Svijašs Aleksandrs

Atvērta Zemapziņa Kā ietekmēt sevi un citus

Aleksandrs Svijašs

ATVĒRTA ZEMAPZIŅA

KĀ IETEKMĒT SEVI UN CITUS

Viegls ceļš uz pozitīvām pārmaiņām

Ievads

Dzīvē viss ir savstarpēji saistīts: dzīvo gribas iedzert, iedzēri gribas dzīvot.

Nezināms autors

Esiet sveicināti! Ceru, ka šī nav mūsu pirmā tikšanās manu grāmatu lappusēs.

Bet, ja tomēr pirmā, arī tad nekādu problēmu nav: grāmata uzrakstīta tā, ka to spēs izlasīt un saprast faktiski jebkurš cilvēks, kas interesējas par pašattīstības un savu personisko iespēju paplašināšanas jautājumiem. Šādu cilvēku pagaidām nav daudz, jo lielākajai daļai ir jādomā par to, kā gluži vienkārši izdzīvot, nevis par sevis attīstīšanu.

Taču, ja nu reiz turat rokās (vai redzat uz datora ekrāna) šo grāmatu, tas nozīmē, ka piederat pie tās nelielās cilvēces daļiņas, proti, cilvēces intelektuālās elites, kura saprot, ka cilvēks ir ļoti sarežģīta būtne. Un viņam ļoti ilgi vajadzēs mācīties, lai spētu pārvaldīt daudzās iespējas, ar kurām jau kopš dzimšanas viņu apveltījusi Daba.

Šī grāmata ir savdabīga sevis paša apzinātas izmantošanas instrukcija.

Aicinājums sievietem

Ir labi zināms, ka pašattīstības jautājumiem veltīto literatūru lasa galvenokārt sievietes, viņas ari aktīvi iesaistās personiskās izaugsmes treniņos. Tāpēc šīs literatūras autori lielākoties vēršas pie sievietēm.

Tomēr tas nebūt nenozīmē, ka šajā grāmatā dotie padomi un ieteikumi vīriešiem neder, ka viņiem vajadzīgs kaut kas īpašs. Visas turpmākajās lappusēs izklāstītās idejas un secinājumi attiecas uz dzīvu būtni, kuras vārds ir "cilvēks", bet tam, kādas ir vina ķermeņa uzbūves fizioloģiskās īpatnības, nav nekādas nozīmes. Ir svarīgi, lai cilvēks gribētu kaut ko saprast un kaut ko mainīt sevī vai savā dzīvē.

Cita lieta, ka reālajā dzīvē vīrieši ir kritiskāki un piesardzīgāki, viņiem mūsu realitātes loģika liek vairāk paļauties uz sevi, nevis uz citiem. Tāpēc lielākā daļa vīriešu cīnās ar savām problēmām vienatnē un nekur nevēršas pēc palīdzības, proti, neiet uz treniņnodarbībām vai konsultācijām.

Diemžēl tas, ka tu gūsti panākumus uzņēmējdarbībā vai visai ātri virzies augšup pa karjeras kāpnēm, nebūt nenozīmē, ka tikpat sekmīgi spēsi atrisināt visus saskarsmes jautājumus attiecībās ar pretējo dzimumu, ģimeni, sevi pašu un tā tālāk.

Meklēt un saņemt palīdzību no citiem nozīmē atzīt, ka tu pats kaut ko nevari paveikt. Bet kurš īsts vīrietis to atzīs? Tāpēc viņiem bieži nākas norobežoties no neveiksmēm un neizpratnes par savā dzīvē notiekošajiem procesiem, ņemot talkā darbaholismu vai alkoholismu (pirmais katrā ziņā atzīstams par labāku).

īsts vīrietis, protams, var atļauties tādu greznību kā vērsties pēc palīdzības pie speciālista, taču vienīgi gadījumā, ja viņš neapzināti atzīst, ka tam, pie kura vēršas, ir ļoti augsts rangs sabiedrībā zinātniskie grādi, popularitāte, reāli sasniegumi un tā tālāk. Vai pie šā speciālista jau ir vērsies tas, kurš sabiedrībā ieņem daudz augstāku stāvokli.

Reāls piemērs no šīs sērijas. Pirms dažiem gadiem ar preses starpniecību kļuva zināms, ka Romāns Abramovičs Šveicē izgājis organisma attīrīšanas procedūru. Tā kā Abramovičam uzņēmējdarbībā ir visaugstākais rangs, ari visiem pārējiem uzņēmējiem organisma attīrīšana vairs nelikās nekas apkaunojošs. Un viņi sāka apmeklēt prestižas klīnikas. Bet kas agrāk varēja atļauties kolonoterapiju? Tikai vārgie un slimie, visiem pārējiem tā bija gandrīz vai kauna lieta. Taču tagad šī procedūra, ko bija atzinis par labu esam pats cienījamākais cilvēks uzņēmējdarbībā, kļuva par modes un prestiža lietu.

Tas pats sakāms arī par sevis attīstīšanu. Ja cilvēki uzzinās, ka kāds no populārākajiem uzņēmējiem vai augstākajiem varas pārstāvjiem apmeklē personiskās izaugsmes treniņus savā valstī (ārzemēs neskaitās), šādus treniņus par lietderīgiem un vajadzīgiem atzīs arī visi pārējie. Taču nopietni cilvēki psiholoģiju un personisko izaugsmi pagaidām vēl jauc ar psihoterapiju, proti, ar ārstēšanu, bet tās ir pavisam atšķirīgas lietas. Un viņu piedalīšanās dažādās pašattīstības akcijās netika novērota, proti, šie cilvēki nedeva visiem pārējiem signālu, ka tas ir kaut kas vajadzīgs un noderīgs.

Tāpēc tie uzņēmēji un varas pārstāvji, kuri saprot, cik svarīga sev pašam un apkārtējiem ir personiskā izaugsme, pievēršas šiem jautājumiem, taču cenšas to darīt bez liekas ažiotāžas.

Par laimi, šādu cilvēku kļūst aizvien vairāk. Pie mums uz treniņiem nereti brauc vīri ar lepniem automobiļiem varat apskatīt attēlus mūsu mājaslapā.

Lai gan, protams, mūsu Centra apmeklētāju lielākā daļa vēl tikai sapņo par iespēju iegādāties šādu braucamrīku.

Tā ka paziņoju speciāli vīriešiem: šo grāmatu palasīt ir lietderīgi, nevis apkaunojoši. Aiziet uz treniņu, uz privātu konsultāciju vai individuālu treniņu ir patiešām noderīgi. Tikt skaidrībā par savu situāciju, ņemot palīgā speciālistu, kurš to vien dara kā analizē šādus gadījumus, tā ir gudra, nevis vāja cilvēka rīcība. Paturiet to prātā.

Šī grāmata noderēs visiem, kuriem ir daudzmaz attīstīta loģiskā domāšana un kuri uzskata, ka vismaz kaut kas šajā dzīvē ir atkarīgs no viņiem pašiem, nevis tikai no Dieva, likteņa, veiksmes un citiem nesaprotamiem jēdzieniem.

Šī grāmata sekmē

Saprātīgā ceļa ideju attīstīšanu

Esmu sarakstījis divpadsmit grāmatas, kas tiek atkārtoti izdotas jau vairāk nekā desmit gadus un pārtulkotas daudzās pasaules tautu valodās. Tā nav izklaidējoša lasāmviela fantastikas vai detektīvu garā, tās ir visnotaļ nopietnas un apnicīgas grāmatas. Lai gan uzrakstītas maksimāli saprotamā valodā.

Visas iepriekšējās grāmatas bija veltītas vienai tēmai kā cilvēks var iemācīties izmantot savu potenciālu tā, lai dzīve būtu sekmīga un priekpilna; kā pašam tikt galā ar to, ko savā dzīvē esat sastrādājis, un kā panākt, lai cīniņu un neveiksmju būtu mazāk, bet panākumu un smaidu vairāk.

Tas viss ir iespējams, vienīgi jāsaprot, kādas kļūdas mēs pieļaujam, un nedrīkst uzkāpt uz tā paša grābekļa atkal un atkal.

Ir tikai jāsper solis iekšējo pārmaiņu virzienā.

Metodika, kas dos jums šādus instrumentus patstāvīgai izmantošanai, saucas Saprātīgais ceļš 11-21.

Visraksturīgākā atsauksme par šo metodiku ir: "Tas nostrādā!"

Šajā grāmatā tiek attīstītas Saprātīgā ceļa idejas. Tajā pirmoreiz sīki aplūkots, kādi procesi noris katrā no mums, kad mēs pieņemam lēmumus; kāpēc mēs vairāk sliecamies uz agresiju, nevis uz prieku; kāpēc dažkārt slikti īstenojas mūsu visskaistākie centieni; kā panākt, lai jūs kaut mazlietiņ labāk sāktu vadīt sevi un nesaceltu brēku katra nieka dēļ. Un tā tālāk.

Tā atklāj iepriekšējās grāmatās izklāstīto ideju un ieteikumu iekšējo būtību.

Tā, piemēram, daudzi autori raksta par afirmāciju izmantošanu. Parasti visai sīki tiek stāstīts par to, kā afirmācijas pareizi veidojamas. Bet attiecībā uz to, kas darāms tālāk, ieteikumi atšķiras. Vieni rekomendē afirmācijas klusi izrunāt, taču nenorāda, cik ilgi tas jādara. Citi iesaka afirmācijas pārrakstīt, bet atstāj lasītāju neziņā par to, cik reizes un kāpēc tā jārīkojas.

Šajā grāmatā pirmo reizi tiek dots skaidrs mūsu iekšienē notiekošo procesu modelis, un kļūst saprotams, kāpēc dažādu autoru ieteikumi ir atšķirīgi. Tāpēc, ka tie nevar būt vienādi attiecībā uz dažādiem cilvēkiem.

Un vēl šāds jautājums: ar ko tiek piepildīta Pārdzīvojumu krātuve? Vispārīgo atbildi mēs zinām: ar negatīvajiem pārdzīvojumiem. Bet vai tiem ir kāds fizikāls pamats, varbūt tas ir gluži vienkārši skaists tēls par to mums skaidrības nebija. Tagad jūs saprotat, ka Pārdzīvojumu krātuve ataino pilnīgi objektīvus mūsu ķermenī notiekošos procesus.

Un tā tālāk.

Kopumā šīs grāmatas ideju praktiska izmantošana padarīs jūsu dzīvi apzinātāku un vadāmāku.

Ja tas jums, protams, ir vajadzīgs.

Par autorību

Es pavisam reti, tomēr dažkārt saņemu vēstules no dažādiem cilvēkiem, kuri uzskata, ka izmantoju kaut ko no viņu jaunrades, proti, nodarbojos ar plaģiātu.

Tā ir kļūda. Pasaule ir daudzveidīga, un vienas un tās pašas idejas ienāk galvā dažādiem cilvēkiem. Dažkārt pat gandrīz vienlaikus šādas situācijas atgadās zinātnē un tehnikā, kad patentus uz pilnīgi vienādiem izgudrojumiem vai zinātniskajām idejām tikai ar dažu stundu vai pat minūšu intervālu pieprasa cilvēki, kas dzīvo dažādās zemēs!

Tā notiek arī citās dzīves sfērās. Dažādi cilvēki izdomā (vai saņem) vienādas idejas. Iespējams, ka Visums sūta vienas un tās pašas idejas vairākiem cilvēkiem, lai būtu garantija, ka šīs idejas nonāks līdz visiem pārējiem. Tā kā viens no idejas saņēmējiem var saslimt, bet otram "jumts aizbraukt", tad vismaz trešais būs normāls un īstenos to.

Tāpēc mūsu pasaulē ir grūti izgudrot kaut ko pavisam jaunu, par jebkuru jautājumu kāds jau kaut kad kaut ko ir teicis. To visu zināt nav iespējams. Pareizāk sakot, ja tu centīsies uzzināt visu par citiem, tad pats kaut ko savu radīt nespēsi. Varēsi vienīgi mazliet piekoriģēt citu radīto.

"Jaunrades rats aizķersies zināšanu tīklos," savulaik teicis kāds gudrs cilvēks.

Šīs un visu iepriekšējo grāmatu autors pats izdomā to, ko viņš uzrakstījis. Un pats izmēģina visu, pirms piedāvā to lasītājiem. Viss ir pārbaudīts, jūs dzīvosit. Bet kā to nu izlemiet paši.

Ar to visi ceļavārdi it kā būtu pateikti. Atliek vienīgi lasīt. Un izmantot!!!

Pateicība

Autors izsaka lielu pateicību Aleksejam Kupcovam -

uzņēmējam, Starptautiskās personības attīstības profesionāļu asociācijas ( www.liros.ru ) Novērošanas padomes priekšsēdētājam par sniegto atbalstu, pētot personības pašattīstības jautājumus.

Nu gan viss.

Uz tikšanos grāmatas lappusēs!

1. nodaļa Kas ir treniņš, un kāpēc tas vajadzīgs?

Gudrība ne vien mēr nāk līdz ar vecumu.

Gadās, ka vecums atnāk, viens.

Denī Didro

Šai grāmatai ir apakšvirsraksts: grāmata treniņš. Ko tas nozīmē?

Tas nozīmē, ka grāmata paredzēta ne tikai lasīšanai, bet ari praktiskajam darbam, treniņam. Katras nodaļas beigās doti konkrēti uzdevumi, kas palīdzēs jums izveidot kontaktu ar savu Zemapziņu un tādējādi iemācīties ietekmēt sevi. Bet, ja labi pacenšas, tad arī citus.

Turklāt tie būs nevis no neirolingvistiskās programmēšanas (NLP) paņemtie stingrās ietekmēšanas paņēmieni, bet gan gluži citāda pieeja. NLP speciālisti uzskata, ka cilvēks ir "melnā kaste", kuru var vadīt ar speciālu procedūru palīdzību. Tā ir tīri kibernētiska pieeja.

Mums ir —psiholoģija

Mūsu pieeja ir pilnīgi citāda, psiholoģiska.

Proti, mēs cenšamies tikt skaidrībā par to, kas ir cilvēka psihe, kā tā aptuveni funkcionē (protams, autora modeļa ietvaros). Un kas jādara, lai cilvēka psihe funkcionētu mums vajadzīgajā veidā. Proti, ja mēs gribēsim sevī kaut ko mainīt, piemēram, attīstīt noteiktību vai uzlabot attiecības ar naudu, mums tas izdosies.

Šīs pārmaiņas sevī jūs panāksit paši pilnīgi apzināti un saprotot, pie kāda rezultāta jums jānonāk.

Šī grāmata ir Saprātīgā ceļa metodikas daļa, saskaņā ar kuru jūs ieslēdzat savu Saprātu (apzinātību, racionālo prātu) un izmantojat to izvirzīto mērķu sasniegšanai. Jūs paši izvēlaties, kas jums sevī jāmaina, un paši rīkojaties tā, lai panāktu vēlamo rezultātu.

Ir daudz dažādu ceļu

Ir daudz citu iekšējās attīstības ceļu, kurus mēs neizmantosim.

Mēs neizmantosim indiešu guru ieteiktos paņēmienus, kad jūs ignorējat savu prātu un cenšaties ieklausīties tikai savā dvēselē. Mēs uzskatām, ka mūsu prāts ir ļoti varens pasaules izzināšanas un pārveidošanas instruments un atsacīšanās no tā ir vairāk nekā dīvains lēmums. Iespējams, ka pirms pāris tūkstošiem gadu, kad zinātnes un tehnikas līmenis bija ļoti zems, tas bija lielisks ceļš, taču tagad ir acīmredzami novecojis.

Mēs neizmantosim pieeju, saskaņā ar kuru jūs visas savas problēmas atrisināsit, vēršoties pie ārējām autoritātēm pie kārtējā guru, gaišreģa, zīlnieces vai astrologa. Tas viss ir iespējams, tikai mēs uzskatām, ka ir jādomā ar savu galvu. Un ir ļoti dīvaini, ka tu SAVU dzīvi uztici kādam SVEŠAM cilvēkam.

Mēs neizmantosim reliģijas sniegtās iespējas, kad jūs visu deleģējat Dievam un ļaujat Viņam vadīt sevi. Tas ir labi klosterī, taču reālajā dzīvē vajadzētu pašam veidot savu dzīvi un pašam iet uz saviem mērķiem.

Mēs neizmantosim ortodoksālā materiālista pieeju: viņš ļauj sev balstīties vienīgi uz to, ko, viņaprāt, ir atzinusi zinātne. Šie cilvēki parasti nezina, ka psiholoģijas teorijas un filozofijas teorijas pamatlicēju lielākā daļa vienmēr ir atzinusi: mūsu pasaulē eksistē KAUT KAS, kas nav materiāls objekts un tomēr pilnīgi reāli ietekmē mūsu pasauli un ari cilvēkus. Šīs mistiskās atklāsmes ietērptas it kā zinātniskos terminos, piemēram, "arhetips", "kolektīvais neapzinātais", kuriem tomēr nav precīzas nozīmes.

Saprātīgā ceļa metodika pieļauj, ka JEBKURA cilvēka reālās iespējas krietni vien pārsniedz to, ko viņš atļaujas izmantot.

Lai iemācītos kaut nedaudz vairāk izmantot savas apslēptās iespējas (precīzāk superiespējas), ir jātrenējas, proti, jāizpilda tie uzdevumi, kas doti katras nodaļas beigās.

Jūs varat ignorēt šos uzdevumus un reducēt darbu ar grāmatu uz banālu tās lasīšanu.

Tad trenēšanās nesanāks. Un jūs netiksit pie tiem rezultātiem, kurus varētu sasniegt.

Tā būs jūsu izvēle.

Jums ir visas tiesības neko nedarīt un neko neattīstīt.

Kāpēc tad jūs nopirkāt šo grāmatu?

Bet mums ir laiks doties tālāk.

Labāk uzzināsim, kas ir treniņš un kādi mēdz būt trenini.

Kas ir treninš?

Treniņš ir viena no mūsdienu intensīvās apmācības formām.

Visā pasaulē treniņš ir visefektīvākais un ātrākais attīstības un iekšējo pārmaiņu veicināšanas instruments.

Parasti treniņnodarbības praktizē grupā, kurā ir no trim, pieciem līdz vairākiem simtiem cilvēku. Viņi visi mijiedarbojas, izpilda personālos, grupas un kopīgos uzdevumus un tā tālāk. Proti, dzīvo kolektīvo dzīvi.

Ļoti svarīgas personas, kuras nevar atļauties draiskošanos vai apmācību barā, pasūta sev "personālo treniņu", proti, viens treneris strādā ar vienu skolnieku. Parasti tā ir ļoti dārga izklaide.

Strādājot ar šo grāmatu, jums būs iespēja praktizēt personālo treniņu. Tātad jau tagad varat droši uzskatīt sevi par VIP ļoti svarīgu personu. Protams, ja trenēsities.

Turpmāk tiks sniegta nepieciešamā informācija par grupveida treniņu tipiem.

Ja droši zināt, ka nekad un nekādos apstākļos neiesit uz grupveida treniņiem, varat ķerties pie nākamās nodaļas.

Atšķirība no semināriem un parastās apmācības

Treniņš ir izglītošanās procesa atsevišķa forma, kurai raksturīgas ļoti intensīvas nodarbības un dažādu paņēmienu izmantošana, lai panāktu iecerētos rezultātus tieši nodarbību gaitā.

Tā, piemēram, pastāv tāda apmācības forma kā seminārs, kurā jums var sniegt liela apjoma informāciju, taču semināra vadītājs neizvirza sev mērķi panākt, lai jūs praktiski apgūtu to, ko viņš jums pastāstījis. Jums tika sniegta informācija, tālāk varat vai nu patstāvīgi to apgūt, vai arī vērsties pie speciālistiem, lai viņi jūs kontrolētu un palīdzētu apgūt saņemtās zināšanas. Tā ir jūsu brīva izvēle.

No treniņnodarbības cilvēki aiziet, apguvuši praktiskās iemaņas, kā izmantot to, kam bija veltīta attiečīgā nodarbība. Vai arī atrisinājuši kādu savu personisko problēmu, ar kuru jau ilgāku laiku pašu spēkiem vien nav varējuši tikt galā.

Skaidrs, ka parasti tas ir ne visai augsts iemaņu apguves līmenis, jo treniņnodarbības laiks ir ierobežots. Taču pirmo pieredzi, kā praktiski izmantot tajā uzzināto, jūs noteikti iegūsit.

Treniņu veidi pēc komplektēšanas principa

Pēc grupu dalībnieku komplektēšanas principa visus treniņus iedala atklātajos un korporatīvajos treniņos.

Atklātie treniņi ir tādas nodarbības, uz kurām pulcējas pilnīgi atšķirīgi cilvēki, kas ir ieinteresēti apgūt attiecīgās iemaņas un maksā par nodarbībām paši savu naudu.

Korporatīvie treniņi tiek organizēti kādas organizācijas (organizāciju grupas) personālam pēc šīs organizācijas vadības pasūtījuma proti, attiecīgās organizācijas darbiniekiem jāapmeklē treniņnodarbības, lai paaugstinātu savu kvalifikāciju. Lielākoties tie ir iemaņu treniņi (uzņēmējdarbības treniņi).

Trenera darbu apmaksā attiecīgā organizācija.

Treniņu veidi pēc to mērķa

Visus grupveida treniņus var iedalīt piecās lielās grupās. Par kritēriju šādam iedalījumam izmanto dažādos mērķus, kas jāsasniedz treniņnodarbību gaitā.

Iemaņu trenini

Iemaņu treniņa mērķis ir dot dalībniekam konkrētas iemaņas, kuras viņš var izmantot darbā vai personiskajā dzīvē.

Šādu treniņu ir daudz.

Visupirms tie ir uzņēmējdarbības treniņi, kuros dalībnieki apgūst dažādas iemaņas, ko pēc tam varēs izmantot savā profesionālajā darbībā, piemēram, kā pārdot preces, kā risināt pārrunas ar kompanjoniem, oratora mākslu, laika menedžmentu un daudz ko citu.

Personālās izaugsmes sfērā pie iemaņu treniņiem pieder iepazīšanās un komunicēšanās treniņš, stresa menedžments, ātrlasīšana un tā tālāk.

Šie treniņi lielākoties ir mentāli, jo vērsti uz noteiktas informācijas ievadīšanu cilvēka atmiņā un zemapziņā. Vēlāk šī informācija tiks izmantota ar viņa ķermeņa starpniecību (runa, kustība, uzvedība utt.). Taču saņemto zināšanu trenēšanas elementi būs katrā zinā.

Pārmaiņas personībā parādās nevis kā iegūto iemaņu rezultāts, bet gan kā pašnovērtējuma izmaiņu sekas, jo cilvēks ir apguvis noteiktas papildu iemaņas.

Tā, piemēram, jaunietis, kuru agrāk biedēja iepazīšanās ar meiteni, pēc iepazīšanās tehnoloģijām veltīto treniņnodarbību apmeklēšanas viegli tiks galā ar šo uzdevumu, kas viņam agrāk šķita nepaveicams. Vienlaikus notiks arī pozitīvas pārmaiņas viņā pašā.

Transformatīvie treniņi

(personiskās izaugsmes treniņi)

Treniņa mērķis izkļūt no problemātiskas situācijas, pavērt sev jaunas iespējas.

Pie transformatīvajiem treniņiem pieder tādi treniņi, kuri palīdz cilvēkam atklāt, saprast vai apzināties kaut ko jaunu savā dzīvē. Parasti tieši treniņa laikā cilvēkā notiek spēcīgas iekšējās pārmaiņas (insaits, apskaidrība, piedošana utt.), tāpēc to ari sauc par transformatīvo treniņu.

Protams, lielākoties ari šo treniņu laikā cilvēks iegūst kaut kādas zināšanas un apgūst iemaņas, tomēr tas nav transformatīvo treniņu galvenais uzdevums.

Dažkārt treniņa gaitā cilvēks neiegūst nekādas jaunas iemaņas, kuras viņš vēlāk varētu izmantot parastajā (ārpus treniņa) dzīvē. Tādi ir daudzi ar baiļu un citu iekšējo barjeru pārvarēšanu saistītie treniņi, piemēram, staigāšana pa karstām oglēm vai sasistiem stikliem. Daudziem pēc šādiem treniņiem parasti krasi paaugstinās pašnovērtējums, pastiprinās pozitīvās īpašības, lai gan prasme staigāt pa karstām oglēm viņiem nākotnē diezin vai būs vajadzīga.

Uz transformatīvajiem treniņiem cilvēki iet, lai rastu risinājumu kādiem viņus nomācošiem uzdevumiem. Pilnīgi apmierināti cilvēki vai tādi, kuri nevēlas saņemt palīdzību no āra, ari tādi, kuri netic, ka kāds viņiem var palīdzēt, uz šādiem treniņiem neiet.

Maksādams par treniņnodarbībām, cilvēks apliecina, ka viņam ir svarīgi iegūt jaunas zināšanas vai apgūt jaunas prasmes. Viņš jau ir motivēts panākt personības pārmaiņas, un trenera uzdevums ir tikai iedot cilvēkam to, pēc kā viņš atnācis.

Treniņu veidi pēc grūtības pakāpes

Transformatīvajiem treniņiem var būt dažāda izmantojamo procesu grūtības pakāpe.

Maigie treniņi ir tādi treniņi, kuru gaitā dalībnieki saņem jaunu informāciju, izpilda uzdevumus, piedalās spēlēs, pēc trenera norādījumiem analizē savas un citu cilvēku situācijas. Un rezultātā sāk saprast, kā radusies konkrētā situācija, kuras dēļ viņi atnākuši uz treniņnodarbību, kā no tās izkļūt. Iekšējā transformācija ir notikusi.

Šādu treninu ir loti daudz tūkstošiem, un tie var but vērsti uz cilvēku savstarpējo attiecību uzlabošanu ("Kā izbeigt pārdzīvot"), uz pašnovērtējuma paaugstināšanu ("Kā apprecēties"), uz seksualitātes palielināšanu ("Geišas skola"), uz attieksmes pret naudu mainīšanu ("Kā kļūt par magnētu naudai"), uz savas misijas, aicinājuma meklēšanu ("Kā atrast savu īsto vietu") un tā tālāk.

Vidējas grūtības pakāpes treniņos izmanto provokatīvākas metodes lomu spēles (spēles, kurās jāpieņem sarežģīti lēmumi, kas lauž nostabilizējušos "Gaisa balona" tipa uzskatus, kurās jāizraida no spēles tās dalībnieki) un liek mijiedarboties ar nepatīkamiem cilvēkiem (piemēram, palūgt naudu garāmgājējam), spert ne visai sarežģītus, bet agrāk nepieņemamus vai nosodāmus soļus un tā tālāk. Šie treniņi parasti dod labus rezultātus, taču cilvēkiem ar smalku psihi var izraisīt stipru stresu.

Augstas grūtības pakāpes treniņos tiek izmantoti vēl provokatīvāki paņēmieni, kas vispirms izved cilvēku no ierastā noslēgtības stāvokļa, kad viņš spēj kontrolēt situāciju (piemēram, rupju aizskārumu vai apvainojumu veidā). Vēlāk, kad cilvēks ir nometis ierastos aizsargapvalkus, ar viņu strādā, panākot ievērojamas iekšējās izmaiņas. Pie šīs grupas pieder pēc amerikāņu metodikas "Life spring" veidotie un no tiem atvasinātie treniņi.

Transformatīvie treniņi visbiežāk notiek kā atklātie trenini.

Dažkārt organizācijas pasūta korporatīvos transformatīvos treniņus saviem darbiniekiem. Parasti tas ir komandas veidošanas treniņš, kas noris kolektīvas sarežģītu šķēršļu pārvarēšanas veidā (piemēram, "Virvju kurss").

Psihoterapeitiskie treniņi

Treniņa mērķis atbrīvoties no nepatīkamā psihiskā stāvokla.

Šie treniņi paredzēti tam, lai novērstu kādas stabilas psiholoģiskas novirzes vainas apziņu, paaugstinātu nemieru vai aizdomīgumu, neapmierinātību ar sevi, baiļu, nedrošības sajūtu un tā tālāk.

Treniņa laikā tā dalībnieki izpilda virkni uzdevumu, kuru jēga bieži vien ir viņiem nesaprotama vai nav acīmredzama (intensīvi elpo, zīmē, izspēlē dažādas situācijas), bet kopumā šie procesi dod vēlamo rezultātu cilvēku psihiskais stāvoklis mainās, viņi kļūst mierīgāki un priecīgāki.

Pie šīs grupas pieder artterapijas treniņi, transpersonālā psihoterapija, ķermeņa psihoterapija, dejas un kustību terapija un tā tālāk.

Šo treniņu laikā cilvēki parasti apgūst dažas iemaņas, kuras vēlāk var izmantot. Tomēr konkrētu iemaņu apgūšana ir treniņa papildfunkcija.

Garīgās attīstības treniņi

Treniņa mērķis sniegt jaunu pasaules uzskatu, jaunu vērtību sistēmu.

Treniņa laikā tiek dots zināmā mērā jauns filozofisks vai filozofiski reliģisks pasaules modelis un praktiskās iemaņas dzīvot šā modeļa ietvaros. Šādu treniņu pamatā bieži vien ir dažādas ezoteriskās teorijas.

Tā, piemēram, fitnescentros praktizētā joga ir parastie atveseļošanās vingrinājumi. Bet joga, kuru pasniedz Skolotāji, kas mācījušies Indijā un saņēmuši svētību to izplatīt tālāk, ir pavisam kas cits. Šī joga ir ne tikai fizisku vingrinājumu komplekss, tā dod arī viengabalainu pasaules ainu un ieteikumus, kā izdzīvot šajā pasaulē (uztura un uzvedības noteikumu sistēmu, mērķus un visu pārējo).

Garīgās attīstības treniņus viegli atšķirt pēc tiem dotajiem nosaukumiem. Parasti šajos nosaukumos iekļauti kādi augstāki mērķi, kas ļoti atšķiras no tiem mērķiem, kādi izvirzīti tīri praktisku iemaņu treniņiem. Tā, piemēram, tipiski garīgo treniņu nosaukumi ir "Evolucionārās attīstības sistēma", "Ceļojums ārpus ķermeņa. Praktisko iemaņu mācīšanās", "Trešais ceļš" un tā tālāk.

