (2. Diez.).

—      Pilsētu 2723 (piez.).

—      Rūpniecības 868 (3. piez.), 4173 (3. piez.).

—      Rūpniecības darba 4557 (piez.).

—      Satiksmes ceļu 4557 (piez.).

—      Sociālās apgādības 4466 (2. piez.).

—      Tiesu 1864. g. 20. nov., 2995 (piez.).

—      Tirdzniecības 4266 (piez.), 4362 (piez.). 4363 (piez.).

—      Valsts darbu 4024 (piez.).

—      Valsts īpašumu pārvaldīšanas 1071.

—      Zemnieku III (1. piez.), XII, 3398 (piez.).

—      Zīmognodokla -3044, 3045.

—      sk. ari Statūti.

Nolūgšanās 4560.

Nolūks — sk. Ļauns nolūks. Mērķis, Nodoms.

Noma: jēdziens 1324 (piez.), 4025; priekšmets 4026-4032; maksa 554, 754, 4025, 4031. 4033—4039, 4060. 4061, 4069 līdz 4080, 4116; dalun. 4034 , 4080; dalībnieki 4040; forma 4043—4046; bāriņu tiesas apstiprinājums 396; tiesiskās attiecības 4047—4101; iznomātāja tiesības un pienākumi 4053—4068; nomnieka tiesības un pienākumi 3357, 4069—4088; dzimtszemcs nomnieka sevišķās tiesības un pienākumi 4089—4101; n. līguma ilgums un izbeigšanās 4103—4130; vīra tiesības attiecībā uz sievas mantu 42; speciālās klusējot nodibinātas ķīlu tiesības iznomājot un izīrējot 1403, 1404.

—      dzimtsnoma; jēdziens 946 (piez.), 4131; Ilguma forma 4132; īpašnieka un dzimtsnomnieka tiesības un pienākumi 4029, 4133—4148; maksa 4143—4147; izbeigšanās 4149—4154.

—      krona 4042 (1. piez,),. tās mantošana 1972—1980, 1994; atbildība par parādiem 2664.

—      lopu: jēdziens 4155; kas var iznomāt 1. 4156; priekšmets 4157; iznomātāja un nomnieka tiesības un pienākumi 4158, 4160—4170; maksa 4155, 4159, 4167; līguma ilgums un izbeigšanas 4171.

—      sk. ari Obroka noma.

—      sk. Tāiākiznomāšana.

—     valsts — sk: augstāk: krona.

Nomas īpašums — sk. Noma: kroņa.

Nomnieks — sk. Noma.

Nonāvēšana, civilsekas 2848, 2856, 4005, 4556, 4557.

Nonāvēšanas mēģinājums 2015, 2016, 4484.

Noralde: izpildīšanas prasījuma 3720; trešās personas n. pret ķīlas turētāju 1445; priekšlaicīgas prasības 4519 līdz 4522.

—       sk. ari Ierunas.

Norēķins: pienākums to dot vispār 4458; sekas 4459—4462.

—       aizbildņu un aizgādņu 181, 380, 415 līdz 419, 483—492, 505, 519. 5232595; atraitnes 65, 1714, 1772, 1775, 1786; _bezuzdevuma lietveža 4447; ķīlas turētajā 1500; pilnvarnieka 4391; sabiedrības biedra-pārziņa 4283; sievas 65; testamenta izpildītāja 2467; vecāku 216, 277,

279,  282, 284 , 286; vīra 49.

Norunas, iepriekšējas (traktati) 3000, 3132, 3133, 3140.

Norunāšanās 3959.

Nosacījumi: jēdziens 3150; forma 2360; sekas 3161—3185; izpildīšanas laiks 2391—2400, 3189, 3194, 3685 (piez.); izpildīšana pirms termiņa 2396—2399, 3194; grūtības izpildīšanā 2365, 3161; atsvabināšanās no pienākuma izpildīt 3193; vairākām personām uzlikta izpildīšana 2387; izpildīšanas veids 3187; nosacītu prasījumu pāreja uz mantiniekiem 3166; n. piepildīšanās 470, 1364, 2377, 2380—2382, 2384—2386, 2392 līdz 2400, 3167—3171, 3173, 3175, 3176, 3589, sk. augstak, n. izpildīšana; n. nepiepildīšanās 2381, 2383, 2092, 2399, 2743, 3174, 3189, 3585, 3708.

—       adopcija 182.

—       aizbildni ieceļot 297.

—       aizturot lietu 3382.

—       alternatiļvi 2390. 3190, 3191,

—       atceļoši 1838, 868, 1417, 3154. 3173 līdz

3176.         3178. 3866 (piez.). 3899, 3905, 3909 . 3910, 3923, 3939, 3942, 4013, 4015.

—       atliekoši 817 818, 837, 3154, 3167 līdz 3172, 3178. 3866, 3899, 3905, 3911, 3934, 3942.

—       apstiprinoši 1280, 2360, 2364, 2393, 2394, 3155, 3178, 3186.

—       būtiski 3578.

—       dāvinājumos 4500.

-galvojumā 4509.

—       iepriekšēji — sk. Norunas: iepriekšejas.

—       īpašumu nododot 817, 818. 838, 3868.

—       izdevīgākie pārdošanā — sk. Pārdošana publiskā izsolē. Piedāvājums.

—       kuru izpildīšana saistīta ar grūtībām 2365, 3181.

—       jaukti 2386, 3156.

—       kalpotāju līgumā (noruna) 4207. 4210.

—       attiecībā uz ķīlu tiesībām 1349, 1350, 1429.

—       klusie 2361, 3152.

—       kodicilos 2433.

—       kopīgi uzlikti 2388. 3190, 3191.

—       no kreditora gribas atkarīgi 3156. 3164.

—       uz tagadējo un pagajušo laiku attiecīgi 2309, 3151.

—       līgumos 3149—3194.

—       maldīgi 3158: sekas 2364, 3180.

—       kuri aprobežo mantinieka iecelšanu

2433.

—       mantojuma līgumam pievienoti 2490.

—       neiespējami 2364, 2373, 2374, 2390, 2309, 3153. 3157—3159, 3178—3182; fiziski neiespējami 2364, 3157, 3158: tiesiski neiespējami 182, 2364, 3157, 3159.

~ nejauši 2397, 3156.

—       nenoteikti un tumši izteikti 2376, 3161—3163.

—       nenoveršami (neiespejami) 3153; sekas

3177.

—       netikumīgi, spēka neesoši, neatļauti un pretlikumīgi 182, 2364, 2366—2371, 2373, 2374, 2390, 2399, 3159, 3160. 3183, 3185; sekas 2364, 2390, 3183, 3185, 3214, 3719—3724.

— noilgumā: iegūstamā 837, 838, dzēšama 3623

noliedzoši 2395, 2396, 3165. 3178. 3186, 3710.

—       novēlēs 2186, 2190—2193. 2201, 2212, 2358, 2362, 2363, 2379, 2810, 2826, 2826,

2833.

—       no paradnieka gribas atkarīgi 2327, 3165. 3190.

—       pārjaunojuma 3578, 3564.

—       pašsaprotami 2361, 3152, 4609.

—       patvaļīgi 2385, 2396, 2398, 2400, 3156.

—       pēdējas gribas rīkojumos 2358—2400.

—       kuru piepildīšanās vē! nav zināma 3167, 3170, 3173.

—       pirkuma 3837, 3840.

—       pretlikumīgi — sk. augstāk: netikumīgi.

—       ar loģiskam pretrunām 2375, 2389. 3158; sekas 3180.

—       sabiedrībā 4273.

—       servitutus izlietojot 1270. 1279—1281.

—       solidārās tiesiskās attiecībās 3333.

—       viņu attiecība pret termiņu 2401, 2402.

3200.

—no testamenta noteikumiem izsecināmi 2360.

—       no tas personas gribas neatkarīgi, kura pēc testamenta kautko dabū 2386, 2397.

—       kurtt izpildīšana atkarājas no trešās personas gribas 3156.

—       uz trešām personām pārgājuši 2363.

Noslēpšana 669.

Nosīīdzējiims, nepatiess (denunciācijā) 2015 (7. pk.).

Nosusināšana, īpašuma 1002.

Nosūtītais — sk. Pārvadāšana.

Notarialā kārtība 36. 113, 114, 2025, 2488,

2514,         2801 (1. piez.). 2994, 2995 (piez.), 4508.

Notarlals akts 114, 2028, 2034, 2799 (2. piez.), 2807, 3043 (2. piez.).

Notariata nolikums 1572, 1598, 2025, 2031, 20.33, 2995 (piez.), 3043 (2. piez.). 3002 (piez.).

Notārs 36, 2029, 2031, 2033—2038, 2441. 2445, 248S, 2808, 3029, 3309, 3602 (piez.).

Noteka: tiesība to ierīkot 1191—1193; sk. ari Lietus ūdens.

—     ūdens 997—1002.

Noterbe — sk. Mantinieki: neatraidamie.

Notikums, nākošs un nezināms 3150, 3703— 3718, 3856, 4337.

Novākšana: eku 772—774; taisītā 4449; uzlabojumu, izdaijojumu 581—583, 1355.

Novatlo — sk. Pārjaunojums.

Novele (legats): jēdziens 1702; kam to var uzlikt 2150, 2159—2167, sk. Novēlēs izpildītājs; kam n. var piešķirt 2168, 2169, sk. Legatarijs; n. iegūšana 332, 2187—2205, 2235. 23&amp;9, 2283; n. iztulkošana 3104; atteikšanas no n. 2200, 2203—2205 , 2814—2819; n. izpildīšana (izdošana) 2154, 2206—2222, 2498, 2647, 2(592, 2783, 2817; n. nodibināšana un forma XXXVI, 2150—2154; aprobežojumi 2404—2408; sekas 2187—2198,

2206,      2235, 2266; n. samazinašana mantojuma masas trūkuma gadījumā 2177, 2178; aizturēšana no 11. par labu tiešajam mantiniekam 2308—2316.

—.piešķiršana 2150: kas var dabūt 11. 2168—2170; legatarijam jāuzņemas visas ar to saistītās nastas 2201, 2202, 2366; piešķirot n., vīram nav atļauts samazināt atraitnes mantojamo daļu 1751; vairāku legatariju savstarpējās attiecības 2171—2178; sk. ari Legatarijs.

—     priekšmets 1124, 1280, 2155—2158, 2170, 2172—2175. 2223—2307, 2&amp;32,_ 2837 līdz 2840; n. priekšmeta nozaudēšana 2240 līdz 2242; piederumi un augļi 2209 līdz

2213.         2236; n. priekšmeta atsavināšana 2239, 2295, 2822; n. priekšmeta bojā eja 2835; n. priekšmeta dāvināšana 2822; n. priekšmeta iznīcināšana Ž822, 2835; n. priekšmeta pārgrozījums 2238, 2824—2826 . 2835.

—     atcelšana: pēc legatarija gribas 2203, 2204, 2814—2819; pēc mantojuma atstājēja gribas 2820—2826; atkrītot testamentam 2827—2831; tieša n. atkrišana 2832—2836; atcelšanas sekas 2276, 28.37—2840; n. zaudēšana 2848—2854, 2871—2877, 2901—2906; n. dzēšana

2238,         2381.

—     atvietojamu lietu 2265—2267.

—     ieķīlātas lietas_ 2243; kreditoram ieķīlātas 2307', parādniekam ieķīlātas 1425,

1427,         2302.

—     klusa 2152. 2301.

—     lietas, kura padota: ķīlu tiesībām 2243, lietošanas tiesībai 2237.

—     lietu kopības 2155, 2204 (piez.), 2259— 2264. 2288.

lietisku tiesību 2239, 2280—2283,

2725—2727; ieķīlātas lietas 1463; izpērkot 1625, 1626; izsolē pārdodamo lietu 3950; kaitējuma (nodarīta zaudējuma) atlīdzības 3451—3460, 3789, 3895; mantojuma, aprēķinot falcidisko kvartu 2312; nepilngadīgā mantas, to pārdodot 382; pievienojot iepriekšēji saņemto 2761; lietas, uz kuru piešķirta pirmpirkuma tiesība 3932 (piez,); sievas mautas 51, 61.

Novilcinājums 3014, 4121, sk. Nokavējums, Vilcināšanās.

Nozājotāji 2015, 2016.

Nozaudēšana 661, 3128, 3773; sk. Bojā eja.

Nozaudētas lietas — sk. Lietas: nozaudētas.

Noziedzīgi nodarījumi 8 (2. pk. ar piez. un 5. pk.), 319, 2344, 3082, 3337, 3599—3601, 4188; bērnu 222, 233; sievas 57, 90.

Noziedznieki, biedrošanās ar tiem 2015.

Nožēlojuma pirkums 3939, 3940.

Nulles paraksta vietā 3038; sk. Krusti.

Numizmatiskais kabinets 570.

0.

Obroka īpašnieks 1324, 1327.

Obroka noma 554, 946 (piez.), 1324—1334; jēdziens 1324; lietotāja pienākumi 1237; o. nomaksas termiņš un kārtība 1330, 1331, 1334; atbildība 3223; o. n. piederība pie civilaugliem 554; uz o. n. īpašuma gulošas nodevas un nastas 1332; o. grozīšana 1333; o. n. tiesības atsavināšana 1327, 1328; o. n. tiesības pāreja uz mantiniekiem 1326.

Obroka nomnieks: viņa tiesības 1324. 1325, 1327—1329, 3387. 4029; viņa pienākumi 1330—13.M.

Ogļu dedzināšana 1057, 1117.

Okupācijā (Occupation) — sk. Piegūšana.

Olas: īpašuma tiesības iegūšana 753.

Oriģināls — sk. īstums: dokumenta, testamenta.

Ormani — sk. Važoņi.

P.

Pabērni — sk. Bērni: pabērni. Pielīdzināšana.

Padēls un pameita — Bērni: pabērni.

Padomdevējs: atraitnes 281, 386, 1805; sievas 8 (4. pk.), 11, 29, 30, 1991; neprecētas sievietes 512—515.

Padoms 515, 1991, 1992, 4374, 4415, 4416.

' Padošanas — sk. Paklausība.

Pagarinājums — sk. Termiņa pagarinājums.

Pajūgi 1125, 3391.

Pakalpojumi: to izpildīšanas prasījumi nevar būt par tālākdošanas priekšmetu 3469.

—       bērnu, inajas darbos 201.

—       sk. ari Darba līgums.

Pakāpes — sk. Radniecības pakāpes.

—     lietošanas tiesības (ususfructus) 2189.

—  mantojuma līgumā piešķirta 2316, 2498.

—     uz nāves dienu 2403.

nosacīta 2186, 2187, 2190—2193, 2201, 2212, 2268, 2358; 2362, 2363, 2371, 2372, 2376, 2379, 2881—2400, 2819, 2825, 2826.

—       noteikti iiosanktu lietu 2223—2243; svešu lietu 2223, 2225—2233; novēlētāja paša lietu 2234—2243.

—      noteikti nenosauktu lietu 2244—2258, 2289, 2290, 2292; sk. ari Izvēles tiesība.

parāda dokumenta 2301.

—       priekšnovēle (Prālegat, Vorvermāchtnis) 2135, 2180—2186, 2330, 2362, 2786, 2816.

—  saistību 2284—2307; prasījumu n. 2286—2296; atsvabinājuma n. 2297 līdz 2303; parāda n. 2304-2307, 2316.

—      savstarpējā testamenta piešķirta 2420.

—      spēka neesoša 2314, 2371, 2375, 2376, 2381, 2392, 3832, 2833, 2840.

—  svešu lietu 2323, 2225—2233.

—     termina devumu 2268—2279; uztura (alimentu) 2169, 2272—2378, 2315, 2456, 3602. 3603; ienākumu no nekustamas vai no visas mantas 2279'.

—     ar terminu aprobežota 2191, 2193 līdz 2195, 2212, 2819.

—      kas uzliek legatarijam pienākumu taisīt no savas puses testamentarisku rīkojumu par labu novēlētājam vai citai personai 2371.

—      jaunā testamentā taisīta 2804.

—      vairākiem alternativ.i piešķirta 2173, 2174.

-vispārderīgiem un labdarīgiem mSrķiem 1998, 2000. 2002-,. 2178, 2198, 2217, 2316, 2348—235:7, 2828, 2829. 3356.

—      vispārējā — sk. Fideikomiss; mantojuma.

Noveles izpildītājs 2150, 2159—2167; jēdziens 2150; atlīdzība viņam 2201; kā trešās personas parādnieks 2300; testamenta iztulkošana viņam ne par labu 2475; viņa dodamais nodrošinājums — sk. Nodrošinājums; viņa pienākums: pierādīt noveles atcelšanu 2822, izpildīt novēli 2209—2216, 2225, 2243. 2266; n. i. atbildība 2166. 2167. 2196—2198, 2214 , 2225, 2237, 2287; n. i. izvēles tiesība 2173, 2174, 2251. 2258. 2260, 2267; n. i. tiesība uz falcidisko kvartu 2309; n. i. tiesība uz augļiem 2212; n. i. tiesības, novēlei atkrītot 2902; n. i. tie-i siskās attiecības 2152—2154, 2159' līdz 2167. 2838.

Novēlēs uzlikšana — sk. Noveles izpildītājs.

Novēlētājs — sk. Novēlē, Testaments.

Novērtējuma sunia 2705, 2712; sk. ari Cena, Vērtība.

Novērtēšana: izdarot dalīšanu 1724, 2701—2705, 2709, 2712—2716, 2719,

Paklausība (padošanās) 8, 196, 209, 211, 4200.

Palaidums, bezdarbība 334, 909, 3284 (piez.), 3372 (piez.), 4376.

Paraate 2520, 2522; sk. Bērni: no agrākas laulības, no jaunās laulības, pabērni.

Pameita: sk. Bērni: pabērni.

Pametums: mantiski novērtējams 3435; sk. Ļaunumi.

—       pāri par pusi (pārmērīgs): maiņas līigumā 3979; mantojumu dalot 2742; mūža rentes līgumā 4016; nomas vai īres līgumā 4037, 4115; pārdodot publiskā izsolē 3897, 3969; pērkot 3849, 3890, 3893—3897, 3925; personiska darba līgumā 4190.

—       sk. Kaitējums. Zaudējums.

. Papīri: naudas (zīmes) 408; valsts 367, 1731, 3514 (1. piez.); kreditiestāžu 367, 1731, 3514 (1. piez.), 3659.

—       uzrādītājā (bezvārda) 3120—3130; atbildība par tiem 3124; to tālākdošana 3123, 3124, 3482; to nozaudēšana 3128, 3129; izņemšana no apgrozības 3130; samaksa naudas vietā 3514 (l. piez.).

Parādīšana, lietas 4593—4600.

Parādnieks: jēdziens 2907; p. atsvabināšana no fiduciarija puses 2320; p. vaina dodamam priekšmetam bojā ejot 2931, 2932; galvenais p. 4=509, 4517, 4521,4522; p. mantinieks, kura rokas-atrodas ieķīlāta lieta 1346; saistības izpildīšanu nevar atvēlēt p. patvaļai 2923; p—am piešķirtā izvēle — sk. Izvēles tiesība; p. maksātnespēja 3481. 4522; mantojuma devēja p. 2600, 2680; p. maksājamās nodevas divpusējos darījumos 3013; nokavējums no p. puses 3305—3311, 3318 līdz 3322; jauns p„ prasījumu pārjaunojot 3578, 3588—3590; prasību piekritiba pret p. 3494; p. ierunas pret to, kam prasījumi doti tālāk 3480; tālākdota prasījuma p. 1591, 3471, 3474, 3479, 3482; p. tiesība, kad nav iespējams izpildīt saistības priekšmetu 3517; p. tiesība dzēst paradu, iesniedzot attiecīgo izpildījuma priekšmetu 3522—3524; p. uzrādītāja papīriem 3122, 3125; vairāku p. attiecības — sk. Solidārās parādu attiecības.