Treniņa īpatnība tam ir ierobežots laiks. Ja jums tiek piedāvāts garš nodarbību cikls, tad tas vairs nav treniņš, tas ir kaut kas cits.

Atveseļojošie un attīstošie treniņi

Trenina mērķis attīstīt iemaņas mūsu ķermeņa iespēju palielināšanai.

Uz šiem treniņiem neattiecas sportistu sagatavošana tās uzdevums ir uzvara sacensībās.

Atveseļojošo un attīstošo treniņu gaitā dalībnieki izpilda virkni uzdevumu un apgūst ķermeņa vingrinājumus, kurus vēlāk varēs praktizēt patstāvīgi.

Principā parasti šis ir iemaņu treniņu paveids, kam ir specifiska pielietošanas sfēra cilvēka ķermenis. Dažkārt atveseļojošie un attīstošie treniņi nedod iemaņas to vēlākai patstāvīgai praktizēšanai, jo vingrinājumus var izpildīt tikai grupā (piemēram, ķermeņa psihoterapijas treniņu).

Pie atveseļojošajiem un attīstošajiem treniņiem var pieskaitīt dažādas elpošanas prakses, Rādžnišas dinamiskās meditācijas, enerģētiskās prakses, seksuālos treniņus ("Vīrišķais spēks") un tā tālāk.

Līdz ar to populārāko grupveida treniņu klasifikācija ir pabeigta.

No vienas puses, ar aplūkotajiem treniņiem robežojas dažādas semināra tipa apmācības programmas, programmas, kas paredzētas sagatavošanai darbam noteiktā specialitātē vai kvalifikācijas paaugstināšanai. Šajās programmās treniņus var izmantot kā atsevišķus intensīvās apmācības un praktisko iemaņu apgūšanas elementus.

No otras puses, ar treniņiem var robežoties dažādas reliģiskās un garīgās mācības, kas nav treniņi, taču var izmantot treniņu terminoloģiju un nosaukumus cilvēku piesaistīšanai. Šādā aspektā var minēt daudzas indiešu Skolotāju mācības, Gurdžijeva skolu un dažādas grupas, kas studē Austrumu un slāvu garīgās un reliģiskās prakses.

Esiet vērīgi

Un vēl. Tagad uzradušās visai aktīvas reliģiskās organizācijas, kuras, izlikdamās, ka praktizē personas izaugsmes un garīgās attīstības treniņus, var jūs ievilināt pie sevis.

Proti, jūs ieraugāt paziņojumu par enerģētisko prakšu, tantras mākslas vai f'enšui apgūšanas treniņiem un dodaties uz norādīto adresi. Tur patiešām notiek šādi treniņi, tikai treneri skaidri un gaiši vai aplinkus aicina jūs iepazīt Patiesību, slavē kaut kādu Skolotāju vai aicina doties pie viņa uz āšramu. Tas viss parasti tiek ietērpts ezoteriskos terminos, jūs dzirdat atsaukšanos uz slepenajām zinībām, kas saņemtas no Skolotāja.

Visdrīzāk jūs ļoti prasmīgi un profesionāli tiekat ievilināts slēgta tipa reliģiskā organizācijā ar visām no tā izrietošajām sekām.

Tie nav treniņi.

Tāpēc esiet vērīgi, izmantojiet tikai to treneru un treniņcentru pakalpojumus, par kuriem varat pasmelties ziņas no pilnīgi drošiem avotiem. Citādi cerētās garīgās attīstības vietā varat iemantot lielu garīgo traumu.

Tā, piemēram, Personības attīstības profesionāļu asociācijā ( www.liros.ru ) uzņem tikai tos trenerus vai treniņcentrus, kuriem ir ne mazāk kā divus gadus ilga darba pieredze un kuri ir saņēmuši divu citu minētās asociācijas dalībnieku ieteikumus. Šī asociācija ir slēgta profesionālu treneru apvienība, kas garantē augstu pakalpojumu kvalitāti.

Ar to tad arī beigsim izskatīt jautājumu par treniņiem. Ceru, ka jums ir radies zināms priekšstats par šo attīstības procesa aspektu.

Izdarīsim pirmo kopsavilkumu šajā grāmatā.

KOPSAVILKUMS

/. 7Veniņi ir intensīva izglītojošas apmācības forma, kura gaitā ta dalībnieki apgūst praktiskas iemaņas vai panāk treniņa saturam atbilstošu rezultātu.

2.    Pēc dalībnieku komplektēšanas principa treniņus iedala atklātajos un korporatīvajos treniņos.

3.    Atkarībā no mērķiem, kas tiek sasniegti treniņu gaitā, ir:

•   iemaņu treniņi;

•   transformatlvie treniņi;

•   psihoterapeitiskie treniņi;

•  garīgās attīstības treniņi;

•   atveseļojošie un attīstošie treniņi.

4.    Atkarībā no izmantojamo instrumentu grūtības pakāpes treniņus iedala:

•   maigajos treniņos, kas nepieļauj psihiskas traumas;

•   vidējas grūtības pakāpes treniņos, kuros tiek izmantoti mazliet provokatīvāki instrumenti;

•   augstas grūtības pakāpes treniņos, kuros tiek izmantotas visai bargas un provokatīvas metodes, lai iedarbotos uz dalībnieku psihi.

:. Ar treniņiem robežojas citas izglītojošas vai garīgo attīstību veicinošas darbības, kurām nav treniņa pazīmju un kuras nav treniņi.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

Šī nodaļa pamatā ir informatīva. Tāpēc uzdevums būs pavisam vienkāršs.

Ja esat apmeklējuši kādus treniņus, pamēģiniet tos sakārtot atbilstoši šajā nodaļā dotajai klasifikācijai. Vai tas bija slēgtais vai korporatīvais treniņš? Kādas iemaņas .jūs apguvāt un kādas zināšanas iemantojāt? Vai tās jums ir noderējušas? Vai treniņa rezultāti atbilda tam, kas bija rakstīts reklāmā? Kā jūs tagad uzskatāt: vai treniņš ir attaisnojis jūsu cerības? Vai ir attaisnojušies jūsu ieguldījumi (maksa par treniņu), kādus taustāmus rezultātus esat ieguvuši? Vai jūs apmierina izdevumu un rezultāta attiecība?

Ja ir bijuši vairāki treniņi, izanalizējiet arī tos.

Ja nekad neesat apmeklējuši treniņus, ieejiet kāda treniņcentra mājaslapā (piemēram, www.sviyash.ru ) un izanalizējiet tur piedāvātos treniņus un šajā nodaļā sniegto klasifikāciju.

2. nodala Kas ir cilvēks?

Dzīve tiek dota vienu reizi.

Vēl reizi es neizturētu.

Nezināms autors

Nodaļa ar tādu pašu virsrakstu ir grāmatā "Projekts CILVĒCE. Panākumi vai neveiksme?" [101. Kopš tās iznākšanas pagājuši vairāki gadi, bet cilvēka redzējums nav mainījies, lai gan daudz kas ir noskaidrojies. Un tieši tas ir šīs grāmatas priekšmets.

Tāpēc šajā nodaļā mēs gluži vienkārši atkārtosim iepriekšējās grāmatas idejas, gan ar nepieciešamajiem precizējumiem.

Vai ir kopēja izpratne?

Tātad vai ir kas tāds, ko viennozīmīgi varētu raksturot ar terminu "cilvēks"? Veselus septiņus miljardus dzīvo būtņu mēs apzīmējam ar šo vārdu, bet vai varam apgalvot, ka visas dzīvās būtnes nepārprotami tiek definētas, izmantojot šo vārdu? Paskaidrosim, kāpēc rodas šāds jautājums.

Ja mēs sakām "govs", tad visi cilvēki saprot, ka runa ir par dzīvnieku ar četrām kājām, asti un tesmeni, par dzīvnieku, kas ēd zāli un periodiski dod pienu. Tātad īpašām domstarpībām attiecībā uz govi nevajadzētu rasties, jo neko vairāk tā nedara (ja nu vienīgi arī vairojas).

Bet kas ir suns? Vai var viennozīmīgi definēt tā pazīmes un uzvedību? Te jau rodas grūtības, jo dažu šķirņu dekoratīvie suņi tagad tik loti atšķiras no sava senča, ka tikai pēc ārējām pazīmēm vien un bez papildu komentāriem tos dažkārt ir visai grūti pieskaitīt pie šo dzīvnieku sugas.

Ar cilvēkiem ir vēl sarežģītāk. Viņiem (atšķirībā no suņiem) pēc ārējām pazīmēm (galva, divas rokas, divas kājas u.c.) īpašu atšķirību it kā nebūtu. Bet, ja ieskatās visdažādāko cilvēku iekšējā pasaulē, tur var arī neatrast neko kopēju. Proti, pēc ārējās līdzības ar vārdu "cilvēks" tiek apzīmētas pavisam atšķirīgas būtnes: ļoti labestīgi cilvēki un patoloģiski sadisti, kosmisko sistēmu radītāji un būtnes, kas joprojām dzīvo pirmatnējās kopienas iekārtā, anarhisti, despoti un tā tālāk. Tātad ar vienu terminu ar terminu "cilvēks" tiek apzīmēts milzums dzīvo būtņu, kas loti atšķiras cita no citas.

Cilvēki ir dažādi

Tas it kā nebūtu nekāds jaunums, tomēr šī vienkāršā doma iestrēgst mums matu līmenī, neiekļūstot galvā. Tieši tāpēc daudzu pedagogu, politiķu un citu sabiedrības pārstāvju pūliņi ir vērsti uz kaut kāda universāla "cilvēka" attīstīšanu un audzināšanu. īt kā visi cilvēki būtu viena tipa būtnes ar vienādu attīstības līmeni un vienādām reakcijām uz ārējo iedarbību. Gluži kā profesionāli kareivji armijā.

Patiesībā, protams, tā nav. Cilvēku pasaule ir līdzīga daudzslāņainajiem salātiem "Mimoza", kuros pildījuma slāņi gan cieši saskaras, taču nesajaucas.

Droši vien tieši tāpēc pastāvīgi piedzīvo krahu mēģinājumi radīt universālu apmācības sistēmu, universālu atveseļošanās sistēmu, universālu politisko sistēmu vai vienotu reliģiju, kas būtu derīga visiem cilvēkiem. Taču nekas nesanāk.

Pareizāk sakot, kaut ko izveidot izdodas, tomēr tas ir pieņemams vienai cilvēku grupai, bet ne visiem. Tāda ir realitāte, un diezin vai ir vērts ar to nerēķināties, cenšoties radīt kaut ko visaptverošu. Var mēģināt aptvert maksimāli plašu auditoriju, taču tik un tā atradīsies cilvēki, kuriem jūsu priekšlikumi šķitīs murgaini un nepieņemami. »

Tātad katrai idejai jābūt orientētai uz savu izmantotāju, uz savu "tirgus nišu", kā mēdz teikt mārketinga speciālisti, runājot par precēm. Tieši tāpat arī garīgās zinības nav universālas, tās ir orientētas uz noteiktas kategorijas cilvēkiem.

Protams, ir bijuši mēģinājumi "pielāgot" cilvēkus savai teorijai. Tieši tā rīkojās komunisma ideologi, kad viņiem kļuva skaidrs, ka nejau visi cilvēki ir gatavi dzīvot atbilstoši šīm idejām. Visus citādi domājošos pasludināja par ienaidniekiem vai disidentiem un pacentās no viņiem atbrīvoties (Staļina laika represijas, "kultūras revolūcija" Ķīnā vai "sarkanie khmeri" Kambodžā).

Šāda situācijā ir vairākkart atkārtojusies pagatne un turpinās arī mūsdienās, rodot izpausmi reliģiskajos karos un centienos uzspiest visiem vienu reliģiju. Vai vienu sabiedrības uzbūves modeli (piemēram, demokrātiju pēc ASV modeļa). Tomēr nekas nesanāk, cilvēki ir pārāk atšķirīgi. Katram cilvēku "slānim" ir vajadzīga tikai tam piemērota pārvaldes, apmācības, reliģisko uzskatu un visa pārējā sistēma. Centieni ar spēku uzspiest to, kam lielākā daļa cilvēku šajā sabiedrībā vēl nav gatava, noved pie konfliktiem un kariem.

Tātad ir jāsaprot, kādās grupās sadalās cilvēki.

Cilvēku grupas

Dažādu klasifikāciju netrūkst. Psihologi cilvēkus klasificē pēc temperamenta (holēriķi, melanholiķi u.c.), citu nozaru zinātnieki pēc ķermeņa uzbūves, pēc nervu sistēmas noturīguma un tā tālāk.

Pastāv klasifikācija pēc reliģiskās piederības: kristieši, musulmaņi, budisti u.c.

Cilvēki tiek klasificēti pēc politiskajiem uzskatiem komunisti, demokrāti, liberāļi, anarhisti un tā tālāk, pēc nacionālās piederības, pēc attīstības līmeņa, pēc dzimšanas vai dzīves vietas, pēc materiālās nodrošinātības līmeņa… j

Tātad, kā jau teicām, ir daudz dažādu klasifikāciju, un katra no tām ataino centienus iedalīt cilvēkus kaut kādās viena tipa grupās pēc kādas vienas pazīmes.

Diemžēl nav universālas klasifikācijas, kas ņemtu vērā visas daudzās cilvēku atšķirības, jo tam, ko mēs saucam par cilvēku, ir raksturīga milzīga daudzveidība.

Kāpēc mēs nododamies tik gariem pārspriedumiem? Tāpēc, lai iemācītos saprast, ka tā metodika vai teorija, kura jums izraisa svētas trīsas, jūsu paziņam vai tuvam cilvēkam var šķist pilnīgi murgaina vai pat krāpnieciska. Un, protams, arī otrādi.

Tāpēc jums ir visas tiesības daudz mierīgāk izturēties pret atsevišķu cilvēku grupu centieniem uzspiest visai sabiedrībai kādu vienu ideoloģiju, reliģiju, politisko sistēmu, modi vai vēl ko citu. Kas tāds, pat liekot lietā spēku, nevienam nekad uz ilgu laiku nav izdevies. Jo vairāk mūsdienās, kad krasi palielinājusies sabiedrības noslāņošanās pēc attīstības līmeņa, izglītības, ienākumiem, dzīvesveida, vērtībām un visa pārējā.

Šajā grāmatā mēs pievērsīsimies tam, ar ko cilvēki atšķiras cits no cita. Un kas kopējs mums ir nepieciešams, lai mēs būtu tiesīgi saukties par cilvēkiem.

Ķermenis vai gars?

Tagad padomāsim par to, vai cilvēks ir gluži vienkārši gaļas gabals ar kauliem un vai viņa dzīves mērķis ir pārvērst atkritumos iespējami vairāk pārtikas produktu, izmantot iespējami vairāk citu labumu, atražot sev līdzīgo un pēc tam bez pēdām pazust, kļūstot par augsnes sastāvdaļu?

Vai varbūt tā ir nemirstīgā dvēsele, kas ieslēgta iznīcīgā ķermenī un vairākus gadu desmitus drudžaini cenšas izdzīvot vai pat gūt zināmu baudu no savām konvulsijām? Bet pēc tam tūkstošiem (vai miljoniem) gadu uzturas savdabīgā "rezervuārā", gaidot, kad pārējās dvēseles tā sagandēs mūsu pasauli, ka Dieva pacietība beigsies un

Viņš aicinās tās visas uz Pastaro tiesu?

Vai varbūt tā tomēr ir kāda nemirstīga, attīstībā esoša substance, kuras parādīšanās pasaulē ir saistīta ar daudz nozīmīgākiem mērķiem, nevis tikai ar izdzīvošanu un vairošanos?

Protams, mums ir patīkamāk atzīt par patiesību pēdējo variantu. Tā kā neviens nevar ierobežot mūsu izvēli domāt par to, kas mēs esam, savos pārspriedumos mēs balstīsimies tieši uz šo, trešo variantu.

Mēs katrā ziņā pamēģināsim kaut kā pamatot savu izvēli. Ja kāds tam nepiekrīt, viņš var tūlīt pat pārtraukt šīs grāmatas lasīšanu, jo, tāpat kā mēs, ir pilnīgi brīvs savā izvēlē.

Cilvēka modelis

Tāpēc piedāvājam vienoties par to, ko šajā grāmatā sapratīsim ar vārdu "cilvēks", jo vienota uzskata par to nav. Mēs neiedziļināsimies tādās detaļās kā rakstura iezīmju vai gēnu inženierijas analīze. Mēs paraudzīsimies uz cilvēku daudz plašāk. Un tā kas īsti mums ir?

Fiziskais ķermenis

Visupirms krīt acīs tas, ka cilvēkam ir ārējā materiālā forma, kas ieguvusi nosaukumu "fiziskais ķermenis". Turklāt šim ķermenim ir noteiktas pazīmes, kas jauj atšķirt cilvēku no gliemeža, suņa vai pērtiķa. Tā, piemēram, cilvēkam ir divas rokas un divas kājas, viena galva, viņš pārvietojas uz divām kājām (kad nebrauc ar automašīnu) un tā tālāk (kaut gan nesen Indonēzijā uzgāja ģimeni, kuras locekļi pārvietojās tikai četrrāpus). Cilvēkam ir noteikta ādas krāsa, apmatojums, balss un virkne citu specifisku pazīmju.

Tās visas ir ārējās pazīmes, pēc kurām cilvēki, protams, atšķiras cits no cita. Bet ir arī daudz citu atšķirību, kas ir

ne mazāk svarīgas, taču ārēji ne tik pamanāmas. Runa ir par cilvēka psihi, viņa iekšējo pārliecību un no tās izrietošajiem uzvedības stereotipiem. Un šajā ziņā cilvēki cits no cita atšķiras ne mazāk kā ārēji. Taču šīs atšķirības bieži vien ārienē negūst izpausmi, tāpēc ir jāvienojas, kā tās nošķirt. Ar šiem gadījumiem nodarbojas psiholoģijas, filozofijas, reliģiju, ezoterikas un vairāku citu mūsu zinību un ticību sfēru speciālisti.

Tālāk mēs aplūkosim modeli, kurā cilvēks tiek uzskatīts par izpildu orgānu fiziskā ķermeņa veidolā ar vairākiem pārvaldes orgāniem, kuri dažkārt konkurē savā starpā.

Kuri ir tie orgāni (bloki, struktūras), kas pārvalda cilvēka ķermeņa uzvedību? Tos nav grūti konstatēt, ja paanalizē mūsu parasto uzvedību.

Saprāts

Pirmām kārtām tas ir mūsu Saprāts, mūsu racionālā un loģiskā sākotne, galvas smadzeņu kreisās puslodes funkcija. Tagad, kad jūs lasāt šīs rindas, jūs vada Saprāts (vismaz gribētos cerēt, ka tā ir). Tas ir pirmais savdabīgais cilvēka "vadības bloks".

Saprāts savā darbībā balstās uz zināšanām un pieredzi, ko esam uzkrājuši dzīves procesā. Šīs zināšanas un pieredze glabājas savdabīgā "datu krātuvē", un, kad ir nepieciešams, tās tiek izmantotas.

Daļu šīs krātuves sauc par "atmiņu", un tur glabājas tā informācija, kuru mēs esam uzkrājuši dzīves gaitā. Tur atrodas tas, ko mums iedvesuši vecāki, skolotāji, augstskolas pasniedzēji, ko esam ieguvuši no grāmatām, televīzijas pārraidēm, paziņām un tā tālāk. Tur ir arī mūsu pašu pieredze, uzvedības stereotipi, iekšējās nostādnes, idealizācijas un daudz kas cits, proti, tas, kas tā vai citādi izgājis caur mūsu Saprātu un nosūtīts uz iekšējo "noliktavu".

Otrā šīs "krātuves" daļā glabājas tas, ar ko mēs nekad neesam nākuši nekādā saskarē, proti, tas, ko mūsu dzimta vai suga uzskatījusi par labu esam, ģenētiskā informācija un vēl kaut kas vārdos grūti izsakāms. Psihologi to dēvē par "neapzināto (bezapzināto)". Bet arī tas viss ietekmē Saprātu, pieņemot lēmumu.

Tātad "krātuvē" glabājas viss, kas ļauj Saprātam novērtēt no maņu orgāniem nākošo informāciju un pieņemt noteiktus lēmumus.

Uz "atmiņu" mēs attiecināsim to informāciju, kas mūsu "datu krātuvē" nonākusi ar Saprāta starpniecību, proti, informāciju, kas iegūta apzinātu procesu ceļā: mācoties, lasot grāmatas, saskarsmē ar cilvēkiem, paša domāšanas rezultātā.

Taču tas nebūt nav viss, kas atrodas "krātuvē", jo daļa datu nonāk pie mums, apejot to apzināšanas procesu.

Informācijās glabašanas principi

Tā kā ikvienā no mums ir daudz informācijas, bet visu uzreiz atcerēties mēs nevaram, šī informācija tiek izvietota "krātuvē" pēc īpaša algoritma, kas ietver trīs principus.

Pirmais princips: "Pēdējais ienāca pirmais izgāja." Proti, mēs vislabāk atceramies to, ko esam uzzinājuši pavisam nesen. Jaunā informācija "ienāca" pēdējā, un tā viegli "iziet" pēc pirmā pieprasījuma.

Piemērs. Vakar jūs aizgājāt uz kino un šodien bez grūtībām varat pārstāstīt filmas saturu. Pāris dienu laikā pēc tam jūsu "krātuvē" "ienāk" daudz jaunas informācijas, tā "aizvirza" atmiņas par filmu dziļāk "krātuvē", un tagad jums jau ir grūtāk atcerēties kinoteātrī redzēto filmu.

Nākamais, otrais princips, saskaņā ar kuru tiek iegūta informācija no mūsu atmiņas, ir šāds: "Biežāk tiek pieprasīta tuvāk tiek glabāta." Tas nozīmē, ka visvieglāk atcerēties to, kas jums biežāk ir vajadzīgs un ko jūs izmantojat pastāvīgi.

Tā, piemēram, visi skolā ir mācījušies reizināšanas tabulu un angļu valodu. Ja jūsu darbs ir saistīts ar matemātiskiem aprēķiniem, tad jūs reizināšanas tabulu labi atceraties. Bet kā ir ar angļu valodu? Ja tā jums nav vajadzīga, tad viss bloks ar angļu valodas zināšanām tiek "aizstumts" uz kādu atmiņas nostūri un jūs neko neatceraties. Tomēr, ja nokļūstat zemē, kur runā angļu valodā, jūs visai drīz spējat sazināties angliski. Tas notiek tāpēc, ka šīs valodas prasme no atmiņas nostūriem pārvietojas tuvāk izejai, kur jūs to vieglāk varat izmantot.

Protams, tas viss notiks, ja šī valoda patiešām būs vajadzīga un jums nebūs iespējas lūgt tulka palīdzību. Savukārt par vienkāršām lietām var sazināties, ņemot talkā žestus, bet atcerēties valodu nav nekādas vajadzības.

Un pēdējais, trešais informācijas glabāšanas princips skan tā: "Enerģētiski uzlādētu informāciju ir vieglāk atcerēties." Ko tas nozīmē?

Iztēlosimies lielu nolikt avu

Lai izprastu šo principu, iztēlosimies lielu noliktavu ar milzum gariem plauktiem, uz kuriem atrodas visa mūsu informācija, ko kādreiz esam ievadījuši savā atmiņā. Pa kreisi atrodas »

bērnības atmiņas, mazliet uz labo pusi jaunības atmiņas, bet labajā pusē visi pēdējo pāris gadu dati.

Pašā malā, tieši uz pieņemšanas letes, atrodas tas, ko mēs iegaumējām nupat. Atkarībā no jaunas informācijas pieplūduma notiek tās pārvietošanās pa leti dziļāk noliktavā, līdz informācija ieņem savu vietu uz plaukta.

Kāda izskatās pati informācija? Iztēlosimies to balonu veidā. Tie ir dažāda lieluma: vieni kā biljarda bumbiņas, bet citu diametrs sasniedz metru un vairāk.

Kas ir neliels balons? Tā ir kāda ne visai svarīga informācija, kura nokļuvusi pie jums nejauši un kuras iegaumēšanai jūs neesat pielicis nekādus pūliņus.

Piemērs. Pie jums ciemos atbrauc tāli radinieki no citas pilsētas, un jūs uzzināt, ka vienu radinieci sauc par Natāliju. Jūs negrasāties ar viņu vēl kādreiz tikties. Vai jums nākotnē būs vajadzīgs viņas vārds? Drīzāk gan ne. Taču tas jau ir nokļuvis uz ieejas letes un ieņēmis vietu jūsu atmiņā. Šī informācija ir kā ļoti maza un pelēka biljarda bumbiņa.

Bet kopā ar Natāliju ciemos atnākusi viņas brāļameita, kas jums ļoti iepatīkas. Abi uzreiz atrodat kopīgu valodu, jautri smejaties, un šķiroties jūs pārņem patiesas skumjas. Abi apsolāt viens otram, ka uzturēsit sakarus un noteikti vēl tiksities, šķiroties tā vienmēr mēdz teikt. Mei* >

Ienes vārds un tēls arī ir fiksējies atmiņā, taču tas jums izraisīja spēcīgas pozitīvas emocijas, tāpēc balons būs daudz lielāks un zaigos brīnišķīgā saules krāsā. Un, gluži dabiski, meitenes vārdu jūs ļoti ilgi neaizmirsīsit.

Tas ir viens no piemēriem, bet īstenībā tādu ir ļoti daudz. Mēs visu laiku piesārņojam savu atmiņu ar nevajadzīgu informāciju, ar kuru mēs apgādā skolotāji, augstskolu pasniedzēji, televīzijas raidījumi, grāmatas, laikraksti, žurnāli, paziņas un tā tālāk. Šādas informācijas lielāko daļu mēs uzņemam bez jebkādām emocijām-tās ir neskaitāmās pelēkās bumbiņas, kuras ieņēmušas vietu uz mūsu iekšējās krātuves plauktiem un kuras vēlāk nav iespējams atcerēties.

Katrā no mums glabājas viss!!!

Daži eksperimenti parāda, ka mūsu iekšējā "datu krātuvē" saglabājas viss, ko mēs kaut reizi dzīvē esam redzējuši, pat īsti nenoteikuši, kas tas ir, nepievērsuši tam nekādu uzmanību, nekādi to neizcēluši. Taču redzētais tik un tā ir fiksējies un iegūlis mūsu "krātuvē".

Ir kāds plaši pazīstams eksperiments. Psihologi uzaicināja pie sevis kādu mūrnieku un vaicāja šim vīram, ko viņš var pateikt par ķieģeli, ko iemūrēja celtnē pirms piecām dienām pašā pievakarē. Ko var atbildēt strādnieks uz šādu jautājumu? Ir neērti to atkārtot grāmatā.

Pēc tam šis pats mūrnieks, būdams hipnotiskā miega stāvoklī, kad atveras visi atmiņas kanāli, izdzirdis jau reiz uzdoto jautājumu, mierīgi pastāstīja, ka pēdējam tajā dienā iemūrētajam ķieģelim bijis nošķelts kreisais stūris, bet iepriekšējam ķieģelim bijusi plaisa un divi nelieli caurumi. Un tā tālāk.

Izrādās, ka mūrnieka atmiņā fiksējas visu to ķieģeļu tēli, kurus viņš savā mūžā turējis rokās; virpotāja atmiņā visi paša izvirpotie uzgriežņi un bultskrūves; ārsta atmiņā visi pacienti un viņu diagnozes. Bet mēs neko neatceramies! Taču savā "iekšējā noliktavā" glabājam neskaitāmas visa tā drusciņas, kas noticis mūsu acu priekšā visas dzīves ganāmā. Vai varat iztēloties, cik lielai ir jābūt šai mūsu "iekšējai noliktavai"? Un cik sarežģīti tur ir atrast to, ko mēs esam ielikuši, bet emocionāli neiezīmējuši?

Iezīmējiet enerģētiski

Ja esat gluži vienkārši saticis kādu cilvēku, parunājies ar viņu, pēc tam gājis tālāk savu ceļu, informatīvās pēdas (balons, bumbiņa) būs nelielas.

Bet dažkārt šādas tikšanās rezultātā dzimst mīlestība vai draudzība, nodibinās labas biznesa attiecības un šā cilvēka tēls izvēršas par lielu un mirdzošu zelta balonu.

Skaidrs, ka šādu cilvēku jums būs grūti aizmirst, pat ja izšķirsities klusi un mierīgi.

Bet tad, ja abu šķiršanās saistīta ar stresu viņš jūs piekrāpis vai nodevis, atmiņas par šo cilvēku saglabāsies un kā milzīgs melns balons ilgi neatkāpsies nojums, līdz beidzot izzudīs aiz apvāršņa, jaunu notikumu aizēnots. Tieši tā notiek ar aizgājušo mīlestību.

Vai arī pavadīs jūs tik ilgi, kamēr neizņemsit no tā enerģētisko lādiņu, tad tas pārvērtīsies par mazu un gandrīz nemanāmu lodīti. Pie šā trika mēs vēl atgriezīsimies.

Tātad uz mūsu atmiņas plauktiem atrodas dažādi baloni milzīgs daudzums pelēko, to vidū krāsaini, mazliet lielāki, vēl lielāki un pavisam lieli. Cik enerģijas jūs esat ielikuši šīs informācijas vienības radīšanā, tik liels ir balons jūsu "iekšējā noliktavā".

Skaidrs, ka uziet lielu un spožu atmiņu balonu ir daudz vieglāk nekā atrast mazsvarīgas informācijas kriksīti starp miljoniem līdzīgu kriksīšu. Jums nenozīmīga cilvēka vārdu atcerēties nav iespējams tas pazudis starp tikpat mazsvarīgas informācijas neskaitāmajām druskām.

Tā cilvēka vārdu, kuru kā sev nozīmīgu pēc kaut kāda radītāja izceļat, jūs automātiski iezīmējat emocionāli, un pēc šīs zīmes to vēlāk ir viegli atrast jūsu "iekšējā noliktavā".

Lieciet enerģētiskās zīmes

Starp citu, tagad jūs varat secināt, kā mierīgi iegaumēt sev vajadzīgos cilvēkus: uzlieciet uz viņu tēla enerģēt isko (emocionālo) impulsu un viss notiks pats no sevis.

Šo panemienu ieteicams izmantot svešvalodas vardu iegaumēšanai. Ja jūs jauno vārdu atkārtosit klusu, pie sevis, tā enerģētiskais lādiņš būs minimāls. Un šo vārdu būs grūti atsaukt atmiņā. Tāpēc iegaumēšanas labad tas jāatkārto daudzas reizes tādējādi palielināsies attiecīgā vārda enerģētiskais piesātinājums.

Ja jauno vārdu izrunāsit vairākas reizes skaļi, turklāt augstā emocionālajā līmenī, tas viegli ieguls atmiņā.

Arī tad, ja domās izveidosit asociatīvu saikni ar šo vārdu, proti, radīsit papildu zīmes, vārds tiks viegli iegaumēts.

Šādi un līdzīgi paņēmieni, ar kuru palīdzību cilvēki iedala informāciju svarīgajā un mazsvarīgajā, tiek izmantoti dažādās apmācības sistēmās.

Kas to visu vada?

Bet kas ir tas "noliktavas pārzinis", kurš skraida gar plauktiem un izvēlas mums (proti, mūsu Saprātam) nepieciešamo informāciju? Vai arī neizvēlas, jo tā ir ļoti sīka, nobāzta pavisam tālu un viņam gluži vienkārši nav spēka to uzmeklēt starp miljoniem citu mazsvarīgas informācijas vienību?

Šis darbinieks un cilvēka "iekšējās noliktavas" pārzinis ir mūsu Zemapziņa. Tai ir daudz funkciju, šeit mēs aplūkojam tikai vienu no tām nodrošināt Saprātu ar informāciju, kas tam nepieciešama lēmumu pieņemšanai.

Attēlā tas var izskatīties tā, it kā Saprāts vadītu cilvēku, bet ar informāciju no mūsu "datu krātuves" to apgādātu Zemapziņa.

Mūsu atmiņa nav patstāvīgs cilvēka ķermeņa pārvaldīšanas orgāns, tā vienīgi palīdz Saprātam pieņemt lēmumu. Tā, piemēram, cilvēks no rīta tīra zobus, apģērbjas, paēd brokastis. Kāpēc viņš tā rīkojas? Pieņemsim, ka brokastot mūs spiež izsalkuma sajūta, bet kas liek mums tīrīt zobus un apģērbties? Turklāt apģērbties tā, lai apkārtējie cilvēki mūs uztvertu adekvāti, nevis vilkt mugurā ko pagadās. To dara mūsu Saprāts, balstoties uz ziņām, kuras šajā jautājumā saņem no "datu krātuves".

Ari patlaban, kad lasāt šīs rindas, jūsu Saprāts var pieņemt visdažādākos lēmumus. Ja esat lasījuši kaut ko par šo tematu, jūsu atmiņa (jūsu "informācijas krātuve") jau sen ir pateikusi jums priekšā, ka kāds Ivanovs šajā sakarā ir teicis to un to, bet Petrovs vēl kaut ko, un tā t ālāk. Tāpēc jūsu Saprāts var dot ķermenim komandu vai nu lasīt tālāk, vai ķerties pie nākamās nodaļas, vai ieslēgt televizoru. Vai iedzert alu.

Protams, tas ir ļoti vienkāršots un mehānisks cilvēkā notiekošo procesu modelis, bet kālab lai mēs visu sarežģītu jau pašā sākumā? Sapīties vienmēr pagūsim. Bet pagaidām dosimies tālāk.

Instinkti

Pieņemsim, ka, lasot šīs rindas, jūs piepeši sajūtat dūmu smaku. Ko jūs darīsit? Skaidrs, ka interese par cilvēka uzbūvi tūlīt atvirzīsies sāņus, jo ir radusies situācija, kas apdraud jūsu dzīvību. Kas mūsu organismā atbild par izdzīvošanu? Saprāts? Nē, tas darbojas pārāk lēni. Tagad sāk rosīties Instinkti.

Dzīvības saglabāšanas instinkta ietekmē jūs, aizmirsuši par savu interesi saistībā ar šo grāmatu, piecelsities un iesit noskaidrot, kas tie par dūmiem. Instinktu bloks ir pilnībā pārņēmis ķermeņa pārvaldīšanu, un Saprāts vairs nav noteicošais. Vai, ja situācija ir patiešām nopietna, tas vispār netiek izmantots, jo cilvēka rīcību šādā gadījumā nosaka vienīgi instinkts.

Tāpēc var teikt, ka otrs bloks, kas dažkārt vada cilvēka uzvedību, ir Instinktu bloks. Dažiem cilvēkiem tas vispār ir galvenais, Saprāta bloks viņiem darbojas pavisam reti.

Ir arī ļoti racionāli cilvēki, kas neļauj instinktiem valdīt pār sevi. Taču jebkurā gadījumā Instinktu bloks ir pilnvērtīgs cilvēka ķermeņa pārvaldīšanas procesa dalībnieks.

Emocijas

Tagad dosimies tālāk. Pieņemsim, ka brīdī, kad lasāt šos vārdus, pie jums pienāk kāds nozīmīgs cilvēks, arī izlasa šos vārdus un pasaka: "Kā tev nav kauna lasīt šos murgus? Es nebiju domājis, ka esi tāds muļķis!" (variants: "Tu nu gan esi idiots!").

Kā jūs reaģēsit uz šo negaidīto (zemisko, nekaunīgo, augstprātīgo) izlēcienu? Skaidrs, kā: jūs pietvīksit un, visu aizmirsis, izteiksit savam oponentam to, ko šobrīd par viņu domājat. Vai arī skaļi neatbildēsit, bet klusībā, pie sevis, izteiksit viņam visu to pašu.

Kur šajā mirklī atradīsies jūsu Saprāts? Nenosauksim šo vietu, visi to zina. Kas vada jūs (jūsu ķermeni) šādu asu pārdzīvojumu brīdī? Nosauksim to par Emociju bloku. Arī tas ir līdztiesīgs cilvēka ķermeņa pārvaldīšanas procesa dalībnieks un atrodas galvenokārt galvas smadzeņu labajā puslodē.

Dažiem pārlieku emocionāliem cilvēkiem emocijas ir galvenais ķermeņa pārvaldīšanas orgāns. Proti, šie cilvēki vispirms ilgi lamājas vai raud, bet pēc tam sāk domāt.

Vai pat nesāk domāt (Saprāta bloks vispār netiek izmantots), bet no jauna sāk pārdzīvot. Tāpēc var sacīt, ka Emociju bloks ir pilnvērtīgs mūsu ķermeņa pārvaldīšanas komandas dalībnieks.

Dažkārt Instinkti un Emocijas kopīgi, bez Saprāta līdzdalības, vada cilvēka ķermeni un uzvedību. Tipisks piemērs tam ir panika.

Vai šaja konkurējošajā komanda ir vel kads? Skaidrs, ka ir. Mēs jau noskaidrojām vienu tā funkciju.

Zemapziņa

Mūsu ķermeņa pārvaldītāju draudzīgajā komandā ir vēl kāds dalībnieks, kas arī pastāvīgi ietekmē mūsu dzīvi, bet dara to daudz smalkāk nekā trīs iepriekš minētie bloki. Šā dalībnieka vārds ir "Zemapziņa".

Kā mēs jau noskaidrojām, Zemapziņa "skraida" pa "iekšējo noliktavu" pie tajā uzkrātajiem datiem, atnes no turienes un piegādā mūsu Saprātam lēmuma pieņemšanas brīdī nepieciešamo informāciju.

Atbilstoši savas pašas loģikai tā koncentrē mūsu uzmanību uz vieniem faktiem un atstāj bez ievērības citus faktus. Tā, piemēram, ja esat pāris reižu pārdzīvojis stipru stresu, šķiroties no mīļotā cilvēka, rodas izpratne, ka mīlestība tas ir kaut kas slikts, bīstams dzīvībai. Kad tiekaties ar jaunu mīlestības kandidātu, Zemapziņa vērš jūsu uzmanību uz viņa netīrajiem apaviem vai nepatīkamo smaku, vai uz ko citu, tikpat briesmīgu. Tāpēc jūs it kā patstāvīgi pieņemat lēmumu tas nav tas variants, kurš jums vajadzīgs. Nav jūsu otrā pusīte. Ir jāmeklē kas cits.

Un tā Zemapziņa reizi pa reizei panāk, ka jums nav jaunas mīlestības.

Mums ir grūti savā uzvedībā noteikt tos brīžus, kad mūs tieši vada Zemapziņa. Tie mēdz būt, taču ir ļoti īslaicīgi. Tā, piemēram, tas var būt mirklis, kad mēs atrodam sev vajadzīgo risinājumu ar Intuīcijas palīdzību, bet tad pie darba ķeras Saprāts, kas realizē to, ko pateikusi priekšā Zemapziņa.

Vai, piemēram, mums negribas kaut ko darīt un mēs gluži negaidīti saslimstam. Urā! Var ar tīru sirdsapziņu atteikties no tā, ko tik ļoti nevēlamies pasākt! Vai šī saslimšana bija nejauša? Protams, ne, to noorganizēja mūsu Zemapziņa lai mēs nenervozētu. Proti, tā aktīvi ietekmē mūsu

ķermeni un daudzus mūsu dzīves notikumus, taču tas nenotiek acīmredzami. Un tomēr Zemapziņas ietekme ir ļoti liela, tāpēc nākamajā nodaļā mēs šo bloku aplūkosim detalizētāk.

Griba

Ko mēs vēl neesam ņēmuši vērā? Laikam jau savu Gribu. Tieši tā liek ķermenim izpildīt to, ko izlēmis Saprāts. Droši vien Griba un Saprāts ir viena vadības bloka sastāvdaļas, jo allaž funkcionē kopā.

Tā, piemēram, cilvēks var būt ļoti apdomīgs, prātīgs, bet gļēvs. Proti, Saprāts it kā ir, taču nav tā, kas izpildītu saprātīgu lēmumu.

Un otrādi mēdz būt ļoti stipras Gribas cilvēki, kuru attīstības (Saprāta) līmenis ir minimāls. Viņiem Griba ir, bet likt to lietā saprātīgi neizdodas.

Tā ka varam pieņemt: lai gan Griba un Saprāts ir savstarpēji saistīti, tomēr tie ir dažādi vadības bloki.

Vai Saprāts spēj pārvaldīt ķermeni bez Gribas palīdzības? Droši vien ne. Tāpēc pieņemsim, ka Griba ir tā, kas Saprāta idejas dara zināmas ķermenim. Pastāvot šādam funkciju sadalījumam, viss it kā iegūst jēgu.

Ar Gribas piepūli var apspiest emocionālu uzliesmojumu, proti, Griba iedarbojas uz ķermeni paralēli Emocijām, tie ir divi neatkarīgi bloki.

Ar Gribas piepūli var apspiest arī jebkuru Instinktu. Tā, piemēram, nonākuši briesmās, cilvēki reizēm ar Gribas palīdzību apzināti upurē sevi, lai glābtu citus vai lai sasniegtu noteiktu mērķi. Tādējādi tiek apspiests pašsaglabāšanās instinkts.

Ka tas izskatās?

Visus šos, pārspriedumus par cilvēka pārvaldīšanu var attēlot shematiski. Šo shēmu (sk. zīmējumu 40. lpp.) mēs I urpmāk izmantosim, aplūkojot tādu sarežģītu būtni kā cilvēks.

Viss atbilstoši zinātnei

Šī shēma daudzējādā ziņā atbilst zinātnieku konstatētajai cilvēka ķermeņa un smadzeņu uzbūvei.

Tā, piemēram, Instinktu bloka funkcijas mums izpilda smadzenītes. Tieši tās ir atbildīgas par izdzīvošanu, dzimtas turpināšanu, siltuma un aukstuma sajūtu un tā tālāk.

Emociju bloka funkcijas izpilda emocionālās smadzenes jeb mūsu organisma limbiskā sistēma.

Saprāta bloka funkcijas veic galvas smadzeņu kreisā puslode, kas ir saistīta ar runu, domāšanu, informācijas apstrādi, lēmumu pieņemšanu un tā tālāk.

Droši vien ar laiku zinātnieki atklās vēl kaut kādus orgānus, kuri specializējušies uz pārējām mūsu shēmas funkcijām uz Zemapziņu un Gribu.

Protams, mēs pētīsim nevis visus šīs shēmas elementus, bet tikai dažus. Par ķermeni gandrīz visu zina ārsti, lai gan viņi ir pieraduši aplūkot to bez pārējām cilvēka būtības sastāvdaļām. Taču bez pārējiem komponentiem tas ir tikai fizisks ķermenis bez apziņas tā mēdz būt dažu slimību laikā vai nelaimes gadījuma rezultātā. Ķermenis ēd, guļ, kustas, bet saprāta uzdzirkstījumu nav.

Fiziskais ķermenis kļūst par cilvēku tikai tad, ja tam ir saprāts, emocijas, instinkti un daudz kas cits.

Bet kur ir dievišķa sākotne?

Visi šie prātojumi ir interesanti, taču ļoti materiālistiski. Bet kā ir ar ezoteriskajās un dažādās reliģiskajās sistēmās sastopamo apgalvojumu, ka cilvēks tā ir "attīstībā esoša nemirstīga substance, kas nākusi pasaulē daudz nozīmīgāku mērķu dēļ nekā izdzīvošana un vairošanās"? Proti, kur ir palikusi mūsu dievišķā dvēsele (un/vai nemirstīgais gars), kurai ir augstāka misija?

Tā nav pazudusi, tikai mēs neesam izmantojuši šos terminus.

Tā, piemēram, mūsu GRIBU var uzskatīt par mūsu nemirstīgā GARA izpausmi. Par kādu cilvēku mēdz teikt, ka viņš ir garā stiprs cilvēks? Par tādu, kas iet uz savu mērķi par spīti šķēršļiem, pārvarot visas likstas. Mēs šeit nerunāsim par to, kāpēc šādas likstas un kļūmes viņu piemeklējušas, tam pievērsīsimies nākamajās nodaļās. Bet tas, ka tikai stipras gribas (Gribas bloks) un mērķtiecīgu (Saprāta bloks) cilvēku var nosaukt par garā stipru, ir fakts. Tādējādi gara aspektam mēs esam pieskārušies.

Bet kādu cilvēku sauc par lielas dvēseles, sirsnīgu cilvēku? Tādu, kurš vienmēr ir gatavs palīdzēt, ir līdzjūtīgs, spēj iejusties jūsu stāvoklī (proti, parādīt, ka jūsu vietā viņš justos tāpat). Tātad emocionālu, labestīgu, atklātu.

Un otrādi par cilvēku bez dvēseles parasti sauc tādu, kam raksturīgs egoisms, kas ir cietsirdīgs, neatsaucīgs…

Tā ka jēdziens "dvēsele" daudzējādā ziņā saskaras ar jēdzienu "emocionalitāte", proti, attiecas uz Emociju bloku. Bet šāds bloks mūsu modelī ir.

Turpmāk mēs vairākkārt atgriezīsimies pie šā modeļa un cilvēka "dievišķās" kvalitātes aplūkosim saistībā ar to. Bet, ja modelī kaut kā trūkst, mums ir visas tiesības to pievienot.

Ar to mēs beidzam savus vispārīgos pārspriedumus par tādu savādu parādību kā cilvēks un tagad izdarīsim

kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.   Nav kaut kādas vispārinātās būtnes ar nosaukumu "cilvēks". Ir milzīgi daudz ārēji līdzīgu būtņu, kuras radikāli atšķiras cita no citas iekšējā satura ziņā.

2.   Tā ka cilvēki iekšēji ir ļoti atšķirīgi, nav iespējams radīt vienu un visiem pieņemamu reliģiju, apmācības sistēmu, politisko sistēmu un daudz ko citu.

.?. Cilvēks nav tikai materials objekts, viņš ir daudz sarežģltaka būtne ar milzīgu nerealizētu iekšējo potenciālu.

4.   Pavisam vienkāršotā veidā cilvēku var iztēloties kā modeli, kurā fizisko Ķermeni vada Saprāts, Instinkti un Emocijas.

5.   Saprāts vada Ķermeni ar Gribas palīdzību. Pieņemot lēmumus, Saprāts balstās uz informāciju, ko viņam piegādā Zemapziņa.

6.   Šis modelis nav pretrunā ar tradicionālo kristietības modeli, kurā cilvēks ir Ķermeņa, Dvēseles un Gara trīsvienība.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.   Pamēģiniet noteikt, kāds cilvēks esat jūs. Atsauciet atmiņā sev raksturīgo uzvedību un aptuveni novērtējiet sava Saprāta, Emociju un Instinktu savstarpējo attiecību. Proti, to, kādu daļu laika (nomodā) jūs rīkojaties šo bloku ietekmē.

2.   Paanalizējiet, kā jums noris lēmumu pieņemšanas process, sastopoties ar kaut ko jaunu. Cilvēks vienmēr cenšas atsaukt atmiņā kaut ko līdzīgu un tikai tad nomierinās. Kamēr objekts nav identificēts ar kaut ko pazīstamu, lielākā daļa cilvēku izjūt nemieru vai diskomfortu. Un kā ir ar jums?

3.    Paanalizējiet, kādas jūtas jūs pārņēma, lasot šo nodaļu. Kas pārsvarā pārvaldīja jūsu ķermeni?

Uzvedības piemēri

Saprāts : uzmanīga lasīšana, tieksme pieņemt vai noraidīt visas nodaļā paustās idejas vai daļu no tām. Em ocijas: dusmas, sajūsma, vilšanās (kad beidzot kaut kas būs jadara, pietiek pļāpāt!!!) utt. I nstin kts: pastāvīga atgriešanās pie domām par bērniem vai tuviem cilvēkiem, bailes par nākotni u.tml.

4.    Centieties atcerēties, kā uzvedas daži jums tuvi cilvēki. Kuri bloki visbiežāk nosaka viņu uzvedību? Vai viņu iekšējās vadības mehānismi sakrīt ar jūsējiem? Kāda jums šķiet viņu uzvedība: pieņemama vai nepieņemama? Kuri bloki galvenokārt vada jūs? Vai jums kādreiz ir izdevies panākt, lai tos vada Saprāts?

3. nodaļa Zemapziņa: draugs vai ienaidnieks?

Mēs esam papuasi, kuriem Dievs iedevis superdatoru.

Uti tagad gaida, kad viņi iemācīsies ar to rīkoties.

Dod Dievs Viņam pacietību…

Iepriekšējā nodaļā mēs noskaidrojām, ka cilvēka rīcības vadīšanā piedalās tāds bloks kā Zemapziņa.

Šajā un nākamajās nodaļās to aplūkosim sīkāk. Mēs centīsimies izprast, kāds ir šis bloks, par ko atbild un kā to var ietekmēt.

Cilvēka vadīšanas modelī, kuru piedāvājām iepriekšējā nodaļā, mēs novietojām Zemapziņu starp nosacīto Datu krātuvi un Saprātu. Proti, mēs atvēlējām Zemapziņai tādu kā vidutāja, starpnieka lomu. Saņēmis Saprāta pieprasījumu, tas tūlīt steidzas uz "noliktavu" un atnes mums vajadzīgo informāciju. Vai neatnes, ja attiecīgās informācijas tur nav vai tā atrodas pārāk tālu no ieejas, proti, ir aizmirsta. Lai gan patiesībā neko aizmirst nav iespējams. Zemapziņa gluži vienkārši izvēlas neatrast

pieprasīto informāciju. Acīmredzot tāpēc, ka mēs nepietiekami nopietni esam pavēstījuši savu nodomu to saņemt.

Efektu vieglāk iztēloties, ja ziņas mūsu "krātuvē" atradīsies nevis uz horizontāli izvietotiem plauktiem, bet gan tiks liktas cita citai virsū lielas piramīdas veida kaudzē. Ja jūsu iepriekšējām domām vai iespaidiem būs uzgāzti milzīgi jaunas informācijas slāņi, Zemapziņai, lai atrastu jums vajadzīgos datus, būs krietni vien jāpasvīst, proti, jāizlieto daudz dzīvības spēka. Bet Zemapziņa to vien dara kā taupa mums šo spēku. Tāpēc bez speciāla norādījuma tā īpaši nenopūlēsies, lai atcerētos to, ko jūs jau sen un pamatīgi esat aizmirsuši, proti, sakrāvuši šai informācijai virsū milzīgu daudzumu jaunu datu.

Noskaidrosim funkcijas

Zemapziņas funkcijas droši vien ir krietni plašākas un neaprobežojas ar kalpošanu "par izsūtāmo zēnu" Saprātam. Lai gan, no otras puses, dažas gudras sievas sekmīgi vada vīrus, radīdamas saviem dzīvesbiedriem ilūziju, ka viņi paši pieņem svarīgus lēmumus. Īstenībā šīs sievas pasaka vīriem priekšā vajadzīgo izvēli, neizceļot savu lomu šajā lietā. Kakls, kā mēdz teikt, norāda, kur jāskatās galvai. Un kas tai jāredz.

Šķiet, ka ar Zemapziņu notiek gluži tapat.

Tāpēc sāksim pamazām noskaidrot, ko tad īsti dara mūsu gudrā Zemapziņa.

Pirmā funkcija —materiālu sagādāšana

objekta vai situācijas identificēšanai

Bet kas ir identificēšana? Tā ir atpazīšana.

Pieņemsim, ka jūs kaut ko ieraudzījāt: cilvēku, spilgtu gaismas uzliesmojumu, kadru no filmas vai pūtīti uz vaiga. Jūs paliekat mierīgs, jo zināt, ka tas ir cilvēks, zibens, filma vai pūtīte. Bet kā jūs to zināt?

Parasts cilvēks atbildēs vienkārši: "Kā? Zinu, un viss." Un būs pārliecināts, ka tā tam arī jābūt.

Īstenībā viss nebūt nav tik vienkārši. Iedomājieties, ka jūs, būdams mazs bērns, nokļuvāt džungļos un kopš tā laika vienmēr esat dzīvojis kopā ar zvēriem. Kārtējais Mauglis. Un piepeši jūs ieraugāt būtni, kuru nekad neesat redzējis. Tai ir divas rokas, divas kājas, galva tāpat kā jums. Taču jūs nezināt, kas ir šī būtne. Bērnībā jums neviens nav pateicis, ka tas ir cilvēks. Un tāpēc jūs esat neziņā, jūsu "datu krātuvē" nav tādas būtnes, proti, cilvēka tēla. Un jūs nezināt, kā uz viņu reaģēt: bēgt, uzbrukt vai mēģināt iedraudzēties.

Vai tā varētu būt? Principā acīmredzot varētu.

Tātad, ja bērnībā jums nav mācīts, ka šādu objektu sauc "cilvēks", tad tā atpazīšana nenotiks. Jūsu Zemapziņa paskraidīs pa savu zināšanu apcirkņiem un Saprātam neko neatnesīs. Vai arī atnesīs kāda līdzīga dzīvnieka tēlu. Un jūs šo sev nepazīstamo objektu raksturosit šādi: "Plikgalvis pērtiķis uz divām kājām. Acīmredzot slims

Tātad jebkura objekta vai situācijas pareizai identificēšanai ir nepieciešams, lai šis objekts vai attiecīgā situācija jūsu dzīvē kādreiz jau būtu bijusi un informācija par to būtu saglabājusies jūsu "datu krātuvē".

Tieši tāpēc mūsu atmiņa ir tik ietilpīga un saglabā visu informāciju par to, kas jebkad ir noticis mūsu dzīvē, lai pēc tam, kad atgadīsies kaut kas līdzīgs, mēs varētu šo situāciju atpazīt, identificēt un nomierināties. Būtībā pieņemt lēmumu, ko darīsim: bēgsim, sitīsim vai noskūpstīsim.

Pašu atpazīšanu acīmredzot veic Saprāts, bet ar šīs procedūras īstenošanai nepieciešamo informāciju to nodrošina tieši Zemapziņa.

Turklāt attiecībā uz reti sastopamiem objektiem tā var apgādāt Saprātu ar vairākiem līdzīgiem tēliem. Tā, piemēram, ja sastopat cilvēku, ar kuru sen neesat ticies, jūs droši vien vairs neatceraties viņa vārdu. Zemapziņa tūlīt pat jums piegādās vairāku līdzīgu jūsu agrāko paziņu tēlus, un jūs jau apzināti pārcilāsit viņu vārdus:"Viktors? Nē, viņam bija gaišāki mati. Aleksandrs? Nē, viņš mēdza aktīvi žestikulēt. Juris? It kā viņš, tikai augumā tāds mazāks." Un tā tālāk.

Kopumā Zemapziņa savu darbu ir padarījusi piegādājusi jums no pagātnes dažus tēlus, kas pēc vairākiem kritērijiem sakrīt ar to, kuru jūs tagad cenšaties atpazīt. Bet galīgo izvēli izdara Saprāts.

Ja mēs bieži satiekamies ar kādu objektu (piemēram, ar tuviem cilvēkiem), tad viņa tēls atrodas pie pašas "krātuves" ieejas, tāpēc atpazīšana notiek faktiski acumirklī.

Ja ar objektu satiekamies reti, tā atpazīšana var prasīt vairāk laika, jo līdzīgi tēli jāatrod tālākos atmiņas apcirkņos.

Ja precīzi atpazīt nav izdevies, mēs tik un tā izvēlamies kaut ko līdzīgu un nomierināmies tajā nozīmē, ka neturpinām tērēt enerģiju, lai dzenātu Zemapziņu pa tālākajiem savas atmiņas nostūriem nolūkā atrast precīzu analogu.

Mēs pastāvīgi izmantojam šo paņēmienu, lai velti netērētu dzīvības spēku.

Tā, piemēram, jūs ieejat pārtikas veikalā un ieraugāt plauktā kādu jaunu produktu, teiksim, sieriņu. Jūs paņemat to, izlasāt etiķeti un tūlīt pat sākat apsvērt, kam šis produkts var būt līdzīgs garšas ziņā (protams, no tiem produktiem, kurus jūs jau esat pircis). Tiklīdz jūs jaunajam produktam "piekarat birku", tā liktenis ir izlemts. Ja atmiņā atausa kas slikts, jūs šo produktu noliekat atpakaļ, bet, ja kas labs, paņemat, lai nogaršotu. Lēmums tiek pieņemts atpazīšanas procedūras rezultātā, pamatojoties uz informāciju, kas glabājas mūsu "krātuvē".

Tagad padomāsim: vai šī Zemapziņas funkcija ir noderīga vai ari tā nodara kādu ļaunumu mūsu dzīvē?

Šķiet, ka ne. Ta ir neitrālā, noderīga, palīdz mums saglabāt dzīvības spēku un netērēt enerģiju, pastāvīgi pieņemot lēmumus.

Protams, tādā gadījumā, ja Zemapziņa piegādās mums pieprasīto informāciju un nemēģinās pati atlasīt, ko dot un ko paturēt "noliktavā".

Pie šā jautājuma mums acīmredzot nāksies vēl atgriezties.

Otrā funkcija —personiskās pieredzes

uzkrāšanas rezultātā izveidojušos nostādņu

izpilde

Par šo funkciju mēs jau runājām. Atkārtosim to pašu piemēru.

Jaunībā jūs aiz muļķības iemīlējāties, un iemīļotais (vai iemīļotā) jūs smagi piekrāpa. Jūs ilgi bijāt stipra stresa stāvoklī un tikai ar lielām pūlēm izkļuvāt no tā.

Jūs atguvāties un vēlreiz iemīlējāties. Gluži dabiski, ka mīlestība kārtējo reizi jums atņēma saprātu Kāpēc? Lasiet par to grāmatā "Kā rīkoties, kad viss nav tā, kā gribetos"[l, 4J) un izredzētais atkal izdarīja (jūsuprāt, protams) kaut ko nepieļaujamu. Jūs atkal nonācāt dziļā stresā. Tā mēdz būt, daudzi par to ir pārliecinājušies.

Pēc tam jūs vēlreiz pieļāvāt to pašu kļūdu, atkal stress un smaga cīņa, lai pārvarētu to.

Gluži dabiski, ka pēc katras šādas vilšanās jūs ļoti emocionāli apņēmāties: "Lai es vēlreiz kādā iemīlētos? Nemūžam!!!"

Šī ļoti enerģiskā apņemšanās nonāca uz jūsu iekšējās "krātuves" plauktiem kā kārtējais balons, tikai nu jau ļoti liels un sarkanā taisnprātīgu dusmu krāsā starojošs. Turklāt dusmu enerģija šo balonu bija uzlādējusi vairākkārt ikreiz, kad jūs nonācāt stresa varā.

Nu jau Zemapziņa saprot, ka jums tā ir ļoti nozīmīga, citādi jūs neieguldītu tajā tik daudz enerģijas. Un šo jūsu nostādni sāk respektēt, proti, "glābt" jūs no kārtējā stresa. Jūs sev pasūtījāt, ka vairs nevēlaties iemīlēties, tātad ir kaut kā jānodrošina šis process. Bet kā? Ļoti vienkārši -jāpanāk, lai jūsu Saprāts vairs nesadomātu zaudēt kontroli pār situāciju un neieslīgtu kārtējā eiforijā.

Kas tālab darāms? Jāpastiprina jūsu "iekšējais kritiķi s"(Saprāta bloks), pastāvīgi jādod tam barība, lai panāktu, ka jūs kārtējo reizi neiemīlaties un nenonākat stresā.

Tas ir izdarāms pavisam vienkārši jūsu uzmanība nemitīgi jākoncentrē uz potenciālā iemīļotā cilvēka trūkumiem. Bet mīlestība, kā zināms, ir process, kurā attiecīgais subjekts jūsmīgi un nekritiski koncentrējas uz iemīļotā cilvēka labajām īpašībām un pilnīgi ignorē viņa trūkumus! [121.