Parāds: esošs 4507; maldīgi pieņemts, un tiesība to atprasīt 2927. 3434, 3680 līdz 3702, 3841. 3S42. 4526, 4543, sk. Neesošs parāds; galvenais 3406,3423,4507, sk. Kapi tais: ar hipotēku vai galvojumu nodrošināts 2663, 3543; nosacīts 3543, 4507; nenosacīts 4507; noteikts un nenoteikts 4507; procentīgs 3511, 3543, 3587; bezprocentīgs 3510, 3543, 3587; svešs 3146; kam termiņš iestājies 4507.

—       visas mantības dāvinātāja 4493, 4494; kalpotāja ietaisīts uz darba devēja vārdu 4211; uz mantojumu gulošs 373,381,1716,

1717,       1721, 1737, 1742, 1750, 1755, 1758,

1771,        1773, 1780, 1783, 1784, 1789, 1793, 1806, 1814, 1827, Ш, 2010, 2313, 2459, 2510, 2663—2666, 2679. 2683, 2692, 2707,

2759.        sk. kreditors; sabiedrības biedra 4301; sievas un vīra — sk. Sieva, Vīrs.

—       ar parādiem apkrauti nevar būt par aizbildņiem 321; p. atlaišanā 3571; p. dzēšana 3423; p. ieskaits 35493558; nodokļu un nastu, kā ari nomas un obroka — sk. Nenomaksas; p. novēlē 2303, 2304, 2306; parādnieka maiņa pārjaunojot 3588— 3590; pienākums pierādīt p. esamību, to atprasot 3701; vairāku dažāda pamata prasījumu apmierināšana 3543, 3544.

Parada akts: ta atdošana parādniekam 3533, 3538, 3539, 3571. 3671, 3696, 3701, 3720, 3732; p. a. novele 2301; nozaudēts p. a. 3540.

—       jauna izdošana par to pašu parādu 3634; p. a. izdošana par jau pastāvošu parādu nenodibina pārjaunojumu 3587.

—      nepilngadīgo 367.

—      uzrādītāja — sk. Papīri: uzrādītāja.

Parādu prasījumi: to lietošanas tiesība 1205;

to mantošana 1717,1722,1731,1733,1734, 17.37. 1738. 1750, 1753—1755, 1757, 1795, 1808; to tālākdošana 389; spēles līgurnā 4343; noilguma pārtraukums 3633; p. p. novēlē 2286—2296. Sk. Parāds.

Paraksts: uz atsavinājuma akta 29, 1428; uz svešas parādu saistības 4508; uz testamenta 2029, 2070—2075, 2090, 2094. 2097. 2099, 2101, 2442, 2807; uz citiem dokumentiem 3034 , 3036—3038; p. sekas

1428.        2942. 4508; p. kā apstiprinājums izpirkuma gadījumā 1629, 1631.

—       sk. ari Kvīte.

Parašas, vietējās: tās jāievēro: ceļa platumu noteicot 1122; attiecībā uz darbinieka izmaksām darba izpildīšanai 418P: personiska darba līguma uzteikšanā 4186, 4188; attiecībā uz atlīdzības samaksas laiku darbiniekam 4182; attiecībā uz ganību lietošanas laiku 1134: kalpotāju līgumā 4193, 4195. 4202 , 4206, 4215: kokus nokraujot 1160; atzīstot kādu lietu par citas piederumu 561; noteicot logu ietaisīšanas tiesību 992 (piez,); medu izņemot 1178; nekristīgiem stājoties laulībā 4; realnastas nodibinot 1308; rokas naudu ieskaitot 3364; testamentu iztulkojot 2473; tiesisku darījumu iztulkojot 3101; tirdzniecības rēķinus nomaksājot 3420; zvejas tiesību aprobežojumos 1038.

Parašu tiesības XXIV, XXV, 559 (1. piez.), 979 (1. piez.), 4346 (piez.). 4359 (piez.). Sk. Parašas, vietējās.

Pārbaudīšana un apskatīšana, lietas, to pērkot 3868, 3934—3938; pasūtītas lietas 4243.

Pārdevējs: viņa atbildiba 3862, 3864—3869, 3877, 3878; atbildības pienākums 3215, 3879 (piez.), 3S80, 3885: pienākums nodot pārdoto lietu 2883, 3872—3877; viņa izvēles tiesība 3901, 3902, 3913.

Pārdošana: tiesība uz to 3832; dzimtsnomas tiesības p. 4135; ar hipotēku apgrūtinātas nekustamas mantas 1596; ieķīlātas lietas 1434. 1435, 1441—1464, 1491, 1494; p. kā izpirkuma tiesības pamats 1618, 2507; mantotas mantas 2506, 2S07; nepilngadīgā mantas 375, 376, 380—385. Sk. ari Pirkums, Pārdevējs.

—       atpakaļ 3922—3928.

—      brīva 385.

—       komisijā (contractus aestimatorius) 4419 līdz 4422.

—       par kopīgu cenu 1626; sk. ari Pirkums: lietu kopības.

—       pretlikumīga 387.

—      publiskā izsolē 3944—3970; jēdziens 3944; forma 3012 (piez.), 3945, 3946,

3948,         3949, 3958—3962, 3970; pirkuma piesitums 3961—3966, 3970; priekšmets 385. 1427, 1448, 1449 , 3944, 3947 lidz 3949. 3954—3957, 4044, 4263; kas var piedalīties izsole 385, 3952, 3953, 3068, 3970; kam ir tiesība pārdot publiskā izsolē 385, 1452, 1453, 3951; solītāja tiesības un pienākumi 3958—3961; pēdējās cenas nosolitāja tiesības un pienākumi 3015, 3961—3968; sekas 3964—3970; iespaids: uz atbildības pienākumu 3217, uz izpirkuma tiesību 1620, 1640, 2703, uz pārdodamām lietām uzliktām ķīlu tiesībām 1428,1444, 1451—1453, 1455, 1456, 1602, 3967, uz realnastām 1299; ar publisku izsoli apstiprināta pirkuma līguma atcelšana

1451,         3897, 3969, 3970.

- labpratīga 3945, 3946, 3948.

- piespiesta 3945 , 3947, 3953, 3968; nekārtīgu maksājumu del 1444,3886, 3947; atrastu lietu p. 736; mantotas mantas p.

2641,   2701, 2703, 2704, 2716, 2728; noķīlātu lietu p. 3402; obroka zemes p. 1331.

- nomas un īres līgumos 3944 (piez.),

4044.

- līgumos par kīlu-valdīšami, piegādēm

un darbuzņēmumiem 3944 (piez.).

Pārēja, tiesību: dzlmstnomas t. p. 4134; īpašuma t. p. 800; izvēles t. p. 2929; no līguma izrietošu t. p. 3114; t. p. uz mantiniekiem — sk. Mantinieks. Mantošana; t. p. uz pēcnācējiem 2929. 3114, uz trešam personām 3466; prasības t. p. — sk. Prasība; nosacītu prasījumu t. p. 3166; termiņa prasījumu t. p. 3196.

—       sk. ari Tālākdošar.a.

Pārgrozība, pārvēršanās: hipotēkas 1592; ieķīlātas lietas 1374, 1375; novēlēs 2824 līdz 2826.

Pargro/.īšana: kalpojošas lietas 1222, 1223, 1228, 1241; kopīpašuma 930. 931; līguma 39; novēlētas lietas 2238, 28,35; tiesisku attiecību 2909.

Pārjaunojums 3577—3592 J Jēdziens 3577; veidi 3578: priekšmets 3580, 3583—3585 ; kam tas atļauts 3580—3582, 4384; laiks 3583; parādnieka maiņa 398'8—3590; kreditora maiņa 3591, 3592.

—      sekas 3579': ķīlu tiesībām 1416', 1589 līdz 1594, 3579, nokavējumam 3330, novelei 2296, parādnieku solidārām attiecībām 3354, 3579 (piez.).

—     atceļot līgumu 3575; galvojot 3579, 4537; izlīguma 3606, 3610.

—     p. nekad neiestājas pats par sevi 3686.

Pārkāpumi — sk. Noziedzīgi nodarījumi.

Parmācības līdzekli: vecāku 206. aizbildņa

338, 339.

Pārmērīgs pametums — sk. Pametums: pāri par pusi.

Pārnešana uz augstāku instanci 362, 4444.

Paipalikums ķīlu pārdodot 1342, 1455, 1490.

Parpratitms — sk. Maldība.

Pārrakstītājs, testamenta 2076, 2834.

Pārrunas (preliminariji) 3000, 3132, 3133, 3136.

Pārskatīšanās — sk. Neuzmanība.

Pārsolījutns pārdodot publiskā izsolē 3958, 3960, 3961.

Pārstāvamais (atvietojamā persona): viņa pienākumi 4449—4456; attiecības pret trešām personām 2917,3110—3112, 3115, 3119. 4457; atprasījuma prasībā 3691.

Pārstāvības tiesība 1885—1889, 1915, 1972, 2524. 2710 (piez.). 2720, 2747.

Pārstāvis — sk. Vietnieks.

Pārstrādāšana ļ— sk. Apstrādāšana.

Pārstrīpošana: parāda akta 3539; testamenta 2810.

Pārtikā, derīga un barojoša 4206.

Pārtikas krājums uz kuēa 571.

Pārtikās nauda 4222.

Parunas: „Hand muss Hand wahren“ 923 (piez.), 3839. „Wo man seinen Glauben gelassen hat, da muss man ihn wieder suchen“ 923 (piez.). „Als Pertinenz der Hauptsache gilt Alles, was erd-, wand-, band-, mauer-, niet-, und nagelfest ist“ 559 (piez.).

Pārvadāšana, mantu: jēdziens 4254; tiesiskās attiecības 4255—4265; važoņa tiesības un pienākumi 926, 1473, 4256 līdz 4265; nosūtītāja tiesības uņ pienākumi 4256, 4257, 4264; adresata tiesības un pienākumi 4262—4265.

Pārvaldība: par sievas mantu 12, 27, 41, 62. 71, 82—84, 4110; aizbildņa p. par bērnu mantu 281, 284, 2^6 ; par mantojumu 1714, 1742, 1772. 1774, 1775, 1786, 1794, 1825; par bērnu atsevišķo mantu 215,

216.       219, 220, 2519; svešu darīšanu p. 4458; slikta n. 52, 59, 65. 219, 320, 459,

1774,      1786. 1812, 2524; maksājot desmiti 4034 (piez,).

Pārvaldnieki 3387. 4173 (1. piez,), 4283; par svešu lietu 3170.

Pārvietošanās uz dzīvi citā tiesu apgabalā 330.

Parziija par svešām lietām — sk. Parvaldiba par svešām lietām. Lietvedis.

Pasažieri 564.

Pasts 7aS. (2. piez.). 3137.

Pasūtītais 4226; viua pienākums sauemt izpildīto pasūtījumu 4242, 4243. dot norunāto maksu 4244i—4250: atbildība 4241; atkāpšanās no līguma 4021, 4252, 4253.

—     sk. ari Darbuzņēmumi, Piegādes.

Pašaizstāvība 683-, 875; 3285, 3380, 3444,

4590.

—     aizliegta 3395.

Pašlegūta manta; rīcības tiesība ar to 2000, 2001, 2003; dāvināšana 111; mantošana

1874,       1917, 2156.

Pašvaldību manta (lietas) 590, 594; sk. Pilsētas.

Patapinājums 3737—3764; jēdziens 3737; priekšmets 31738—3741; p. ņēmēja pienākumi 3743—3758; viua atbildība 3744 līdz '3751; patapinātās lietas atdošana 3752—3758; p. ņēmējs ir tikai patapinātās lietas turētājs 3741; p. nenoilgst 831; aizliegums dot lietu citam lietošanā 3743; patapinātāja pienākumi 3759 līdz 3764; vairāku p. ņēmēiu solidārā atbildība 3,336, 3750.

Patērējamas lietas — sk. Lietas: patērējamas.

Patēvs 2520, 2522; sk. Bērni; pielīdzināti, Pielīdzināšana.

Patrimonialie apgabali VIII (3. piez.).

Patvaļa, iegriba, ieskats 2923, 3156, 3851.

Pavalstnieki — sk. Latvijas pilsoni.

Pavards 564.

Pavāri un ķēkšas 4192 (piez.).

Pavedējs 151—160; pēc kādiem likumiem apspriežamas viņa attiecības pret pamesto XXX; sk. Bērni: ārlaulības.

Pavēle 4366.

Pavestā: pēc kādiem likumiem apspriežamas vicas attiecības, pret pavedēju XXX; viņas tiesība uz salaulāšanos vai ptiru 152—157; viņas mantinieki 157; viņas prasības tiesības izbeigšanās ar noilgumu 160; sk. ari Jaunava.

Pazaudēšana — sk. Nozaudēšana, Zaudēšana.

Paziņojums: sievas, par grūtniecību '— sk. Grūtniecība; par dāvinājumu 2426; par ķīlāšanu 3396. 3402.

—     sk. Uzaicinājums.

Pēcnācēji 2659, 2929, 3114, 4005, 4015; sk. Nogaidu tiesība.

Peldēšana un peldināšana 1015.

Peles 4122.

Pelna — sk. Iedzīvošanas.

—     zaudēta — sk. Zaudēšana: pelnās.

Pelna un zaudējumi 933, 2678, 3941, 4304

līdz 4311, 4328, 4329, 4390.

Pensijas 2645.

Perceptio — Ņemšana savā varā: augļu.

Periods, veselas paaudzes 704.

Pērles 729, 1045, 1046.

Persona: kurai vajadzīga sevišķa aizstavība un aizsardzība 267, 2456. 2956, 2957 , 2976, 3205, 3274, 3308, 3581, 3625,

3644,        3652. 3688, sk. aizbildnība, Aizgādnība: iiziska p. 713. 927 (2. piez.), 1090, 1300,1694', Ј913; juridiska! p. — sk. Juridiskas personas; labu slavu zaudējusi vai nicināmā 2006, 2019; maldība attiecībā uz p. 2966; noteikti neapzīmēta 3120—3130, sk. ari Līgums; privātā p. 590, 596, 1057 (piez.), 3121 (piez.); kura piedalās tiesiskos darījumos un līgumos 2911—2918, 3105—3140, sk. Brīvība, Gribas izteikšana, Rīcības spēja. Tiesībspēja; p. ar miesīgiem vai garīgiem trūkumiem vai apgādājamie labdarīgās iestādēs 1985, 2868—2870, 2915, 2957, sk. Aklie, Garā slimie. Kurlie, Kurlmēmie, Mēmie; tuva 2-232, 2243; vīriešu un sieviešu dzimuma p. —' sk. Vīrietis, Sieviete.

Personība (īstā) 2027, 2033. 2063, 2966, 3657.

Personības aprobežošana 2366.

Personīgās īpašības 2167, 2966, 3212.

Personisks darbs — sk. Darbs: personisks.

Pfāndungsrecht — sk. Ķīlāšana.

Fllichtteil — sk. Neatņemamā dala.

Pieatiulošanās — sk. Pievairojums.

Pieauguma tiesība starp līdzmantiniekiem 2878—2883; 2900; likumiski mantojot 2884—2886, 2897; līgumiski mantojot 2894—2897; testamentariski mantojot Kurzemē 2887—2893. Vidzemē 2898, 2899; p. t. starp līdzlegatarijiem 2837, 2901—2906.

Pieaugums (accessio) 548, 759—798; p. lietošanas tiesība 1209; īpašumtiesīga lietotāja tiesība uz p. 949.

—     pievienojoties vienam zemes gabalam pie otra 759—776; ar sēšanu un stādīšanu 777—788; kustamu lietu p. 789 līdz 798; p. tiesība mantošanā 2310, 2417, 2837. 2878—2906; mantojumu izdodot 2602; mantojumu dalot 2692; sievas laulībā ienestas mantas p. 60; neatvietojamu lietu p„ atdodot tās uz atprasījumu 3698; glabājumā 3795; pirkumā 3870, 3018; ķīlu tiesības uz lietu aptver tās pieaugumu 1372.

Piebildums: apsolījumā 3283; mantojuma līgumā 2493; parāda samaksas pieņemšana bez p. 3421, 3422, 3536, 45-25; pārdodot izsolē 3961; samaksājot par pirkto lietu 3938; nododot pircējam lietu bez jebkāda p.. pats par sevi jāsaprot samaksas termina pagarinājums 3883.

—    sk._ ari Pielīgums.

Piedāvājums: izdevīgāku pārdošanas nosaciiumu 3905—3921; augstākas cenas — sk. Pārdošana publiskā izsolē; p. noslēgt līgumu 3106, 3134—3139; saistības izpildīšanas no parādnieka puses 3312 līdz 3315, 3326, 3423, 3493.

Piederumi 548—573; jēdziens 557—559', 561; tiesiskās attiecības pret galveno lietu 538, 549', 550,_553, 559, 4485_; kā blakus lieta beidz but par galvenas lietas p. 560; ēku p. 562—564, 567; fabrikas p. 573; kuЈa p. 571, 57'2; lietu kopības p. 570; ķīlu tiesības uz p. 1372; nekustamu īpašumu p. 5651, 566, 568, 572, 1212; pārdodot nekustamu īpašumu „kā viņš stāv“ (wie es steht und liegt) 3875; p. nomā vai īrē 4086; novērtējot zaudējumu 3451.

—     sk. ari Inventars.

Piedošana 2877, 4560. Sk. Nolūgšanās.

Piedzērums 2107, 2914, 3286.

Pledzimimi par noziegumiem un pārkāpumiem: sievas izdarītiem 57, 90; bērnu izdarītiem 222, 223.

Piegāde un darbuzņēmums 1237, 3944 (piez.), 4019—4024. Sk. ari Darbuzņēmuma līgums.

Piegusana (occupatio). 672, 714—748; jēdziens 714; kustamu lietu 661, 716; kā valdīšanas tiesiskais pamats 830. Sk. ati Ņemšana savā varā, Sagrābšana, Valdīšana.

Piekrastu īpašnieki 760—764, 767—770,1036, 1050, 1056.

Piekrišana: klusa 1248, 1645. 2485. 2941, 2943, 3860, 3938. 4272, 4317, 4364; šķietama 2945; p. izteikšanas laiks 2946, 3134: maldības gadījumā 2961.

—    vīra 53, 92, 1991, 1992, 4194; sievas 43, 44. 63. 83; bērnu 229, 1715; vecāku vai aizbildņu 205, 214, 232, 2313, 351, 2483, 2857, 4194; bāriņu tiesas 210. 364, 2483; adopcija 1-83, 191, 230; priekšniecības 985, 1054.

—     glabājuma devēja 3803; ieinteresēto personu p., atjaunojot publiskas hipotēkas 1592; īpašnieka p.' aizdevuma līgumā

3645,         3650; īpašnieka un kopīpašnieka p., ieķīlājot 1358, 1364, 1365; īpašnieka p. obroka īpašuma apgrūtināšanai 1329; iznomātāja vai izīrētāja 4029; izpirkuma tiesības baudītāja p. nekustamās mantas atsavināšanai 1644; kaimiņa i989, 992; ķīlas devēja 1443, 1454, 1489, 1574, 1576, 1577; ķīlas uēmēja 1425—1429, 1432, 1439, 1600; lietotāja 1241; likumisko mantinieku 1997, 2485; līdzmantinieku 268-1; ciltsmantoiuma dalībnieku 2510; visu sabiedrības biedru vispārēja p. 4300.

—     sk. ari Vienošanās.

Plekritība koroborējot 3006.

Pielīdzināšana, dažādu laulību bērnu (Einkindschaft): 2512—2524; jēdziens un būtība 2512, 2515; kas var noslēgt tādu p. līgumu 2513, 2514; nosacījumi 2516; sekas 2515, 2517—2&lt;523; izbeigšanās 2624.

—     sk. ari Suma: piešķiršanai miesīgiem bērniem.