Taču mums viss ir otrādi: pastāvīga koncentrēšanās uz trūkumiem un ļoti kritiska attieksme pret labajām īpašībām. Kāda gan te var būt mīlestība? Un pret ko???

Lai kaklu nomazgā, pirms sāk uzmākties pieklājīgām meitenēm!

Tātad Zemapziņa ir izpildījusi jūsu doto nostādni, kuru formulējāt neveiksmīgas personiskās pieredzes rezultātā: "Vairs nekādas mīlestības! No tās ir tikai nepatikšanas!" Un, kamēr šo nostādni jūs no Zemapziņas neizņemsit un nenomainīsit to ar kaut ko pieklājīgāku, jums ar mīlestību būs tikai sarežģījumi. Bet tas jau ir nākamo nodaļu temats.

Zemapziņa nepiegādā visu informāciju

Tūlīt pat pateiksim, ka esam atklājuši situāciju, kad Zemapziņa piegādā mums no "krātuves" ne jau to, ko esam pieprasījuši, bet gan to, ko tā uzskata par vajadzīgu mums sniegt. Turklāt Zemapziņa šo lēmumu pieņem ne jau pilnīgi patstāvīgi, bet gan izpildot mūsu doto komandu (nostādni)!!!

Tūlīt rodas arī jautājums: kāpēc mēs runājam par to, ka Zemapziņa piegādās informāciju par mūsu neveiksmīgo pielūdzēju no "krātuves"? Tai taču jānonāk Saprātā no mūsu maņu orgāniem!

Vispirms visu —uz noliktavu!

Šeit, šķiet, būtu vietā šāds pieņēmums. Tā kā mēs jau agrāk noskaidrojām, ka absolūti visa informācija no mūsu maņu orgāniem nonāk mūsu "iekšējā noliktavā", tad jādomā, ka pie paša Saprāta tā nokļūst nevis taisnā ceļā, bet gan no mūsu "iekšējās noliktavas" vēl gluži svaiga, tikko pierakstīta.

Var minēt daudzus faktus, kas apstiprina šo versiju. Tā, piemēram, ikviens nojums noteikti ir piedzīvojis šādu situāciju: jūs meklējāt kādu pazudušu lietu un it kā "neredzējāt" to. Bet vēlāk, kad domās vērsāties pēc palīdzības pie mājas gara vai nodevāties kādiem citiem darbiem, piepeši šo lietu "ieraudzījāt".

Kā kaut kas tāds var notikt? Viss kļūst viegli izskaidrojams, ja informācija nonāk mūsu Saprātā tikai no "noliktavas" un to kaut kādu iemeslu dēļ ir filtrējusi mūsu Zemapziņa. Tad tā nolēmusi filtrēšanu pārtraukt un mēs pēkšņi atrodam pazaudēto mantu.

Šo procesu var atainot, zīmējumā parādot, kā gaismas plūsma no ārējā objekta cilvēka acs zīlītē tiek pārvērsta informatīvos signālos, kas tūlīt pat tiek noraidīti uz mūsu "datu krātuvi". Bet Zemapziņa šīs ziņas no turienes paņem un nodod Saprātam.

Ja Saprāts ir ļoti aizņemts (cilvēks par kaut ko saspringti domā), tas jaunos signālus neievēro. Tomēr "iekšējā noliktavā" tie tik un tā nonāk. No turienes tos var izdabūt ar hipnozes tipa speciālo tehniku palīdzību (atsauciet atmiņā eksperimentu ar mūrnieku).

Jūs droši vien esat piedzīvojuši situācijas, kad galva bija ļoti aizņemta ar kāda jautājuma risināšanu, jūs bijāt iegrimuši domās un nedzirdējāt ārējos signālus. Pie jums varēja vērsties citi cilvēki, bet jūs viņus gluži vienkārši nedzirdējāt! Tas lika viņiem justies aizvainotiem vai uzskatīt, ka jūs viņus ignorējat. Lai gan jūs par šiem cilvēkiem tobrīd nedomājāt, jūsu Saprāts bija aizņemts ar kādas idejas "sagremošanu" un nevarēja reaģēt uz ārējo signālu. "Pietrūka operatīvās atmiņas," teiktu datorspeciālisti.

Var neredzēt to, ko negribas redzēt. Un otrādi

Vai mums var kaut kādā ziņā noderēt pieņēmums par Zemapziņas spēju filtrēt informāciju un izsniegt to pa daļām?

Laikam gan var, ja mēs iemācīsimies ievadīt savā Zemapziņā tādas nostādnes, kas ieslēgs savdabīgus "filtrus", un mēs pārstāsim "redzēt" to, ko mums negribas redzēt.

Tā, piemēram, vīram nepatīk redzēt sievu staigājam ar ruļļiem matos, tie sagrauj paša iztēlē radīto viņas dievišķo tēlu. Vai tad dievietes staigā ar ruļļiem matos?

Lai ilgāk saglabātu mīļotās tēlu skaistu, vīrs dod sev nostādni: "Es neredzu ruļļus sievas matos!" Un viss sieva allaž ir skaista ar vai bez matu ruļļiem. Vai tad tā ir slikta iespēja saglabāt viņa sajūsmu ilgus gadus?

Jāatzīst, ka daži dzīvesgudri vīri un tādas pašas sievas jau prot ieslēgt šādus "filtrus", lai neredzētu to, kas viņiem nepatīk. Taču viņi to iemācījušies darīt nejauši vai intuitīvi. Bet mēs gribam padarīt to par apzinātu un vadāmu procesu.

Attiecībā uz jau aplūkoto piemēru par meiteni, kura meklē mīlestību, bet kuras Zemapziņā ievadīta nostādne "Es negribu nevienā iemīlēties!", veidojas cits filtrs. Šis filtrs ielaidīs Saprātā tikai to informāciju, kura sekmēs attiecīgās nostādnes izpildīšanu. Proti, informāciju par potenciālā izredzētā trūkumiem. Savukārt informācija par viņa labajām īpašībām tiks nošķirta un Saprātā nenonāks.

Iznāk, ka Zemapziņa var gan dot, gan nedot Saprātam kādu informāciju. Tā darīs, ko mēs tai liksim. Sava viedokļa Zemapziņai nav. Tā savā ziņā ir Saprātu apkalpojošais personāls. Taču ļoti kvalificēts.

Bet ar Saprātu gan cilvēku lielākajai daļai ir problēmas. Viņi paši nezina, kādas nostādnes tam devuši. Tāpēc savā dzīvē mokās un meklē kādu, kas viņiem ko ieteiktu un izlabotu, jo Zemapziņa precīzi izpilda viņu vairāk nekā dīvainos iekšējos rīkojumus.

Mēs esam papuasi, kuriem Dievs iedevis superdatoru. Un tagad gaida, kad viņi iemācīsies ar to rīkoties. Dod Dievs Viņam pacietību…

Visi šie pārspriedumi kārtējo reizi apstiprina: mēs paši savā iekšējā informatīvajā fondā ("datu krātuvē") esam ievadījuši kādu nostādni, Zemapziņa to uztver kā komandu, kas jāizpilda.

Tas viss attiecas uz nostādnēm, kas radušās personiskās pieredzes rezultātā. Bet kā ir ar citām?

Vēl viena funkcija — visu "krātuvē" esošo

nostādņu izpilde

Mēs tikko aplūkojām Zemapziņas otro funkciju, kuras uzdevums ir izpildīt tās nostādnes, kuras dzīves procesā esam radījuši paši.

Bet kā ir ar citām nostādnēm?

Ar tām, kuras mums jaunībā iepotējuši vecāki.

Vai tām, kuras esam izveidojuši paši, kamēr bijām mātes klēpī vai gulējām šūpulī.

Vai tām, kuras pārņēmām no savu vecāku uzvedības un tagad truli atkārtojam, tādējādi apliecinot tautas gudrību, ka "ābols no ābeles tālu nekrīt".

Vai tām, kuras esam saklausījušies no vecākiem un citiem cilvēkiem, ko cienām, un lētticīgi nolēmuši, ka mūsu dzīvē tieši tā visam arī jābūt.

Vai tām, kuras daudzkārt esam dzirdējuši vai redzējuši televīzijas raidījumos, un galu galā nosprieduši, ka jārīkojas tieši tā.

Un tā tālāk.

Droši vien šīs nostādnes nav ne labākas, ne sliktākas par tām, kuras esam ieguvuši personiskās pieredzes rezultātā.

Šīs nostādnes ir, un Zemapziņa bez kavēšanās piegādā tās, kad Saprātam jāpieņem kārtējais lēmums.

Pieņemsim, ka jums ir piedāvāts jauns amats ar nedaudz lielāku atalgojumu. Jūs domājat, kā rīkoties. Kas šajā laikā notiek?

Zemapziņa tūdaļ "steidzas" uz jūsu "iekšējo noliktavu" un atnes jums to, ko iepotējuši vecāki: "Esi tads kā visi, necenties izcelties. Apmierinies ar to, kas ir." Bet jums piedāvā tieši "izcelties". Arī vairāk naudas gribas saņemt. Ko lai dara?

Ja Saprāts nav pārāk attīstīts, cilvēks apmierinās ar gatavo lēmumu. Šādi cilvēki atsakās no jauna darba piedāvājumiem, pat nepadomājuši, kāpēc to dara. Pareizāk sakot, pēc lēmuma pieņemšanas viņi tūlīt pat atradīs tūkstošiem vispārliecinošāko argumentu, kāpēc nevar pieņemt piedāvājumu. Zemapziņa piegādās no "iekšējās noliktavas" neskaitāmus pierādījumus tam, ka viņiem šis piedāvājums nu nekādi neder.

Taču patiesībā pieņemtā lēmuma pamatā bija iedvestā un izpildei pieņemtā neapzinātā ierobežojošā nostādne "necenties izcelties".

Kolēģim, kurš tūlīt piekrīt piedāvājumam ieņemt jauno amatu, šādas nostādnes nav. Viņš var pat nezināt, ka, šādi rīkojoties, "cenšas izcelties", jo viņu šis jautājums ne mazākajā mērā nesatrauc. Bērnībā vecāki šim cilvēkam nav iedzinuši galvā domu, ka jābūt tādam, kādi ir visi, tāpēc viņš šajā ziņā ir pilnīgi mierīgs.

Protams, cilvēks var atteikties no jauna darba piedāvājuma arī citu iemeslu dēļ. Kaut vai tāpēc, ka ir pieradis visu pārdomāt un lēmumus pieņemt apzināti. Iespējams, ka arī viņam bērnībā vecāki ir teikuši, ka labāk ir "būt tādam kā visi". Tomēr viņš nesteidzas pieņemt lēmumu, balstoties uz šādu ieteikumu. Viņš apsver visus priekšlikuma plusus un mīnusus un tikai tad pieņem apzinātu lēmumu. Iespējams, tas atbildīs "iekšējā noliktavā" esošajai nostādnei. Bet var būt pilnīgi citāds, taču vienmēr apzināts, saprātīgs un pamatots.

Šādu cilvēku ir ļoti maz.

Tāpēc var teikt, ka Zemapziņas otrā funkcija ir precīzi izpildīt tās nostādnes, kuras cilvēks saņēmis no āra vai izveidojis pats savas dzīves gaitā. Turklāt izpilde ir precīza, neizvērtējot sekas, pat ja tās varētu situāciju pasliktināt vai izraisīt cilvēka bojāeju.

Tātad Zemapziņa neizvērtē pieņemtā lēmuma sekas to dara Saprāts. Zemapziņa tikai apgādā Saprātu ar gataviem lēmumiem nostādnēm un dara to acīmredzot tāpēc, lai lieki netērētu dzīvības spēku.

Ja Saprāts izpilda savas funkcijas, proti, racionāli izvērtē galvā ienākušo gatavo lēmumu sekas, tad viss būs kārtībā.

Diemžēl ļoti daudziem cilvēkiem Saprāts ir neattīstīts, tāpēc viņi savu lēmumu pamatā liek gatavus šablonus (nostādnes).

Uzmanību! Saprāts tas nav intelekts, kam raksturīgas plašas, izmantošanai viegli pieejamas zināšanas. Saprāts ir mehānisms, kas racionāli, loģiski izvērtē situāciju un pamato no daudziem iespējamiem lēmumiem labākā lēmuma izvēli.

Treša funkcija —aizsardzība pret stresu

Tagad dosimies tālāk.

Atsauciet atmiņā bērnības gadus, piemēram, to, ka jums ļoti negribas iet uz skolu, ka jums uznācis riebums pret to. Taču jūs nezināt, kā izvairīties no skolas apmeklēšanas. Ja gluži vienkārši neiesit, būs sankcijas. Ir jābūt kādam pamatojumam neiešanai uz skolu. Bet kur to nemt?

Jūs pārdzīvojat, jo nesaprotat, kā atrisināt šādu situāciju. Jūsu prāts (Saprāts) izskata problēmas risinājuma variantus un neko neatrod. Jūs krītat izmisumā. Tas ir stress.

Un tad notiek brīnums piepeši parādās klepus un saceļas temperatūra. Viss! Nu jums ir iemesls neiet uz skolu! Jūs liekaties gultā un sākat ar savu bēdīgo izskatu terorizēt vecākus. Protams, viņus pārņem vainas apziņa ("Nenosargājām bērnul"), tā ka nu var droši pieprasīt kādu dāvanu vai garšīgu ievārījumu.

Vai bērnībā esat kaut ko tādu izmantojuši? Varbūt šo paņēmienu lietojat arī tagad, kad gribat izvairīties no sarežģītas situācijas? Rodas problēma, jūs nezināt, kā to atrisināt, un gluži negaidīti palīgā nāk organisms. Tas piepeši saslimst, un nepieciešamība atrast problēmas risinājumu atkrīt pati no sevis.

Kā atnāk šī negaidītā slimība? Klepus, temperatūra un citi simptomi, kas pēc tam paši no sevis pāriet?

Kas to varētu noorganizēt?

Saprāts? Nē, tas bija apmulsis, nerazdams loģiski pamatotu izeju.

Emocijas? Bet izmisums vai apjukums taču nespēj ietekmēt temperatūru.

Instinkti? Situācija it kā neprasīja to iejaukšanos.

Laikam jau tā bija mūsu Zemapziņa, kas kārtējo reizi atsteidzās palīgā. Ko tā izdarīja?

Tā deva imūnsistēmai komandu mazliet atslābināties, un rezultātā organismā krasi aktivizējās iekaisuma procesi. Mikrobi un citas nejaukas būtnes pastāvīgi uzturas mūsu organismā, tikai nevar izpaust sevi, jo tās uzmana mūsu imūnsistēma. Kad tā atkāpjas, mikrobiem sākas prieki.

Nobremzējusi imūnsistēmu, Zemapziņa izrāva mūs no stresa un paglāba no pārlieka spēku patēriņa, meklējot izeju no situācijas.

Tātad varam secināt, ka Zemapziņas trešā funkcija ir ietekmēt cilvēka ķermeni tā, lai pasargātu mūs no pārmērīgiem pārdzīvojumiem, stresa. Šķiet, tāpēc, lai taupītu mūsu dzīvības spēku.

Pieņemsim, ka esam apmulsuši, nespējam rast izeju no situācijas. Vai uzdevums tiek atrisināts, ja mēs saslimstam? Ja tiek, tad uz priekšu! Mēs saslimstam, un vienam lokālam uzdevumam risinājums ir rasts. Grāmatā "Veselība ir galvā, nevis aptiekā"[61 ir aplūkotas daudzas līdzīgas situācijas, kad mēs saslimstam un līdz arto iegūstam kaut kādus grūti apzināmus labumus.

Bet tas, ka reizēm vienlaikus rodas daudzas citas problēmas, Zemapziņu neuztrauc. Tā nav Saprāts, uz priekšu neraugās. Radīsies nākamā problēma (piemēram: kā izveseļoties?), tad atkal vērsieties pie Zemapziņas, tā palīdzēs. Protams, kā varēs. Un, kā rāda pieredze, ne vienmēr veiksmīgi no mūsu, tas ir, saprātīgā viedokļa.

Toties ir labi, ka ar Zemapziņu var parunāties un tai bez aplinkiem pajautāt, kāpēc tā apveltīja mūs ar slimību. Ja Zemapziņa bija ar jūsu saslimšanu saistīta un jums izdosies nodibināt kontaktu, atbildi katrā ziņā saņemsit.

Par šo tehniku, kuru izmantojot varam sazināties ar savu Zemapziņu par veselības jautājumiem, mēs parunāsim nākamajā nodaļā.

Ceturtāfunkcija —intuīcija un citi brīnumi

Pastāv tāds jēdziens intuīcija. Ko tas nozīmē?

Ir daudz visdažādāko intuīcijas definīciju, taču kopumā tās var reducēt uz vienu.

Jūs par kaut ko saspringti domājat, uz kaut ko koncentrējaties, meklējat atbildi uz kādu jautājumu. Un pēkšņi bauks! Meklētā ideja ir atrasta!

Šis fenomens ieguvis nosaukumu "atskārsme'jeb "insaits". īpaši bieži to piedzīvo zinātnieki, izgudrotāji, konstruktori vai biznesmeņi. Vēl, protams, arī dzejnieki, mākslinieki un mūziķi, proti, tie cilvēki, kuri meklē idejas un tad tās iemieso konkrētos mākslas darbos vai savā daiļradē.

Fizioloģiskajā līmenī tā ir galvas smadzeņu labās puslodes funkcija.

Tajā līmenī, kurā mēs aplūkojam cilvēka uzbūvi, tā ir Zemapziņas funkcija.

Proti, intuīcija ir process, kuram raksturīgs tas, ka vienā mirklī neracionālā, neloģiskā vai nepamatotā ceļā tiek saņemts jūsu uzdevuma risinājums.

Intuīcija sniedz vienīgi informāciju

Intuīcijas īpatnība ir tāda, ka tā ļauj saņemt vienīgi informāciju, kas visbiežāk ir acumirklīgs galīgā rezultāta pilnīgs redzējums tehniskas idejas, tēla, mūzikas vai kādā citā veidolā.

Tā nav Notikumu veidošana, kas var aizvest pie cita cilvēka vai materiāla objekta parādīšanās [1, 4|.

Tas ir tīri informatīvs kanāls.

To var izmantot. Šādu prasmi ikviens var apgūt intuīcijas attīstīšanas treniņos, piemēram, centrā "Saprātīgais ceļš" (sk. www.sviyash.ru ). Intuīcijas attīstīšanas programma ir viens no pamattreniņiem. Nekādas mistikas tur nav, nodarbībās tiek attīstītas mūsu organisma apslēptās iespējas, tas ir, galvas smadzeņu labās puslodes iespējas.

Ir arī speciāla treniņprogramma biznesa intuīcijas attīstīšanai (sk. www.sviyash.ru ).

Biznesa intuīcija

Daudzi cilvēki ir intuitīvi atklājuši sevī intuitīvo kanālu vajadzīgās informācijas saņemšanai un sekmīgi izmanto to, lai sarežģītās situācijās iegūtu gatavas atbildes, arī tādas, kuras attiecas uz darbu vai biznesu.

Var, protams, paļauties uz analītiķa, tas ir, mūsu Saprāta iespējām. Tomēr ļoti bieži gadās tā, ka pamatota (racionāli pamatota) lēmuma pieņemšanai gluži vienkārši nepietiek informācijas. Taču izvēle ir jāizdara. Kā rīkoties?

Amerikas Savienotajās Valstīs pirms kādiem trīsdesmit gadiem tika veikts speciāls pētījums. Lielu uzņēmumu augstākajiem vadītājiem tika uzdots jautājums: kā viņi pieņem savus lēmumus, kuri sekmē uzņēmuma panākumus?

Un VISI sniedza vienu un to pašu atbildi, kas skanēja apmēram tā: "Kad man jāpieņem lēmums, bet visi speciālistu sagatavotie ieteikumi ir vai nu pretrunīgi vai nedod pietiekamu pamatojumu viennozīmīgam lēmumam, es gluži vienkārši aizveru acis un ieklausos sevi. Tiklīdz man ienāk prātā kāds risinājums, es pieņemu tieši to. Es nekad nevienam nepaskaidroju, kāpēc esmu pieņēmis tieši šo lēmumu, nevis kādu citu. Lielākoties intuīcija mani nepievil, tāpēc mani uzskata par laimes lutekli. Taču es vienīgi šad tad ieklausos sevi. Tikai, lūdzu, neminiet manu vārdu."

Droši vien visi pārējie cilvēki, kas gūst panākumus, arī tā vai citādi prot izmantot šo kanālu vajadzīgās informācijas saņemšanai. Kāds to panāk meditējot, cits atslābinoties, relaksējoties, vēl kāds nonākot transa stāvoklī, bet cits ļoti koncentrējoties uz meklēto risinājumu, un tā tālāk. Intuīcijas attīstīšanas un izmantošanas veidu ir daudz, un mēs par tiem vēl parunāsim nākamajās nodaļās.

Tagad atzīmēsim, ka arī šo funkciju mums acīmredzot nodrošina Zemapziņa. Mūsu modelī nav neviena cita, kas varētu ar to nodarboties.

Kur Zemapziņa ņem mums vajadzīgo risinājumu? Kā tā var zināt, kādu līgumu ir vērts parakstīt, kādu gleznu darināt vai kāda izskatās vislabākā automobiļa konstrukcija? Vai tiešām tas viss glabājas mūsu Zemapziņā?

Protams, ne. Mūsu "iekšējā noliktavā" glabājas tikai tas, ko mēs kaut kad esam redzējuši, dzirdējuši, sajutuši vai savā dzīves gaitā apjautuši. Taču tad, kad jāpieņem sarežģīti pārvaldes lēmumi, mūsu iepriekšējā pieredze un mūsu vecāku pieredze palīdzēt nevar. Vajadzīgs kaut kas cits.

Un Zemapziņa pa intuīcijas kanālu sniedz mums šādus lēmumus, kas acīmredzot nākuši no āra.

Kur gan tas viss glabājas?

Skaidrs, ka uzreiz rodas jautājums: no kurienes? Kur ir tas brīnumainais avots, kurā glabājas zinības par visu? Kur, piemēram, var pasmelties informāciju par to, kāds būs vērtspapīru kurss pēc mēneša? Vai par mūžīgā dzinēja konstrukciju? Vai par tādas ierīces uzbūvi, ar kuru dzelzi var pārvērst zeltā (zinātniski izsakoties, aukstās sintēzes kodolreaktoru)? Gribētos nokļūt tur uz pāris stundām un iegūt kādu brīnumainu informāciju. Tad dzīve uzreiz iemirdzētos spožās krāsās.

Atbilde mūs tikai sarūgtina: neviens nezina, kur tieši atrodas šis visu zināšanu avots. Ir tikai daudzas ezoteriskas versijas par šo tematu.

Dažās mistiskajās teorijās šis visu zināšanu lauks tiek saukts par Pasaules informatīvo lauku. Hinduismā tas ir "Ākāša", kur glabājas informācija par visiem pagātnes, tagadnes un nākotnes notikumiem visos tās iespējamos variantos ("Ākāšas hronikas"). No šiem nākotnes variantiem mēs izraugāmies vienu, parasti ne vislabāko variantu.

Protams, gluži dabiski rodas jautājums: kā vienlaikus var pastāvēt daudzi viena un tā paša notikuma varianti?

Ļoti vienkāršu atbildi uz šo jautājumu var atrast Nīla Volša grāmatā "Sarunas ar Dievu".

Gandrīz visi mēs kādreiz esam aizrāvušies ar datorspēlēm, kurās notiek šaušana, skriešana, braukšana un tā tālāk. Spēlējot mēs nemitīgi izvēlamies iet taisni, pagriezties pa labi vai pa kreisi… Beidzot spēle ir galā, un mēs tās laikā esam gājuši tikai pa vienu sevis izraudzīto ceļu. Taču vienlaikus ar šo ceļu spēles programmā iekļauti ari daudzi citi, kurus mēs neizmantojām, bet kuri, iespējams, būtu aizveduši mūs līdz uzvarai. Taču mēs par tiem nezinājām un gājām tā, kā nu iznāca.

Tāpat ir mūsu dzīvē. Mēs traucamies pa to, nedomādami, kāpēc izdarām to vai citu izvēli. Kāpēc domāt, ja Zemapziņa acumirklī sniedz mums gatavu atbildi? Ne jau labāko, bet to, kuru mēs paši kādreiz esam pieņēmuši kā pareizo. Jo tā darīja vecāki. Jo tā lika darīt pašu pieredze, un tā tālāk.

Bet kā būtu, ja ieietu Ākāšā un izraudzītos tur vislabāko variantu? Tas nav tik vienkārši. Tādu nostādni mums neviens nav devis, tāpēc tās nav mūsu gatavo nostādņu "noliktavā". Un nav jau arī laika to darīt, ir jāskrien uz priekšu! Pēc naudas, pēc vīriešiem vai sievietēm, pēc mīlestības, seksa, bērniem, automobiļiem un citiem vilinājumiem. Šādas nostādnes ir mums visiem, un mēs tās steidzamies īstenot.

Tad nu kā vai ir pieejams šis vispārējais zināšanu avots par visu? īr vai nav?

Mēs jau teicām, ka daudzi cilvēki visai veiksmīgi pasmeļas no tā sev vajadzīgo informāciju ar intuīcijas palīdzību. Ne vienmēr, turklāt ļoti šaurā diapazonā, tomēr tas notiek.

Faktiski visi cilvēki dažkārt saņem no tā kādas zinas.

Parasti tie ir šādi tādi sīkumi par laikapstākļiem nākamajā dienā vai apjauta, ka nākamnedēļ atbrauks ciemos sievasmāte.

Bet sportloto izlozes numurus nevienam, šķiet, iegūt neizdodas.

Un tomēr vai ir kāds daudzmaz skaidrs modelis, kas parāda vajadzīgās biznesa informācijas saņemšanas procesu?

Mēs pieslēdzamies Spēka polam

Tāds modelis ir, un tas aprakstīts grāmatās LI, 41. Šā modeļa būtība ir tā, ka ikvienu cilvēku kūrē kaut kādi Neizpaustās pasaules iemītnieki. Tās ir nevis atsevišķas būtības, bet gan domājošas enerģētiskās (bez materiālā ķermeņa) substances, kolektīvi domājoši enerģētiskie lauki.

Dažās teorijās tos dēvē par egregoriem, klasiskie psihologi par kolektīvo bezapzināto (neapzināto). Mēs sauksim par Spēka poliem.

Spēka poli kūrē noteiktas cilvēku darbības sfēras. Proti, ir Spēka poli, kas kūrē ekonomistus, poligrāfiķus, skolotājus, dzērājus, mīlētājus un tā tālāk pēc jebkura saraksta. Cilvēki atdod tiem savu vēlmju domenerģiju un apmaiņā pret to saņem informatīvo un organizatorisko (! par to vēlāk) atbalstu.

Spēka poli palīdz cilvēkiem, kuri tiem ir uzticīgi, proti, cilvēkiem, kuri atdod savai darbībai milzums spēka. Palīdz viņiem sasniegt mērķus tajā sfērā, kuru tie pārrauga.

Kā bezmiesīga enerģētiskā būtība var palīdzēt no rupjas matērijas veidotam cilvēkam? Tikai vienā veidā piespēlējot viņam (vai citiem cilvēkiem, no kuriem ir atkarīga viņa uzdevumu atrisināšana) vajadzīgās domas lēmumus pa intuīcijas kanālu.

Mēs vēl ne reizi vien atgriezīsimies pie šā modeļa par to, kā tiek saņemta vajadzīgā informācija no Spēka poliem.

Skaidrs, ka Saprāts nevar tiešā ceļā saņemt informāciju no Spēka poliem, jo tas ir aizņemts ar kārtējās, no Zemapziņas pienākošās informācijas apstrādi.

Emocijas un Instinkti arī ar to nav saistīti. Paliek vienīgi Zemapziņa protams, tā cilvēka modeļa ietvaros, kuru piedāvājam mēs.

Tāpēc varam pieņemt, ka Zemapziņas nākamā funkcija ir pēc cilvēka pieprasījuma organizēt informatīvo kanālu ar attiecīgo Spēka polu un saņemt no tā nepieciešamo informāciju.

Un tūlīt kļūst saskatāma nākamā funkcija.

Gaišredzība un citi parapsiholoģiskiefenomeni

Kā zināms, ir cilvēki, kuriem piemīt ne tikai intuīcija, bet arī dažas paranormālas (proti, par parasta, "normāla" cilvēka iespējām pārākas) spējas. Viņi var nolasīt informāciju par cita cilvēka pagātni un nākotni, uzzināt, kur viņš atrodas, ar kādām kaitēm sirgst un tā tālāk.

Televīzija kādu laiku demonstrēja šovu, kurā ar paranormālām spējām apveltīti cilvēki izpildīja dažādus uzdevumus. Bet viņu galvenais eksperts pirmajā posmā bija Ūrijs Hellers viens no izcilākajiem ekstrasensiem visā pasaulē.

Jāatzīmē, ka šo brīnumdaru spējas var iedalīt divās lielās grupās.

Pirmā grupa ekstrasensorās spējas. Ekstrasenss ir superjutīgs cilvēks, proti, tas, kuram piemīt paaugstināts jutīgums kādā mūsu dzīves sfērā.

Tā, piemēram, parfimērijas ražotnēs ir cilvēki, kuri izkopuši ļoti spēcīgu ožu un spēj atšķirt milzīgu daudzumu smaržu, tas ļauj viņiem radīt jaunas smaržas vai pārbaudīt gatavās produkcijas kvalitāti. Faktiski viņi ir ekstrasensi, taču lielākoties tiek saukti citādi, humānāk.

Par ekstrasensiem parasti uzskata cilvēkus, kuri spēj nolasīt ļoti vājus informatīvi enerģētiskos laukus, proti, tos, kuri, pateicoties savam paaugstinātajam jutīgumam, spēj noteikt slimos orgānus cilvēka ķermenī, jo slima orgāna temperatūra un smarža vienmēr šai ziņā atšķiras no veselā orgāna, tikai mēs to nesajūtam.

Ekstrasensi spēj nolasīt informāciju no fotogrāfijas viņiem vienmēr ir smalkmateriāla saikne ar attēlu. Ja iemācās sajust šo saikni, var noteikt, vai cilvēks ir dzīvs, kā viņš jūtas un aptuveni kur atrodas.

Daži ekstrasensi spēj ielūkoties pagātnē mēs visi savā "iekšējā noliktavā" glabājam informāciju par pagātnes notikumiem, īpaši par ļoti emocionāliem, un to var nolasīt. Un tā tālāk.

Tātad ekstrasensi spēj nolasīt informāciju no kāda reāla tās nesēja no cilvēka, fotoattēla vai cita nesēja.

Šīs spējas var attīstīt, ja vien papūlas. Tas nebūt nav sarežģīti.

Otra grupa paranormālas spējas iegūt informāciju, kad nav materiāla tās nesēja, proti, spēja redzēt vai zināt to, kas reāli nekad nav noticis.

Lai cik savādi tas būtu, cilvēku, kuriem piemīt šādas spējas, ir krietni vairāk.

Tie ir mākslinieki, kas tēlus savām gleznām saņem, ieslīguši transā. Klasisks piemērs ir Salvadors Dalī.

Tie ir mūziķi, kuri, būdami transa stāvoklī, dzird mūziku; viņiem atliek vienīgi pierakstīt to.

Tie ir dzejnieki, pie kuriem ekstāzes brīžos atnāk (no kurienes?) vārsmas.

Tie ir kontaktieri, kuri pieraksta daudzus sējumus ar Augstāko Spēku Vēstījumiem. Viņi paši to visu izdomāt nespētu. Klasika ir Nīla Volša "Sarunas ar Dievu" un daudzi citi līdzīgi izdevumi.

Tie ir biznesmeņi, kuri nolasa pareizos lēmumus attiecībā uz tiem notikumiem, kas vēl tikai būs. Pareizāk sakot, viņi nevis nolasa pilnīgu informāciju par sava biznesa attīstības iespējamiem variantiem, bet uzreiz saņem galaproduktu: jāparaksta šis līgums, jo tad sekas būs labas. Un nevajag parakstīt otru līgumu, jo tad sekas būs sliktas. Tā taču ir tipiska ielūkošanās nākotnē!

Tātad var konstatēt, ka dažiem labiem biznesmeniem arī piemīt paranormālas spējas ieskatīties nākotnes notikumos.

Lai gan mierīgāk un vienkāršāk būtu pievērsties Notikumu veidošanai, proti, pavēstīt Spēka poliem, ko jūs vēlaties panākt. Ja visu izdara pareizi, izvirzīto mērķu sasniegšanas ticamība daudzkārt palielinās. To māca Notikumu veidošanas metodika fl, 41.

Bet pagaidām atgriezīsimies pie paranormālajām parādībām.

Ko dara Zemapziņa?

Vai Zemapziņa piedalās ekstrasensa darbā (pirmā paranormālo parādību grupa)? Visticamāk, ka ne. Vai, precīzāk sakot, piedalās sajūtu atpazīšanas stadijā, proti, piegādā Saprātam informāciju no maņu orgāniem (no "iekšējās noliktavas", ja atceraties).

Zemapziņa no šīs "noliktavas" atnes arī līdzīgu sajūtu komplektus, kas tur nokļuvuši agrāk ekstrasensa apmācības stadijā, proti, komplektus, kas atbilst tai vai citai slimībai.

Saprātam atliek vien salīdzināt šos komplektus un konstatēt, kuri ir paši līdzīgākie. Viss diagnoze ir noteikta.

Tāpēc pirmās grupas ekstrasensiem pilnīgi pietiek ar ļoti attīstītiem maņu orgāniem (sensoriem), kas ir izvietoti pa visu mūsu ķermeni, un pareizi jāapstrādā no tiem saņemtā informācijā. Bet ta, ja atceraties, ir Saprata funkcija. Zemapziņa šeit izpilda savu pirmo funkciju.

Savukārt otrā paranormālo spēju grupa pilnībā balstās uz Zemapziņas spēju ielūkoties kaut kādos mums nezināmos "Ākāšas hroniku" informatīvajos slāņos un atnest no turienes visdažādākās ziņas.

Var iztēloties, ka "Ākāšas hronikas" ir kaut kas līdzīgs interneta tīklam, tikai triljoniem reižu sarežģītāks.

Tāpēc varam atzīmēt, ka Zemapziņas ceturtā funkcija ir organizēt informatīvo mijiedarbību ar Pasaules informatīvo lauku un saņemt no tā vajadzīgo informāciju.

Atšķirt to, vai esat saņēmuši atbildi no Spēka poliem vai arī jums izdevies iekļūt tieši Pasaules informatīvajā laukā, diezin vai ir iespējams. Bet vai mums nav vienalga, no kā esam saņēmuši vajadzīgo atbildi?

Tomēr dažus reliģisko vai mistisko teoriju piekritējus šāda nostāja var neapmierināt. Viņiem ir ļoti svarīgi zināt, no kurienes tika saņemta lūgtā palīdzība. Taču tas ir pavisam cits temats, kuru mēs šeit neaplūkosim.

Tagad mēs vienīgi konstatējam, ka jebkura cilvēka Zemapziņai ir iespēja nodibināt saikni ar to, ko psiholoģijas klasiķi kautrīgi dēvē par "kolektīvo bezapzināto", bet kas parastajiem cilvēkiem ir Dievs vai Sargeņģelis, un saņemt pilnīgi konkrētu un noderīgu informāciju!

Proti, Zemapziņa spēj "sadzirdēt" informāciju no Neizpaustās pasaules un pēc tam nogādāt to mūsu Saprātam tā, lai Saprāts saprastu, ko saņem. Tas līdzinās pirmajai funkcijai arī tad Zemapziņa skraida pēc informācijas, taču tikai uz vietējo "noliktavu", proti, "datu krātuvi".

Bet, kontaktējoties ar Neizpausto pasauli, Zemapziņa kaut kādā veidā uztver šīs pasaules iemītnieku signālus vai arī iekļūst "Pasaules bibliotēkā" ( "Ākāšas hronikās") un pārtulko no turienes atnestās ziņas mums saprotamā valodā, vai arī ieiet vēl kādos informācijas laukos, par kuriem mēs parunāsim vēlāk.

Tas kaut kādā ziņā atgādina tulkotāja darbu, tikai ir jātulko no mums nezināmas valodas, kurā pierakstīta informācija vai kurā sazinās Neizpaustās pasaules būtības.

Pastāv pieņēmums, ka tā ir tēlu valoda.

Vispār jāteic, ka mūsu Zemapziņas kvalifikācija ir ļoti augsta. Tā gan tulko, gan steidzīgi dodas uz "noliktavu" turklāt tieši uz īsto vietu, gan īsteno nostādnes, gan paveic daudz ko citu.

Var teikt, ka Zemapziņa ir ideāls izpildītājs. Un pats lielākais prieks tai būs, ja mēs (tas ir, mūsu Saprāts) to sadzirdēsim.

Vai var atrast vēl kādu Zemapziņas funkciju?

Lai to izdarītu, atgriezīsimies pie 2. nodaļā iekļautā cilvēka uzbūves pēdējā attēla.

Tajā "datu krātuve" izcelta kā atsevišķs bloks.

Ka izturēties pret "datu krātuvi"?

Saskaņā ar šo attēlu Zemapziņa ir dzīva un aktīvi funkcionējoša mūsu psihes sastāvdaļa. Tā faktiski ir dzīva un domājoša būtne, kas ļoti centīgi izpilda jau minētās funkcijas. Vismaz tā izskatās mūsu cilvēka uzbūves modeļa ietvaros.

No otras puses, psiholoģijā pieņemts uzskatīt, ka Zemapziņa ir tā vieta, uz kurieni cilvēki nogrūž savas bailes un nepatīkamās atmiņas, lai tās viņus vairs nemocītu.

Tātad tradicionālā psiholoģija uzskata Zemapziņu par vietu, kur var kaut ko nogrūst, lai aizmirstu. Tā līdzinās vecu un nevajadzīgu mantu noliktavai, vai ne?

Laikam gan šāds Zemapziņas modelis mūs neapmierinās. Iespējams, ka tas ir labs psihoterapijai, jo ir vienalga, kā tiks saukta vieta, kur mēs uzglabājam savas bailes. Bet, lai virzītos uz priekšu, šo modeli vajadzētu mainīt. Jo vairāk tāpēc, ka neirolingvistiskajā programmēšanā Zemapziņu uzskata par patstāvīgu domājošu būtni (psihes sastāvdaļu), ar kuru var parunāt un pat par kaut ko vienoties. Šis Zemapziņas modelis mums ir daudz tuvāks.

Taču tad iznāk, ka Zemapziņa vienlaikus ir gan dzīva būtne, gan noliktava, turklāt visai liela.

Bet tā nemēdz būt. Noliktava un noliktavas pārzinis vienā personā tas ir kaut kas nesaprotams. īpaši tad, ja ņem vērā, ka šis pats "noliktavas pārzinis" reizē ir gan tulks, gan kontaktieris sakaros ar Neizpausto pasauli, gan paša noliktavā esošo programmu izpildītājs.

Sanāk par daudz.

Tāpēc mēs pieņemsim, ka Zemapziņai ir divas daļas pasīvā un aktīvā daļa.

Zemapziņas aktīvā daļa tā faktiski ir mūsu psihes patstāvīgā un aktīvā daļa, kas izpilda daudzas funkcijas.

Mūsu psihes kā biodatora modeli tas ir galvenais procesors, kas spēj vienlaikus risināt daudzus uzdevumus.

Mūsu ķermenis ir periferas ierīces, kas izpilda galvenā procesora komandas.

Zemapziņas pasīvā daļa tā ir mūsu "datu krātuve". Ja iztēlojamies, ka mūsu organismu pārvalda ļoti pilnīgs biodators, tad Zemapziņas pasīvā daļa ir šā datora operatīvā un ilglaicīgā atmiņa.

Tā ir liela un sarežģīta noliktava, kurā glabājas viss, ko cilvēks apzināti vai neapzināti tur sagrūdis savas dzīves gados. Un arī tas, ko viņa nemirstīgā dvēsele atnesusi no iepriekšējām dzīvēm. Un arī tas, ko viņš saņēmis gēnu atminas veidā no saviem vecākiem. Un ari tas, ko viņš saņēmis, būdams noteiktas dzimtas, valsts un visas cilvēces pārstāvis.

Šķiet, ir vērts palūkoties, kādas nodaļas ir šajā "krātuvē".

Noliktava visam

Pirmā un pati lielākā mūsu krātuves "nodaļa" ir noliktava visam tam, ko mūsu maņu orgāni redzējuši, dzirdējuši, sajutuši un par ko jel kad domājuši. Tas viss automātiski tiek nogādāts uz šo noliktavu un glabājas "katram gadījumam". Ja nu pēkšņi noder?

Šķiet, zinātnieku vārdi par to, ka mēs reāli izmantojam vien 8-10 procentus savas atmiņas, atbilst-patiesībai, jo viņi runā tikai par to informāciju, kuru mēs atceramies. Vai pat neatceramies pašu informāciju, taču atceramies to, ka kādreiz esam ko tādu mācījušies. Nu, piemēram, ko jūs tagad atceraties no skolā mācītā trigonometrijas, organiskās ķīmijas kursa vai seno laiku vēstures? Protams, ja esat beidzis izglītoties pirms vairāk nekā desmit gadiem. Pat ja tiktu spīdzināts, jūs droši vien nespētu atsaukt atmiņā vairāk par 20 procentiem no kādreiz mācītā. Viss pārējais ir neatgriezeniski zaudēts, aizmirsts.

Bet mēs jau zinām, ka nekas nav aizmirsts, viss ir vietā un veido 80-90 procentus mūsu atmiņas resursu, tikai mums nav pieejamas šīs ziņas, tāpēc rodas iespaids, ka šī atmiņas daļa netiek izmantota. Taču īstenībā Zemapziņa neuzskata par vajadzīgu ķerties klāt šīm ziņām, jo tas prasīs neattaisnojami lielus enerģētiskos tēriņus vai arī tā izmainīs mūsu dzīvi, ka mēs vairs nekad netiksim vaļā no stresa. Pamēģiniet iztēloties sev dzīvi, kurā jūs visu atceraties. Cik šausmīga tā būs!

Tātad kaut kādu humānu apsvērumu dēļ pieeja pilnīgi visai informācijai ir slēgta. Bērniņi vēl nav izauguši tiktāl, lai viņiem būtu pieejams savs superdators.

Mūsu visam paredzētās "iekšējās noliktavas" funkcionēšanas principus mēs aplūkojām iepriekšējā nodaļā. Kā atceraties, tie ir vienkārši:

•  pēdējais iegāja pirmais iznāca;

•  kas visbiežāk tiek pieprasīts, tas vistuvāk tiek turēts;

•  enerģētiski uzlādētai informācijai var vieglāk un ātrāk piekļūt nekā neuzlādētai informācijai.

Šo "noliktavu" mēs parasti saucam par atmiņu.

Lai gan patiesībā tā glabā daudz vairāk, jo parasti uz

atminu mēs attiecinām to, ko esam sevī ielikuši vairāk vai mazāk apzināti, tātad to, ko esam mācījušies, lasījuši, dzirdējuši, izjutuši. Un vēl to, ko kādreiz esam centušies saprast. Tātad "noliktavā" nonācis viss, kas ir gājis caur mūsu Saprātu.

Taču atcerēsimies piemēru par mūrnieku. Tas liecina, ka "noliktavā" glabājas daudz vairāk ziņu. Tur ir arī tās ziņas, kuras tajā nokļuvušas ar mūsu maņu orgānu starpniecību, apejot Saprātu, kas tobrīd bija nodarbināts ar kaut kādām domām, bet acis redzēja, rokas juta, deguns saoda… Tas viss "neapstrādātā" veidā devās taisnā ceļā uz "iekšējo noliktavu", apejot Saprātu. Tāpēc mēs pat necenšamies atcerēties to, ar ko it kā nekad neesam sastapušies. Vai arī esam sastapušies, bet nedomājām par to, nepievērsām tam uzmanību.

Starp citu, par uzmanību. Mūsu uzmanība tā ir sava veida enerģētiskā zīme uz datiem. Šī zīme ļauj tos saskatīt starp milzīgu daudzumu neitrālās informācijas (nelielas lodītes uz "krātuves" plauktiem), kas saņemta no maņu orgāniem. Pievērsuši kaut kam uzmanību, mēs automātiski piesātinām šo informāciju ar savu iekšējo enerģiju un padarām to nozīmīgāku. Jo vairāk mēs par kaut ko domājam, jo vēlāk to ir vieglāk atcerēties šī lodīte izcelsies sev līdzīgo vidū.

Atmiņas attīstīšanas mnemoniskie paņēmieni balstās tieši uz šo īpatnību, kas raksturīga datu glabāšanai mūsu "iekšējā noliktavā". Kad mēs datus, ko vēlamies iegaumēt, apzināti ar kaut ko asociējam, tie saņem papildu enerģētisko lādiņu un kļūst atšķirīgi starp daudziem citiem datiem.

No tā izriet, ka emocionāli (proti, enerģētiski) iekrāsotu informāciju varēs ātrāk un vieglāk atcerēties (uzmeklēt "iekšējā noliktavā") nekā informāciju bez šāda emocionālā iekrāsojuma.

Mēs neiedziļināsimies jautājumā par to, kā ir organizēta informācijas uzglabāšana mūsu "iekšējā noliktavā", tas ir zinātnieku, filozofu vai kibernētiku zinā. Mēs esam šo datu izmantotāji, tāpēc mums pietiks ar to, ka zināsim: visa informācija tiek pastāvīgi glabāta. Un ka acīmredzot, ja ir vēlme, pie tās var ātri tikt.

Gatavo lēmumu nodaļa

Nākamajā mūsu "datu krātuves" nodaļā tiek glabāti gatavie lēmumi visiem dzīves gadījumiem. Tās ir idejas, nostādnes, pārliecības, paražas, programmas, ieradumi, stereotipi, kurus cilvēks var izmantot, pieņemot lēmumus. Nosauksim to par Gatavo lēmumu nodaļu.

Skaidrs, ka šīs direktīvas nosaka visu cilvēka rīcību, ja viņš neieslēdz savu Saprātu. Pareizāk sakot, Saprātu cilvēks tik un tā izmanto, taču tas paliek snaudošā režīmā. Rodas jautājums un Zemapziņa veikli piegādā gatavu lēmumu, bet Saprāts to pieņem kā savu un vienīgo iespējamo.

Šis mehānisms ir ļoti labs, tas ļauj nedomāt par katru savu kustību un rīcību. Ja mēs nemitīgi visu apdomātu, tad diezin vai varētu tik ātri attīstīties. Notiktu tas, kas visiem zināmajā anekdotē notika ar simtkāji, kuram pajautāja, kā viņam izdodas vadīt tik daudzu kāju kustības. Simtkājis iegrima domās un vairs nespēja paspert ne soli.

Taču, kā parasti, šādam lēmumu pieņemšanas mehānismam ir ne tikai plusi, bet atrodas arī kāds mīnuss. Un šoreiz mīnuss ir tas, ka dažkārt gatavie lēmumi ir pretrunā ar cilvēka apzinātajiem centieniem.

Tā, piemēram, jūs gribat, lai jums būtu vairāk naudas, bet Gatavo lēmumu nodaļā attiecībā uz naudu valda nostādne: "Nauda ir netīra lieta, nauda samaitā cilvēkus." Savulaik to proponēja jūsu vecāki, vēlēdami jums labu. Tā rezultātā situācijās, kurās varētu kaut kā ietekmēt savus ienākumus, jūs vadāties pēc nostādnes, kas neļauj jums kļūt "netīram" un "samaitāties".

Kā tas tiek īstenots, mēs jau zinām. Pamatojoties uz šādu nostādni, Zemapziņa ieslēdz filtru, kas neļauj jums saredzēt iespējas nopelnīt kaut vai mazliet vairāk! Visi redz, bet jūs ne. Tas nedaudz atgādina situāciju, kad pazaudēto lietu sākumā neredz, taču vēlāk pēkšņi atrod.

Ar tikko pārrunāto nostādni ir vēl sliktāk. Ja tā atrodas Gatavo lēmumu nodaļā, jūs nekad nevarēsit ieraudzīt, kur var nopelnīt vairāk naudas. Pareizāk sakot, kaut ko jau redzēsit, bet tas būs ļoti šaurs iespēju spektrs vienīgi tā darba ietvaros, kuru jūs jau darāt. Nekādas citas iespējas jūsu iekšējais filtrs cauri nelaidīs.

Vai šo situāciju var mainīt? Protams, var. Ir jānovāc iekšējais filtrs, kas neļauj jums saņemt informāciju par iespējām nopelnīt vairāk naudas. Taču šo filtru rada jūsu nostādne, ka nauda ir netīra lieta. Tiklīdz jūs Gatavo lēmumu nodaļā aizstāsit šo nostādni ar kaut ko pozitīvāku attieksmē pret naudu, filtrs tūlīt pat izzudīs.

Kā to izdarīt? Par to runāsim nākamajās nodaļās. Kas vēl var glabāties mūsu "datu krātuvē"?

Apslēpto programmu nodaļa

Savos pārspriedumos mēs pieļaujam, ka cilvēka dvēsele ir nemirstīga un ienāk šajā pasaulē dažādos ķermeņos, lai attīstītos un apzinātu savas bezgalīgās iespējas (iemācītos lietot savu superdatoru).

Dabiski, ka, pārejot no ķermeņa uz ķermeni, mūsu dvēsele dažus datus paķer sev līdzi.

Sīkāk šie jautājumi aplūkoti grāmatā "Projekts Cilvēks" L10J, šeit mēs gluži vienkārši uzskaitīsim to, ko dvēsele var atnest sev līdzi no iepriekšējām dzīvēm.

Dažādu transa un meditatīvo prakšu laikā gūtā pieredze liecina, ka tā var būt informācija par ļoti emocionāliem notikumiem iepriekšējās dzīvēs (parasti tie ir saistīti ar nāvi). Šajā dzīvē tas var izpausties dažāda veida fobijās, kurām nav nekāda pamatojuma. Tās var būt bailes no augstuma, ūdens, noslēgtām telpām, čūskām un tā tālāk. Turklāt nekas tāds, kas varētu izraisīt šādas bailes, cilvēka dzīvē nav atgadījies.

Vai no šīm fobijām var atbrīvoties? Var un atkal ar to pašu paņēmienu: no Apslēpto programmu nodaļas aizvācot informāciju par attiecīgo notikumu un aizstājot to ar pozitīvāku informāciju.

Kas vēl var tur būt? Acīmredzot informācija, kas no vecākiem saņemta ģenētiski, proti, ar DNS-RNS mehānisma starpniecību. Tā var būt informācija par paradumiem, interesēm, vaļaspriekiem, reakcijām, ķermeņa fizisko uzbūvi, ārējo izskatu un daudz ko citu (piemēram, par slimībām, kas no vecākiem pāriet uz bērniem, utt.).

Šī informācija kā gatavas nostādnes glabājas Apslēpto programmu nodaļā, un Zemapziņa to izmanto mūsu ķermeņa uzbūvē un izstrādājot mūsu uzvedības modeli. Gandrīz visu to arī var mainīt, tikai ir jāapzina šīs apslēptās programmas. Un jārod pieeja Apslēpto programmu nodaļai, bet tas nebūt nav vienkārši izdarāms.

Turpat acīmredzot glabājas arī mūsu novecošanas procesa programmas. Kas tad ir novecošana? Tas ir mūsu ķermeņa raksturlielumu mainīšanās process kārtējās ķermeņa šūnu reprodukcijas laikā. Un tas notiek ik pēc trim četriem mēnešiem.

Ja mēs izmainīsim šo informāciju, tad, šķiet, varēsim palēnināt novecošanas procesu. To dara mediķi, ievadot mūsu ķermenī dažādus informācijas nesējus par jaunību un veselību. Tāpēc viņi tik ļoti uzsver placentas un cilmes šūnu izmantošanu tie ir ārējie šā informatīvā signāla nesēji. Diemžēl šādas ārējās informācijas pietiek vien neilgam laikam, tāpēc to nākas periodiski atjaunot.

Bet, ja sākotnējo nostādni uz novecošanu Apslēpto programmu nodaļā nomainītu, tad acīmredzot šo procesu varētu pilnībā apturēt.

Kas vēl tur varētu būt?

Droši vien informācija (nostādnes) par cilvēka piederību pie noteiktas rases, dzimuma, dzimtas.

Apslēptā informācija par cilvēka panākumu zonu. Šo zonu nosaka tada metodika ka socionika. Ja cilvēks ir atradis attiecīgo informāciju un veido savu dzīvi, kā arī rīkojas atbilstoši tai, viņam būs vieglāk sasniegt savus mērķus, dzīvot priecīgi, saglabājot savu iekšējo harmoniju.

Apslēptā informācija par cilvēka arhetipu, proti, viņa piederību pie kādas lielas cilvēku grupas, kurai ir kopējas kvalitātes un raksturīga uzvedība.

Tā, piemēram, "amazones" arhetips norāda uz to, ka sieviete ir enerģiska, droša par sevi, aktīvi aizsargā savu teritoriju, necieš, ka tiek apdraudētas viņas intereses.

Savukārt "pelnrušķītes" arhetips norāda uz gluži citādu sieviešu tipu uz vājām, par sevi nedrošām būtnēm, kuras jūtas kā kādu cilvēku vai ļaunu spēku upuri, kuras nekad neuzņemas atbildību, bez ierunām pacieš jebkādu izturēšanos pret sevi.

Un tā tālāk.

Kas ir arhetips mūsu variantā? Tas ir gatavu, personības uzvedības tipu noteicošu nostādņu komplekss. Vai savu arhetipu var izmainīt? Protams, var, ja izmaina kaut dažas no šīm iekšējām nostādnēm. Tomēr tas nav vienkārši izdarāms, jo mēs paši šīs nostādnes neapzināmies un neviens mums tās nav devis. Attiecīgās nostādnes mūsu dvēsele ir atnesusi no iepriekšējām dzīvēm, un mums ir visai grūti kaut ko tajās mainīt! Lai gan teorētiski tas ir iespējams.

Acīmredzot Apslēpto programmu nodaļā ir vēl kaut kas, cilvēka dzīles taču ir neizsmeļamas.

Tomēr par dažiem cilvēkiem to nevar teikt.

Operatīva nodaļa

Un vēl tur ir, šķiet, kaut kas līdzīgs Operatīvās informācijas nodaļai, kur pastāvīgi ienāk ziņas no maņu orgāniem un mūsu kārtējās domas. Mediķi šo nodaļu sauc par "īslaicīgo atmiņu". Tiek uzskatīts, ka tur informācija paliek 10-15 sekundes, pēc tam tiek nosūtīta uz ilglaicīgo atmiņu, proti, uz "noliktavu" vai Gatavo lēmumu nodaļu.

Kaut gan daļa no tās, kura var tikt pieprasīta tuvākajā laikā, paliek šajā nodaļā un ir pastāvīgi pieejama momentānai izmantošanai. Jūs taču nesaspringstat, ja ir jāatceras sava vīra vārds. Protams, pašreizējā vīra, jo ar iepriekšējā vārdu jau var būt sarežģījumi.

Ja mūsu "krātuvi" salīdzina ar datora atmiņu, tad Operatīvā nodaļa tajā ir datora operatīvā atmiņa. Tā ir neliela. Jūs visi esat dzirdējuši, ko iesaka zinātnieki, kuri uzskata, ka šī atmiņa spēj glabāt septiņas plus vai mīnus divas lietas, skaitļus vai vārdus.

Tāda ir vidējā statistiskā cilvēka atmiņa, bet datorzinātnes terminoloģijā tie ir apmēram 128 megabaiti. Ir cilvēki, kas spēj paturēt savā galvā desmitiem lietu, datu, milzīgu daudzumu telefona numuru, cilvēku vārdu un tā tālāk. Viņu operatīvā atmiņa acīmredzot sasniedz jau 1-2 gigabaitus. Skaidrs, ka to var palielināt vēl vairāk, izmantojot speciālus paņēmienus vajadzīgās informācijas iegaumēšanai.

Mūsu "iekšējā noliktava" ir ļoti liels hārddisks ar neierobežotu atmiņas apjomu, bet mūsu Gatavo lēmumu nodaļa viena no cietā diska mapēm ar visvairāk pieprasītajām programmām. Acīmredzot kaut kas līdzīgs "darba galdam".

Savukārt Apslēpto programmu nodaļa tā ir daļa no datora operāciju sistēmas, kas nav atkarīga no lietotāja. Lai gan arī tajā var ielīst un kaut ko tur izdarīt, taču tad ir jābūt ļoti augstai kvalifikācijai.

Ar to mēs beigsim aplūkot mūsu "datu krātuves" struktūru. Taču, ja radīsies kādas jaunas idejas attiecībā uz to, tad katrā ziņā atgriezīsimies pie šā temata.

Bet tagad pacentīsimies atbildēt uz dažiem jautājumiem, kas noteikti radīsies mūsu zinātkārajiem lasītājiem. Vai vismaz tiem, kuri lasīšanā tikuši līdz šai vietai.

Atsevišķijautajumi

Tā, piemēram, jūs varbūt ir ieinteresējis šāds jautājums: bet kur var glabāties mūsu bailes? Tās pašas, kuras saskaņā ar dažām psiholoģijas teorijām nonāk Zemapziņā. Ne fobijas no iepriekšējām dzīvēm, bet pilnīgi reālas bailes, kas iegūtas jau šajā dzīvē un jūs atkārtoti piemeklē, piemēram, tās, kas pārņēma, kad jums gandrīz iekoda nikns suns. Vai kad jūs gandrīz noslīkāt. Vai gandrīz nokritāt no balkona. Kad jūs ieslodzīja tumšā istabā (skapī utt.) un jūs ļoti nobijāties.

Jūs pārdzīvojāt spēcīgas negatīvās emocijas, kas iespaidu sabiezējuma veidā nogulsnējās jūsu "iekšējā noliktavā". Vienlaikus no jūsu Saprāta Gatavo lēmumu nodaļas parādījās nostādne "es baidos no nikniem suņiem, tie var nodarīt sāpes". Vai "es baidos no ūdens, tajā var noslīkt". Un tā tālāk.

Jūsu Zemapziņa pieņem šīs komandas izpildei un sāk sargāt jūs no suņiem, ūdeņiem un citām potenciālām briesmām.

Tā ka, visticamāk, baiļu glabāšanai var būt divas vietas "iekšējā noliktava" kā pilns atmiņu komplekss par spēcīgo pārdzīvojumu un Gatavo lēmumu nodaļa kā nostādnes, kas palīdz izvairīties no tādu situāciju atkārtošanās, kurās jūs var pārņemt tas pats stress.

Bet kur tad ir Augstakais Es un Ego?

Vēl var rasties jautājums attiecībā uz mūsu piedāvātā Zemapziņas uzbūves modeļa un psihologu izstrādāto klasisko modeļu līdzību un atšķirībām, piemēram: kur mūsu modelī atrodas mūsu Ego jeb mūsu Augstākais Es?

Kā zināms, Ego jēdzienu ieviesa Z. Freids psihoanalīzes teorijā. Šī teorija ir uzrakstīta visai sarežģītā valodā un paredzēta vienīgi speciālistiem. Pēc Z. Freida domām, Ego (proti, "Es") ir "organizētu spēku kopums, kas kontrolē Id (Tā) aklos, bezapzinātos spēkus un cenšas panākt zināmu to atbilstību arējas pasaules prasībām, izkārtojot ar dvēseli saistītās parādības laika un panākot realitātes kontroli pār tiem."

Tātad, spriežot pēc šā citāta, Ego ļoti līdzinās tam, kas mūsu modelī attiecas uz Saprātu. Saprāts taču arī tiecas visu strukturēt un kontrolēt.