Pielīgums: īpašuma vai līdzīpašuma tiesību uz pārdoto lietu 3942; vienpusēji atkāpjoties no mūža rentes līguma 4012; pārjaunojumā 3589, 3592; pelņas daļas P-, tālākatsavinot pārdevumu 3941; pirkuma atcelšanas, izdevīgāku piedāvājumu dēl 3905—3921; pirkuma atcelšanas, nesamaksas dēl 3898—3904; atpakalpirkuma tiesības 3922—3928; pirmpirkuma tiesības 3929—3933; atkāpšanās tiesības no pirkuma nožēlojuma dēl 3939, 3940; sievas p. pašai pārvaldīt un lietot savu laulībā ienesto mantu 27.

—     sk. ari Piebildums.

Piemineklis: izdevumi 4456; senatnes 980.

Pienākošās dala — sk. Neatņemamā dala.

Pienākums atlīdzināt — sk. Atlīdzība.

Pieņemšana: dāvinājuma 2426, 4470, 4471; līguma priekšlikuma 3106, 3109, 3117 līdz 3119, 3134—3138. 3276; nekustamas mantas, parāda samaksai 400; jauna parādnieka, pārjaunojot 3588; svešas parāda saistības 3146; prasījuma priekšmeta, nokavējuma gadījumā 3305, 3312, 3314, 3315, 3326, 3330.

—     bērnu, audzināšanā — sk. Adopcija, Audžubērni.

Pieņēmums: par mantas atsvabinājumu no apgrūtinājuma nastām 708; par ārlaulības berila tēva personu, kad pierādīti miesīgi sakari ar viņa māti 165; par blakus lietu atsavināšanu kopā ar galveno 550, par darījuma dabiskām dalām 2991; par dzimšanas likumību 134—137, 141; par īpašuma pāreju 806; iztulkojot tiesiskus darījumus 3101; par zaudējuma nodarīšanu ķīlāšanas gadījumā 3399; par neatteikšanos no ķīlu tiesībām 1432; pret ļauna nolūka pastāvēšanu 3293; par legatarija izvēles tiesību 2246; par līdzdevas esamību 3104; par to, ka lietošanā izdota puse no lietas 1202; par mantojuma pieņemšanu vai nepieņemšanu 2631, 2634-, 2635; par miršanu 524, 525, 2583—2586; par neesošu faktu 3158; par to, ka nomas lopu novērtēšana izdarīta ne pārdošanai 4170; par parāda samaksu parāda dokumenta at-

. došanas vai iznīcināšanas gadījumā 3539; par parādnieka izvēles tiesību 2926; par pārjaunojumu 3586, 3587; par apmierināšanos ar pasūtījumu 4243; pēdējās gribas novēlējurtiiem par labu 3104; peļams p. 3182; par piekrišanu 2945, 2961; par nepiekrišanu 4364; par atteikšanos no pielīguma pārdevējam

atcelt līgumu 3902; par piepildīšanos vai nepiepildīšanos 21. 40, 3585: par pienākumu maksāt procentus 3411 līdz 3413; par procentu samaksu par iepriekšējiem termiņiem, ja uzrāda samaksas kvītes par trim pēdējiem termiņiem 3536; par procentu samaksu, ja izdota kvīte par kapitala saņemšanu 3422; par sabiedrības mērķi iegūt kādu labumu 4295; par vismazāko servituta apmēru &gt; 1092; pret Servitūtu pastāvēšanu 3443; •’ Par spaidu neesamību 2988; par abiem substitucijas gadījumiem 2138; par labvēlīgāku termiņui saistītam 3205; par uztura līdzekļu esamību 3104; pax vainlgumu tiesību aizskaršanas gadījumā 3304; par taisnprātīgu valdīšanu 689, 863; par valdīšanas turpināšanu 862; par vārda parasto nozīmi 3008; par to, ka visa zem vīra varas savienotā manta pieder viņam 13; pret citu nodarīta zaudējuma pastāvēšanu 3143.

Piens 4163.

Pieprasījuma 3134.

Pierādījums: ārlaulībādzimuša bērna piedzīvošanas 165; bojājumu, mantu pārvadājot 4265; darījuma dabisko dalu atceluma 2991; par dzimšanu laulībā 138; garā slimā gaišo starpbrīžu (lucida intervalla) 504; īpašuma 693, 900, 916 līdz 919; par izpildīšanu bez likumīga pamata 3700, 3701; par laulībā ienestu mantu 33, 64; ļaunprātības 3293; launticības valdīšanā 863, 3619; maldības 2976; mantojuma atstājēja nāves 2582; noilguma 862. 863; novēlēs atcēluma 2822; pret pieņēmumiem (presumptiones juris) 136,141, 3413, 3536, 3539; tiesību aizskārumā pieskaitamības 3304; prasījuma, to dodot tālāk 3478; samaksas 3531—3540; servituta pastāvēšanas 1091; spaidu 2088; testamentu 2441 līdz 2444: pret tiesiska darījuma iztulkojumu 3094; neatminamas valdīšanas 704—706; par vardarbīgi vai patvaļīgi sagrābjot •atņemtu vai traucētu valdīšanu 685, 688 līdz 690, 693, 694, 3389: zaudējuma nodarīšanas 3-143, 3452; ciestā zaudējuma lieluma 3399.

Pierunā (pierunāšana) 2110, 2985.

Piesitums, pirkuma, publiskā izsolē 3961 līdz 3966, 3969. 3070.

Pieskaitāmībā (vainas) 3284, 3286—3289, 3294, 3299. 3302, 3304.

Pleskalojums 715P, 767—770, 4145.

Piespiešana — sk. Spaidi.

Piespriešana, lietas, ar attiecīgu lēmumu 809. 868. 3963.

Piestāšana malā 1030.

Piešķīrums agrākslaulības bērniem (Prācipuum, Vorann. Ausspruch) 2516, 2518.

Pievairojums no kustoņiem 753, 758, 1235, 4158, 4163—4165'. .

Pievienojums, iepriekšēji saņemtā: kam tas J jāizdara 2692, 2745—2752; kam par labu ļ 2750; p. priekšmets 2753—2759 p. kar; tība 2760—2762.

—      sk. Pieaugums.

Pievilšana — sk. Viltus.

Pilngadība: jēdziens 269; tās iespaids: uz vecāku varu 203, 205, 209—213, 215, . 223, 231, 233i 236, 287. 512, uz aizbildnību un aizgadnību 467, 512, uz mantoj šanu 279, 1712, 1714, 1775, 1788, 1791,

1793,       1823, 2513. 2518; p. izslud nāšana pirms vispārēja termiņa 232, 270, 271, 467; nepilngadīgā tiesisko darījumu' atļ zīšana pēc pilngadības sasniegšanas 356.

Pilnvarnieks 4363; viņa dots aizdevums

.. 3648; p. atbildība 4375—4378, 4381; atlīdzība tam 3419, 4367, 4368; instrukcijas viņam 4382, 4383, 4402; pienākums dot pilnvarotājam norēķinu 43S0—4391; p. paradu ieskaits 3557; pilnvarojuma robežu parkāpšana 4382—4388; tiesība dot pilnvarojumu tālāk 4379—4381; prasījumu tālākdošana pilnvarotājam 3462; vairāku p. attiecības 4392.

—      mantinieka 2453 (1. piez.), 2469.

—      promesošā 850.

—      testamenta izpildītāja 2462.

—      testatora 2032, 2034, 2035.

—      sk. Advokāti.

Pilnvarojums: jēdziens 4363; veidi 4371; p. līguma forma 4364—4366; P. kā bezatlīdzības līgums 4367, 4368; priekšmets 4369—4373; kas noslēdz p. līgumu — sk. Pilnvarnieks, Pilnvarotājs; tiesiskās attiecības pret trešām personām 4401, 4402; p. izbeigšanās 4403—4414; p. atsaukšana 3490, 4404—4406; atteikšanās i/.pildīt p. 4407 , 4408; vienas puses nāve 4109—4414.

—      advokatu un šķīrējtiesnešu 4363 (piez.). ļ

—      ģeneral3582. 3595, 4371, 4383, 4385.

—      spevials 42 (piez.), 44, 3595, 4371, 4384, 4385.

—      tirdzniecības lietās 4363 (piez.).

—      universal4371, 4383, 4384.

Pilnvarotājs: viņa pienākums: atlīdzināt

pilnvarnieka izdevumus 4393—4395; atsvabināt pilnvarnieku no viņa uzņemtām saistībām 4396, 4399, atlīdzināt zaudējumus 4397'; vairāku p. attiecības 4313—4315, 439».

—      sk. Pilnvarnieks.

Pilsētas bāriņu tiesa — sk. Bāriņu tiesa.

Pilsētas kase 3012 (paskaidr.), 3556.

Pilsētas nekustami īpašumi 982—093, 1730.

—      sk. Pašvaldību manta.

Pilsētās pašvaldība: tai par labu dota apsolījuma saistīgums 3277—3283; īpašuma iegūšana 713; prasījumu tālākdošana trešām personām 3465; ieskaita nepielaišana pret p. p. prasījumiem, nodevām un klaušām 3556.

Pilsētu nolikums 2723 (piez.).

Pilsētu tīesibas II. IV, Kurzemes III, X, Vidzemes III, VIII.

Pircējs 3862—3871; viņa pienākums: maksāt pirkuma maksu 3881—3888, 3885—3887, maksāt procentus, par šo sumu 3884, atlīdzināt izdevumus 3888; p. tiesībspēja 3832; vairāku vienas' un tās pašas lietas p. attiecības 3878, 3914, 3921.

Pirkuma maksa (cena) 3844—3868, 4229'; noteicama skaidrā naudā 3844—3847; p. m. noteikšana 3850—3856, no trešās personas puses 3364—3856; tās atbilstība priekšmeta vērtībai 3848, 3849; p. m. atpakalpirkumā 3925; p. m. atprasīšana 3841, 3842; p. m. iemaksa divkāršā apmērā 3837; ieskā, tu nevar pieteikt pret valsts prasamo pirkuma maksu 3556; ķīlu tiesības neattiecas uz ieķīlātās lietas P. m.1373; p. m. nodrošinājums 3882; pieņemamā p. m. 1628, 1629,

3S48, 3S50; p. m. samazināšana 3836.

—      sk. Pircējs, P.rkums.

Pirkums. 3831—3970; jēdziens 3831; kas var

slēgt p. līgumu 3832; aprobežojumi 43.

217,     382, 385—387; priekšmets 3833 līdz 3843, 3854. 4022. 4027 (piez.); forma

3859,      -3860; tiesiskas attiecības no p. līguma 3861—p. līguma atcelšana 1642, 1643, 3889—3897; vienpusēji atkāpjoties 3890, uz abpusēju vienošanos 3892, v ēnas puses pārmērīga pametuma dēl 3S49, 3890 , 3893—3897, pirkuma nesamaksas dēl 3S98—3904, izdevīgāku piedāvājumu dēl 3905—3921; atbildība 3235; lietas nodošana 3864, 3873—3877, 3879, 3881; p. līguma atšķirība: no maiņas līguma 3844 (piez.),' no nomas un īres 3833 (piez.); nosacīts p. 3837, 3840, 3856. 3868. 3398—3943.

—      atpakaļ 3922—3928. 4170.

—      blakus līgumi 3890, 3898—3943.

—      cerības (Hcffnungsķauf): jedziens 3837, 4337. (piez.); pārmērīgs pametums, nav jāievēro 3597.

—      draudzības ((Freundschaftskauf): jēdziens 3848; iespaids uz izpirkuma tiesību 1625; pārmēries pametums 3897.

—      uz kreditu 3420, 3881—3884.

—      lietu kopības par vienu kopīgu cenu (Mengekauf, Aversionskauf, Kauf. in Bausch und Bogcn) 1626, 3857; sk. Cena.

—      mantojuma masas — sk. Mantojums:’ ta atsavināšana.

—      ar nosacījumu iepriekš pārbaudīt viai apskatīt 3S68. 3934—3938.

—      nožēlojuma 3939. 3940.

—      piešķirot pārdevējam dalu pelnās fālākatsavinot 3941.

—      piešķirot pārdevējam īpašnieka vai kop-

īpašnieka tiesības uz pārdoto lietu 3942.

—      ar skaitu, mēru vai .'-varu 3858, 3865.

—      sk. ari Pirmpirkuma tiesība, Pitkuma maksa. Pircējs, Pārdevējs, Pārdoša'na.

Pirmdzimtais, viņa tiesības mantojumu dalot 2713, 2715. 2719—2722: 2727.

Pirmpirkuma tiesība: pārdevēiam ljgumiski piešķirtā 3929—3933; zemes īpašniekam, pārdodo.t uz viua zemes iegūto medu 1179; īpašniekam, pārdodot dz.mtsnomu 4138. pārdodot obroka nomas tiesību 1327; kopīpašniekiem piešķ rtā Ј&gt;39; p. tiesība nav izlietojama maiņas līgumā 3974,

Pirmtiesība ķīlu tiesībās 1337 (piez.), 1351.

Plāni 572, 3876.

Plānprātīgie 497, 2722, 2967.

Pļauja 754, 1134, 1803.

Pļavas 1051, 1134, 3390, 3391.

Plostošana — sk. Pludināšana.

Plosts 1126.

Plūdi 765. 4075, 4167.

Pludināšana, koku 1016, 1028, 1030, 1117.

Policija 736, 1026 (piez.), 3396.

Pollicitatio 2910, sk. Apsolījums.

Postetativ 3156, sk. Nosacījumi: patvaļīgi.

Potaša 1057.

Praecipuum (Voraus, Ausspruch) dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas 1 gumā 2516—2519. Sk. ari Surna: 'piešķiršanai miesīgiem bērniem.

Praelegat (Vorvermācbtnis) — sk. Novele: priekšnovēle.

Praesumptio iurls 1.34—136, sk. Pieņēmums/

Prasība: lietiska 2206 3014.

—      personiska 816. 126^, 1354, 2206, .3014, 3015, 4435, 4485.

—      p. tiesības parēja uz mantiniekiem 157, 3212, 4476,14486; tās tālākdoŠana 2197, 3470; tiesība uz P. 2-2. 3026, 3031. 3212, 3623; p. paziņošana atbildētājam 909, 911, 915, 1372, 2606, 2608. 26,12; t esvedības apturēšana p—а 3550; p. izbeigšanās ar noilgumu — sk. Noilgums.

—      aizbildnības lietās 489, 490.

—      dēl atlīdzības, iegūstot par īpašumu nekustamu mantu 813. pērkot kustamu lietu 3877.

—      par attiešājumu (evikciju) 3224, 3226.

—      bērnu pret vecākiem 221, sk. ari Sūdzība.

—      cenas samazināšanas (actio aestimatoria seu cuanti minoris) 3257, 3263—3270, 3272.

—      del davanas nodošanas un atpakaldošanas 2429. 4476, 4485,

—      īpašuma 876, 897—926; jēdziens 876, 89-7; kas un pret ko tādu'var -celt 897—905, 907, 909—922„ 947, 957, 1438,*2601, 4500; priekšmets 906—908, 1475, 1476; kad tāda nav pielaižama 923—926; dāvinājumos 4500; lietu patapinot 3756, 3764; par uzrādītāja papīriem 3129; vardarbīgi sagrabjot 695: pierādījumi 693, 900, 916—918.

—       dēi saistības izpildīšanas 813, 914. 1264, 2352. 2482, 2974, 2980. 3014. 3015, 3028, 3030—3034, 3169, 3212, 3213, 3343, 3362, 3501, 3608. 4274.

—       par izpirkumu 1648, 1649.

—       Iegatarija celta 2206, 2208, 2286, 2292.

2407, 2444, 2468.

—       deļ līdzdevas 22.

dēļ nodotas lietas atpakaldošanas 816, 4499.

—       līguma atcelšanas (actio redhibitoria) 2979, 3257-3262, 3265—3271.

—       mantojuma 2599—2620; kas to var celt

2599,un pret ko 2600. 2603; mērķis un priekšmets 2602, 2604. 2605; iesūdzētā atbildība 2602—2613; vina tiesības 2614 līdz 2618: mantojuma p. izbeigšanās ar noilgumu 2619. 2620.

—       pavestās 157—160,

. — par pievilšanu 2i97‘9, 2-980. 4566.

—       prasījumu tālāk dodot 3474.

—       par sadalīšanu sabiedrības līgumā 4284, 4326.

—       sakarā ar aizliegtas speles līgumu 4340.

—       par valdīšanas traucēšanu 665—688, 690—699, 947; noilguma termiņš tādās p—ās 690 (2. piez.), 698, 699.

—       dēj ievešanas zemes grāmatās — sk. Zemes grāmatas.

—       sk. ari Sūdzība.

Prasījumi 2907 un turpm. (IV. grām.); jēdziens 2957; to piederība pie bezķermeniskām lietām 535; pēc kādiem likumiem apspriežami XXXV; pamati 2284, 2285, 2908, 3105. 3144. 3284, 3547, 3580; pastiprinašana 3355—3378, sk. Līgumsods. Rokas nauda; prasīšana un nodrošināšana 1335, 3379—3404, sk. Ķīlāšana. Aizturēšanas tiesība; tālākdošana 3461'—3482; p. pareizība tālākdodot 3124, 3481. sk. Tālākdošana; p. dāvināšana 4468, 4480; ķīlu tiesības uz p. 1357; p. izpildīšana — sk. Izpildīšana; atteikšanās no p. 3570, 3581; p. atkrišana 3439, 3517; pārēja uz mantiniekiem 1717. 1722, 1731, 1734, 1737, 1738, 1750, 1754, ' 1755, 1757, 1770. 1808, 2643—2645. 3166; izbeigšanas 1341, 1414, 2332, 2644, 3483 un turpm. (IV. grām. X. sad.), sk. Noilgums: dzēšamais. Ieskaits, Izpildīšana, Izlīgums, Pārjaunojums, Sakritums, Spriedumi: tiesu, Vienošanās; dzēstu p. atjaunošanās ,3567.

—       aizbildnībā stāvošas personas 407, 3557.

—       alternatīvi (pēc izvēles) 2289—2293, 2926—2933, 3142, 3551.

—       no apdaviuatā 4438—4490,

—       par personisku apvainojumu 4552 līdz 4561.

a'tsakaļ — sk. Atprasījums.

—       blakus 1351, 1352, 1366, 3405 un turpm. (IV. grām. VIII. sad.), 3541, 3561, 363«.

—       dalīti un nedalīti 3331, sk. Solidārās parādu attiecības.

—       no vienpusejas atļautas darbības-izrietoši 3276—3283.

—       no neatļautas darbības izrietoši 3284 līdz 3330, 3350, 3467, 3547,

—       hipotekariski — sk. Hipotēka.

—       ieķīlāti 1465—1468.

—       ar ķīlu nodrošināti 1337—1356.

—       izpildāmie (kam iestājies termiņš) 1338, 3382, 3546, 3553, 3583.

—       kam nav iestājies termiņš 3467, 3583.

—       par kuriem vēl nav zināms, vai tie iestāsies 3467.

—       ar kreditora vai parādnieka personu saistītie 2639, 2643, 2645, 3468.

—       uz kopīpašumu guloši 546.

—       no līgumiem izrietoši 34071 , 3547', sk. Līgums.

—       no mantas pretlikumīgas bojāšanas izrietoši 4562—4566.

—       mantojuma atstājēja 3558.

—       mantojumu dalot 21700.

—       nakamie 1337 "(piez.), 3467.

—       neapstrīdami 3546. 3552.

—       neatņemamās daļas, no mantojuma atstajēja mantas 2005—2012.

—       nesaskanīgi ar likumu 1340.

—       no nomas vai īres līguma izrietoši 1403, 1404.

—       nosacīti 1349, 3467. 3623.

—       novēlēti' 2210. 2284—'2307.