Ka redzam, tas ir pavisam cits cilvēka psihes modelis ar daudziem komponentiem, kas mūsu modelī netiek

No otras puses, Z. Freids raksta, ka Ego ir "nelaimīga būtne, kas nav saimniece savā pašas mājā un kalpo trim kungiem jeb trim tirāniem: arējai pasaulei, VirsEs un Id (Tam)".

izmantoti. Tāpēc var teikt, ka Z. Freida "Ego" ir gluži cita cilvēka psihes modeļa sastāvdaļa un tiešas saskares ar mūsu modeli tam nav.

Ja abstrahējas no psihoanalīzes un Ego jēdzienu aplūko no sadzīves pozīcijām, tad prātā ienāk doma, ka cilvēkus, kuriem ir spēcīgs Ego, mēdz saukt par egoistiem. Bet kas ir egoists? Tas ir cilvēks, kura Gatavo lēmumu nodaļā glabājas tādas nostādnes kā "manas personiskas intereses ir daudz svarīgākas par citu cilvēku interesēm. Tāpēc es vispirms apmierināšu tās. Par citiem cilvēkiem domāšu tad, kad, man tas būs izdevīgi." Tad nu iznāk, ka mūsu Ego (ne psihoanalītiskais) uzturas Gatavo lēmumu nodaļā un atbild par attiecīgā cilvēka interesēm. Ja nomaina šo nostādņu komplektu, tas samazinās vai pat pavisam izzūd. Un cilvēks pārstāj būt egoists.

Attiecībā uz "VirsEs" var teikt apmēram to pašu.

Vikipēdijā teikts, ka Z. Freida "VirsEs" ir ""Es" (Ego) daļiņa, kurā iniciejas un attīstās cilvēka sirdsapziņas, morālo īpašību, ideālu un refleksīvo spēju kompleksa galvenās sastāvdaļas: paškontrole, pašnovērošana utt.; visu morālo ierobežojumu pārstāvis un uz tikumisko pilnveidošanos vērsto centienu avots."

Tātad iznāk, ka "VirsEs" ir atsevišķā grupā izdalīts cilvēka iekšējo nostādņu komplekts, kas atbild par viņa pašattīstību un mijiedarbību ar citiem cilvēkiem.

Sadzīviskā nozīmē terminu 'VirsEs" nelieto, jo cilvēki izmanto sev daudz saprotamākos reliģijas jēdzienus gars, dvēsele, sargeņģelis un citus.

Droši vien var uzdot vēl daudzus gluži veltīgus jautājums, kuriem nav praktiskas nozīmes. Taču šī grāmata paredzēta praktiskai lietošanai, tāpēc mums jau sen ir laiks pāriet pie konkrētām praksēm, pie treniņa.

Bet vispirms izdarīsim kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.   Aplūkotajā cilvēka kā sarežģīti organizētas domājošas butn.es funkcionēšanas modeli Zemapziņa izpilda daudzas svarīgas funkcijas, kas nosaka attiecīgā cilvēka riclbu un lēmumus.

2.    Piedāvātā modeļa ietvaros Zemapziņa veic šādas funkcijas:

-    pirmā: nodrošina Saprātu ar situācijas identificēšanai un pamatotu lēmumu pieņemšanai nepieciešamo informāciju;

-    otrā: nodrošina Saprātu ar gataviem lēmumiem, kas radušies personiskās pieredzes uzkrāšanas rezultātā vai saņemti no citiem cilvēkiem;

-    trešā: vada organismā notiekošos iekšējos procesus, lai palīdzētu Saprotam rast izeju sarežģīta situācijā;

-    ceturtā: nodrošina Saprātu ar unikālu informāciju, kas saņemta no āra, no Speķa poliem, no Pasaules informatīvā lauka vai kādiem citiem avotiem, kuriem citi cilvēki nevar piekļūt.

3.    Rezultāta iznāk, ka visa Zemapziņas darbība ir vērsta uz to, lai tiktu mazāk tērēts cilvēka dzīvības spēks, proti, lai palielinatu viņa dzīvotspēju.

4.    Piedāvātajā modelī Zemapziņa ir tikai informācijas uzglabāšanas vieta. Ir Zemapziņas pasīvā daļa un Zemapziņas aktīvā daļa.

5.    Zemapziņas pasīvā daļa tā ir atsevišķa "datu krātuve", kur glabājas visa informācija, kuru cilvēks jebkad saņēmis un pats radījis.

6.    Zemapziņas aktīvā daļa ir atsevišķa augsti organizēta un patstāvīga cilvēka psihes domājošā daļa, ķas īsteno Saprāta un "datu krātuves" savstarpējo iedarbību.

7.   "Datu krātuvē" informācija tiek sadalīta pa vairākām specializētām nodaļām. Tās ir:

-     "Iekšējā noliktavakurā nonāk absolūti visa informācija, ko cilvēks saņem no saviem maņu orgāniem, kā ari visas no Saprāta nākošās domas un idejas;

-     Gatavo lēmumu nodaļa, kur glabājas visas cilvēka dzīves gados paša uzkrātās iekšējās pārliecības, nostādnes, idejas, programmas un citi dati, kurus Zemapziņa piegādā Saprātam, ja tam ir jāpieņem kāds lēmums. Gatavo lēmumu nodaļas saturu veido pats cilvēks savas dzīves gaitā, sākot ar atrašanos mātes klēpi;

-     Apslēpto programmu nodaļa, kur glabājas papildu dati par cilvēka misiju un pagātnes pieredzi, ko viņa nemirstīgā dvēsele atnesusi no iepriekšējam dzīvēm. Zemapziņa paņem informāciju no šis nodaļas pēc Saprāta pieprasījuma tikai ar speciālu procedūru (meditācija, ieslīgšana transā u.c.) palīdzību;

-     Operatīvā nodaļa, kur ienāk visa jaunā no Saprata un maņu orgāniem saņemta informācija. Tur Zemapziņa to sašķiro pa dažādām nodaļām. Daļa pastāvīgi pieprasītās informācijas paliek Operativaja nodaļā.

8.   Tādējādi iznāk, ka mūsu Zemapziņa ir ļoti nozīmīga cilvēka rīcības un domu vadīšanas sastāvdaļa. Viena no tās galvenajām daļām ir "datu krātuve", it īpaši Gatavo lēmumu nodaļa. No tajā esošo nostādņu kvalitātes ir atkarīgs tas, kā dzīvos cilvēks, kā rīkosies.

Trenejamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

Visu uzdevumu veikšanas mērķis ir iemācīties sekot līdzi sevī notiekošajiem procesiem, lai vēlāk varētu tos ietekmēt.

1.    Pavērojiet, kā jums noris jaunu un nezināmu objektu vai situāciju atpazīšanas process, proti, skatieties ne tikai uz āru, bet arī uz iekšu kas un kā jūsu ķermenī notiek. Aizejiet uz lielveikalu, kur tiek pārdotas visdažādākās preces. Sievietes var doties uz nodaļu, kur izlikta sadzīves tehnika un dažādas ierīces, vīrieši paraudzīties, kas atrodas kosmētikas preču nodaļas plauktos. Nebēdziet tūlīt projām, pastaigājiet, aplūkojiet visu un mēģiniet saprast, kādam nolūkam šīs lietas radītas un kā tās var izmantot. Pārbaudiet savus minējumus, pajautājot pārdevējam vai citiem pircējiem. Ja esat pareizi atminējuši, kam domāts objekts, pievērsiet uzmanību tam, kam šis priekšmets līdzinās no jau pazīstamajiem priekšmetiem. Neaizmirstiet fiksēt laiku, kas jums bija vajadzīgs, lai iegūtu nepieciešamās ziņas.

Šā uzdevuma mērķis: noskaidrot, kā notiek jums iepriekš nezināmu objektu vai situāciju atpazīšana.

2.    Pasekojiet līdzi tam, kā jūs pieņemat lēmumus tad, kad situācija atkārtojas (piemēram, tiekoties ar paziņām), un neierastās situācijās, kas gadās visai reti. Cik ilgi jūs prātojat, cik laika jums nepieciešams galīgā lēmums pieņemšanai? Cik pamatoti un pārdomāti bijuši jūsu lēmumi, vai tie tika pieņemti automātiski, izmantojot Gatavo lēmumu nodaļas sagataves? Mērķis: noskaidrot, vai, pieņemot lēmumu, jūs izmantojat Saprātu; cik bieži un ilgi to darāt.

3. Padomājiet, vai jums ir zināma kaut niecīgākā informācija no Apslēpto programmu nodaļas, piemēram, jūsu arhetips, jūsu komforta un panākumu zona, jūsu spējas un superspējas utt. Ja kaut kas ir zināms, tad no kurienes? Vai saņēmāt šo informāciju no citiem cilvēkiem, varbūt pats nācāt pie sapratnes? Uzdevuma mērķis: noskaidrot, cik lielā mērā jūs pazīstat sevi un vai vispār interesējaties par savu iekšējo saturu.

4. nodaļa Kontaktējamies ar Zemapziņu

Dažkārt Zemapziņa cenšas jums palīdzēt ar slimības

starpniecību… Vai jūs gribēsit iznicināt to, ko paši esat ilgi cēluši? Diezin vai. Tā arī Zemapziņa negribēs iznīcināt to slimību, kuru tā radījusi, vislabāko nodomu vadīta.

Iepriekšējā nodaļā mēs noskaidrojām, ka mūsu Zemapziņa izpilda daudzas funkcijas. Pareizāk sakot, tā gluži vienkārši vada mūs, jebkurā situācijā piedāvājot gatavu lēmumu.

Turklāt, kā jau tika norādīts, Zemapziņa neprāto par mums piedāvāto gatavo lēmumu sekām, šādai rīcībai tā nav paredzēta. Zemapziņa palīdz mums kā vien var. Dažreiz ar ķermenī notiekošo procesu palīdzību tā viegli un vienkārši atrisina to, ko mēs paši nespējam izdarīt. Savukārt citreiz, kad Zemapziņa mēģina palīdzēt mums tikt laukā no stresa situācijas, tai nekas prātīgs neizdodas.

Ko mēs ar to gribam pateikt? Ņemsim to pašu piemēru, kad jums kaut kur jāiet vai ar kādu jātiekas, taču ļoti negribas to darīt. Jūsu Saprāts drudžaini pārcilā variantus un nekādi nespēj atrast pamatojumu tam, lai jūs atteiktos no šīs tikšanās.

Zemapziņa, redzēdama šīs mokas, steidzīgi pazemina imunitāti un jūs piepeši saslimstat. Viss, uzdevums ir atrisināts, jūs nekur neejat un ne ar vienu nesatiekaties. Zemapziņa ir izvilkusi jūs no stresa. Pēc tam slimība pati no sevis pāriet.

Viss it kā būtu brīnišķīgi. Taču vienīgi attiecībā uz šo piemēru. Bet paņemsim citu, sarežģītāku.

Jauna sieviete satiekas (vai dzīvo) ar mīļoto vīrieti. Dabiski, ka abu attiecībās ir vieta arī seksam. Taču sieviete ļoti baidās nonākt grūtniecības stāvoklī, jo viņas nākotne ar šo vīrieti ir miglā tīta (iespējams, ka viņš ir pat precējies). Bet sieviete lolo sapni par karjeru vai vismaz pilnvērtīgu ģimeni. Un tikai tad gribētu laist pasaulē bērnu.

Tātad viņai ir jāizsargājas. Sieviete mēģina šā uzdevuma izpildē iesaistīt mīļoto, taču viņš neko nevēlas izmantot pats (tā bieži mēdz būt). Šā vīrieša pozīcija ir: "Tev jāizsargājas, tad ari izsargājies. Es ar tādiem niekiem nenoņemšos."Rezultātā sieviete lieto tabletes, taču tās nedod simtprocentīgu garantiju. Tāpēc sekss viņai ikreiz ir bauda līdz ar lielu stresu.

Vai tā ir reti sastopama situācija? Nebūt ne, to jums apliecinās lielākā daļa sieviešu.

Tātad viņas visas piedzīvo ilgstošu stresu, ko izraisa bailes no nevēlamas grūtniecības.

Ko dara mūsu lieliskā Zemapziņa, redzēdama, ka tās saimniece ir apjukusi un visu laiku pārdzīvo (seksa brīžos)? Tā nāk viņai talkā: "Tu baidies palikt grūta? Es tev palīdzēšu. Es izdarīšu tā, lai tu nenonāktu grūtniecības stāvokli."

Kā visvieglāk to izdarīt? Noslēdzot kanālus, pa kuriem var atgadīties nevēlamais notikums.

Un sievietei uzrodas cista, pārtrūkst ar olšūnu saistītie regulārie ikmēneša procesi. Varētu šķist, ka nu viss ir lieliski, nodarbojies ar seksu bez tablešu lietošanas, tagad tu nepaliksi grūta! Zemapziņa palīdzēja savai saimniecei, viņa var nesaspringt un baudīt dzīvi.

Tāda ir Zemapziņas loģika.

Taču ko dara tās saimniece? Viņa nevis bauda seksu, bet skraida pie ārstiem un vēlas novākt to, ko viņas labad izdarījusi pašas Zemapziņa, visjaukāko nodomu vadīta.

Tā nemēdz būt? Ak vai, mēdz, turklāt ļoti bieži!

Skaidrs, ka ārstiem nav ne jausmas par to, ka kāds vai kaut kas mūsu iekšienē atrisina problēmu šādā dīvainā (mūsu loģikas ietvaros) veidā.

Viņi redz tikai cistu un ķeras pie ārstēšanas.

Kamēr sieviete ārstējas, seksa jomā iestājas pārtraukums. Par kādu seksu, mīļais, var runāt, vispirms jāizveseļojas. Bailes attiecībā uz grūtniecību izgaist. Tagad sievieti pārņem citas bailes bailes uz visiem laikiem palikt neauglīgai.

Redzot šīs dīvainās pārmaiņas saimnieces vēlmēs, Zemapziņa novāc cistu. Urā! Ārstu pūliņi devuši savus augļus! Arī mīļotais pagaisis, tā ka stresam no bailēm nonākt grūtniecības stāvoklī pagaidām nekāda pamata nav.

Ja mīļotais tomēr palicis un viss atsācies no jauna, cista atkal parādīsies. Un atkal pateicoties Zemapziņas labajiem nolūkiem.

No cistas dažkārt var atbrīvoties vienā dienā, izmantojot psihoterapeitisko metodiku (piemēram, Helingera metodi). Protams, tad, ja cistas rašanās iemesls bija tāds vai aptuveni tāds kā tikko minētajā piemērā.

Te nu nākas secināt, ka Zemapziņas palīdzība mēdz būt arī īsts lāča pakalpojums, un tad cilvēkam nākas daudz nopūlēties, lai no tās atbrīvotos.

Arī šādu piemēru ir ne mazums.

Ir labi zināms, ka, tuvojoties vecumam, daudziem cilvēkiem rodas tālredzība. Bet kāpēc ne tuvredzība? Uz šo jautājumu Zemapziņas atbilde bija: "Espasargāju tevi no stresa." No kāda stresa? "No tā, kas tevi varētu piemeklēt, katru dienu paraugoties uz sevi spoguli."

Tātad Zemapziņa, pasliktinot mūsu redzi, pasargā mūs no vilšanās, kas mūs pārņemtu no rīta, kad pieejam pie

spoguļa. Un kad skatāmies uz sev tuviem cilvēkiem, kas noveco.

Nejau acis bojājas. Pareizāk sakot, tās bojājas pēc mūsu pašu Zemapziņas komandas, lai mēs nepiedzīvotu kārtējo stresu.

Tas nebūt nenozīmē, ka absolūti visas slimības mums rada Zemapziņa. Jūs varat sabeigt savu veselību ar daudziem citiem paņēmieniem tie visi ir sīki aplūkoti grāmatā "Veselība ir galvā, nevis aptiekā" [6|.

Bet vai var kaut kā uzzināt, kas izraisījis slimību: vai to ir radījusi mūsu pašu Zemapziņa vai arī tās izcelšanās cēlonis ir cits?

Izrādās, ka var gan.

Apzināts dialogs ar Zemapziņu

Tādā metodikā kā neirolingvistiskā programmēšana (NLP) ir izstrādāta un tiek aktīvi izmantota metode, kā kontaktēties ar savu Zemapziņu.

Šo metodi sauc par "sešu soļu refreimingu".

Neirolingvistiskās programmēšanas variantā tā paredzēta speciālistiem, kuri palīdzēs pacientiem.

Mēs varam paņemt to refreiminga daļu, kuru ikviens cilvēks var pats izmantot.

Tā ir pilnīgi droša. Jūs gluži vienkārši sarunājaties pats ar sevi.

Kas jādara?

Metodikas būtība ir samērā vienkārša.

Pirmajā posmā vajag vienoties ar Zemapziņu, kādā veidā tā atbildēs uz jūsu jautājumiem. Parasti tas tiek darīts, izmantojot ķermeņa signālus kādu muskuļu mikrokustības, krāsu tēlus vai pat iekšējas izvērstas atbildes domās (vēlākā kontaktēšanās stadijā).

Kad kontakts ir nodibināts, var uzdot jautājumus par jūs interesējošiem tematiem un saņemt uz tiem atbildes.

Nedrīkst jautāt par to, kā atbrīvoties no slimības. Pareizāk sakot, jautāt jau drīkst, taču atbildi gaidīt nav vērts. Ja jūsu slimību radīja pati Zemapziņa, lai palīdzētu jums atrisināt kādu ārēju uzdevumu, tad tā nekad nepateiks jums priekšā, kā sagraut sava darba rezultātu.

Toties tā ļoti labprāt atbildēs, kāpēc ir radījusi šo slimību, kāds bijis tās pozitīvais nolūks. Ar Zemapziņu var vienoties, lai tā īsteno šo nolūku kādā citā veidā, neizraisot slimību. Ja izdodas panākt vienošanos par to, slimība var izzust pati no sevis.

Vingrinājums

"Nodibinām kontaktu ar Zemapziņu"

•  Apsēdieties piegaida mierīgos apstakļos (atvienojiet telefonu, izslēdziet radio un televizoru, nekontaktējieties ar citiem cilvēkiem).

•   Uzlieciet rokas uz ceļgaliem vai galda tā, lai jūs varētu brīvi kustināt pirkstus.

•  Atslābinieties, aizveriet acis, uz dažām sekundēm apturiet domu skrējienu.

•   Tad domās sakiet sev: "Es uzaicinu uz apzinātu kontaktu to savas Zemapziņas daļu, kura ir atbildīga par manu veselību. Es lūdzu atbildēt man ar ķermeņa starpniecību. Ja esi gatava kontaktēties ar mani, tad parādi, kā izskatīsies atbilde "Ja".

•   Pēc tam mierīgi jāsēž un jāvēro savs ķermenis it kā no malas. Ir japamana, ka Zemapziņa atbildēs uz jūsu pieprasījumu. Tiklīdz pamanīsit, ka ķermeni kaut kas noticis, varat sev uzdot nākamo jautājumu: "Vai esmu pareizi sapratis, ka signāls "Jā" ir… (norādāt ievēroto signālu). Ja tā, lūdzu vēlreiz raidīt signālu "Ja"."

•   Tad jūs atkal gaidāt, vai signāls atkārtosies. Ja tas nenotiek, atkārtojiet visu ieteikto, līdz saņemsit atbildi.

•  Ja signāla "Ja" atkārtojas, parejiet pie vingrinājumā nākamās daļas.

>

•  Domās sakiet sev: "Es pateicos par atbildi tai savas Zemapziņas daļai, kura ir atbildīga par veselību.

•  Es lūdzu ar ķermeņa starpniecību parādīt, kāda būs atbilde "Ne"."

•  Pēc tam atkal mierīgi jāsēž un jāvēro savs ķermenis it kā no malas, lai konstatētu, kā Zemapziņa reaģēs uz šo jūsu lūgumu. Tiklīdz sajutīsit, ka ķermeni kaut kas noticis, varat sev uzdot nākamo jautājumu: "Vai esmu pareizi sapratis, ka signāls "Nē" ir… (noradāt pamanīto signālu). Ja tā, lūdzu vēlreiz raidīt signālu "Nē"."

•  Tad atkal pagaidiet, vai signāls atkartosies. Ja tas nenotiek, atkartojiet visu ieteikto, līdz saņemsit atbildi.

•  Ja signāls "Nē" atkārtojas, sakiet sev: "Es pateicos par atbildi tai savas Zemapziņas daļai, kura ir atbildīga par veselību. Es lūdzu atļauju tagad partraukt mūsu kontaktēšanos un turpināt to pēc kada laika." Tad var atvērt acis un pāriet uz normālu apziņas stāvokli.

Dažkārt Zemapziņa neraida signālu "Nē" tādā gadījumā par šo signālu var uzskatīt jebkāda cita signāla trūkumu.

Zemapziņas atbilde var izpausties kā tikko manāmas roku, kāju, galvas kustības, visa ķermeņa šūpošanās, žāvas, muskuļu raustīšanās, siltuma un kņudēšanas sajūta, roku pirkstu sakustēšanās un tā tālāk jūs to viegli sajutīsit, ja vingrinājuma izpildes laikā būsit pietiekami koncentrējis savu uzmanību.

Atbilde var izpausties arī kā izmaiņas elpošanas ritmā un sirdsdarbībā, kā uzliesmojumi vai krāsaini plankumi uz iekšējā ekrāna pieres rajonā.

Gadās, ka tā ir tieša domās saņemta atbilde: "Jā, esmu šeit un varu tev atbildēt." Tomēr ar domu veidā saņemtajiem signāliem iesakām būt piesardzīgākiem, īpaši darba sākumposmā. Palūdziet, lai iesākumā jums atbild ar ķermeņa starpniecību.

Ēriksona hipnozē par visērtāko signālu kontaktiem ar ķermeni uzskata un visbiežāk izmanto šādas rādītājpirkstu mikrokustības: labās rokas rādītājpirksta mikrokustība uz augšu ir signāls "Jā", bet šāda pati kreisās rokas rādītājpirksta kustība signāls "Nē", savukārt abu šo pirkstu vienlaicīga mikrokustība nozīmē atbildi "Nezinu".

Ja saņemtais signāls (piemēram, visa ķermeņa šūpošanās) jūs neapmierina, mēģiniet vienoties ar Zemapziņu, lai tā maina kontaktēšanās paņēmienu un izvēlas citu, jums ērtāku veidu, piemēram, roku pirkstu mikrokustības. Parasti tas izdodas.

Kopumā lielākā daļa cilvēku kontaktu ar Zemapziņu, par starpnieku izmantojot ķermeni, nodibina piecās līdz desmit minūtēs. Dažkārt tam vajag vairāk laika, tomēr panākt vienošanos ar ķermeni faktiski izdodas vienmēr, ja vien necenšas visu stingri kontrolēt un idealizēt rezultātu.

Sarežģījumi mēdz būt kontrolētājiem, ļoti rosīgiem cilvēkiem, kuru galva pilna ar juceklīgām domām, viņi gluži vienkārši nespēj koncentrēties un uztvert ķermeņa signālus. Arī cilvēkiem, kuri par daudz lieto sāpes remdējošas tabletes, viņi, šķiet, ir tā piesārņojuši savu nervu sistēmu, ka tā nevēlas kontaktēties ar pāridarītāju.

Kategoriski neiesākām daudzas reizes pārbaudīt, vai esat pareizi sapratuši Zemapziņas atbildi. Aprobežotiem, nesaprātīgiem, visu apšaubošiem cilvēkiem ari Zemapziņa ir tāda pati pastulba un visu apšauboša. Kā lai ar to kontaktējas?

Sarunbiedru var mainīt

Interesanti, ka citās metodikās kontaktiem ar Zemapziņu tiek piedāvāts vērsties nevis pie "tās Zemapziņas daļas, kura ir atbildīga par manu veselību", bet gan tieši pie slimā orgāna. Proti, jūsu pirmā frāze varētu būt šāda:

• Es aicinu uz apzinātu kontaktēšanas savu labo nieri. Es lūdzu atbildēt man ar ķermeņa starpniecību. Ja tu esi gatava kontaktēties ar mani, tad parādi, kāda būs atbilde "Jā".

Tālāk viss tiek darīts tāpat, kā izpildot vingrinājumu "Nodibinām kontaktu ar Zemapziņu". Saprotams, ka nierei var uzdot tikai tos jautājumus, kuri attiecas uz šo orgānu, jo par citiem ķermeņa orgāniem tā neko nezina.

Vai arī zina, taču neko nepateiks.

Saņemam informāciju par veselību

Kad kontakts ar Zemapziņu nodibināts, var tai jautāt l>ar savu veselību.

Arī tas jādara noteiktā veidā.

Saskaņā ar neiroligvistisko programmu slimība ķermenī var iemājot kā rezultāts vienam no šādiem citiem cēloņiem:

•  slimība atrisina kādu jums svarīgu uzdevumu

(paglābj no ilgstoša stresa);

•  slimība ir kāda jūsu pagātnes notikuma sekas (piemēram, jau aizmirstas traumas sekas);

•  slimība ir kādreiz pagātnē jūs piemeklējuša loti spēcīga emocionālā pārdzīvojuma sekas (piemēram, jūs pirms daudziem gadiem piedzīvojāt stipru izbīli);

•  slimība ir sekas kādreiz pagātnē jūsu paša dotajai loti emocionālajai komandai saslimt. Piemēram, bērns var nemitīgi atkārtot: "Neieredzu!" Galu galā tas tiek uztverts kā komanda tam, lai redze mainās tuvredzības virziena (negribu skatīties tālumā!).

Tieši par to var pajautāt tai savas Zemapziņas daļai, kura ir atbildīga par jūsu veselību.

Uzmanību! Kontaktējoties ar Zemapziņu, nevajag tai jautāt par jūsu medicīniskajām diagnozēm. Visas diagnozes ir izdomājuši cilvēki, bet Zemapziņai nav augstākās medicīniskās izglītības. Tāpēc jautājiet par to orgānu vai ķermeņa daļu, kura jums sāp.

Kā sarunāties?

Iekšējais dialogs par šo tematu ir aptuveni šāds.

Attiecīgajā brīdī jums jau ir jābūt sagatavotam kanālam, lai varētu sazināties ar Zemapziņu, proti, jāzina, kādi būs signāli "Jā" un "Nē".

Jūs pavisam mierīgā situācijā apsēžaties, nodibināt sakarus ar to Zemapziņas daļu, kura ir atbildīga par jūsu veselību, un secīgi uzdodat savus jautājumus:

•  Vai esmu pareizi sapratis, ka manu slimību izraisījis tavs pozitīvais nodoms palīdzēt man kāda uzdevuma atrisināšanā?

•  Vai esmu pareizi sapratis, ka mana slimība ir kāda pagātnes notikuma sekas?

•  Vai esmu pareizi sapratis, ka mana slimība ir kādreiz pagātne mani piemeklējuša ļoti spēcīga emocionālā pārdzīvojuma sekas?

•  Vai esmu pareizi sapratis, ka mana slimība ir sekas komandai, kuru kādreiz pagā tnē esmu pats sev devis?

Ja saņemat atbildi "Jā" kaut vai uz vienu no šiem jautājumiem, varat tūlīt pat izvērst šo tematu, neuzdodot nākamos jautājumus, proti, uzzināt ko vairāk.

Sarežģījumus var radīt tas, ka sākumposmos, strādājot ar Zemapziņu, jums savi jautājumi jāformulē tā, lai uz tiem varētu atbildēt tikai "Jā" vai "Nē". Bet tas nebūt nav vienkārši izdarāms, ir jābūt attīstītai loģiskajai domāšanai.

Dialogs ar Zemapziņu varētu būt aptuveni šāds.

Apsēdieties, atslābinieties, domās sev sakiet:

-    Es aicinu uz apzinātu kontaktu to savas Zemapziņas daļu, kura ir atbildīga par manu veselību. Vai tu esi gatava man atbildēt?

-    Jā.

-    Vai es varu saņemt informāciju par to, kāpēc man sāp labais sāns?

-    Jā.

-    Vai esmu pareizi sapratis, ka manu slimību izraisījis tavs pozitīvais nodoms palīdzēt man kāda uzdevuma atrisināšanā?

-    Nē.

-    Vai es pareizi esmu sapratis, ka mana slimība ir kāda manas pagātnes notikuma sekas?

-    Jā.

-    Vai es atceros šo notikumu?

-    Nē.

-     Vai es varu to atsaukt atmiņā?

-    Jā.

-    Vai tas notika pirms vairak nekā gada?

-    Jā.

-    Vai tas notika pirms vairāk nekā pieciem gadiem?

-    Nē.

-    Pirms vairāk neka trim gadiem?

-    Jā.

-    Vai tas notika mājās?

-    Nē.

-    Arā?

-    Nē.

-    Darbā?

-    Jā

-    Vai es sasitos?

-    Nē.

-     Vai es kaut ko izdarīju?

-    Jā.

-    Vai es pacēlu kaut ko smagu?

-    Nē.

-    Vai es apaukstējos?

-    Jā.

-     Vai vari man atgādināt, kad tas notika?

-    Jā.

Šajā brīdī jūs varat atsaukt atmiņā kādus savas pagātnes notikumus, piemēram, gadījumu, kad garas apspriedes laika sēdējāt pie durvīm un ievērojāt, ka no tām velk stiprs caurvējš. Toreiz jūs saaukstējāties, taču pēc tam izveseļojāties un nospriedāt, ka viss ir pagājis. Tomēr sekas bija palikušas.

-    Vai tu vari man palīdzēt?

-    Jā.

-    Vai man radies iekaisums?

-    Jā.

-    Vai es varu no tā atbrīvoties?

-    Jā.

-    Vai jāliek kompreses?

-    Nē.

-    Vai vajadzīga masāža?

-    Nē.

-    Vai jālieto ziede?

-    Jā.

-    Vai es zinu tās nosaukumu?

-    Nē.

-    Vai es varu to uzzināt?

-    Jā.

-    Vai jajautā tuviniekiem?

-    Jā.

-    Vai mātei?

-    Jā.

-    Un viņa skaidri zina, kas man palīdzēs?

-    Jā.

-    Pateicos tev par palīdzību. Vai drīkstu ari turpmāk vērsties pie tevis?

-    Jā.

-    Uz redzēšanos!

Aptuveni tāds varētu būt dialogs ar savu Zemapziņu. Dažkārt tas ir garāks, citreiz īsāks. Sarunājoties ar Zemapziņu, nevajag pārlieku steigties, jo tā vienmēr ir kopā ar jums un ir allaž gatava parunāties. Tāpēc nekautrējieties un jautājiet-jautājiet tikmēr, kamēr jums tiks atbildēts.

Dažkārt vajadzīgā atbilde atnāk uzreiz gatavas ainiņas veidā vai kā izpratne par to, kas jums jādara.

Diemžēl ne visas slimības ir iniciējusi Zemapziņa, tāpēc tās iespējas atbrīvot jūs no kaitēm ir ierobežotas.

Ko vel var uzzināt?

Zemapziņas iespējas ir krietni plašākas tā var jums sniegt ziņas ne tikai par pašas izraisītajām slimībām.

Pie Zemapziņas var vērsties ar jautājumiem arī par daudziem citiem tematiem.

Tos uzdodot, jums jāzina, ar ko tieši vēlaties sazināties, pareizāk sakot, tieši pie kuras Zemapziņas daļas gribat vērsties.

Bet kādas Zemapziņas daļas vispār ir?

Laikam gan spilgti izteiktu jomu (jeb atbildības zonu) tai nav. Taču, lai būtu ērtāk kontaktēties, tās var izdomāt.

Tā, piemēram, izmantojot šo tehniku, Zemapziņu var nosacīti iedalīt vairākās zonās (departamentos, nodaļās), kas ir atbildīgas par šādām mūsu dzīves sfērām: veselība, spējas, sekmīgums darbā, (biznesā), privātā dzīve, ģimene, aizraušanās, draudzība, zināšanas, kontakti ar Smalko pasauli. Un par katru jautājumu jāveido dialogs ar attiecīgo Zemapziņas "nodaļu".

Vispārējā jautajumu nostādne ir šada:

•  izvēlaties to Zemapziņas jomu, kura jūs interesē;

•  nodibināt ar to kontaktu domās;

•  uzdodat šāda tipa jautājumus: "Vai ir pozitīva jēga tam, ka manā dzīvē parādās šis notikums? Vai tas man kaut ko māca? Vai pasargā no briesmām?"

Jautājumus formulējiet tā, lai atbilde varētu būt "Jā", "Nē" vai "NEZINU" ("Jā" un "Nē" kopā). Reizēm atbilde pienāk kā skaidra izpratne par situāciju vai tēliem, kas rodas galvā pēc jautājuma uzdošanas (vai tieši tā uzdošanas laikā).

Minēsim šāda dialoga piemēru [121. Jauna sieviete (šķirtene, ir piecus gadus vecs bērns, dzīvo kopā ar māti) saņem no firmas vadības priekšlikumu pāriet no ierindas menedžera darba uz nodaļas vadītāja amatu. Viņa svārstās, domājot par to, vai pieņemt šo priekšlikumu. No vienas puses, tā ir tavu nopelnu atzīšana, lielāka alga utt. No otras puses, tā ir papildu atbildība, papildu slodze, zināma brīvības ierobežošana (tās gan viņai arī agrāk nebija). Sieviete nodibina kontaktu ar to savas Zemapziņas daļu, kura ir atbildīga par viņas veiksmīgu darbu, un uzdod šādus jautājumus:

-    Vai man ir vērts pieņemt priekšlikumu un kļūt par nodaļas vadītāju?

-    Nē.

-    Vai man kaut kas traucēs strādāt šajā amatā?

-    Jā.

-    Vai mana kvalifikācija?

-    Nē.

-    Vai mana izglītība?

-    Nē.

-     Vai mana privātā dzīve?

-    Jā.

-    Vai mans bērns?

-    Ne.

-    Vai mana māte?

-    Jā.

-    Kailā veidā?

Kā redzat uz pēdējo jautājumu nevar atbildēt ar "Jā" vai "Nē". Tāpēc Zemapziņa izvēlējās atbildi tieša domās notiekoša dialoga veidā, un sieviete paguva uztvert: "Tu neesi atrisinājusi ar bērnu saistīto problēmu, un jaunais amats vairos tev nepatikšanas."

Šo atbildi sieviete saprata, jo viņas bērns dienā patiešām atradās mājās mātes aprūpē. Bet māte ļoti nervozēja par to, ka bērns ierobežo viņas brīvību, un gandrīz katru dienu ļāvās histērijai, šai sakarā zvanīdama meitai pa telefonu uz darbu. Taču visus meitas priekšlikumus pieņemt auklīti vai izmantot bērnudārzu māte kategoriski noraidīja: kā var atdot bērnu svešās rokās, ja viņam ir vecmāmiņa?

Tāpēc meita uzreiz pēc darba steidzās ātrāk uz mājām, lai nebūtu jādzird mātes pārmetumi. Bet jaunais nodaļas vadītājas amats paredzēja, ka viņai nāksies katru dienu aizkavēties darbā kādu stundu vai pat mazliet ilgāk. Tas bija labi zināms. Tātad pēc stāšanās jaunajā amatā mātes pretenzijas tikai vairosies, un šis negatīvais aspekts var pilnīgi likvidēt visas jaunā amata sniegtās priekšrocības. Tāpēc Zemapziņa, rūpēdamās par šīs sievietes dvēseles mieru, norādīja viņai uz to, ko viņa apzināti nevēlējās redzēt, gaidāmo perspektīvu pārņemta.

Ir skaidrs, ka pēc tam, kad tiks atrisināts ar bērnu saistītais jautājums ( atstrādāta sev piemītošā cilvēku uzvedības saprātīguma idealizācija |l-3], kuru grāva viņas māte), šī sieviete varēs mierīgi ieņemt jauno amatu un izmantot visus tā sniegtos labumus. Neviens tam neliks ceļā nekādus šķēršļus.

Tas ir viens no piemēriem, kas parāda, kā tiek apzināti saņemta palīdzība no savas Zemapziņas. Un šādu piemēru netrūkst.

Tie nav nekādi brīnumdarbi

Taču nepārspīlējiet savas Zemapziņas iespējas!

Tā nav Dievs un nevar darīt brīnumus, Zemapziņa nezina nākotni, tāpēc tai neuzdodiet, piemēram, šāda tipa jautājumus: "Vai es dzīvošu mūžīgi?", "Vai mans Ilgums par ogļu piegādi būs sekmīgs?" Zemapziņa to nezina, Zemapziņa tas esat jūs pats, tikai nedaudz citā aspektā. Nākotne ir atkarīga no daudziem faktoriem, tai skaitā arī no jūsu pūliņiem, vēlmes, noskaņojuma, no jūsu Gatavo programmu nodaļā esošajām nostādnēm un daudz kā cita. Zemapziņa var novērtēt jūsu partneri un pateikt jums priekšā, vai ir vērts viņam uzticēties, bet neko vairāk.

Protams, ir vēl intuīcija, kas paver iespēju saņemt informāciju no Spēka poliem vai pat iekļūt Pasaules informatīvajā laukā, bet šī spēja prasa speciālu attīstību, aplūkotais paņēmiens nepaver iespēju iegūt šādas superspējas.

Jūs varat vērsties pie savas Zemapziņas jebkurā brīdī, arī sarunājoties ar citu cilvēku.

Jūs varat vērsties pie tās, sēžot pie galda, un pajautāt, vai vajadzētu ēst kādu no produktiem, kas jums izraisījis šaubas.

Jūs varat vērsties pie tās brīdī, kad jāpieņem atbildīgs lēmums. Taču nejautājiet Zemapziņai tās loterijas biļetes numuru, kura jums nesīs laimestu, vai to, kāds būs uzņēmuma "Gazprom" akciju kurss pēc diviem mēnešiem, to Zemapziņa nezina. Ja neticat, pārbaudiet.

Vispār kontaktēšanās ar savu Zemapziņu nav sarežģīts process, tomēr sākumposmā tas prasa zināmu laiku un atslābināšanos.

Vēlāk, kad būs nodibināts stabils kontakts, jūs varēsit vērsties pie savas Zemapziņas jebkurā laikā un jebkurā vietā. Ja jūs tai iepatiksities, Zemapziņa kļūs par jūsu uzticamu draugu, sarunbiedru un padomdevēju. Un tas ir ko vērts.

Bet tagad pievērsīsimies šīs nodaļas kopsavilkumam. KOPSAVILKUMS

1.    Zemapziņa aktīvi piedalās ikviena cilvēka dzīvē, palīdzot viņam tikt galā ar problēmas radošām situācijām. Tie risinājumi, kurus Zemapziņa izmanto, lai palīdzētu mums, dažkārt noved pie vēl lielāku problēmu un vēl lielāku stresu rašanās.

2.    Ir vienkāršs paņēmiens, kā apzināti kontaktēties ar savu Zemapziņu. Lai to izdarītu, Zemapziņa jāiztēlojas kā domājošā un patstāvīga subpersoniba un jālūdz, lai tā atbild uz jūsu jautājumiem.

3.    Zemapziņa gandrīz vienmēr labprāt iesaistās apzinātā dialogā un atbild uz jūsu jautājumiem. Izņēmums ir jautājumi par to, kā atbrīvoties no slimībām, kuras tā radījusi jūsu ķermenī, vislabāko nodomu vadīta.

4.    Tai subpersonlbai, kura kontaktējas ar jums, ir zināšanas tikai par pašas radītajām slimībām. Vai ari tā darbojas kā neatkarīgs un jums labu vēlošs eksperts, kura kvalifikācija ir apmēram tāda pati kā jūsēja. Intuīcija un citas superspējas šai subpersonlbai nepiemīt. Pareizāk sakot, piemīt, taču rezultātu iegūšanai ir nepieciešama speciāla apmācība. Šāda apmācība tiek veikta Pozitīvās psiholoģijas centrā "Saprātīgais ceļš" ( www.sviyash.ru ).

Trenejamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

Šaj ā nodaļa iekļauto nodarbību mērķis ir dot jums

praktiskas iemaņas apzinātai saskarsmei ar savu

Zemapziņu.

1.    Ievērojot šajā nodaļā sniegtos ieteikumus, nodibiniet apzinātu kontaktu ar dažādiem savas Zemapziņas "departamentiem" (veselības, privātās dzīves, panākumu). Noskaidrojiet pie tiem visus jūs interesējošos jautājumus. Vienojieties par to, ka jūs varat vērsties pie šiem "departamentiem" jebkurā laikā ar jebkuriem jautājumiem, kas ir to pārziņā.

2.    Pēc tam, kad esat saņēmuši pilnīgu un jūs apmierinošu informāciju par sevi, varat tālāk pētīt savas Zemapziņas iespējas (ne agrāk!!!).

Pamēģiniet nodibināt saikni ar savu sargeņģeli. Lai to izdarītu, vispirms jānodibina saikne ar visu savu Zemapziņu kopumā, tikai pēc tam aiciniet uz kontaktu sargeņģeli. Šāds kontakts izveidojas viegli, un sargeņģeļa atbildes vienmēr ir pozitīvas, labvēlības pilnas un nekonkrētas. Acīmredzot sargeņģelim nav uzdots risināt jūsu pasaulīgās lietas. Uzmanību! Neviens nezina, vai sargeņģelis patiešām eksistē vai ari tas ir vēl viens no mūsu daudzškaut-

nainās personības aspektiem. Tāpēc neuztraucieties, ja kaut kas nesanāk, iespējams, ka jūsu Zemapziņai negribas spēlēt šo spēli.

3.    Vēl varat pamēģināt ielūkoties savā nākotnē vai nolasīt informāciju no citiem cilvēkiem. Mūsu veikto eksperimentu rezultāti vienmēr ir bijuši neapmierinoši. Varbūt jums būs citādi? Neuzskatiet vienīgo atbildi par pēdējo patiesību jūsu Zemapziņa var gluži vienkārši fantazēt par nākotni vai kādu cilvēku. Mūsu eksperimenti ir parādījuši, ka informācija, kuru no Zemapziņas par vienu un to pašu jautājumu ir saņēmuši divi vai trīs cilvēki, parasti nesakrīt. Ņemiet to vērā.

5. nodaļa Ielūkojamies emociju mehānismos

Tagad mazliet atgriezīsimies atpakaļ pie citiem cilvēka vadīšanas blokiem.

Otrajā nodaļā mēs aplūkojām cilvēka struktūru un noskaidrojām, ka viņu vada trīs bloki: Saprāts kontaktā ar Zemapziņu, Emocijas un Instinkti.

Šķiet, ir pienācis laiks parunāt par emocijām.

Mēs dzīvojam emociju pasaulē

Vairumam no mums dzīve paiet vienās emocijās. Mēs te priecājamies, te sarūgtināmies, te dusmojamies, te nomokāmies vainas apziņā un tā tālāk. Tāda ir mūsu dzīves realitāte.

Mēs varam atklāti paust savas emocijas, lai izteiktu savas jūtas. Vai arī, ja audzināšana mums neļauj izgāzt emocijas uz apkārtējiem cilvēkiem, varonīgi apspiežam tās sevī. Šāda rīcība nekādu baudu nesagādā, bet kurš ir teicis, ka vienmēr jādzīvo ar baudu?

Vispār jau emocijas mūs nepamet ne uz bridi, tās mums dotas kopš dzimšanas un padara mūsu dzīvi pilnīgāku un piesātinātāku. Dažreiz gan pārvērš to īstos murgos kad netiekam ar tām galā.

Ja emocijas ir negatīvas un periodiski atkārtojas, proti, piemeklē jūs pēc viena un tā paša (vai līdzīga) scenārija, kļūst skaidrs, ka jums ir kāda idealizācija, proti, kāda pašam ļoti svarīga ideja, kuras neievērošanas gadījumā jūs pārņem aptuveni vienādas negatīvas emocijas, kas allaž atkārtojas 11, 4|.

Taču nejau visi pārdzīvojumi izraisa šāda veida emocijas. Mūsu dzīvē pastāvīgi kaut kas notiek, un mēs uz visām šīm situācijām reaģējam, arī emocionāli. Un šīs reakcijas, allaž citādas, ari var mums krietni saindēt dzīvi, īpaši tad, ja cilvēks pēc dabas ir ļoti emocionāls un viņa emocijas galvenokārt ir negatīvas. Vai te var kaut ko mainīt?

Protams, var. Bet, pirms sākam to darīt, vispirms novērtēsim visus augstas emocionalitātes plusus un mīnusus.

Emocionalitātes plusi

Kādus plusus sniedz spēcīgas emocijas? To nav mazums, un pats galvenais no šiem plusiem ir tas, ka tie padara cilvēka dzīvi piesātinātāku, viņš izjūt to visā daudzkrāsainībā. Lielākajai daļai cilvēku kā atbilde uz gandrīz jebkuru domu vai situāciju acumirklī rodas emocionāla reakcija, proti, cilvēks sajūt, ka dzīvo pilnvērtīgi. Enerģija ķermenī kūsāt kūsā, viņu pārņem spēcīga vēlme darboties, sasniegt un uzvarēt.

Ir skaidrs, ka emocijas iedalāmas priekpilnajās (pozitīvajās) un prieku nenesošajās (negatīvajās). Lai rastos gan vienas, gan otras, ir vajadzīgi noteikti apstākļi, kas maina situāciju.

Jūs no rīta pieceļaties un pieejat pie spoguļa. Tajā ieraugāt, ka jums uz vaiga naktī uzradusies pūtīte.

Kādas šausmas!!! Kur ar tādu seju var iet? Tikai uz tuvāko atkritumu tvertni, turklāt vēlu naktī!

Kas tad ir noticis? Mums bija ne visai stipras pozitīvas emocijas (prieks) kaut kādu jauku apstākļu sakarā (izejamā diena, nekur nav jāsteidzas utt.). Un pēkšņi viens apstāklis jūs ieraudzījāt pūtīti visu mainīja. Acumirklī radās spēcīgas emocijas, taču jau negatīvas, kuras mēs saucam par "šausmām". Bet varēja būt dusmas (uz sevi). Vai bailes, ka nu jums visu mūžu būs jāstaigā ar šo pūtīti uz vaiga. Vai vēl kas cits, tikpat bēdīgs.

Bet varēja vispār nekas nenotikt, ja, piemēram, tuvāko desmit dienu laikā jums nekur nebūtu jāiet. Vai tad, ja jūs vispār nepievērstu nekādu uzmanību savam izskatam. Vai vēl kāda apstākļa dēļ, variantu izdomājiet paši.

Vispār ideja ir skaidra: mainījās ārējie apstākļi, un kā atbilde uz tiem radās emocijas. Jūs esat dzīvs un ar emocijām reaģējat uz šo apstākļu maiņu.

Tāpēc augstas emocionalitātes lai arī ne vienmēr pozitīvas plusi ir acīmredzami: jūs pilnā mērā reaģējat uz visu notiekošo un izjūtat savas dzīves pilnību (par apkārtējiem cilvēkiem klusēsim…). Jūsu seksualitāte ir augstā līmenī, jo sekss ir ļoti spēcīgs stress, un tas labi iederas jūsu dzīvē, kas ir emocionālu pārdzīvojumu pilna 1121.

Turklāt augstā emocionalitāte dod jums vairākās darbības sfērās virkni priekšrocību salīdzinājumā ar citiem cilvēkiem. Ir taču tādas darbības sfēras, kurās augsta emocionalitāte ir gluži vienkārši nepieciešama. Tā, piemēram, grūti iedomāties panākumus gūstošu aktieri, mūziķi vai sabiedrisko darbinieku ar zemu emocionalitāti. Arī biznesā panākumus visbiežāk gūst emocionāli cilvēki (runājam par biznesa īpašniekiem, nevis algotiem darbiniekiem).

Ja šie cilvēki ir guvuši panākumus, tad lielā mērā viņiem ir palīdzējusi augstā emocionalitāte tā piesaistīja tādus ļaudis, kuriem šāda emocionalitāte asociējas ar lielu iekšējo spēku. Bet stiprajiem, kā zināms, var uzticēties. It īpaši tad, ja ne visai paļaujas uz sevi.

Ko vēl dod augsta emocionalitāte? Iespēju manipulēt ar apkārtējiem cilvēkiem, paužot stipru aizvainojumu, vilšanos, dusmas un tā tālāk. Kāds jums kaut ko pateica vai nodarīja, jūs sākāt raudāt vai gluži vienkārši apvainojāties. Cilvēkam kļūst neērti, ka jūs sarūgtinājis. Un viņš cenšas nogludināt savu vainu, rīkodamies pretēji savām interesēm vai veselajam saprātam.

Šis manipulēšanas paņēmiens tiek viegli apgūts bērnībā, un daļa pieaugušo (galvenokārt sievietes) vēlāk to izmanto visu mūžu. Šādas manipulācijas nodara ļoti lielu ļaunumu cilvēku savstarpējām attiecībām personiskajā dzīvē un darbā. Tāpēc dažas firmas tagad savos korporatīvās kultūras noteikumos ieraksta, ka "emocionālā manipulēšana ir aizliegta".

Kopumā jāteic, ka augstai emocionalitātei nenoliedzami piemīt savi plusi, bet dažkārt tā ir gluži vienkārši nepieciešama.

Tagad parunāsim par augstas emocionalitātes mīnusiem.

Augstas emocionalitātes mīnusi

Pieņemsim, ka esat ļoti emocionāls cilvēks un aktīvi reaģējat uz visu apkārt notiekošo. Televīzijas ziņu raidījumā jūs dzirdējāt, ka kārtējā ciklonā gājuši bojā trīs tūkstoši cilvēku, un jūsu sirds sāka satraukti sisties līdzjūtībā pret viņiem. Bērns aizkavējas ceļā no skolas, un jūs pārņem bailes: vai tikai ar viņu nav atgadījies kas slikts? Jums piezvanīja draudzene un pavēstīja, ka restorānā redzējusi jūsu vīru kopā ar citu sievieti, — un jūsu sirdī sacēlās greizsirdības vilnis. Un tā tālāk.

Dzīve sit augstu vilni, un jūs sajūtat katru tās mazāko kustību. Kas tur slikts? Izrādās, ka ne mazums.

Pirmkārt, spēcīgi pārdzīvojumi intensīvi noplicina jūsu veselību. Jebkuras spēcīgas emocijas izraisa kādu jūsu ķermeņa muskuļu reflektorisku saraušanos, tā iedarbojas uz iekšējiem orgāniem, kuri ari sāk kaut ko intensīvi darīt (sirds sitas, rokas trīc, elpa aizraujas utt.). Dabiski, ka tas noved pie attiecīgo orgānu priekšlaicīgas nolietošanās un dzīves ilguma samazināšanās.

Ļoti emocionāli cilvēki parasti nodzīvo īsāku mūžu nekā tie, kuri daudz mierīgāk izturas pret notiekošo. Viņu dzīve, protams, ir spilgta, taču īsa.

Otrkārt, spēcīgu emociju ietekmē jūs varat pilnīgi zaudēt kontroli pār situāciju (atslēgt Saprātu) un izdarīt daudz ko tādu, ko vēlāk ilgi un rūgti nožēlosit (proti, jūs atkal pārņems negatīvas emocijas).

Ja jūsu emocionālā reakcija ir bijusi negatīva, jūs varat aizvainot sev mīļus un tuvus cilvēkus, sastrīdēties ar priekšniecību vai draugiem un tā tālāk. Dažkārt šādas rīcības sekas vispār vairs nav iespējams labot (piemēram, ja cilvēks, kuru esat aizvainojis, nomirst).

Treškārt, daudzi spēcīgi negatīvi pārdzīvojumi izveido ķermenī enerģētiskos blokus, kas izjauc dzīvības spēku plūsmu tajā. Rezultātā otra dzīves puse aizritēs apstākļos, kad organisms nespēs dabiskā ceļā nodrošināt jūs ar nepieciešamo enerģijas daudzumu un jūs būsit spiesti to ņemt no apkārtējiem cilvēkiem, provocējot viņos naida un dusmu uzliesmojumus (enerģētiskais vampīrisms).

Ceturtkārt, jūsu emocijas ir enerģētiskais starojums. Spēcīgas emocijas ir stiprs starojums, kas var ietekmēt apkārtējos cilvēkus. Jūsu bailes vai jūsu sapīkums pāries uz viņiem, un jūs itin viegli novedīsit šos cilvēkus diskomfortablā stāvoklī, kas, starp citu, drīz vien apstiprinās jūsu ideju par to, ka dzīve ir viena draņķīga padarīšana.

Kā redzat, maksa par emocijām "piesātinātu" dzīvi nav nekāda mazā. Tāpēc daudzi cilvēki gribētu iemācīties valdīt pār savām emocijām un rodas vajadzība pēc attiecīgiem paņēmieniem.

Emocionālā izlaidība

Vēlāk mēs sīkāk izskatīsim to, kāpēc cilvēku emocionālā reakcija ir tik atšķirīga. Šeit vienīgi pateiksim, ka emocionalitātes pakāpi nosaka bērnībā vai vēlākos gados iegūtie uzvedības stereotipi, proti, tās nostādnes attiecībā uz pieļaujamo uzvedību, kuras mēs tā vai citādi esam iekļāvuši savā Zemapziņā (Gatavo lēmumu nodaļā).

Bērns pirmās nostādnes izveido pats, redzot, cik ļoti sāk rosīties vecāki (vai vectētiņi un vecmāmiņas), kad viņš raud. Bērns drīz vien secina: "Jo biežāk un stiprāk es raudāšu, jo ātrāk šie smieklīgie pieaugušie atnesīs man to, ko es gribēšu. Manas emocijas ir instruments viņu pārvaldīšanai."

Šī nostādne fiksējas Zemapziņā, un cilvēks "velk" to sev līdzi visu mūžu.

Lielākoties cilvēki, kļuvuši pieauguši, aizstāj šo nostādni ar kādu citu, ar pieaugušajam atbilstošāku uzvedības modeli. Taču daļa cilvēku emociju sfērā tā arī paliek bērni, proti, saglabā nekontrolējamu un nevadāmu emocionalitāti. Ja kaut kas nav pa prātam, tūlīt plūst asaras, sākas histērija, bezgalīgi aizvainojumi un citi emocionāli izlaista bērna (pusaudža) rudimenti.

Protams, "pieaugušākiem" cilvēkiem ir neērti būt par šādu spēcīgu pārdzīvojumu avotu, un viņi cenšas darīt visu, lai tikai "bērns" neraudātu. Tev, mīlulīt, vajadzīga mašīnīte? Te tev būs elites klases mersedesiņš, tikai neraudi, mazulīt. Un tā tālāk.

Šādu ļoti emocionālu uzvedību sauc par emocionālo izlaidību, un tā rada lielu diskomfortu visiem apkārtējiem. īpaši tad, ja emocionāli izlaidīgs cilvēks viņiem ir autoritāte vadītājs, ģimenes galva, treneris, skolotājs un tamlīdzīgi.

Bet vai tad bērni domā par citu cilvēku interesēm? Vienīgi neviļus kļuvuši pieaugušāki, varbūt sāk saprast, ka pasaulē dzīvo ari citi, nevis viņi vien.

Tāpēc varam izdarīt šādu secinājumu: mūsu emocionalitāte ir sekas iekšējām nostādnēm attiecībā uz pieļaujamām uzvedības formām. Un to var vadīt. Par šo tematu runāsim nākamajās nodaļās.

Bet kas būs, ja emociju vispār nebūs?

Vai ir tādi cilvēki, kas tik ļoti emocionāli nereaģē uz jebkuru domu vai situāciju? Protams, ir. Kas tie varētu būt?

Pirmām kārtām tie ir cilvēki, kas nodevušies dažādām garīgajām praksēm jogai vai kādām citām garīgajām mācībām. Viņiem ir izskaidrots, ka, ļaujoties negatīvām emocijām, tiek nodarīts ļaunums savai karmai. Vai tiek pievilktas zemākā astrāla būtības. Vai tiek nodarīts kaitējums saviem pēcnācējiem.Vai tiek grūsta postā sava dvēsele. Un tā tālāk. Tā visa rezultātā cilvēki pieņem stingru lēmumu nevienu un neko nenosodīt. Bet, ja nav nosodījuma, tad nav arī iekšējo gaidu, nav emocionālas reakcijas uz jebkuru situāciju. Emocijas gluži vienkārši nerodas. Pareizāk sakot, rodas, taču vienīgi pozitīvas, un tās tiek stingri kontrolētas.

Kas būtu sakāms par reliģiskajām praksēm? Teorētiski arī tām vajadzētu raisīt cilvēkā mieru, taču šķiet, ka tā vienmēr nenotiek. Tāpēc mēs redzam reliģiska rakstura nesaskaņas, reliģiozo fanātismu un citas ļoti spēcīgas negatīvo emociju izpausmes, kuru pamatā ir cilvēku reliģiskie uzskati. Pilnīga iekšējā kontrole parasti piemīt tikai reliģisko kultu "profesionāļiem", proti, tiem cilvēkiem, kuri savu dzīvi veltījuši kalpošanai Dievam savas konfesijas vai garīgās mācības ietvaros. Bet, kā rāda realitāte, nebūt ne visi no viņiem prot "netiesāt" un neļauties spēcīgām negatīvām emocijām.

Kas vēl spēj neizjust stipras emocijas? Tie ir mentālas orientācijas cilvēki, kuriem emocijas vienīgi traucē domāt, tāpēc viņi tās ir neapzināti apspieduši (proti, ievadījuši Zemapziņā nostādni par mierīgu uzvedību jebkurā situācijā).

Parasti tie ir indivīdi ar zemu instinktīvās uzvedības izpausmi (zemi primāti, prāta cilvēki). Viņi biežāk sastopami valstīs, kurās ir augsts drošības līmenis un instinkti netiek likti lietā (piemēram, Rietumeiropas valstu pamatiedzīvotāji). Protams, šādi cilvēki sastopami arī citās zemēs, taču daudz retāk.

Kas vinnē dzīvē?

Ir kāds interesants jautājums: kuri dzīvē ir veiksmīgāki emocionāli vai prāta cilvēki?

Atbilde ir atkarīga no tā, kurā dzīves sfērā attiecīgais cilvēks darbojas.

Mīlestībā, seksā un attiecībās vinnētāji parasti ir emocionāli cilvēki. Viņi ir tuvi, saprotami, atvērti un prognozējami. Tāpēc vinnē visur tur, kur panākumi ir atkarīgi no vairāku cilvēku vai pat pūļa domām. Tie ir aktieri, skolotāji, treneri, kā arī sabiedriskie darbinieki un politiķi civilizētajās zemēs, kur notiek reālas vēlēšanas. Tur politiķim jāspēlē "pašu zēna" loma, tad pūlis iemīlēs viņu. Tieši tāpēc šajās zemēs pie varas bieži nokļūst bijušie aktieri.

Ja aplūkojam biznesu, kriminālās un varas struktūras vai politiku pašās primitīvākajās zemēs, kur pūlis neapzināti izvēlas un pakļaujas tikai spēcīgam vadonim, tad jāsecina, ka tur augsta emocionalitāte nav vēlama. Vismaz ārēja iekšēji var kādu ienīst vai mīlēt, bet ārēji jāizrāda pilnīga bezkaislība. Prasme izturēt jebkuru triecienu un nereaģēt ne uz kādiem uzbrukumiem liecina par milzīgu cilvēka iekšējo spēku. Ja kāds uzreiz emocionāli reaģē uz ārējiem uzbrukumiem, tas nozīmē, ka viņa enerģija tiek nemitīgi tērēta iekšējiem pārdzīvojumiem un tās pietrūkst ārējo darbu veikšanai. Šis indivīds ir vājš, viņš nav līderis.

Tāpēc cilvēkus, kuri pilnībā kontrolē savas emocijas, biežāk sastopam lieliskos birojos vai savrupmājās. Savukārt nervozi un emocionāli ļaudis pēc saspringtas darbadienas parasti pulcējas alus bāros vai komunālajos dzīvokļos, kur skaļi un ļoti dedzīgi apmainās viedokļiem par šo draņķīgo dzīvi.

Protams, teikto nevajadzētu uztvert viennozīmīgi, taču kopumā pārdzīvojumi paņem ļoti daudz spēka, kurus mēs varētu virzīt uz reālu panākumu gūšanu.