—       parādu 44, 45. 51, 1205, 1357, 1717, 1722,

1731,     1734, 1737, 1738. 1744, 1750, 1754,

1755,     1757. 1808, 2286—2296. 3633.

—       paša un sveši 3346, 3480, 3657, 356«.

—       personisku pakalpojumu vai personisku servitutu 3469.

—       pilnvarotāja 3557.

-pretprasījumi 3343. 3346, .3385. 3480, 3545—3564, 37S4. 3793.

—       sievas 44. 45, 51.

—       strīdami 3482.

— terminēti 1348, 3623.

—       kuru priekšmets ir uzrādītāju papīri

3126.

—       valsts un pilsētu kasu 3556, 3638.

—       vienādas šķiras 3546, 3547.

—       zemes grāmatās ievestie p. nav padoti dzēšamam noilgumam 3636,

—       sk. Tiesības: prasījumu.

Prasījums, kurš nosaka tiesiska darījuma

, sakumu 3134.

Prasītais —sk. Prasība.

Prāvas^ izdevumi 3234, 3235, 3265; p. apturēšana 1768; bezuzdevuma lietveža vestas 4444; nepilngadīgo .327, 359 līdz 363; pret testamentu 2849; universalpilnvarnieka vestas 4384.

Precarium — sk. Atvēlējums.

Prece: likumiska aizturēšanas tiesība uz īrnieka p. 1404; uz kuras ir ieguvēja zīme 806; mantojumu dalot 2693; uz parādu izdota 3420; saņemšana no pārvadātāja 4262.

Preču krikums 80S.

Preču noliktava: tās piederumi 570; ķīlu tiesības uz p. n. 1376; p. n. novēlē 2262.

Preču zīme 805, 4256. 4261.

Preliminariji 3000; sk. Traktati, Norunas: iepriekšējas

Prēmijas 1237, 3139. Sk. Apdrošināšana.

Pretīgums, nepārvarams, kurš atceļ saderināšanos uz vienas puses prasījumu 131.

Pretlum aiiectionis — sk. Cena: uz personībām tieksmēm dibināta.

Pretlikumības līgumos un tiesiskos darījumos 3159 , 3214, 3724-8726; sk. ari Nosacījumi: netikumīgi.

Pretrunas: nosacījumos 3158; kodicilos 2437: publiskos testamentos 2030: likumos XIV, XX; tiesiskos darījumos 3093, 3096.

Priekšlikums slēgt līgumu 3106, 3134—3139.

Prlekšnovēle — sk. Novēlē: priekšnovēle.

Priekšrocība: izpērkot 1613; pārdodot vienu un to pašu lietu diviem pircējiem .3878, 3914; sevišķam noteikumam pret vispārēju 3100; iztulkojumam, kurš vismazāk apgrūtina parādnieku 3103 un atstāj tiesisko darījumu spēkā 3102; nepilngadīgo prasījumiem pret bāriņu tiesas locekļiem nav priekšrocības pret citiem prasījumiem 466.

—     sk. ari Atvieglojumi.

Prioritāte — sk. Pirmtiesība.

Privātpersonā — sk. Persona.

Privattestaments — sk. Testaments: privāts.

Privilēģijas XIX, XXII, 3479.

—     izgudrojumu 868 (piez.).

Procenti 3405—3434; jēdziens 3405; pamati, no kuriem izriet pienākums maksāt p. 3408—3415, 3421, 3587, 3814; šā pienākuma izbeigšanās 3422—3424, 3579,

3628,       3636; ar kādām lietām p. nomaksājami 1499, 1500, 3407; aprobežojumi 3425—3434; p. apmērs 341,1, 3414, 3415, 3425—3427. 3482 (piez,), 3587, 4443; p. samaksa: uz priekšu 3428, 3670, par notecējušu laiku 3669; p. iemaksa pārtrauc dzēšamo noilgumu 3634; kvitēs uzrādīšana par p. samaksu par trim termiņiem no vietas 3536; p. attiecības pret līgumsodļj 3376; pieņemamā saistībā maksāt p. 3413; nenomaksāto p. daudzuma salīdzinājums ar kapitalu 3424; samaksas termiņš 3428, 3669; p. pieskaitīšana civilaugliem 554.

—     no aizbildnībā un aizgādnībā stāvošu personu lirā gada ienākuma 427, 496.

—     no aizdevumiem 3668—3670.

—     no apsolita;sumas 3282, 3410.

—      atraitnei mantojot 1770, 1777, 1794, 1797.

—       galvinieka atbildība 4513.

—      ķīlu tiesībās 1351, 1352, 1356, 1454, 1490,

1494,         1495.

—       kļūdoties samaksāti 3434.

—       līgumā noteiktie 3409, 3425, 3426.

—      likumā noteiktie (likumiskie) 24, 65,

422,  931, 1495, 2682, 3261, 3411, 3412, 3416 -4421, 3426, 3427, 3453. 3482, 3510, 3&amp;54, 3896, 3910 , 3915, 4302, 4393, 4442, 4449; sk. tālāk: par nokavējumu.

—       no mantojuma 2596, 2608, 2609, 2613.

—      no mantojuma parādiem 1716, 1721,

1742,         1771, 1773, 1783, 1789.

—      nenomaksātie 3477, 3542—3544.

—      no nepilngadīgā kapltaliem 403, 406, 408, 427.

—       par nokavējumu 24, 2682, 2762, 3282,

3320,         3416, 3417, 3423, 3453, 3668, 3796, 396«. 4069. 4476.

—       nododot novēli trešai personai 2163.

—       priekšlaikus samaksājot parādu 3510, 3511.

—       no procentiem 3426, 3430.

—       sabiedrības līgumā 4277.

—      no sievas mantas 45, 65.

.— testamentā noteiktie 3409, 3425, 3426.

Produkti 1723.

Projekts, iepriekšējs, rakstisks (Punctation) 3034.

Proklama — sk. Izsludināšana, Uzaicinājums.

Prokurors, prokuratura 499, 506, 524.

Prombūtne 3065, 3075—3092; jēdziens un veidi 859 , 3075—807«; sekas 517, 858, 859, 1445. 2589, 3078 , 30S0—3092; iespaids /, aizbildnības uzņemšanos 330; iespaids uz iegūstamo noilgumu 858, 859. uz dzēšamo noilgumu 3625, 3627.

—       bezvēsts 268, 493, 524—528, 2583.

—      labprātīga 859, 3080, 3084—3086. 3089.

—       piespiesta, nepieciešama 330. 859, 3080 lidz 30S3. 3088, 3089.

—      teicama 30S0, 3081, .3084, 3088, 3089.

—       peļama 3080, 3082, 3085, 3089.

—      nenozīmīga 3080, 3083, 3086., 3088, 3089.

—       atsavinātāja, kad viņš nes atbildību

3227.

—      kreditora 3316.

—       parādnieka 3306, 4521.

—      pretinieka 3091.

—       sabiedrības biedra 4329.

—      vīra 31.

Promesošie un bezvēsts promesošie 268, 516—528, 3077; aizgādnība par viņiem — sk. Aizgādnība; p. aizsardzība 3088 līdz 3092; viņu atgriešanās 522 , 527; atvieglojumi viņiem 858, 8S9. 3078. 3081, 3625, 3627; līgums starp dažādās vietās dzīvojošiem p. 3135; viņu tiesību pārstāvība 516, sk. Bezuzdevuma lietvedība : tiem pielīdzināmie 3087,3090,3091;

p. nāve 520, 522, 523; viņu izsludināšana par mirušiem 524—528, 2583.

—                sk. Prombūtne.

Protests 448, 847, 3792.

Publikācijā — sk. Uzaicinājums.

Publiska izsole — sk. Pārdošana publiskā

izsolē.

Publiskās graniatas — sk. Zemes graniatas. iPunctation — sk. Projekts: iepriekšejs. Pūrs 14. 15, 18—21. 1930. 1947, 2504; tā pievienojums 2752, 2754, 2755.

—                pavestai 152—157.

Purvi 1044.

Pusbrāli un pusmāsas: jēdziens 258: mantošanas tiesības 1880, 1884, 1886, 1887, 1889, VZ, 1911, 1912. 1914, 1915, KZ. un KP. 1937, VP. 1938.

Ptisntasas — sk. Pusbrāli.

Pusnakts 3048. 3049'.

*

R.

Radniecība: jēdziens 241; r. noteikšana 242 lidz 255; r. aprobežojums 256; sekas 266; sk. ari Mantošana.

—                asins241, 259, 1870.

—       divkārša un vaiiākkārtēja 257, 1877, 1888.

—                nepilnīga un pilnīga 258.

—       civila 259, 1870, sk. ari Adopcija.

—       sk. ari Pusbrāli un pusmāsas, Agnati, Kognati, Nifteles. Cilts, Ģimene, Radniecības līnijas, Radniecības pakāpes, Radnieki.

Radniecības līnijas 242—256; augšupejā un lejupējā 244; taisnā 243, 244, 247; sanu 243. 245, 248—255; mantojuma dalīšanā

1905,                           1914—1917.

Radniecības pakapes: jēdziens 242, 243; noteikšana 247—256; pēc romiešu tiesībām 248, 249, pēc kanoniskām vai vācu tiesībām 250—255; r. p. nozīme mantošanā 1880. 1888.

—       sk. ari Svainība.

Radnieki: pusmāsas — sk. Pusbrāli un pusmāsas.

—       augšupētjie — sk. 'Augšupējie radnieki.

—       lejupējie — sk. Lejupējie radnieki.

—       sanu: jedziens 245; mantošanas kārtiba: 18S6—1889, pēc VZ. 1901—1904,

1906.                              1908—1914; pēc kz. un kp. 1933—1937, pēc VP. 1938, 1939, 1949—1953; atstumšana no mantojuma 20)8; izslēgšana no likumiskās mantošanas 2866; tiesība uz neatņemamo dalu 2006, 2019; attiecības pret adoptēto 188.

tuvākie 144. 228, 270, 287, 298, 300—303,

306.                             311, 318, 344, 493, 1734, 1790, 1813, ' 1819, 1997, 2417, 2419.

Ragavas — sk. Pajūgi.

Rakstiski darījumi — sk. Dokumenti. Rakstītnepratēji 330, 1987, 2072, 3038.

Rakstu zinies 2079, 2938, 3038.

Rati — sk. Pajūgi.

RatJfikacija, tiesiska darījuma apstiprlnašana (ratibabitio) 29, 354, 356. 646, 1368, 2946—2949, 2999, 3109, 3113, 3650, 4315, 4427; nenotikusi 3709; lietveža nodrošināta 3146; atpakaļejošs spēks 2948, 2049, 3109; r. nevar aizskart trešo personu likumīgi iegūtās tiesības 2949.

Realnastas: jēdziens 1297; veidi 1320, 1321; nodibināšana 1308—1310, 2280; kam tiesība tās nodibināt 43, 386, 1219, 1329, 4142; kam par labu tās var nodibināt 1300—1302; kam jās jānes 576, 1237, .1298, 1299, 1303—1305, 1636: to pāreja uz katru īpašuma ieguvēju 1298, 3967; r. tālākdošana 1302; kalpoiošā īpašuma īpašnieka atb.Idība 1303—1307; vienas r. atvietošana ar otru 1318, 1319; sabiedriskās 1320, 1321; privātās 1320; r. parādi 1306; neatdalamība no nekustamā īpašuma 1301; r. izbeigšanās 1299, 1311—1319, 2202-, 2642, 3628; r. atjaunošana 1312, 2202, 2674.

—     sk. Obroka noma.

Realrechte — sk. Realtiesības.

Realtiesības 43. 45. 562, 3833, 4026.

Reģistrs — sk. Saraksts.

Rel vindīcatio — sk. Prasība: īpašuma.

Rēķini: tirgotāiu un rūpnieku 805, 3420; tekošie 3412.

Rekomendācijā — sk. Ieteikums.

Remonti — sk. Izlabojumi.

Rente — sk. Mūža rente. Noma, Procenti.

Res fungibiles — sk. Lietas: atvietojamas.

Restoraciju turētāji 3828.

Reugeld 3369 (piez.) — sk. Suma.

Rīcības ^pēja XXVIII. sievas 56, 91, 92, 3109 (piez.), 4194; aizbildnībā vai aizgādnībā stāvošo 353, 502—604, 509, 510, 2912, 2914, 2916, 2918, 3087, 3090, 3108, 3109, 4194.

Rīki — sk. Darba rīki.

Rīkojums: par atsavināšanas aizliegumu 824.

—     pēdējas gribas — sk. Testaments, Kodicils.

Risks: aizbildnībā 334, 397, 432; aizdevumā

3643,                 3656, 3s13: attiecībā uz alternatīviem vai ar izvēli noteicamiem priekšmetiem vai prasījumiem 2254, 2530 lidz 2.933; atprasījumā 3736; bezuzdevuma lietvedībā 4433, 4438; darbuzņēmumā 4234: dzimtsnomā 4146; fideikomisā 2322; glabājumā 3788, 3813; īpašuma prasība 910; izlozējot 4350; kalpotāju līgumā 3447; ķīlu tiesībās 1483; r. labprātīga uzņemšanās 3439, 3481, 3869,

4076,                4085, 4438; lopu nomā 4165—4167: mainot 3937; mantojuma prasībā 2606, 2609, 2614; mantu pārvadāšanas līgumā 4258; mūža rentes līgumā 3996; nokavējumā 3318, 33191 , 3323; nomā un īrē

4048, 4075-4080, . 4085, 4086; nosacītos līgumos 3170, 3171; novēlēs 2254; prasot lietas parādīšanu 4596; pārdodot komis.jā 4420; pārdodot publiskā izsole 3694, 3968; pērkot 386J-3871, 3909, 3911, 3912, 3943; patapinajuma 3744 līdz 3747, 3749; personiska darba līgumā 4185; pilnvarojuma līgumā 4377; sabiedrības līgumā 427-9, 4297; attiecībā uz sievas mantu 50, 5-1; tālāk dodot prasījumus 3481; kad apsolits, ka trešā persona kautko izpildīs 3146; uzijemot viesnīcā ceļiniekus 3821; izsniedzot sevišķi noteiktu lietu tādā vietā, kur to pēc taisnības nevar prasīt no parādnieka 3497.

—     sk. ari Nejaušība, Nepārvarama vara.

Rīta balva (Morgengabe) 28, 1819—1821.

Robežas 779—781, 827, 878, 992, 1006, 1010,

3637.                4090, .

Robežu kartes 568, sk. Kartes.

Robežu sienas un žogi 991—993, 1006; sk. ari Mūri.

Robežu zīmes 1006.

Rokā iesišana (Handschlag) 308.

Rokas ķīla — sk. Ķīla; rokas.

Rokas nauda 3355, 3359—3368; jēdziens 3359; priekšmets 3360; r. n. iedošanas sekas 3361—3368, 3903; ieskaits 3364, 4206; īrējot pilsētas nekustamus īpašumus 4071; kalpotāju līgumā 4195, 4196, 4198. 4206.

Rokas rjemšana — sk. Ņemšana savās rokās.

Rokraksts, salīdzināšana 2442.

Rupals: bērnu 220. 234; sievas 27; aizbildnībā stāvošo 393, 397, 414; darbinieka 417-5; apgrūtinošs 987.

Rūpalnicki 3420.

Rūpība, savām paša lietām piegriežamā 3299; prasīta; no aizgādņa 341, 390, 431, 432; no personas, kurai tiesība aizturēt 3384; bezuzdevuma lietvedībā 4436; no darbinieka 4176, 4179; no glabātāja 3782; izvēloties kalpotājus 3447; no ķīlas ņēmēja 1478—1480; no līdzmantinieka 2684; no lietotāja 1229; no mantojuma aizgādņiem 2594; no novēlēs izpildītāja 2196; no testamenta izpildītāja 2463; no patapinājuma pērnēja 3744. 3748; no pilnvarnieka 4375; pirkuma līgumā 3862; no sabiedrības biedra 4278; no vīra 49.

—     sk. Neuzmanība.

s -

Sabēršana un sajaukšana 789—798.

Sabiedrība, līgums 4266—4334; jēdziens 4266; mērķis 4266, 4271, 4294, 4295, 43'9; termiņš un nosacījumi 4273, 4325; forma 4272; tiesiskās attiecības 4274 līdz 4316; iespaids uz dalībnieku mantu 4296— 4298, 4301. 4304; lietvedība 4299, Viet6jie civillikumi.

4300, 4302; speķa neesošs s. līgums 4269, 4270; izbeigšanās 4275, • 4310,. 4317—4334.

—      ar noteiktiem ieguldījumiem un noteiktam mērķim nodibināta 4294, 4310; pelņas iegūšanai 4295.

—      nejauša 4335, 4336.

—      t.rdzniecības 4266 (piez.).

—      sk. ari Akciju sabiedrības, Solidārās parādu attiecības.

Sabiedrības biedri: pienākums iemaksāt ieguldījumus 4266. 4267, 4269. 4270 , 4276, 4294; savstarpēja atbildība 3340, 3346, 4277—4282, 4302, 4303, 4314, 4323; atbildības pienākums 3215, 4324; p.enakumi pret irešām personām 4311—4316; dalība pelņā un zaudējumos 4305 līdz 4310; atsevišķa s. b. tiesība: atsavināt savu dalu 4284, slēgt sabiedrības līgumu ar trešām personām 4285; rīkojums nāves gadījumam 1993; sabiedrības pārziņa pienākums sniegt norēķinu

4283.                    4458—4462; viena s. b. parādi 4301; viena vai vairāku s. b. noslēgti darījumi ar trešām personām 4312, 4316; s. b. vienpusēja izstāšanās 4318, 4325-4330; s. b. nāve 4318, 4331 līdz 4334.

Sabiedriskas organizācijās: viņu tiesība saistīties aizdevuma līgumiem 3653 (piez.); īpašuma iegūšana tām 713; valdīšanas iegūšana 635; viņu manta 594.

—      sk. Pilsētu pašvaldība. Muižniecība, Akciju sabiedrības, Sabiedrības.

Sabojāšana — sk. Bojāšana.

Sadalīšana; fctarp līdzparādniekiem vai līdzgalvinieBjem (beneficium divisionis) 3350, 4524-4530, 4534.

—      kalpojoša nekustama īpašuma, attiecībā uz realnastam 1304, attiecībā uz servitutiem 1116.

—      valdošā nekustamā īpašuma, attiecībā uz servitutiem 1114, 1115.

—      mūža rentes 3999.

—      starp sabiedrības biedriem: peļņas un zaudējumu 4309, 4310, mantas 4284, 4313, 4326.

—      sk. ari Atdalīšana, Dalīšana.

Saderināšanās: sekas 148, 158, 159, 263,

(pie/.): s. izbeigšanās 129—131; vecāku vai aizbildņu piekrišana 205, 351.

Saderinātie: ārlaulības kopošanās starp viņiem 158, 159; viņu ārlaulībā piedzīvotie bērni 148; dāvinājumi starp viņiem 3706.

Sagrābšana (ar varu) 664, 671, 693, 695, 697, 922; nelikumīga 3555.

Saimniecība: mājas 8 (3. pk.); jaunas s. ierīkošana sev 3067; bērnu atsevišķa s. 231—234, 1947, 2756.

Saimnieces (saimniecības vedējas) 4192 (piez.).

Saimnieks, viņa atbildība 3288, 3447; sk. ari Darba devējs.

•       Saistības: dalītas 3331; nedalītas 3331, 3332, sk. Solidārās parādu attiecības; personiskas šaurākā nozīmē (kuras attiecas tikai uz saistījušos personu un nepāriet kā mantojums) 2646, 2647, 3114, 3212, 3468, 3476, 3487; savstarpējas un pretsaistības 2930, 3031, 3260, 3262, 3263, 338i3, 4496; biedrību, sabiedrību u. t. 1. iestāžu izlaistas 3121 (piez.); nepilngadīgo s. 222, 354—356; pilngadīgo, kuri stāv zem vecāku varas 223; vecāku s. 224; pienākumu palielinājums vai samazinājums trešam personām, kuras nes blakus saistības, izlīguma gadījumā 3610.

—       sk. ari Prasījumi.

Saistības dokuments — sk. Parāda akts.

Sajaukšana — sk. Sabēršana.

Sakars, tiesību (Connexitāt) 3382, 3383.

Saknes 777, 778. 780.

Sakritums: likumu noteikumu XIII, XIV, XX, XXIII. XXIX —XXXVI; vairāku izpirkuma tiesību 1684, 1685.

—       likumiskā un testamentariska mantinieka vienā personā 2780.

—       tiesību un pienākumu, vienā persona (consolidatio, confusio): galvojumā 4648; ķīlu tiesībās 1363, 1421; mantojumu iegūstot 2642, 3644, 2674, 2876; nomas un īres līgumos 4111; prasījumos 3565—3569; realnastām 1311, 131-2; servitutos 1270—1272.

—       sk. ari Loze.

Sakropļojums 4555.

Sākuma termiņš — sk. Termiņš.

Sala: kā lauku īpašuma piederums 568; s. izcelšanās upē 759'—762, 766, 768, 949, 1209; s. jūrā'1058; peldoša s. 760 (piez.).

Salaulāšanās 10.

Salmi 566, 4095, 4098, 4100.

Salna 4075.

Samaksa: jēdziens 3483; tās atpakaldošana

2673,                           2682, 2683; aizbildņa izdarīta un saņemta 398: lietas atvēlētajam 3709; prasjjunia ieskaits s—ā 1494, 3314, 3514,

3516,                            3542, 3543, 3634; s. vienam no līdzmantiniekiem 2680; s. naudā 3517; kā nosacījums saistības izbeigšanai 1414; parāda daļas s. 35'14, 3542, 3634; galvenā parāda 3421, 342-3; sveša parāda 4454, 4455; pirkflma 3831; procentu 2682, 3422, 3423, 3428, 3634; s. prasījuma tālakdev.ējam 3474; -s. pirms, termiņa 3428, 3510, 3511, 4538; s. pēc universalpilnvaras 4384.

—       sk. ari Iemaksa, Izpildīšana, Maksa.

Samazgas: izliešana 1194, 1195; s. bedres

988.

Sammt imd sonders 3335 (piez.); sk. Solidārās parādu attiecības.

Sanesums — sk. Pieskalojums.

• l

Saplēšana, paradu akta 3539.

Saraksts, ar zvērestu apstiprināts (specificatio) 2656, norēķina sniedzējam izgatavojamais 4459:

—     (inventārs); aizbildnībā un aizgādnībā stāvošas mantas 365—372, 401, 458, 495 519. 523; mantoiuma 1821, 2459, 2597, 2649, 2654, 3625.

—     zemes (Landrollen, Stimmtafeln) 568.

Sargāšana — sk. Apsardzība.

Sargs 641, 4173 (1. piez.). 4582.

Sastāvdaļas, tiesisku darījumu; 2989 līdz 2992. 3106; būtiskās 2936, 2990, 3028, 3030, 3034, 3106, 3131—3133; dabiskās 2991, 3133; nejaušas 2992, 3133.

Savesti bērni — sk. Bērni: pabērni, Pielīdzināšana.

Savešana, savas meitas 227.

Savienošana: dažādu īpašnieku kustamu lietu 789—798, 868; s. nosaka ēku piederumu 564; mantas 2662, 2876; novē-i !ē piešķirtas lietas s. ar citu lietu 2238.

—     sk. Pieaugums.

Schwer&lt;magen — sk. Agnati.

Sējumi 1134. 4099, 4100.

Sēklas 566, 782—788. 1803, 4099.

Sekvestraciia 3815, 3816.

Senatnes pieminekli un ēkas 980, 981.

Sērga 2100; lopu s. 1131, 4167.

Sēru apģērbi 1246.

Sēru gads. mācītāja atraitnei piešķirtais (annus luctus) 1801—1804; sk. Termiņgads.

Sēru izdevumi 4556.

Servituts 1089—1296; jēdziens I0891 ; dažādas šķiras 1090, 1105; atšķirības iezīmes 1094—1102; nedalamība 1098, 1099, 1107. 1111, 1114—1116; priekšmets 1094-1096, 1258—1260; . s. kā atvēlējuma priekšmets 3766; s. ka valdīšanas priekšmets 1100; s. apmērs 1092, 1093, 1099, 1109, 1123, 1157; nodibināšana 43, 386, 399, 941, 1251—1264, 1329, 2280. 2283; kas var nodibināt s. 386, 1219. 1254—1259, 1329-, 4142; iegūšanai 399. 1254, 1256; pierādīšana 1091; izlie-] tošana 1098—1102, 12-12, 1283; lietošana pārgadiem, vai parmenešiem. vai tikai zināmos gada laikos 1285; izlieto-' sanas aprobežojumi 1099, 112-5; nelietīga lietošana 1283, 1290: izlietošanas, apturēšana 1163, 1273. 1291; atbildība par s.: atsavinot 3250, attiesājurnā 3223; ieķīlāšana 1360; ar s. apgrūtinātas lietas novēlē 2237; izlietotāja tiesības un pienākumi 1113, 1158, 1161,. 1186, 1189, 1192, 1190; kalpojošās mantas īpašnieka tiesības un pienākumi 576, 1101, 1129, 1137. 1161. 1164, 1184, 1185, 1193, 1216; s. izbeigšanas 1265'—1296; s. izbeigšanās: ar atteikšanos no tā 1266—1269, ar tiesības un pienākuma sakritumu vienā personā 1270—1272,

ar lietas bojā eju 1273—1276, ar atceļoša nosacījuma iestāšanos vai termina notecējumu 1277—1281, ar izpirkumu 1282, 1283, 16Э5, a_r noilgumu 1284 līdz 1292, s. izbeigšanas dzimtsnoma 4142, atprasījuma tiesības dēj 3696; s. atjaunošana 1270, 1273, 1274, 2202, 3696. rcaljeb predialservituti 1103—1198; jēdziens 1090, 1103, 1104; veidi 1105, 1117, 1181; valdošā un kalpojošā nekustamā īpašuma attiecības savā starpā un pret servitutii 1106—1108, 1112; apmērs 1109—1112; attiecības nekustamos īpašumus sadalot 1114—1116; kalpojošā īpašuma uzturēšana 1113; iznomāšana 4026; atsavinātāja atbildība 3250. lauku 1105, 1117—1179'; šķiras 1117.

-                   ceļu 1118—1126, 1182.

- ganību un lopu ceļa 1127—1138.

—      — ūdens lietošanas 1156—1164.

- biškopības 1176—1179.

—      ēku 1105, 1181—1198, 1263; šķiras 1181, 1182; izbeigšanās uz noilguma pamata 1286.

—      — atbalsta tiesiba 1163—1187.

—      — iebūves tiesība 1188. 1189.

—      — pārkaru būves tiesība 1190.

- noteka's tiesība 1191—1193.

- samazgu izlejas tiesība 1194, 1195.

- augstākas būves tiesība 1196.

- tiesība uz gaismu 1197.

—     — tiesiba uz skatu 1198.

—      personalservituti 1104. 1199—1250, 1274, 1275; jēdziens 1090; nodibināšana 2189,. 228Э; ilgums 1278—1281; tālākdošana citiem 1217, 1248, 1280, 3469, 4026; izbeigšanās 1274. 1276, 1278, 1279, 1293-1296. 2640.

- lietošanas tiesība 1199—1246.

—      — dzīvokļa tiesība 1247—1250.

Sēšana 754, 782—788, 878.

Sētas — sk. Žogi.

Sevišķiem noteikumiem ir priekšrocība pret vispārējiem 3100.

Sienas — sk. Robežu sienas. Mūri.

Siens 1134, 4095; sk. Pļavas.

Sieva: dabū vīra uzvārdu, titulus, kārtas tiesības un dzīves vietu 5, 6, 8, 3070, 3081; vīra aizbildnība par s. 11, 12; tiesības uz vīra pārvaldībā stāvošo mantu 46, 47, 52, 53, 55, 56, 8», 91, 3109 (piez.); dalība laulības mantas pārvaldībā 31, 43, 44; s. pirms laulības noslēgtās parādu saistības 54, 89; laulībās laikā noslēgtās parādu saistības 55—57, 90—92, 1755, 1758; atbildība par vīra paradiem: pec zemes tiesībām un KP. 58, pēc VP. 85—87; lauku garīdzniecības personas s. 73, 75^ 76; testamenta sastādīšana 1991, 1992; prasības noilguma termiņš s. mantas atsavinājumos 3625; s. tiesiba iegūstamā noilgumā 858; s. personiskās tiesības 9; s. tiesiba līgt par kalpotāju 4194.

—     sk. ari Atsevišķā manta, Sievas' laulībā ienestā manta, LīdzdeVa, Pūrs, Grūtniecība, Laulība, Padomdevējs.

—     nodarbošanās ar tirdzniecību 92.

Sievas laulībā ienestā manta: sastāvs 14 līdz

1'7&gt;; tās noteikšana un izdošana 19'—24, 541; pienākums pierādīt 13, 64; atdošana 59—66, 118, 121, 1722, 1744, 1777, 1780, 1784, 1787, 1797; noilguma termina aprēķināšana 858; mantas kopībai pastāvot 68, 80; noslēdzot bērnu.pielīdzināšanas līgumu 2515; atbildība par sievas pašas parādiem 54, 57, 89.

—    'sk. ari Līdzdeva, Pūrs.

Sieviešu cilts 260.

Sieviete: s. padomdevēji 512, 513, 515; likuma nezināšana 2957; noziegumi pret s. 4555, 4559; tiesība būt par testamenta izpildītāju 2454; s. izslēgums no aizbildnības 317; aprobežojums būt par liecinieci testamentā 2065;' aprobežojumi mantošanas tiesībās 1890, 1897 līdz 1899, 1901, 1907—1910, 1928—1930, 2504, 2710, 2716, 2718.

Skaits: atvietojamu lietu 532, 3858, 3865; nenoteikts 2253. Sk. ari Daudzums.

Skapji 564. 570.

Skats, tiesiba uz to 879, 1198.

Skavas 1188, 1189.

Skolas 2349; sk. ari Mācības iestādes.

Skursteni 989.

Slavēšana, lietas, no atsavinātāja puses 3255.

Slimība: darbuzņēmēja 4249; dāvinātājā 2432; pilnvarnieka 4408; testatora 1985; vīra 31 ļ

—     epidēmiska (sērga) 2100; grūta, prombūtnei pielīdzināmā 3087, 3090.

—     sk. ari Garā slimie.

—     lopu 4166.

Slimīgums 315, 330.

Slūžas 1051. 1052.

Smelšana, ūdens 1015, 1146, 1152, 1153.

Smilšu bedres 935, 1212.

Smiltis 1117.

Sniega ūdens — sk. Lietus ūdens.

Soda nauda — sk. Naudas sods;

Sods 206, 226, 227, 869, 2581, 4188; miesas s. 3370.

—• sk. Līgumsods, Naudas sods.

Sodu likumi 8 (piez.), 206, 319, 3045, 3600.

Solidārā atbildība: aizbildņu 442r-449: bāriņu tiesas locekļu 462; darbuzņēmēju 4238; glabātāju 3809; par zaudējumu, kas nodarīts ar izmešanu, izliešanu vai nokrišanu 4572; par kustoņa nodarītu zaudējumu 4580; kopīpašnieku 1347; novēlu izpildītāju 2166; par obroku 1330; vairāku patapinājuma nemēju 3750; vairāku pilnvarotāju 4398; par realnastu izpildīšanu 1303; sabiedrībā 4313, 4315;

vairāku testamenta izpildītāju 2464; viesnīcas turētāju 3825.

Solidārās parādu attiecības: jedziens un būtība 3331—3333; to nodibināšana 3334—3338; sekas 3339—3354, 3(&gt;93, 3694; nododot lietu glabašanā 3806 līdz 3810; prasījumiem sakrītot 3568, 3569.

—     sk. Solidārā atbildība. Līdzmantinieki.

Solījums — sk. Apsolījums.

Solutio 34S3; sk. Izpildīšana.

Spaidi 2981—2988; jēdziens un veidi 2981; nosacījumi 2983—2985; sekas 2986, 2987; pierādīšana 2988; s. iespaids; uz tiesiskiem darījumiem 2953, 2982, 3614, uz testamenta taisīšanu 2106, 210S līdz 2110, 2789, 2848, uz mantojuma pieņemšanu 2623, 2638, 2784, uz novelēm 2832, uz pirkuma līgumu 3890.

—     fiziskiem līdzekļiem — sk. Vardarbība.

Specificatio 2656; sk. Saraksts.

Spēja: izteikt gribu: jēdziens 2914; ta vajadzīga: iegūstot īpašumu 710—712, 802, iegūstot valdīšanu 629—636, izbeidzot valdīšanu 665—667, 674—676. tiesiskos darījumos 2912, 2914, 2915, 3100.

—     mantot 1694—1697.

—     sk. ari Rīcības spēja. Tiesībspēja.

Spējas, nepilngadīgo 343, 346 . 349.

Spēkā neesamība, laulības 1 IT1 —120.

Spēks — sk. Atpakaļejošs spēks;

Spēle, atļauta 4355; s. līgums un jēdziens 3220, 4337; tiesiskās attiecības 4338 līdz 4345.

Spiedīga vajadzība — sk. Nepieciešamība.

Spillinagen — sk. Kognati.

Spoguli 564.

Spolium (dejectio), spoliatus, spolians (dejicicns) 691; sk. Izstumšana.

Spriedumi, tiesas 3617.

- nesot atbildību 3228; iespaids uz

galvojumu 4542; atraidot ieskaitu 3563; nodibinot ķīlu tiesības 1383, 1412, 141.3; laulības lietās 59, 148, 158; nodibinot lietisku tiesību uz nekustamu mantu 3015; mantojumu lietās 2598; nepilngadīgo lietās 335, 362, 383; nodibinot solidārās parādu attiecības 3334, 3335; prasījumus tālākdodot 3461; ka tiesisks valdīšanas pamats, iegūstot īpašuma tiesības uz noilguma pamata 830; tiesnešu tiesiba atsaukties uz t. s. XXVI; t. s. sekas, kad viņos pielaista rēķināšanas kļūda 4462; t. s. izbeidz: īpašuma tiesības 868, dažādu laulību bērnu pielīdzināšanas līguma spēku 2524.

—     šķīrējtiesas 2741. 3617.

Stādīšana 777—781, 783, 784. 788, 878, 879; s. svešā zeme 777, 778, 784, 788; svešu augu s. savā zemē 783.

Stadtgotteskasten 3012 (paskaidr.); sk. lemakša.

Staigāšana pa svešu zemi 3391.

&gt;talia puiši 4192 (piez.).

Staltu turētājs 3828.

Starpbrīži, gaišie (lucida intervalla) 503, 504, 2914.

Starpgabali (Streustūcke, Streulāndereien) 56S.

Starplaiks 3510.

Starpnieks 23.

Slatuti: apdrošināšanas biedrības 1419', 4362 (piez.).

—     biedrību, sabiedrību u. t. I. 3121 (piez.).

—    Vidzemes kredītbiedrības 3949 (piez.).

—     Kurzemes kreditbiedribas 3949 (piez.).

—    Piltenes 2862.

Stieņi, dzelzs 1188, 1189.

Stiga 1010.

Stimmtafeln 568; sk. Zemes saraksti.

Strādnieki 4173 (l. un 3. piez.), 4557 (piez.); sk. ari Darba līgums.

Straume — sk. Upes.

Strauti 1014, 1152; sk. ari Upes.

Streustūcke un Streulāndereien 568; sk. Starpgabali.

Strīds par testamenta viltojumu 2038.

Stumbrs 780.

Stunda dienā 3062 (piez.).

Stūrgalvība: bērnu 206; aizbildnībā stāvošo 338.

Sublegatar 21.62.

Substitucija, mantinieku ieceļot 2136 līdz 2149; jedziens 2136; s. nodibināšanas forma 2137; pakāpes 2140, 2147; līdzmantinieku s. 2139, 2142, 2143; kad Vecāki var iecelt s. saviem bērniem 2149; s. savstarpēja testamentā 2411, 2417 līdz 2419; s. mantojuma līgumā 2846; s. kodicilā 2137, 2433; s. novēlēs 2167. 2179. 2185, 2188, 2192, 2837; s. aprēķinot falcidisko kvartu 2311; s. sekas 2138, 2141, 2144-2146, 2635, 2871; s. izbeigšanās 2146, 2148; s. Iespaids uz pieauguma tiesību 2879.

—     nosacīti nodibināta 2350.

—     pilnvarojumos 4379, 4381.

Substituts (Substitut oder Folgeerbe)jēdziens 2136; novēlēs 2167, 2179, 2185, 2188, 2192, 2837; no mantojuma atstumtā s. 2020, 2873.

—     sk. Substitucija.

Sudrabs — sk. Zelts.

Sūdzība: bērnu, pret vecākiem 210, 211: vecāku pret bērniem 212; pret mantojuma atstājēju 2866; pret patapinātāju 3764. sk. ari Apelacijas sūdzība.

Sulaini 4192 (piez.).

Suma: iemaksājamā vai zaudējamā, līgumos (Reugeld) 3369 (piez.). piešķiršanai miesīgiem bērniem dažādu laulību pielīdzināšanas līgumā (prāciPitum) 2516—2519.

—    sevišķa, dzimtsnomnieka virs ikgadējās maksas īpašniekam iemaksājamā (Einstandsgeld) 4147.

—      iestājsuma (Antrittspreis) 2702 (piez.).

—      naudas — sk. Nauda.

Superiiitendents 1801.

Svainība: jēdziens 263; s. turpināšanas pec laulibas izbeigšanās 264; pakāpju aprēķināšana 265; sekas 266, 1870.

Svars — sk. Skaits; atvietojamu lietu.

Sveķu tecināšana 1057, 1117.

Svētbildes 3955.

š.

Šaubas: likumus piemērojot om iztulkojot XIV, XVI—XX, XXIII; līgumus iztulkojot 3274, 3275; par līguma terminu 3205; par pirkumu 3835, 3837; par saistību 3310; par valdīšanas likumību 841; par to. vai manta pieder vīram vai sievai 13.

—      sk. ari Pieņēmums.

Šautene 1062, 3391.

Šķira (gēnus) 532, 2244— 2258, 2265, 2926.

Šķīrējtiesa 1112, 1151, 2695, 2741, 3226, 3617,

3629,                4175.

Šķīrējtiesnesis 4363 (piez.).

Šķiršana — sk. Laulības šķiršana.

T.

Tači 1019, 1023—1026.

Takses 3898 (piez.), 3404 (piez.), 4043, 4242 (piez.).

Tālākdevejs 3474, 3476, 3478, 3480, 3481.

Tālākdošana (cessio); kā tiesiska darījuma priekšmets 2919 , 2929.

—      aizbilstamam pienākošos kapitalu 38S-.

—      ar blanko uzrakstu 3473, 3482,

—      hipotēkas 1591.

—      kroņa nomas 1976, 1977.

—      lietošanas tiesības 1217. 1248, 1280.

—      mantas un prasījuma tiesību 1447, 1821, 2286. 2287 . 3466, 3805, 4480.

—      prasījumu: tas pamats 3461—3466; t'. forma 3471—3473; t. priekšmets 3467 līdz 3470; nepieciešama t. 1447, 2286, 2287 , 3462—3465, 4501, 4532; tādu prasījumu t. aizbildņiem, kuri vērsti pret viņu ^aizbilstamiem 389, 3469 (piez.); sekas 3474—3482; tālākdevēja galvojums 3481.

—      prasības tiesības 2197. 3470, galviniekam 4531, 4532.

—      realnastas 1302.

—      sabiedrībā, savas daļas prasījumu 4284.

—      uzrādītāja papīru 3123, 3124, 3127, 3482.

—      sk. ari Tālākdevējs.

Tālakieķīlāšana 1489.

Tālakizīrēšana — sk. Tālākiznomāšana.

Tālākiznomāšana vai tālakizīrēšana 1403,

2664, 4029—4031, 4120, 4136.

Tapinajums — sk. Patapinajums.

Tārlnl (redelītes) zem ūdens 1024.

Tauvas — sk. Virves.

Tauvas josla 1028, 1030. 1037.

Teātra kostimi 1246.

Tellpacht 4034, 408©; sk. Dalu noma-.

Telpas: kalpotājiem 4206; kustoņiem (sprosti, zivju kastes) 718; lietu ņemot savās rokās 641.

Termina pagarinajums: samaksai 3423, 3507, 3554, 31883; dāvanas izdošanai 2421 (piez.); lūgums par t. p. 22-21, 3634.

Terminētas nastas — sk. Nastas.

Termlijgads (Jahr und Tag): jēdziens 3060; tā sākums 3627; piemērošanas gadījumi

299-                 , 387, 489, 1648, 1649, 1721, 1742,

1743,                 1757, 1770—1772, 1775, 1783. 1784, 1787, 1792. 1796, 1797, 1801—1804, 2452, . 2507 , 2620, 2630, 2864, 2868. 3019. 3627,

3897.

—      atraitņa 1757, 17S9.

—      atraitnes 1721, 1742, 1770—1772, 1775, 1783, 1784, 1787; 1792, 1796, 1797. 1801 līdz 1804, 1821; sk. ari Seru gads.

Termini: stundām: 24 st. 3048.

—      dienām: 3 d. 3199. — 7 d. .3049. — 8 d. 365, 2725, 3050. — 14 d. 299. 4215. — 30 d. 140, 1768, 2686, 3051. — 31 d. 3051. — 60 d. 3940. — 182 d. 134, 163, 165. — 365 d. 854, 3053. — 366 d. un 367 d. 3060—3066. 3627.

—      nedejam: 1 n. 3049, 4106, sk. ari 7 dienas, 8 dienas. — 2 n. 4215. sk. ari 14 dienas. — 3 n. 735, 3199. — 4 n. 1051, 2725. — 6 n. 484, 2713, 3930, 4126. —

8                n. 1051.

—      mēnešiem: 1 m. 299, 1285, 3051, 4071, 4106, 4224, sk. ari 30 un 31 diena un 4 nedēļas. — 2 m. 1327, 2652, 4138. 4215, 4224, sk. ari 60 dienas un 8 nedeļas. — 3 m. 158, 299, 3199, 3427, 4006, 4104, 4105, 4215i — 4 m. 484. — 6 m. 2641, 3271, 3402,' 3427 , 3664, 4070, 4104, 4105.

—                9 m. 2634, 2635. — 10 m. 135, 163, 165.

—      gadiem: 1 g. 160, 299, 489, 698, 699, 739, 854, 1285, 1292, 1721, 1770, 1783, 1789, 1790, 2250, 2452, 2620, 2630, 2854, 3060, 3272, 3426, 3897, 4070. 4105. 4187, 4215, 4216, 4561, 4676, sk. ari 365, 366 un .?67 dienas un Termiņgads. — 2 g. 24. i262 (piez.). 4150, 4566. — 3 g. 1331, 3414, 4150. — 5 g. 525, 2662. — 7 g. 2914, 3286, 3445. — 10 g. 855, 987, 1284, 1316. 2620, 2790, 3620, 3627, 3630, 4014.

—                17 g. 204. — 18 g. 176, 270, 2015. — 20 g. 1989. — 21 g. 269, 270, 1989. 2274. — 25 g. 314, 330. — 40 g. 704. — 60 g. 330. — 70 g. 330, 524—526. -100 g. 701. 1296.

—    sk. ari Gads, Termjņgads, Seru gads, Mēnesis. Nedēļa, Diena, Stunda, Laiks.

Termiņš: tā noteikšana: testamentos 2391 līdz 2397. 2401—2403; novēlēs 2191, 2193—2195; līgumos 3137 , 3139, 3149, 3195—3208. 3306, 3428.

—      sākuma, līgumos 3195.

—      beigu, līgumos 3195.

—      sekas t. noteikšanai līgumos 3196, 3197, 3201—3204, 3207, 3208; t. noteikšanas attiecības pret nosacījumu 2401, 2402, .3200.

—       mantojuma pieņemšanai 2628—2635.

—      nozīme; adoptējot 182; aizbildnībā 417, 470; attiesājumā 3242; atvēlējumā 3770, 3771; nodibinot fideikomisu 2318; glabājumā 3790; īpašumu izbeidzot 868; ķīļu tiesībās 1348', 1417; noteicot neatņemamo dalu 2012-; nomas vai īres līgumā 4070; nosacījumos 3189; pārjaunojot 3584, 3587; pirkumā ar pārbaudes vai apskates nosacījumu 3936; atkāpjoties no pirkuma nožēlojuma dēt 3940; pirkumu atceļot 3900, 3905, 3906; atpakaļpirkumā 3924; pirmpirkumā 3930, 3931; sabiedrībā 4273., 4319, 4327 līdz 4329; servitutos 1270, 1277—1281.

—       iztulkošana 3199, 3205; aprēķināšana P60. 299, 851—803, «69, 1392, 1649 , 2620, 2630, .3061—3064, 3271, 3622 (piez.), 4566; likumā noteikts t. 2198, 3306; līgumā noteikts t. 3306, 4206; t. pēc parašas 3306, 4206; ar tiesas spriedumu noteikts t. 3019., 3052, 3062 (piez.), 3063; prāvu t. 3064 (piez.).

Testamenta izpildītājs 2453—2469; tiesībspēja uz šo amatu 2454; t. i. iecelšana un pie tam ceļošās tiesiskās attiecības 2077. 2455—2461; rīcības tiesība 2117. 2459 , 2460, 2467; labdarīgu iestāžu ierīkošana 2352—2354; testamenta izpildīšana 2791 (2. piez.); atbildība 2463; norēķināšanās 2467; tiesība uz izdevumu atlīdzibu 2466; vairāku t. i. darbība 2464; t. i. amata tālākdošana 2462; t. i. atcelšana 2468, 2469.

Testaments 1699, 1700, 1981 j.m turpm. (111 gr. III sad.), 2787—2813; jēdziens 1981, 1982; sastāvdaļas 2118, 2119; sastādīšanas laiks 2790; ārējā forma XXXVI, 2024, 2789 (skat. tālāk atsevišķos t. veidus); ārējā forma un saturs 2106, 2119, 2779, sk., ari Maldība, Spaidi, Viltus; t. priekšmets 199'3—2003, 2-722, 3334; t. attaisīšana 2447—2450; t. atzīšana 2626, 2798; atzīšana par spēkā stājušos 2462; apstrīdēšana 2452, 2476—2480, 2789, 2798, 2848, 2849; izpildīšana 2453—2470; iztulkošana 2471—2475, 3104; glabāšana 2033—2037, 2441, 2445, 2731 (1. un 2. piez.); pierādījumi 2441—2444; uzaicinājums (sludinājums) 2451, 2452; uzrādīšana 2445—2447; t. iznīcināšana 2809—2-813; t. atcelšana pēc testatora gribas 1983, 2799—2813; t. atcelšana pret testatora gribu 2787—2798. spēja t. taisīt 1984—1992, 2319, 2483, 2789, 2832, 2848; spēja pēc t. mantot 870, .1694—1697, 2077 , 2483, 2641, 2791. īpašuma atsavināšanas tiesības aprobē-!

žojums ar t. 953, 957; nodevas no t. 2470; nosacījumi' t—ā 2358—2400, sk. Nosacījumi; termiņu noteikšana t—ā 2401 — 2403; citi testamenta rīkojumu aprobežojumi 2404—2408.

—       kavēšana t. taisīt 2015, 2016, 2109, 2S48; t. noslēpšana 2871; t. taisīšanas pārtraukums 2068, 2075, 2099.

—       t. attiecība pret mantojuma līgumu 1701, 2492, pret likumisku mantošanu 1701, 1703, 1704; t., kurš attiecas tikai uz daļu no mantojuma 1701, 1702, 1704.

—       adoptētāju, par labu adoptētiem 191, 192.

—      aizbildņu iecelšana t—ā 290—297; aizbildņu noraidīšana t—ā 324.

—      jauns atceļ iepriekšējo 2800—2-805, 2830.

—       kara dienestā stāvošu personu 2091,

2092.         2316.

—       korespektivs: jēdziens 2409—2411; atteikšanas no mantojuma 2416, 2420; atcelšana 2414.

—      labprātīgu ķīlu tiesību nodibina 1384, 1391, 1392.

—      lauku iedzīvotāju 2091, 2092.

—      neatņemamās daļas 2005—2012, 2793; sk. Neatņemamā daļa:

—      nelikumīgs un viltots 2448, 2788, 2789.

—       nenobeigts 2085, 2789.

—       nenoteikti izsacīts 2121.

—      nepareizs — sk. augstāk, t. nelikumīgs.

—       oriģināls 2029; taisīšana 2026—2028; nodots glabāšanā — sk. augstāk, t. glabāšana; atcelšana — sk. augstāk, t. atcelšana.

—       privāts 2060—2104; atiecība pret publisku 2801 (1. piez.); rakstisks 2070 līdz 2086, 2097—2099, 2101, 2105, 2442; mutisks, ta forma 2087—2089, 2097 līdz 2099, 2101. 2102, 2443.

—       privileģēts 2090—2094.

—       publisks, tā forma 2025—2039.

—       savstarpējs 2409—2420; jēdziens 2409; attaisīšana 2412—2414.

—       solidāru atbildību nodibina 3334, 3335.

—       spēkā neesošs 1703, 1891, 2123, 2797 līdz 2813, 2827, 2830; sk. Kodicils.

—       vairāki t. un to savstarpēja attiecība 2448, 2449.

—      vecāku, par labu bērniem 2091, 2094, 2101, 2102, 3447 (2. piez.).

—      vispārēju briesmu un posta laikā taisīti 2091, 2092, 2095, 2100.

—       sk. ari Fideikomiss. Kodicils, Mantinieka iecelšana, Novēlē, Substitucija.

Tostators — sk. Testaments.

Tēva brālis vai mātes brālis 249. 252.

Tēva manta; dalīšana 284, sk. ari Dalīšana; bērnu daļas nodrošināšana 284, 287; mātei piešķirtās lietošanas tiesības 286, 287; tās pārvaldība 286.

Tēva māsa vai mātes māsa 249, 252.

Tēva tiesības, to atzīšana un apstrīdēšana 138—146, 165; sk. ari Bērni.

Tēvs: viija dalība vecāku vara 197, 198, 215; viņa aizbildnība par berniem 273 līdz 279, 369—371; yipa piekrišana bērnu laulībai 205; t. kā bērnu mantinieks 1902; bērnu mantošana 1894—1899, 1927-1932. 1938, 1947—1950; ārlaulības bērnu t. 165, 167—172; t. atbildība par bērnu darbību 3288; t. stāšanās miesīgos sakaros ar vedeklu 2016.

Ticība: kristīga 2016, 2017; evanģ.-Juteraņu 2; pareizticīgā 1, 309 (piez.); pārējās kristīgās 3; nekristīgās 4. Sk. ari Labticība.

Tiesa: viijas dalība ģimenes. lietās 198; viņas piedalīšanās tiesiskos darījumos 2995-3020; viņas tiesība atsvabināt parādnieku no tam neizdevīgām nokavējuma sekām 3311; viņai nevar uzlikt atatbildību par publisku pārdošanu 3217; t. locekļu piedalīšanās izsolē 3952; t. spriedumi — sk. Spriedumi.

—       apgabala — sk. Apgabaliesa.

—      bāriņu — sk. Bāriņu tiesa.

—       garīgā 163.

—       kriminālā — sk. Krimināltiesā.

—       šķīrēju — sk. Šķīrējtiesa.

—       sk. Iesniegšana glabašanai.

Tiesas apgabals XXXV, XXXVI, 318, 330, 3350.

Tiesas apliecinājums (vidimatio) 2995. 3038.

Tiesas Ieskats — sk. Ieskats; tiesas.

Tiesība: rīkoties ar savu mantu 2912, 2916; sk. Rīcības spēja.

—      būvēt augstāku ēku nekā kaimiņam 1196.

—       uz gaismu $79, 992, 1197.

—       sk. ari Izvēles tiesība u. c. attiecīga nosaukuma tiesības.

Tiesības: pamats — sk. Tiesiskie pamati; iegūšana un nodibināšana 399, 291.9, 3004. 3014. 3061, 3114—3117, 4472; t. valdīšana XXXIII, 624, 627, 628, 649 līdz , 658, 674—676; t. tālākdošana 2919, 4472; , šķēršļi savu t. izlietošanā 53, 857, 859 | līdz 861, 3088. sk. Tiesību aizskārums; ļ t. zaudēšana 2581, 3062. Sk. ari Pārļ eja: tiesību.

—       blakus — sk. Blakus tiesības.

—       fabrikas piederumi 573.

—      laulāto mantiskās: to sākums 10; savstarpējo interešu.saduršanās 30; to da-I žāda noteikšana; 32, pēc VZ., KZ. un, KP. 41—66, pēc VP. 79—95; garīdzļ nieku kārtas 67—78; pēc kādiem likuļ miem apspriežamas XXIX.

—       lietiskās 535, 536, 2640. 2643-, 2674, 2919 , 3004, 3014, 3016, 3126, 3547, 4468, 4472, 4594; uz nekustamu mantu 3004, 4472; pēc kādiem likumiem apspriežamas XXXIII.

—       personiskas 535, 537, 2639, 2643, 3014, 3114, 3126, 3547; tīri personiskās 573, 2640, 2645, 3114, 3212, 3468, 3476, 4517: atteikšanās no laulības t. 7.

- sk. Tituli.

—       prasījumu 535, 2423, 2425, 3126; sk. Prasījumi.

—       uz svešu lietu 2640.

—      zemes — sk. Realtiesības.

Tiesības: vispārējas un sevišķas I; dažādu noteikumu savstarpējas attiecības XIII—XV.

Sk. Parašu tiesības.

Tiesības zaudējušie 2064.

Tiesībpecnacēji 2929, 3114.

Tiesībspēja XXVIII, 2912, 2913, 3107—3109; fizisku un juridisku personu 2913; ārlaulības bērnu 1641 ; nepilngadīgo 353 līdz 414; plānprātīgo 497; garā slimo 502—504; izšķērdētāju 509, 510; bezuzdevuma lietvedībā 4424; pārjaunojot 3580; novēlēs nodibinot 2832, testatora t. apstrīdēšana 2848.

—      sk. ari Rīcībspēja, Spēja.

Tiesību aizskarums: no tā izrietošie prasījumi 3284; kam to pieskaita par vainu 3286—3288, 3441;. tā novēršana 3389; t. a. pakāpes 3289—3304; t. a. dāvinot 4484j t. a. ķīlājot 3389 , 3391, 3399; t. a. noma un īrē 4054—4056, 4090.

—       sk. Darbība: neatļauta, Ļauns nolūks, Maldība.

Tiesību apgabals I—XIV. 1880 (piez.), 2864.

Tiesiskās attiecības: to nodibināšana 32, 1251, 2481, 2736, 2909, 3105, 3597; to grozīšana 2909, 3105; to izbeigšana 2909, 3105; apšaubamas un neapšaubamas 3593, apstrīdamas un neapstrīdamas 3593. 1

Tiesiski darījumi 2^08—3104; jēdziens 2909; t. d. dalībnieki 213, 214, 353—356. 2911 līdz 2918, 3107, 3578; priekšmets 2911, 2919—2935, 3141; sastāvdaļas — sk. Sastavdaļas; forma XXXVI, 832, 2911. 2993—3046; laiks 3047—3064; sk. ari Laiks,' Termini, Termiņš; vieta 3065 līdz 3092, sk. ari Dzīves vieta, Prombūtne; iztulkošana — sk. Iztulkošana; pēc. kādiem likumiem , tie apspriežami XXXV.

—       gribas izteikšana un nosacīšana 2911.. 2936—2988, sk. ari Gribas izteikšana, Maldība, Viltus, Spaidi.

—       to noslēgšana tiesā 2995—3001, 3026; apstiprināšana tiesā (koroboracija) 2995. 3002—30.20. 3026, 30.30, .3355; tiesas (notārā) apliecinašana 2995 (piez.).

—       to spēkā esamība un spēkā neesamība

352,             832, 955, 956, 2914, 2915, 2922, 2924, 2925, 2963 . 2966, 2969 , 2971, 2972, 2985, 2986, 3016. 3096. 3729.

—       to uzrakstīšana 3020, 3025—3045; labprātīga 3025, 3032, 3033; likumā prasīta 3025—3027; forma 3035—3045; neuzraktīšanas sekas 3027—3034.

kā prasījumu tiesību pamats 2908.

-          kā valdīšanas pamats īpašuma tiesību iegūšanai ar noilgumu 830, 832. 850.

—         iekšējie trūkumi 3001, 3016.

—         to iznīcināšana — sk. Iznīcināšana, Atcelšana.

—         vienpusēji 830, 832, 2910, 3036, 3093, 3425; sk. ari Apsolījums.

—         divpusēji un daudzpusēji 2910. 21936, 29'59, 2974, 3029, 3036, 3093; sk. ari Līgums. ’

—         atļauti 213, 803.

—         aizliegti 3729.

— tikai izskata pēc noslēgti 2951, 2952, 3848. 3908, 4035.

—         nepastavoši 2972.

—         nosacīti ar sevišķam saistītā personiskām īpašībām un attiecībām 3212.

—         riskanti 402.

—       neailngadīgo 353—356. 358, 364.

—         starp vecākiem un bērniem noslēgti 213.

Tiesisks pamats: par atlīdzību vai bez tas 85, 2228; iegūstot īpašuma tiesības uz noilguma pamata 829—838, 863, 866; iegūstot īpašuma tiesības caur tālākdošanu 803; iegūstot uzrādītāja papīru

3127.

Tiesnesis 3653. sk. Tiesa.

—         sk. ari Šķīrējtiesnesis.

Tiesu darbības pārtraukums (justitium)

3625.

[lesu grainatas — sk. Zemes grāmatas. Tiesu Iestādes: agrākās iekārtas 2731 (2. piez.); uz 1864. g. 20. nov. Tiesu likuma pamata nodibinātās 2995 (piez.). Sk. ari Tiesa.

Tiesu spriedumi — sk. Spriedumi.

Tīkli 641, 1024, 1032, 3391.

Tirdzniecība: sievas piekopta 92; nepilngadīgā 397, 414. irdzniecības sabiedrība — sk. Sabiedrība, irgotaji: savstarpēja procentu aprēķināšana 3412, 3420; nokavējums-tirdzniecības sakšros 3137. irgus cena (parastā cena) 5S5, 586, 589, 793, 3454, 3455, 3517, 3659, 3851, 3853, 3893—3895, 3897, 4368, īrnmi — sk. Lauki, ituli, goda 5, 2645.

ilulo oneroso (atlīdzinamā kārtā) 2228.

—         iucratlvo (neatlīdzināmā kārtā) 2228. ontJuas 3999.

raktati — slc. Pārrunas, Norunas: iepriekšējas, rakulība, zirgu 3252, rakums — sk. Garā slimie, ransports — sk. Pārvadāšana: mantu, raucēšana — sk. Prasība: par valdīšanas traucēšanu, rebelllanische Quart — sk. Kvarta: trebelianiskā. nnīši —sk. Dvīni.

Trfikuini: fiziski jeb miesas 1985—1987,

2064.                 2722, 2915; sk. ari aklie. kurlie, Kurlmemie; garīgie 2064, sk. Gara slimie.

—               lietas t. 3215, 3243—3272; acīs krītoši 3244; atsavinātāja atbildība par t. — sk. Atbildība; lietas t. dāvinājumā 4478, maiņā 3976, nomā vai īrē 4059, 4122, novēlē 2237, pirkumā 3890.

—               tiesiska darījuma iekšējie 3016.

—               zirga — sk. Zirgi.

Tulkojums, akta oriģinālā 3039.

Turēšana, pagaidu 679.

—               savā varā — sk. Turētājs, Ņemšana savā varā.

Turētais, lietas turēšana; jēdziens 626, 3741, 3768.3783, 4053; valdīšanas iegūšana 644, 679, 899, 4595; uzrādītāja papīru t. 3122, 31.25, 3128—3130.

Tutoriļs 307.

u.

Ūdeni, stāvoši un tekoši: to lietošana 1011 līdz 1038. 1044—1056; viena zemes īpašnieka robežās esoši 1012, 1025; u. caur vai gar dažādu īpašnieku zemēm 1013, 1053; kopēji u. 1055, 1056. Sk. ari Ezeri, Strauti, Upes.

Ūdens: lietus un sniega 997—1002; u. lietošana 1015, 1146—1155.

Ūdensvadi, to ierīkošana 1053—1056; tiesiba tos ierikot 1146—1151.

Ugunsgrēks 1480, 4075, 4167; sk. ari Mežu degšana.

Universitas Juris 541, rerum 540; sk. Kopība: lietu.

Upe: sala tajā — sk. Sala; u; gultne 759, 763. 764; applūdums 765; jauna atzarojuma izraušana 766; sk. ari Upes.

Upes: publiskas un kuģojamas 1014; viņu lietošana: 1015. kuģošanai un pludināšanai 1016—1030, sk. ari Tači. dzirnavu būvei 1027, 1047—1052, ūdens smelšanai 1152,' 1153, ūdensvadiem 1053'—1055, zemes apslacīšanai 1056, zvejai 1036, sk. ari Zveja.

Ususfructus — sk. Lietošana.

Uterinl 258, 1915; sk. Pusbrāli un pusmāsas.

Uzaicinājums (proklama): koroboracijas izdarīšanai 3019.

—     atrastas lietas.īpašnieka 737.

—     mantojuma mantinieku un kreditoru 373. 2597, 2619, 2620, 2629, 2630, 2634. 2652; u. ierasties celt iebildumus pret testamentu 2451, 2452.

—     atsavinot nekustamu īpašumu 1649, 3242-

—              noilguma beigu termiņa aprēķināšana no u. izsludināšanas dienas 3627.

—     izsolot atlīdzību (prēmiju) 3139.

—     pārdodot publiskā izsolē 1428, 3949, 3970.

—     nozaudējot uzrādītājā papīru 3128, 3129.

-sk. ari Paziņojums.

Uzdevums 2152, 2370, 2379, 2408, 2434, 3446, 4374: sk. Pilnvarojums.

Uzglabāšana — sk. Apsardzība, GIabajums\parUzlabojumi: dzirntsnomā esošā nekustama īpašumā 4145; lietošanā esošā nekustamā īpašumā 1225, 1226, 1231; lietošanā esošā kustamā lietā 1228; iznomātā vai izīrētā lietā 4088.

—     lietā taisīto u. atņemšana 581—583.

—     sk. ari Izdevumi.

Uzliknini: kā tiesiska darījuma nejauša sastāvdaļa 2992; u. neizpildīšana 2852 līdz 2854; u. dāvinājumos 4495—-4502; u. attiecība pret nosacījumiem 4497. Sk. ari JVlērķis.

Uzņēmējs — sk. Darbuzņēmējs.

Uzrādīšana — sk. Parādīšana.

Uzrādītāja papīri — sk. Papīri.

Uzrādītājs, dokumenta 3473. Sk. Dokumenti, Papīri, Turētājs.

Uzrakstīšana — sk. Tiesiski darījumi.

Uzraudzība, mātes, par aizbildņu darbību

285.

Uzraugs — sk. Sargs.

Uzteikums: aizdevuma līguma 38S, 2594, 3664,3670; personiska darba līguma 4186, 4188; kalpotāju līguma 4214—4216, 4219 līdz4225; laulāto mantas kopības 96; nomas un īres līguma 4104—4106; pilnvarojuma 4403—4408; sabiedrības līguma 4318, 4325—4330; saistības 3624. Sk. ari Atteikšanas.

Uzticība: laulībā 7; kalpotāja 4200.

Uzturēšanās: dzīves vietā 3065; pagaidu 3068.

Uzturēšanās vieta •— sk. Dzīves vieta.

Uzturs (alimenti), pienākums to dot: vīra — sievai 9, 119, 124, 128, 1786; sievas — vīram 8 (3. pk.); vecāku — saviem likumīgiem bērniem 199-—201, 203, 279,

285.                  287, 1716, 1721, 1754, 1771, 1773, 1792, 1825, 2001, saviem nelikumīgiem bērniem 167—172; spēkā neesošas laulības bērniem 200*, dažādu laulību bērniem 2520; bērnu — saviem vecākiem 209; pirmdzimtā — jaunākiem bērniem 2721; aizbildņa — aizbilstamam 379, 381; mācītāja atraitnes — sava vīra pēcnācējam 1803.

—     dāvinātājam dodamais 4500.

—     izlīgums par u. 3699, 3602, 3603.

—     lietotāja pienākums dot u. 1237.

—     mazgadīgiem pienācīgais u.. atlīdzinot no viņu mantas par viņu nodarītiem zaudējumiem 3445.

—     nomirēja mājā palikušo mantinieku tieSība uz u. 1786, 1803, 2627, 2721; Piltenes apgabala muižnieku meitu tiesība uz u. pēc tēva nāves 1930; tiesība uz u. kognatiem un atraitnei, kuri nemanto ciltsmantojuma īpašumu 2504, 2509; testamenta izpildītāju apstiprināšana ga-

Vietējie civillikumi.

38

' dījumos, kuri zīmējas uz to personu interesem, kuras saņem u. 2456; ar testamentu piešķirts u. 2169, 2272—2278, 2315, 3602, 3603.

—      u. priekšrocība 3104; m nav jāpievieno 2758.

—. sk. ari Mūža uzturs.

Uzvārds 5, 150, 166, 261, 262; u. maiņa 2369. Sk. ari Vārds.

V.

Vaina — sk. Neuzmanība, Pieskaitāmībā, Trūkumi.

Vainas pieskaitāmībā — sk. Pieskaitāmība.

Vainas, zirgu svarīgākās 3252.

Vairākums — sk. Balsu v.

Vājprātība — sk. Garā slimie.

Vaku grāmatas 568.

Valdīšana: jēdziens 623—6i28, 899, 900, priekšmets 624, 702; iegūšana 637^—658, 4594; personīga spēja to iegūt 629—636; ilgums un izbeigšanās 659—676; v. veidi 677—680; v. nepareizība 677—680; no v. izrietošās tiesības 681—*699; pastāvošas v. aizsardzība 682—690; v. ierobežojums un traucējums 683; v. atņemšana 691, 692; atņemtas v. atjaunošana 693—696. 697—699.

—      uz atvēlējumu (precarium) dibinātā 652,

—       678, 688, 3768.

—               bezķermenisku lietu — sk. tiesību v.

—      ieķīlātu lietu 1336, 1437. 1469—1492.

—               labticīga un launticīga 680. 756, 757, 839—845, 863, 909—913, 915, 921, 923, 2606—2612, 2614, 2615, 2617 , 2618, 3129.

—likumīga un nelikumīga 677—679, 690, 700, 1706, 3382.

—      lietu.: jēdžiens 624, 625; pec kādiem likumiem tā apspriežama XXXIII; tās iegūšana 637—648, tam, kā rokās atrodas 644. caur trešo personu 646 līdz 648; ievešana !. v—ā 808, 814; tās ilgums un izbeigšanās 659—673, caur citām personām 668—673, 844.

—       neatminama 700—706, 1309.

—       nodošana citam 1469, 1470, 3872—3874, 3877—3879.

—       uz. noilguma pamata pieņem valdītaja labticību 839—846, jābūt tiesiskam pamatam 829, 838, jābūt nepārtrauktai 846 līdz 863; tādas v. termiņš (ilgums) 854, 855; sk. ari Noilgums, Dzimtsķīlas valdīšana.

—               v. noliegšana 900. _

—               sekvestra gadījumā 3816.

—               svešu lietu v. 3302.

—               tiesība uz v. 653, 873, 947.

—               tiesību v.: jēdziens 624, 628; tās pieņēmums 627; tās iegūšana 649—658; ievešana tajā 657; tās ilgums un beigas 674 līdz 676; servituta v. 1100; atņemšana 691, 692; brīva 657.

—               vardarbīgi vai slepeni iegūta 678.

Valdītājs, ļaunticīgs — sk. Valdīšana, Labticība un i aun ticība.

Valoda: testamentos 2079, 2087; tiesiskos darījumos 3039.

Valsts (fisks): tās juridiskā personība 713; viņai un virjas parādniekiem piederošu lietu atsavināšana 3947; ieskaits pret v. prasījumiem 3556; konfiskācijā par labu v. — sk. Konfiskācijā; v. mantošana 1705, 1706, bezmantinieku mantas 1965. 1970, 2831, no izbeigtām juridiskām personām 19651 ; viņai piekrituša mantojuma pārdošana 2675; v, tiesība prasīt, lai viņas parādnieki nodod tai savus prasījumus pret trešām personām 3465; uz v. prasījumiem attiecas noilgums 3638; v. piegādes 4024; sumas v. par labu 3402.

Valsts īpašumi — sk. Valsts manta.

Valsts lietas no noilguma nav izņemtas 822.

Valsts manta 590, 592, 713 (l. piez.). Sk. ari Meži: valsts, Noma: krona.

Valsts mežs — sk. Meži.

Vara sk. Nepārvarama vara, Pašaizstāvība, Spaidi, Vardarbība.

Varā, savā, nemšana — sk. Ņemšana savā varā. Fiziska vara par lietu.

Vara. vecāku — sk. Vecāku vara.

Varas pārkapšana no vietnieka puses 3113, 3217.

Vardarbība 210. 656, 669, 671, 673, 678, 691, 697, 826, 3228, 3379, 3393; atļauta 683.

Vārds, ta mainīšana 2369; sk. ari Uzvārds.

Vārti 981.

Vazaņķi 3074.

Važoni 926, 1473, 4226 (piez.). 4254, 4256. Sk. ari Parvadāšana.

Vecāki: vinu tiesības 200‘—200“, 201—210, 214—220. sk. Vecāku vara; vinu pienākumi 199, 200, 2002 ; v. kā savu bērnu aizbildņi 307, 416. 427; 481; v. piekrišana vinu bērniem līgt par kalpotājiem 4194; viens no tiem kopīgs 1884.

—     sk. ari Bērni, Tēvs, Māte.

Vecāku vara: pcc kādiem likumiem tā apspriežama XXXI; to bauda tēvs un māte 197, 198; v. v. iegūšana 187, 2520; no tās izrietošās tiesības un pienākumi 35, 183, 199, 206—210, 214—220, 240, 344, 345, 416; v. v. par spēka neesošas laulības bērniem 2002 , 200s ; v. v. izbeigšanās 189, 226—235. 274, 275; tās aprobežojumi 205, 236—239; atteikšanas no tās 229; iespaids uz mantošanu 1883, 2858; iespaids uz noilgumu 858, 3625; jespaids uz bērnu tiesībspēju 1990, 2916.

Vecakums — sk. Pirmtiesība.

Vecmāte — sk. Vectēvs.

Vectēva nn vecmātes vecāki 244, 247, 253,

Vectevs un vecmāte: vinu aizbildnība par bērnu bērniem 289, 296, 298, 307 , 317, 329 (piez.) 416, 427 (piez.); aizbildņu iecelšana' no vinu puses 292 , 293.

Vecums (gadi): liels v. 330, 524, 525, 1985.

—      v. pakāpes: 7 gadu 2914, 3286; 17 g, 204; 18 g. 176, 270; 20 g. 1989; 21 g. 269, 270, 1989 ; 25 g. 314, 330; 60 g. 330; 70 g. 330, 524, 525.

Veduma maksa — sk. Maksa.

Vekselis 3027 , 3052.

Veļas mazgašana 1015.

Velēšanās: kā testatora gribas izteikums 2152; pilnvarojot 4066.

Velves 981.

Venla aetatis 271. Sk. Pilngadības izsludināšana pirms vispārējā termina.

Verbandene Erben 2127; sk. Mantinieki: apvienoti.

Vērtība 585—589; tās samaksa 903, 912, 914, 3214, 2233, 2260, 2606, 2608, 2930—2932,

3517,                   3696, 3699, 3845; vērtspapīru v. .36519; priekšmeta v. starpība 3501; mantas v. pametums 50. 1439-, 3239; izlozējamās lietas v. 43419.

—       sk. ari Cena, Novērtēšana, Novērtējuma suma.

Vēstnesis 3136, 3860, 4366.

Vētra 4075.

Vētras lauzti koki 1215, 1216,1235.

Vezumi 1125.

Widerlage — sk. Atraitnes dala.

Vidimatlo — sk. Tiesas apliecinājums.

Vienošanās: mutiska, noslēdzot tiesisku darījumu 2994, 3860; rakstiska 2994, 3860; iepriekšēja 3029, 3778; abpusēja 40, 183, 1282, 2524, 2842, 2910. 2935 , 2990, 2991, 3118, 3134, 3613, 3860, 3892; darījuma dalībnieku savstarpēja 3020, 3028, 3570 līdz 3576; līgumslēdzēju v. 3131—3140; savstarpēja v. kā līguma piederums 3105; | v. par to, pēc kādiem likumiem apspriežamās' līgumslēdzēju savstarpējās attiecības XXXV; v. nozīme līgumu atceļot 3365, 4012; v. par tiesiska darījuma dabisko daļu atcelšanu vai pārgrozīšanu 2991; spēkā neesoša v. 3292.

—      labprātīga v. atpakaļpirkumā 3925.

—      v. nozīme izlīgumos 3605.

—      v. stāties laulībā 205, 351; abu laulāto savstarpēja 72, 78, 95.

.— līdzmantinieku 2679, 2681.

—       starp parādnieku un kreditoru 3588, 3591.

—       starp promesošiem 3136.

—      visu sabiedrības biedru 4272, 4300, 4317. .

—       vecāku, par spēkā neesošas laulības bērniem 2001 .

—       sk. ari Piekrišana.

VleaņūU viesnicās un kafejnīcās 4192 (piez.).

Vlesnicas kalpotāji 4192 (piez,).

Viesnīcnieks, viņa pienākumi ceļinieku pie-

. ņemšanā 3817—3828.

Vieta: kur izpildāmā saistība 915, 2318, 2219, 3065 (piez.), 3493^—3504; v. ievērošana atgādinājumā 3309, dokumentos -3041,

3097,                 zaudējumu novērtējot 3458.

—     sk. ari Dzīves vieta, Izpildīšana: prasījumu.

Vietejā paraša — sk. Paraša: vietējā.

Vleteio likumu kopojums, II 3. 2645 (1. piez.).

Vietnieks (pārstāvis): atklats un kluss 3110 līdz 3112; v. atbildība 3217 . 3246. 3445; v. atkapšanās. atkrišana 859, 3089; v. attiecības pret atvietojamo — sk. Pārstāvamas, pret tiešām personām 2917, 3110—3113, 3115-3119, 4401," 4402, 4457; v. labticība 844; v. maldība 2975; samaksa viņam 3488, 3709; piešķirtās varas pārkāpšana 3113. 3217.

—     attiecībā uz cita valdīšanu 626, 831, 899; valdīšanas iegūšana caur v. 630, 631. 636, 641, 645—648, 658, 844; īpašuma iegūšana caur v. 711, 712; valdīšanas turpināšana tin izbeigšana caur v. 668—673, 844.

—     tiesiskos darījumos 2917, 3036, 3110 lidz 3113, 3115, 3307; aizdevuma līgumā 3649, 3650; atprasi juma prasībā 3691; atkāpšanās no līguma caur v. 4326; nododot vai pieņemot lietu glabāšanā 3779; izlīgumā 3591; juridisku personu v. 2624, 2918, 3306; ķīlāšanā 3387. 3390; mantas pārvadājot 4261; mantojumu iegūstot

2600,         2624, 2849; pielaižams tiesību aizstavibas nokavējums 3088—3092; personām, kurām nav rīcības spējas 207, 337,

2624.         2849, 2918, 3445, 3486; promesošā v. 516, 859, 3089; vecāku v. 337; vīra pienākumi pret sievu 8.,

Vilcināšanās 2400, 2762, 2931, 3137, 3138, 3282. 3305, 3315, 3862, 3968, 3978, 4549; sk. ari Nokavējums.

Vilki 721.

Vilna 4163.

Viltība, atļauta 2977 (piez.).

Viltnieks — sk. Viltus.

Viltojuma strīds par testamentu 2038.

Viltus 2977—2980; jēdziens 2977, 2978; savstarpējs 2980; v. īio aizbildņa puses 487; tiesības dzēšana uz prasībit par v. 4566.

—     iespaids: uz dāvinājumiem laulāto starpā 116; uz derību līgumu 4357. 4358; uz gribas izteikšanu 2951, 2952; uz ķīlu tiesībām 1369; uz līgumiem un citādiem tiesiskiem darījumiem 2952, 2979, 2980, 3214, 3614, 4109, 4566; uz mantojuma pieņemšanu 2638; uz mantojuma sadalīšanu 2742; uz novelēm 2832; uz pirkuma līgumu 3908; uz sabiedrjbas līgumu 4275; uz spēles līgumu 4342; uz testamenta taisīšanu 2106, 210Ģ. 2109, 2789, 2848; uz tiesību valdīšanu 656.

Vīns 2265.

Vīra laulībā ienestā manta 12, 68, 80, 118,

2515.

Vīriešu cilts 260.

Vīrietis: viņa priekšrocības mantojumu dalot 1897—1899. 1928; priekšrocība īpašuma valdīšana dabā 1890, 2710, 2712, 2718, 2719, 2722; v. liecības nozīme

2065.

Vīrs: viņa izšķērdība 75, 87; v. maksātnespējā 47, 59^ v. parādi 58, 75, 76, 85, 86; aizbildnība par sievu 8, 11. 12, 71, 268 (piez.), 512 (piez.); pārvaldība par sievas mantu 12, 41, 42, 53, 71, 82, 4110; tiesība lietot sievas mantu 41, 45—47, 82; rīcības un atsavināšanas tiesība 42 līdz 44, 72—74, 83, 84. 3625; nastu nešana 48; atbildība par sievas mantu 49 līdz 52.

—     sk. ari Laulātie.

Virtuve 564. 987.

Virves 571. —

Voraus (Pracipuum, Ausspruch) — sk. Suma: piešķiršanai miesīgiem bērniem.

Voltīžieri 2015.

Vorvermāchtnis (Prālegat) 2180, sk. Novele; priēkšuovēle.

z.

Zādzība — sk. Nolaupīšana.

Zaglis 578, 741, 826, 3391, 3689; sk. Nolaupīšana.

Zari 779, 781.

Zaudējumi (Tnteresse): jēdziens 3437; z. atlīdzība — sk. Atlīdzība; novērtēšana 3451—3455. 3458—3460; promesošā ciestie 3088, 3091; pēc līguma uz sevi ņemtie 3184; apdrošināšanas līgumā 4362; īpašuma prasībā 903; līgumsodā 3371; mantojumu izdalot 2678; mantojumu tālākdodot 2669, 2673; piegādes līgumā 4021. Sk. ari Nozaudēšana^ Pametums.

Zaudējums,, kaitējums (Schaden): jēdziens 3435; novērtēšana 3451—3455 . 3458 līdz 3460; pierādījumi 3389, 3393, 3396. 3399, 3443; atlīdzība 3440—3450, sk. Atlīdzība.

—     draudošs jeb priekšā stāvošs 687, 982 līdz 984, 986, 987, 990. 3436.

—     nejaušs 424, 2606, 2612, 2708. 3438, 3439, 4397; sk. ari Nejaušība.

—     pozitivs un pelņas pazaudējumā pastāvošs 3088. 3261, 3437, 4304, 4560.

—     tiešs un netiešs 3438.

Zaudēšana: lietas 661, 668—670, 3866; nomājot 4075; pievienojot iepriekšēji saņemto 2753; sk. ari Bojā eja: lietas.

—     pelņas (lucrum cessans) 903, 908, 912,

913,            1277, 3068, 3437 , 3461—3453, 4304,

4558,         4560.

—     valdīšanas 847, 904.

Zēģeles — sk. Buras.

Zelts un sudrabs 381, 1795, 2264. 2338.

Zeme. ūdens sanesta jeb krastam pieskalota 767.

Zemes grāmatas (publiskas., hipotēku, ingrosacijas. tiesu, koroboracijas, līgumu, ķīlu); jēdziens 408 (piez.). Tiesisku da-

vijumu ievešana tajas: vispār 809 (piez.), 3002, 3004 (piez.), 3011, 3014-3016, 3019; atzīmes uz aizbildņu nekustamo mantu

436,           1413; atpakalpirkuma 3926; atsavināšanas līguma 1622, 1642; ciltsmantojuma savienības 2503; dzimtsnomas līguma 4132, 4133; ģimenes fideikomisu 2339; hipotēku 1337 (piez.), 1351, 1389 (2. piez.), 1393, 1412, 1498 (piez.), 1569 līdz 1572. 1574, 1576, 1577, 1580; hipotēkas pārjaunojuma un izbeiguma 1589 līdz 1594. 1598, 1600; īpašuma tiesības par nekustamu mantu 809—813. 818, 1635; īpašumtiesības lietošanas 944; rīkojuma. ar kuru nodibina izpirkumatiesibti 1617; nekustamas mantas iegūšanas, mantiniekiem 2735, 2736; mantojuma līguma 2487, 2494, 2499; neatsavinamas nekustamas mantas 824, 959; nekustamas mantas iegūšanas uz noilguma pamata 365; nomas un īres līguma

4045,              4126; obroka nomas 1328; pārdevuma publiskā izsolē 3970; nekustamas mantas pārdošanas līguma 3878 (piez.); nekustamu īpašumu, kuri atzīstami par galvenā īpašuma piederumu 568; pirmpirkuma tiesības 3933; prasījumu 3636; realnastu 1310, 1317; servitutu iegūšanas 1262—1264, 3260 (l.piez.); tiesas sprieduma 1412. mes grāmata nodala 1570, 1571. mes iekšiene 877.

mes īpašumi — sk. Lauku īpašumi, mes kredītbiedrības 4266 Opiez.). mes nastas — sk. Realnastas. mes obroks — sk. Obroka noma. mes pifcskalojuins — sk. Pieskalojums. mes saraksti 568. mes slāni 877.

mes tiesības: II, XII. XIII: Kurzemes III, VIT, X; Vidzemes III, IV; Piltenes III,

V,        vi.

-    sk. ari Realtiesības.

Zemes virsma 877.

Zemkopības ražojumi, darba rīki u. c. saini^ niecības piederumi 555, 566.

Zemnieku nolikums — sk. Nolikums: zemnieku.

Zemnieku tiesības III un 1. piez., IV, V, VII, XII.

Zibens 4167.

Zīdītājas 4192 (piez.).

Zīmes — sk. Papīri.

Zīmospapīrs (zīmognodoklis); ta lietošana testamentiem 2029, 2078, citiem dokumentiem 3044, 3045.

Zīmogs; uz testamentiem 2034, 2074, 2094, 2099, 2442. 2447, 2810; uz dokumentiem 3040; nododot glabāšanā atvietojamas lietas 3794; ieguvēja, uz preces 806.

—     sk. ari Aizzīmogošana.

Zirgi: viņu noķīlāšana 3391; sveši z. 3828; viņu svarīgās vainas 3252, 3258.

Zivis 642, 1019, 1024, 1044; sk. ari Zveja.

Zivju kastes 718.

Zivju pieaugums — sk. Pievairojums no kustoņiem.

Znots — sk. Svainība.

Zveja 724 (piez.), 1015, 1031—1038, 1044. 1052. 1117, 1212, 339-1; sk. ari Tači.

Zvērests: tā iespaids uz tiesiskiem darījumiem 3356, 3357; aizbildņa palīga 414; aizgādņiem nav jādod z. 2592; liecinieku, kuri apliecina mutisku testamentu 2088i, 2443; mantinieka vai legatarija 2370, 2656.

Zvēri — sk. Kustoni. _

Zvēru cīkstoni 2015.

ž.

Žīdi: rakstīt nepratēju paraksts 3038; sk. ari Nekristīgie.

ŽoKi 98S, 993, 1006.

Žurkas 4122.

Kļūdu labojums

Pēc grāmatas iespiešanas izsludināts ar 19.28. g. 17. janvara noteikumiem (Lik. kr. 24) šo civillikumu 566. pants šādā pārgrozita redakcijā:

506. Par lauku zemes īpašuma piederumiem neskaitās tā saucamais inventārs, t. i. zemkopības rīki, sēkta un lopi, bet saimniecībai nepieciešamie mēslu, salmu un lopbarības krājumi ietilpst lauku zemes īpašuma piedet umos.

[1] no 1924. s. 1. janvara ievesta metriskā sistēma [1921. g. 18. febr. (46) 3. p.J.

Content

autoru kolektīvs Vietējo Civillikumu Kopojums III. daļa

PRIEKŠVĀRDS.

SATURS.

Pirmā sadaļa. vietējo civillikumu izšķirība pēc tiesibu apgabaliem.

Otra sadaļa. vietējo civillikumu kopojumā esošo noteikumu piemērošana un iztulkošana.

Trešā sadaļa. svešu likumu piemērošana.

PIRMĀ GRAMATA. Ģimenes tiesibas.

Pirmā nodaļa. laulības noslēgšana un izbeigšana.

Otrā nodaļa. no laulības izrietošās personiskās tiesības un pienākumi.

Trešā nodaļa. laulāto mantiskās tiesības.

Otra sadaļa. vecāku un bērnu savstarpējās tiesibas un pienākumi.

Pirmā nodaļa. likumīgie bērni.

Otra nodaļa. Ārlaulības kopošanās un ārlaulības bērni.

Trešā nodaļa. Adopcija.

Ceturtā nodaļa. Audžubērni.

Piektā nodaļa. Vecāku vara.

Trešā sadaļa. Radniecības saites.

Ceturtā sadaļa. Aizbildniba un aizgādnība.

Pirmā nodaļa: Aizbildniba par nepilngadīgiem.

Otrā nodaļa. Aizgādnība par pilngadīgiem.

OTRĀ GRAMATA. Lietu tiesības.

Pirmā sadaļa. Dažadas lietu šķiras.

Pirmā nodaļa. Ķermeniskas un bezķermeniskas, kustamas un nekustamas lietas.

Otra nodaļa. Atsevišķas lietas un viņu kopības, un dalamas un nedalamas lietas.

Trešā nodaļa. Galvenās un blakus lietas.

Ceturtā nodaļa. Lietu sadalījums pēc viņu vērtības.

Piektā nodaļa. Lietu sadaiijums attīecibā uz viņu ipašniekiem.

Otra sadaļa. Valdīšana.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otrā nodaļa. Valdīšanas iegūšana.

Trešā nodaļa. Valdīšanas turpināšana un tās izbeigšana.

Ceturtā nodaļa. Valdīšanas veidi un viņas nepareizības.

Piektā nodaļa. No valdīšanas izrietošās tiesības.

Sestā nodaļa. Neatminama valdišana.

Trešā sadaļa, īpašums.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otra nodaļa. Īpašuma iegūšana.

Trešā nodaļa. īpašuma izbeigšanās.

Ceturtā nodaļa, īpašnieka tiesības.

Piektā nodaļa, īpašuma aprobežojumi.

Ceturtā sadaļa. Servituti.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Trešā nodaļa. Personalservituti.

Ceturtā nodaļa. Servituta tiesības nodibināšana.

Piektā nodaļa. Servitutu izbeigšanās.

Piektā sadaļa. Realnastas.

Pirmā nodaļa. Realnastu jēdziens un tiesiskās attiecības.

Otrā nodaļa. Realnastu nodibināšana un izbeigšanās.

Trešā nodaļa. Realnastu atsevišķie veidi.

Sestā sadaļa. Ķīlu tiesības.

Pirmā nodaļa. Ķilu tiesibas vispār.

Otrā nodaļa. Rokas ķila.

Trešā nodaļa. Ar valdīšanu saistītas ķīlu tiesibas uz augļus nesošu lietu.

Ceturtā nodaļa.

Piektā nodaļa.

Sestā nodaļa. Publiskas hipotēkas uz nekustamu mantu.

Septitā nodaļa. Publiskās ģeneralhipotekas un hipotēkas uz kustamu mantu.

Septītā sadaļa. Izpirkuma tiesiba.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otrā nodaļa. Izpirkuma tiesības nodibināšana un pamats.

Trešā nodaļa, izpirkuma tiesības izlietošanas nosacijumi.

Ceturtā nodaļa. Izpirkuma tiesības spēks.

Piektā nodaļa. Izpirkuma tiesibas izbeigšanās.

Sestā nodaļa. Likumiskas izpirkuma tiesības veidi.

TREŠĀ GRĀMATA. Mantojumu tiesības.

Pirmā sadaļa. Vispārēji noteikumi.

Pirmā nodaļa. Mantojums un mantojumu tiesības vispār.

Otrā nodaļa. Mantotspēja.

Trešā nodaļa. Aicinājums pie mantojuma.

Otra sadaļa. Likumiskā mantošana.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otrā nodaļa. Laulāto mantošana.

Trešā nodaļa. Asinsradnieku mantošana.

Ceturtā nodaļa. Bezmantinieku manta.

Piektā nodaļa. Sevišķa mantošanas kārtība dažos no vispārējiem noteikumiem izņemtos gadījumos.

Trešā sadaļa. Mantošana pēc testamenta.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otrā nodaļa. Testamenta sastādīšanai vajadzigās īpašibas.

Trešā nodaļa. Novēlamās mantas īpašibas.

Ceturtā nodaļa. Neatraidamie mantinieki un neatņemamā daļa pēc Kurzemes tiesībām.

Piektā nodaļa. Atstumšana no mantojuma.

Sestā nodaļa. Testamentu ārējā forma.

Septitā nodaļa. Testamentu iekšējie nosacījumi un saturs vispār.

Astotā nodaļa. Mantinieka iecelšana un substitucija.

Devitā nodaļa. Novēles jeb legatl.

Desmitā nodaļa. Mantojuma fideikomisi.

Vienpadsmitā nodaļa. Nosacījumi un citi pēdējās gribas rikojumu aprobežojumi.

Divpadsmita nodaļa. Daži sevišķi pēdējās gribas rīkojumu veidi.

Trispadsmitā nodaļa. Pēdējās gribas rīkojumu izpildīšana.

Četrpadsmita nodaļa. Testamentu apstrīdēšana,

Ceturtā sadaļa. Mantošana pēc līguma.

Pirmā nodaļa. Mantošanas veidi pēc līguma un mantojuma līguma noteikumi.

Otrā nodaļa. Mantojuma līguma sekas.

Trešā nodaļa. Mantojuma ļīgumu sevišķie veidi.

Piektā sadaļa.

Sestā sadaļa. Mantojuma atklāšanās un apsardzība un mantinieku uzaicināšana.

Pirmā nodaļa. Mantojuma atklāšanās.

Otrā nodaļa. Mantojuma apsardzība un aizgādniba par to.

Trešā nodaļa. Mantojuma prasiba,

Septītā sadaļa. Stāšanās mantošanas tiesībās un mantojuma iegūšana.

Pirmā nodaļa. Stāšanās mantošanas tiesībās.

Otrā nodaļa. Mantojuma iegūšanas sekas.

Trešā nodaļa. Uz mantojuma sevišķām daļām kritošā atbildība.

Ceturtā nodaļa. Iegūtā mantojuma tālākdošana.

Astotā sadaļa. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības un mantojuma izdalīšana.

Pirmā nodaļa. Līdzmantinieku savstarpējās attiecības.

Otrā nodaļa. Mantojuma izdalīšana.

Devītā sadaļa. Mantošanas tiesibu izbeigšanās un zaudēšana.

Pirmā nodaļa. Mantošanas tiesibu zaudēšana pēc mantotāja paša gribas.

Otrā nodaļa. Nepareizi un spēkā neesoši testamenti.

Trešā nodaļa. Novēļu atcelšana.

Ceturtā nodaļa. Mantojuma līguma atcelšana.

Piektā nodaļa. Mantojuma vai noveļu atraušana personām, kufas izrādījušās par necienīgām.

Sestā nodaļa. Pieauguma tiesības.

CETURTĀ GRĀMATA. Prasījumu tiesības.

Pirmā sadaļa. Tiesiski darījumi vispār.

Pirmā nodaļa. Tiesisku darījumu jēdziens, veidi un noteikumi vispār.

Otra nodaļa. Darījuma dalībnieki.

Trešā nodaļa. Tiesisku darijumu priekšmets.

Piektā nodaļa. Tiesisku darījumu sastāvdaļas.

Sestā nodaļa. tiesisku darījumu forma.

Septītā nodaļa. Laiks un vieta tiesiskos darijumos.

Astotā nodaļa. Tiesisku darījumu iztulkošana.

Otra sadaļa. Līgumi vispār.

Pirmā nodaļa. Līgumu jēdziens un noteikumi vispār.

Otrā nodaļa. Līgumslēdzējas personas.

Trešā nodaļa. Līgumslēdzēju vienošanās.

Ceturtā nodaļa. Līguma priekšmets.

Piektā nodaļa. Līgumu blakus noteikumi.

Sestā nodaļa. Līgumu spēks.

Septitā nodaļa. Atbildības pienākums.

Astotā nodaļa. Līgumufiztulkošana.

Trešā sadaļa. Saistibas, kas izriet no vienpusējas atjautas darbības.

Ceturtā sadaļa. Saistības un prasijumi, kas izriet no neatļautas darbības.

Pirmā nodaļa. Neatļauta darbība vispār un vainas pakāpes.

Otrā nodaļa. Nokavējums.

Piektā sadaļa. Prasījumu tiesību un saistību līdzdalībnieku savstarpējās attiecības.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otra nodaļa. Solidāru parāda attiecibu nodibināšana.

Trešā nodaļa. solidāru parāda attiecību sekas.

Sestā sadaļa. Prasījumu tiesību pastiprināšana.

Pirmā nodaļa. Vispārējs pārskats, un noteikumi par zvērestu.

Otra nodaļa. Rokas nauda.

Trešā nodaļa. Līgumsods.

Septītā sadaļa. Prasījumu tiesību izvešana un nodrošināšana.

Pirmā nodaļa. Vispārēji noteikumi.

Otrā nodaļa,  aizturēšanas tiesība.

Trešā nodaļa. Ķīlāšanas tiesība.

Astotā sadaļa. Blakus prasijumi.

Pirmā nodaļa. Procenti.

Otrā nodaļa. Likumiskie zaudējumi un to atlidziba.

Devītā sadaļa. Prasījumu tālākdošana.

Pirmā nodaļa. Tālākdošanas pamati un veidi.

Otra nodaļa. Tālākdošanas priekšmets.

Trešā nodaļa. Tālākdošanas forma.

Ceturtā nodaļa. Tālākdošanas sekas.

Desmita sadaļa. Prasijumu tiesības izbeigšanās.

Pirmā nodaļa. Prasījumu izpildīšana vispār un samaksa sevišķi.

Otrā nodaļa. Ieskaits.

Trešā nodaļa. Prasījumu sakritums.

Ceturtā nodaļa. Darījuma dalibnieku savstarpēja vienošanās.

Piektā nodaļa. Pārjaunojums.

Septītā nodaļa. Tiesas spriedums

Astotā nodaļa. Dzēšamais noilgums.

Vienpadsmitā sadaļa. Prasijumi no saistībām, kas paredz atdošanu.

Pirmā nodaļa. Aizdevuma līgums.

Otrā nodaļa. Spēkā neesoša parāda izpildījuma atprasijums.

Trešā nodaļa. Nākoša notikuma izredzē dota izpildījuma atprasijums.

Ceturtā nodaļa. Uz netikumīga vai pretlikumīga pamata dotā atprasijums.

Piektā nodaļa. Bez jebkāda pamata dotā atprasijums.

Sestā nodaļa. Tā atprasijums, ar ko otrs iedzīvojies.

Septitā nodaļa. Patapinājuma līgums.

Astotā nodaļa. Atvēlējums.

Devītā nodaļa. Glabājuma līgums jeb depozīts.

Desmita nodaļa. Viesnīcnieku pienākumi pret ceļiniekiem.

Vienpadsmitā nodaļa. Ķilu līgums.

Divpadsmita sadaļa. Prasījumi no atlidzinama atsavinajuma līgumiem

Pirmā nodaļa. Pirkuma līgums.

Otrā nodaļa. Maiņas līgums.

Trešā nodaļa.

Ceturtā nodaļa. Mūža rentes līgums.

Piektā nodaļa. Piegādes līgums.

Trispadsmita sadaļa. Prasījumi no lietošanas piešķīruma līgumiem.

Pirmā nodaļa. nomas un ires līgums.

Otrā nodaļa. Personiska darba līgums.

Trešā nodaļa. Kalpotāju līgums.

Ceturtā nodaļa. Darbuzņēmuma līgums.

Piektā nodaļa. Mantu pārvadājuma līgums.

Četrpadsmitā sadaļa. No tiesibu kopibas izrietošie prasījumi.

Pirmā nodaļa. Sabiedrības līgums.

Otra nodaļa. Pārējie kopības veidi, bez līgumiski nodibinātiem.

Piecpadsmitā sadaļa. Laimes līgumi.

Pirmā nodaļa. Spēles līgums.

Otra nodaļa. Izloze.

Trešā nodaļa. Deribas.

Ceturtā nodaļa. Apdrošinājuma līgums.

Sešpadsmitā sadaļa. No svešu lietu pārziņas izrietošie prasījumi.

Pirmā nodaļa. Pilnvarojuma līgums.

Otrā nodaļa. Padoms un ieteikums.

Trešā nodaļa. Komisijas līgums (Contractus aestimatorius).

Ceturtā nodaļa. Bezuzdevuma lietvedība.

Piektā nodaļa. Norēķināšanās.

Septiņpadsmitā sadaļa. Dāvinājums.

Pirmā nodaļa. Dāvinājuma jēdziens un veidi.

Otrā nodaļa. Dāvinājumi starp dzīviem vispār.

Trešā nodaļa. Sevišķie dāvinājuma veidi.

Astoņpadsmitā sadaļa. Galvojums.

Pirmā nodaļa. Galvojuma jēdziens un noteikumi;

Otra nodaļa. Galvojuma sekas.

Trešā nodaļa. Galvojuma izbeigšanās.

Deviņpadsmitā sadaļa. No neatļautas darbības sevišķiem veidiem izrietošie prasijumi.

Pirmā nodaļa. Prasijumi personisku aizskārumu dēļ.

Otrā nodaļa. No mantas pretlikumīgas bojāšanas izrietoši prasījumi.

Divdesmitā sadaļa. No dažādiem pamatiem izrietošie prasijumi.

Pirmā nodaļa. Atbildiba par zaudējumu, kas nodarīts ar izmežanu, izliešanu vai nokrišanu.

Otra nodaļa. Kustoņu nodarīti kaitējumi.

Trešā nodaļa. Tiesība prasīt lietas parādīšanu.

ALFABĒTISKS RĀDĪTĀJS.

Kļūdu labojums