Šeit varētu piebilst dažus vārdus attiecībā uz mūžīgo problēmu, kas saistīta ar dzīvesveida izvēli un ir ļoti aktuāla vientuļajām sievietēm.

Par kādu vīrieti var sapņot?

Pamatojoties uz iepriekš teikto, var atzīmēt, ka jaunas sievietes, kuras sapņo par "stipru, valdonīgu, īstu Vīrieti, kas gūst dzīvē panākumus, ir maigs un mīlošs", iedzen Visumu pilnīgā strupceļā. Var gluži labi iztēloties, kā Visums kasa sev pakausi un saspringti prāto, kā no šā gluži loģiskā strupceļa izkļūt. Mīlošs var būt jebkurš vīrietis, bet "stiprs, valdonīgs, panākumus gūstošs" un "maigs" tas ir nonsenss, tās ir savstarpēji izslēdzošas prasības. Protams, lielākoties. Gadās arī izņēmumi.

Dzimtas turpināšanas instinkts liek sievietēm tiekties pēc vīriešiem, kuri gūst panākumus karjerā vai biznesā, ir īsti tēviņi, taču viņas piedzīvo rūgtu vilšanos, kad atklāj, ka ar maigumu un iejūtību viņiem ir lielas problēmas. Savukārt vīrieši nesaprot: it kā būtu sievieti nodrošinājis ar visu, par ko vien var sapņot, bet viņa tik un tā ir neapmierināta. Ko viņai vajag? Acīmredzot galīgi izlaidusies, labumā dzīvojot.

Vīriešu anekdote par šo tematu

Jaunais krievs noķēra zelta zivtiņu. Tā sāka lūgties:

-   Palaid mani vaļā, es izpildīšu jebkuru tavu vēlēšanos.

-    Es pats izpildīšu jebkuru tavu vēlēšanos, ja vien gribēšu. Nevēlos tevi atlaist.

-  Apžēlojies, palaid mani, lūdzu. Es izdarīšu visu, ko tu gribēsi.

-   Nu labi, lai notiek. Uzbūvē šoseju no manas mājas Rubļovkā uz manu vasarnīcu Kanāriju salās. -Klausies, tam taču vajadzēs milzums cementa, asfalta un citu būvmateriālu. Varbūt palūgsi kaut ko vienkāršāku?

-    Redzu, ka tu, zelta zivtiņ, esi vāja. Lai notiek! Es šodien esmu labsirdīgs, došu tev vēl vienu iespēju. Izskaidro man šādu faktu. Esmu precējies trīs reizes, un visu laiku atkārtojas viens un tas pats. Es atrodu brīnišķīgu meiteni, apprecos ar viņu, dāvinu visu, ko vien viņa vēlas. Sieva sākumā priecājas, bet pēc kāda laika sāk man bendēt nervus : tu mani nemīli, nesaproti, nenovērtē un tā tālāk. Kā es viņu nenovērtēju, ja viņa vienos briljantos staigā? Noved mani tik tālu, ka nākas šķirties. Paskaidro man, kāpēc viņas visas tā rīkojas?

-   Zini ko, dod man savas mājas adresi Rubļovkā un vasarnīcas adresi Kanāriju salās.

Bet viņai ir vajadzīgs sirds siltums, iejūtība, maigums, kas parasti nepiemīt vīrietim, kurš ir ieslīdzis savos bezgalīgajos darbos. Tas viss pārpārēm ir vājiem, panākumus negūstošiem vīriešiem, kuriem nav jātaupa enerģija un jāatvaira triecieni, jo viņi nav koncentrējušies uz karjeru vai biznesu.

Taču sievietes instinkts neatzīst viņus par mīlestības vērtiem, jo uzskata, ka šie vīrieši nespēs uzturēt pēcnācējus. Varētu šķist, ka tas ir atavisms, tālas un trūkuma pilnas pagātnes palieka, tomēr mēs nevaram izvairīties no tās ietekmes uz mūsu reālo dzīvi |3, 10 ļ.

Protams, nav likuma bez izņēmuma. Tā, piemēram, atzīts mākslinieks var būt ļoti iejūtīgs un maigs, taču šādā gadījumā droši vien būs problēmas ar uzticību instinkta ietekmē. Arī plaukstošs biznesmenis var būt sirsnīgs ja viņa biznesā viss ir kārtībā un jaunas virsotnes vairs nav jāiekaro. Protams, tāds viņš būs līdz kārtējai krīzei. Pēc tam dārgā, piedod, taču sentimentiem nav laika, ir jāizdzīvo.

Taisnību sakot, viņš joprojām ir emocionāls, taču visu savu enerģiju virza tikai uz panākumu gūšanu un netērē dažādiem sentimentiem. Turklāt tā notiks līdz tam laikam, kamēr situācija nebūs nokārtojusies. Un tad Zemapziņa daļu viņa dzīvības spēku atkal varēs novirzīt emocionālajām izpausmēm.

Tātad var secināt, ka nekontrolējama emocionalitāte palīdz gūt panākumus tikai ierobežotās, ar saskarsmes jautājumiem saistītās dzīves sfērās.

Vadāma emocionalitāte, kad enerģija tiek ievirzīta tikai vienā, cilvēkam nepieciešamajā gultnē, ļauj gūt panākumus visās pārējās dzīves sfērās.

Kam ir labāka dzīve?

Kam tad galu galā ir labāka dzīve emocionālajiem vai prāta cilvēkiem? Viennozīmīgas atbildes uz šo jautājumu nav.

Emocionālie cilvēki dzīvo, pastāvīgi izbaudīdami visu sajūtu spektru. Ja viņiem atņemtu pārdzīvojumus, šiem cilvēkiem vispār nekā nepaliktu. Viņu dzīve kļūtu tukša un pliekana. It īpaši tad, ja cilvēka dzīvē ir tikai pārdzīvojumi, bet nav nekādu reālu mērķu vai sasniegumu.

Prāta cilvēki dzīvo mierīgāk, viņiem nepavisam nav vajadzīgs emocionāls juceklis, viņi negrib zaudēt kontroli pār situāciju. Šie cilvēki ar vieglu nicinājumu noraugās uz tiem, kurus viņu emocijas svaida, kā vien pagadās, jo paši ar tām netiek galā.

Laikam gan pareizākais variants ir tas, ka cilvēkam piemīt emocionalitāte, taču tā ir vadāma. Jūs izjūtat emocijas, bet, kad šīs emocijas sāk pārņemt vadības grožus un apspiest jūs, ar gribasspēku tās viegli apdzēšat. Vai kādā citā veidā. Tad gan dzīve ir spilgta un piesātināta, gan nav nevēlamu negatīvu seku, kuras rada spēcīgi pārdzīvojumi.

Vai var panākt tādu stāvokli? Lai to saprastu, vispirms ir jānoskaidro, kas ir emocijas, kā tās rodas un kā tās var ietekmēt.

Mierīgs stāvoklis —izejas stāvoklis

Taču vispirms ir jāvienojas par to, kāds stāvoklis ikvienam cilvēkam ir pats dabiskākais.

Turpmākajos pārspriedumos mēs uzskatīsim, ka "normāls", "optimāls" vai dabisks stāvoklis cilvēku vairumam ir mierīgs jeb līdzsvarots stāvoklis.

Jebkuras emocijas izsit cilvēku no šā stāvokļa.

Pārdzīvojis emocijas, cilvēks cenšas atgriezties iepriekšējā stāvoklī.

Lai uzturētu līdzsvarotu stāvokli, ir nepieciešami minimāli enerģētiskie tēriņi.

Jebkuras emocijas, pozitīvas vai negatīvas, paņem vairāk dzīvības spēka nekā atrašanās mierīgā stāvoklī. Tāpēc organisms savas dzīvotspējas paaugstināšanai nemitīgi cenšas nonākt mierīgā stāvoklī. Taču cilvēki, apguvuši dažus augsti emocionālas uzvedības modeļus, bieži vien vairs neļauj savam organismam ilgi būt atslābinātam. Šāds stāvoklis viņiem šķiet garlaicīgs, neinteresants un neefektīvs. Viņi ir atkarīgi no emocionālās narkotikas un meklē to atkal un atkal.

Tomēr, lai kādas emocijas jūs pārņemtu, tik un tā pēc kāda laika jums vajadzēs nomierināties un uzlādēties. Tad atkal varēsit mesties pārdzīvojumu pasaulē. Neaizmirstiet: lai cik spēcīgs būtu jūsu pārdzīvojums, tik un tā agri vai vēlu tas izsīks un jūs pāriesit mierīgā stāvoklī. Kaut vai tālab, lai izgulētos un uzkrātu spēkus. Lai no rīta atkal mestos cīņā par cilvēces pārveidošanu. Vai sevis paša pārveidošanu, ja cīnāties ar sevi.

Tagad, vienojušies par "izejas" punktu, parunāsim par emocijām sīkāk.

Kas ir emocijas?

No tā, ko tikko pārspriedām, izriet, ka emocijas ir organisma reakcija, atbildot uz realitātes salīdzinājumu ar paša gaidām.

Kāda ir šī reakcija? Acīmredzot enerģētiska, jo emocijas var dot mums enerģijas lādiņu (atcerieties, kā jutāties sajūsmas vai dusmu brīdī). Taču var novest arī pie zema enerģētiskā līmeņa, tāda kā iztukšotības stāvokļa ( kad esat baiļu vai vainas apziņas pārņemts).

Tāpēc emociju definīciju var precizēt.

Emocijas ir organisma enerģētiskā reakcija, atbildot uz realitātes salīdzinājuma uz paša gaidām.

Visi mūsu turpmākie pārspriedumi balstīsies uz šo definīciju.

Tajā gan nav nekā īpaša. Vikipēdijā par emocijām teikts apmēram tas pats, tikai daudz sarežģītāk.

Ko dara emocijas?

Pie kā noved emociju rašanās? Pie tā, ka mainās mūsu enerģētiskais stāvoklis. Mēs bijām mierīgi, tad uzliesmoja dusmas kā rezultāts tam, ka realitāte neatbilst mūsu gaidām, un mēs pārgājām augsti enerģētiskā agresīvā stāvoklī. Gatavi iet un kādu piekaut. Ja Saprāts vāji kontrolē jūsu uzvedību, jūs, ilgi nedomājot, tieši tā arī rīkojaties. Bet pēc tam ilgi noņematies ar savas nekontrolējamās uzvedības sekām, parasti jau citu emociju pārņemts.

Tātad emocijas pārceļ cilvēku no viena enerģētiskā stāvokļa citā enerģētiskajā stāvoklī.

Tāpēc emociju definīciju var precizēt:

Emocijas ir organisma reakcija, atbildot uz realitātes salīdzinājumu ar paša gaidām, tā izmaina cilvēka enerģētisko stāvokli.

Jūs bijāt jautrs un priecīgs, bet pēkšņi saņēmāt ziņu par tuva cilvēka nāvi un acumirklī nonācāt zemas enerģētikas, nospiestā stāvoklī. Un otrādi. Jūs dzīvojāt zemas enerģētikas stāvoklī, gaidot savas slimības smago diagnozi. To saņemat, un noskaidrojas, ka esat gandrīz vesels. Un jūs vienā mirklī pārņem priekpilns satraukums.

Pozitīvās un negatīvās emocijas

Cilvēki iedala emocijas pozitīvajās un negatīvajās. Ar ko šīs emocijas atšķiras, ja tās aplūko kā organisma enerģētisko reakciju uz realitātes salīdzinājumu ar paša gaidām?

Atbilde ir acīmredzama.

Ja salīdzināšanas rezultātā ir izrādījies, ka realitāte sakrīt ar mūsu gaidām vai pat pārspēj tās, mūs pārņem pozitīvas emocijas. Tās izraisa prieku, apmierinājumu, sajūsmu vai kaut ko citu, tikpat patīkamu.

Tikko minētajā piemērā jūs gaidījāt slimības diagnozi, sirdī cerot, ka jums nav ielaistas slimības. Diagnoze atbilda cerētajam, un jums atliek tikai priecāties par šo faktu.

Taču tad, kad salīdzināšanas rezultātā noskaidrojas, ka realitāte nepavisam nav tāda, kādu to vēlamies redzēt, mūs pārņem negatīvas emocijas. Ari tad mēs nonākam citā enerģētiskajā stāvoklī, turklāt ir iespējami tā varianti.

Pārejam uz dažādiem enerģētiskajiem līmeņiem

Ja, piemēram, salīdzinot gaidīto ar reālo, konstatējam atšķirības, taču domājam, ka situāciju varam kaut kā ietekmēt, organisms mūs pārorientē uz paaugstinātas enerģētikas stāvokli. Proti, mūs pārņem sapīkums, dusmas vai kaut kas tamlīdzīgs. Bet kad mēs uzskatām, ka varam kaut ko mainīt? Tad, kad varam ar rokām (ar kājām, balsi) aizsniegties līdz "nepareizajam" subjektam un kaut ko izdarīt ar to, proti, nolamāt, iesist, likt mainīties, lai tas atbilstu mūsu gaidītajam.

Bet kas atrodas mums vistuvāk, kam mēs visvieglāk tiekam klāt? Kas ir tie, kuru dēļ mums visbiežāk ir augsts enerģētiskais stāvoklis? Skaidrs, ka tas ir mūsu bērns, vīrs (sieva), vecāki, draugi, darbabiedri.

Jā, nekur tālu no alu cilvēka mēs neesam aizgājuši. Arī viņš rīkojās tāpat: tiklīdz kaut kas nebija pa prātam, tā tūlīt metās virsū.

Ja realitāte neatbilst tam, ko esam gaidījuši, bet mēs saprotam, ka no mums nekas nav atkarīgs, mēs izvēlamies emocijas, kuru rezultātā nonākam pazeminātas enerģētikas stāvoklī. Proti, mēs kļūstam grūtsirdīgi, ieslīgstam depresijā, nomokāmies ar vainas apziņu un tā tālāk.

Acīmredzot mēs neapzināti izvēlamies tādu enerģētisko reakciju, lai savi spēki nebūtu jātērē veltīgi: tik un tā neko mainīt nevaram. Proti, mēs tūlīt ieslēdzam sava dzīvības spēka taupīšanas režīmu, par kuru atbildīga ir, ja vēl atceraties, mūsu Zemapziņa.

Tā ieslēdz pazeminātas enerģētikas režīmu, kad mēs saskaramies ar sev virtuālo realitāti redzam nelaimes televīzijas pārraidē, par kaut ko sliktu lasām avīzē un nekādi nevaram to ietekmēt.

Vai arī tad, kad notiek kaut kas slikts ar mums tuvajiem cilvēkiem un mēs atkal esam bezspēcīgi. Tā, piemēram, tuvs jūsu radinieks smagi slimo vai pat nomirst. Neko mainīt nav iespējams, tāpēc mēs neapzināti izvēlamies aizsargājošo zemas enerģētikas stāvokli.

Tā kā šādi stāvokļi nekad nenes prieku vai sajūsmu, mēs tos ieskaitām negatīvajos. Lai gan tie acīmredzot nav negatīvi, bet ir aizsargājoši. Esot kādā no šiem stāvokļiem, cilvēks zaudē enerģiju, proti, viņam tiek atņemta spēja stipri pārdzīvot. Kāpēc velti tērēt enerģiju, ja neko mainīt nevar? Labāk pataupīt to nākotnei, kad būsit pārdzīvojis šo situāciju, kuru uzskatāt par traģisku, un sāksit interesēties arī par kaut ko citu. Tā ir ļoti pareiza loģika, kas nodrošina izdzīvošanu augstas emocionalitātes cilvēkiem.

Skatieties uz attēlu

Tā kā šī grāmata paredzēta treniņiem, mums ir pilnīgi pamatotas tiesības papildināt to ar dažādiem grafikiem, tabulām un citām gudrām lietām, kuras redzot lielākajai ļaužu daļai uznāk miegs.

Bet, ja reiz esat sākuši lasīt, tad pacietiet. Vai izlaidiet. Vai vēl labāk skatieties un izmantojiet.

Viss emociju rašanās process attēlots šeit ievietotajā shēmā.

Paraugoties uz shēmu, viss kļūst skaidrs. Jūs vienā mierā dzīvojāt ar savām neapzinātajām gaidām. Un piepeši notika kaut kas globāls. Jums uz vaiga parādījās pūtīte. Vai kāds, braukdams ātrāk, apsteidza jūs. Vai jūsu mīļotais nejauši apskāva citu sievieti. Vai nodomājāt, ka pēc četrdesmit gadiem būsit jau diezgan veca un jums tomēr būs reiz jāmirst. Un tā tālāk.

Tātad kaut kas notika. Mēs to nosaucām zinātniskā vārdā "FAKTS" (lūdzam nejaukt ar skanējuma ziņā līdzīgo amerikāņu vārdu).

Jūsu Zemapziņa acumirklī salīdzināja to ar jūsu gaidīto šajā sakarā.

Tālāk shēma sazarojas.

Ja, piemēram, pēc salīdzināšanas noskaidrojās, ka pūtīte patiešām ir uzradusies, taču līdz ar to apstiprinājās, ka jums ir nevis AIDS, bet tikai saaukstēšanās, tad jūsu gaidas būt šīs slimības neskartai piepildījās. Urā!!!

Salīdzināšanas ceļā ieguvuši šādu rezultātu, virzāmies pa shēmas augšējo līniju ar uzrakstu "Jā". Enerģētika kāpj uz augšu, mūsu emocijas ir prieka pilnas, tāpēc mēs skaļi smejamies. Kaut vairāk būtu tādu prieku nesošu pūtīšu!

Tagad aplūkosim otru variantu. Nekādu aizdomu par tādu slimību kā AIDS jums nebija, bet šovakar jums norunāts pirmais randiņš. Uz to ir jāierodas vislabākajā izskatā, citādi mīļotais var aiziet pie skaistākas konkurentes.

Vai jūsu cerības (gaidas) būt žilbinoši skaistai vakarā un FAKTS, ka uz vaiga uzmetusies pūtīte, sakrīt? Protams, ne, tāpēc mēs dodamies lejup pa bultiņu ar uzrakstu "Nē".

Varbūt glābiņš vēl ir iespējams? Tieši uz to norāda aplītis ar uzrakstu "Vai varu izlabot?".

Jūsu Zemapziņa tikpat ātri meklē izeju no šīs situācijas.

Ja tā izeju atradīs, jūs acīmredzot virzīsities pa shēmas vidējo rindu ar uzrakstu "Jā". Ar domu, ka kaut ko var labot.

Tā kā jūsu Zemapziņa uzskata, ka var šo to labot, tā ieslēdz jums augstu enerģētisko stāvokli. Droši vien tās būs nevis dusmas, bet sapīkums par Dzīvi, likteni, klimatu, vainas apziņa par trim vakar apēstajām kūciņām un pašpārmetumi, ka neapmierinājāties ar divām. Kā jau tas allaž mēdz būt. Kauties it kā nav ar ko, tāpēc paaugstinātā enerģētika palīdzēs vienīgi ātrāk novākt kosmētiku un atrast vajadzīgo glābējlīdzekli.

Ja otrās salīdzināšanas rezultātā Zemapziņa secinās, ka nav iespējams paglābt jūs no kauna, tā humāni aizvāks jūsu enerģiju, lai jūs aiz bēdām nebeigtos vai nost. Jūs pārņems pilnīgas bezcerības sajūta, liksies, ka esat nolemta visu mūžu nodzīvot viena, ka visu miesu noklās pūtītes un jums būs jāslēpjas no cilvēkiem dziļi mežā. Kas gan cits atliek, ja ir tik briesmīgs defekts?

Tā būs virzība pa trešo, viszemāko shēmas atzaru.

Komentārs par tēmu

Vēsturiskās hronikās par dažādiem karavadoņiem tiek stāstīts viens un tas pats: komplektējot savu armiju, viņi jaunos kareivjus centās aizvainot un skatījās, kāda kļūs kandidāta sejas krāsa. Ja viņš nosarka, tad tika uzņemts, ja nobālēja, viņu atraidīja. Kāpēc tā?

Ja atgriežamies un vēlreiz palūkojamies uz emociju rašanās shēmu, mums viss kļūst skaidrs. Katram cilvēkam vienādās situācijās ir savs uzvedības noteikumu komplekts.

Ja kandidātu aizvainoja un viņš iesvila, proti, reaģēšanas process virzījās pa vidējo atzaru, tātad kandidāta enerģētika paaugstinājās centienos atriebt, un viņu pieņēma.

Ja kandidāts, izdzirdis aizvainojošos vārdus, nobālēja, tas nozīmēja, ka viņa Zemapziņa ir izvēlējusies zemāko atzaru un pazemināto enerģētiku. Tātad sarežģītā situācijā šis cilvēks kavēsies un par kareivi viņš neder.

Aptuveni tāds ir vienkāršots emociju rašanās modelis. Mēs pie tā vēl atgriezīsimies, bet tagad turpināsim savus pārspriedumus.

Kāpēc vajadzīgas šādas pārejas?

Kāpēc Daba (Visuaugstākais, evolūcija vai vēl kas cits) ir izdomājusi šo emocionālo pāriešanu dažādā enerģētiskajā stāvoklī? Izrādās, ka labuma no tās ir daudz.

Pirmkārt, tas ir kontaktēšanās, komunicēšanās, atgriezeniskās saiknes paņēmiens. Jūs uzslavēja jūs nopriecājāties un parādījāt to. Jūs norāja jūs nobijāties, un arī tas ir tūdaļ redzams. Un tā tālāk.

Bet nu iztēlojieties, kāda būtu cilvēku dzīve bez emocijām. Viņus lamā, taču viņi nekādi nereaģē. Viņus slavē, bet viņos nekas nesakustas. Kaut kāda švarcenegeru pasaule. Nekad neuzminēsit, ko šie cilvēki var izstrādāt jau nākamajā mirklī, jo no viņu ķermeņa nav iespējams nolasīt, ko tie jūt. Pareizāk sakot, kādu secinājumu izdarīs viņu iekšējais kalkulators, jo viņi paši tik tiešām neko nejūt. Precizēsim: šie cilvēki kaut ko gan jūt, taču tas ir viņu pastavigais stāvoklis, kas nav atkarīgs no ārejiem apstākļiem.

Otrkārt, tas ir paņēmiens, kā mobilizēt enerģētiskos resursus, atbildot uz situācijas mainīšanos.

Jūs bijāt atslābinājies (zems enerģētiskais stāvoklis). Tagad kaut kas ir noticis, un jums jāmobilizējas, lai pareizi reaģētu uz notiekošo.

Tas jau līdzinās izdzīvošanas instinkta darbībai. Jūs vēlu vakarā ejat pa ielu, piepeši izdzirdat savādu troksni. Jūsu ķermenis saraujas (koncentrējas) bailēs, un jūs esat sagatavojies rīcībai jaunajos apstākļos.

Treškārt, tas ir paņēmiens, kā mobilizēt enerģētiskos resursus, lai īstenotos jums vēlamais situācijas variants.

Par ko šeit ir runa?

Atcerieties mēs jau konstatējām, ka emocijas ir organisma enerģētiskā reakcija, atbildot uz realitātes un savu gaidu salīdzinājumu.

Bet, no otras puses, emocijas var uzskatīt par mehānismu, kas palīdz enerģētiski koncentrēties uz realitātes mainīšanos un panākt, lai tā atbilstu jūsu gaidītajam.

Tā, piemēram, jūs no rīta piecēlāties un pagatavojāt bērnam brokastis. Arī bērnam jau sen vajadzēja celties augšā, taču viņš vēl nav to izdarījis. Realitāte bērns atrodas gultā nesakrīt ar to, ko jūs gaidījāt, proti, ka viņš būs piecēlies, nomazgājies, apģērbies un apsēdies pie galda.

To redzot, jūs pārņem dusmas, kuru dēļ pārejat uz citu enerģētisko līmeni un neiecietīgi uzsaucat: "Cik ilgi būs tevi jāgaida?" Bērns, sajutis, ka jūs jau esat "uzvilkusies" un ka tam var sekot bargas sankcijas, acumirklī pielec kājās un jau pēc dažām minūtēm sēž pie galda.

Kas notiktu, ja emocijas (dusmas) jūs nepārceltu uz citu enerģētisko līmeni un jūs pavisam mierīgā balsī pajautātu: "Cik ilgi būs tevi jāgaida?" Laikam gan būtu jāgaida ļoti ilgi.

Tātad izpaustās emocijas jums palīdzēja atjaunot "taisnīgumu" un panākt realitātes atbilstību tam, ko bijāt gaidījusi.

Diemžēl tā nenotiek vienmēr. Bērns nebūt ne vienmēr sāk labi mācīties, noklausījies vecāku pārmetumus. Viņš gan var nobīties, kad vecāki pēc ieskatīšanās viņa dienasgrāmatā sāk gluži vai trakot. Tomēr tas negarantē, ka izbīlis palīdzēs viņam labāk mācīties. Bailes var paralizēt visus pūliņus (shēmas apakšējais atzars) un sekmes kļūs vēl sliktākas.

Priekšnieks nepārstāj jums piesieties, pat ja dusmās pasūtāt viņu divas mājas tālāk. Un vīrs nepārstāj dzert, pat ja jums tādēļ uznāk trakuma lēkmes. Lai gan šīs lēkmes var būt tādas, ka viņš patiešām nobīstas no jums. Un aiziet dzert citā vietā. Turklāt viņš arī dzer tikai tādēļ, ka jūs cenšaties viņu pārveidot, bet pašam nepietiek spēka dot jums pretsparu.

Enerģija uzkrājas

Mēs jau aplūkojām piemērus par to, ka emocijas pārcēla cilvēku augstākā enerģētiskajā līmenī, no kura viņš centās "atjaunot taisnīgumu" savā variantā. Bet, kā mēs jau norādījām, tā mēdz notikt ne vienmēr.

Turklāt bez ārējās pretestības pastāv arī iekšējās emociju izpausmes kavēšanas mehānisms. Ne emociju rašanās, bet tieši to izpausmes kavēšanas mehānisms.

Mēs visi bērnībā esam audzināti, proti, mums ir teikts, kā jāizturas vienā vai otrā gadījumā. Tā, piemēram, mums ir skaidrots, ka "vecāki cilvēki jāciena", proti, nekādos apstākļos nedrīkst vērt vaļā muti un izteikt savas domas vai paust emocijas, kas jums rodas, kad gados vecāki cilvēki dara kaut ko citu, nevis to, ko jūs no viņiem gaidāt.

Daļa jauniešu respektē noteikumu par to, kā jāuzvedas sociumā. Tāpēc, kad gados vecāki cilvēki nekautrējoties iejaucas viņu dzīvē, šie jaunieši klusē. Tomēr negatīvas emocijas izjūt, tas ir, pāriet uz augstāku enerģētisko līmeni, kurā esot varētu aizstāvēt savas intereses. Taču, tā kā audzināšana neļauj to darīt, dusmu vai sapīkuma enerģija iestrēgst ķermenī "liekās" enerģijas izvadīšanas mehānisms apzināti netiek izmantots.

Tas ir tikai viens piemērs, bet īstenībā tādu gadījumu, kad mēs neatļaujamies kādu rīcību attiecībā pret citu cilvēku, ir ļoti daudz. Mēs apslāpējam savas negatīvās emocijas saskarsmē ar mīļoto cilvēku, bērniem, vecākiem, draugiem, priekšniekiem, varas pārstāvjiem. Ne vienmēr, protams. Jo labāk audzināts cilvēks, jo vairāk viņa Zemapziņā ir nostādņu, kas liedz šim cilvēkam paust savas reālās emocijas. Lai gan organisms jau ir uzbudinājies un nodrošinājis jums iespēju "cirst pretī" vai "atjaunot taisnīgumu" jūsu izpratnē. Taču jūs šo enerģiju neizmantojat.

Tāpēc tā iestrēgst ķermenī un uzkrājas.

Starp citu, tas izskaidro, kāpēc negatīvās emocijas ir kaitīgākas par pozitīvajām.

Mūsu sabiedrībā nav pieņemts apslāpēt pozitīvās emocijas. Tev nāk smiekli tu smejies, un tas netiek liegts gandrīz nekur, izņemot dažas ļoti nopietnas vietas. Līdz ar to enerģija, kas parādījusies ķermenī, tiek ātri no tā izvadīta. Pat tad, ja smejaties klusi, nevis skaļi, jūs var kratīt apvaldītie smiekli. Ari tā ir darbība, kas ļauj enerģijai izlādēties.

Bet kā ir ar negatīvajām emocijām? Attiecībā uz negatīvo emociju izpausmēm ir milzums ierobežojumu, tāpēc šīs enerģijas "iestrēgst" ķermenī uz daudz ilgāku laiku. Un attiecīgi rada lielākas problēmas.

Ka rodas enerģetiskie bloki?

Šis modelis parāda arī to, kā mūsu ķermenī veidojas enerģētiskie (jeb emocionālie) bloki.

Pieņemsim, ka jūs kārtējo reizi ļoti sadusmojāties uz kādu cilvēku uz vīru (vai sievu), vecākiem, bērnu vai priekšnieku.

Jūsu organisms pēc neatkarīgi no jūsu apziņas funkcionējošās programmas pārgāja uz augstu enerģētisko stāvokli lai "mainītu realitāti un panāktu tās atbilstību jūsu gaidītajam". Proti, lai sakliegtu uz šo cilvēku vai izlamātu viņu, tādējādi saucot pie kārtības.

Iespējams, ka jūs pat paklaigājāt vai nolamājāt attiecīgo cilvēku, taču pavisam mēreni. Vai arī vispār apspiedāt savu sašutumu, jo esat labi audzināts cilvēks. Proti, jūs neļāvāt enerģijai izlauzties uz āru, un tā sāka virpuļot jūsu ķermenī. Jums trīc rokas, balss aizraujas, domas jaucas.

Apkārtējie cilvēki iesaka: "Beidz taču uztraukties par niekiem! Nomierinies!" Jūs viņiem piekrītat un arī cenšaties pierunāt sevi: "Es nomierinos."

Jūsu Zemapziņa pieņem šo komandu un sāk steidzīgi izvākt no ķermeņa lieko enerģiju. Taču izmest to ārā nav iespējams tā nav šķidrums, kuru var izčurāt. Iztērēt šo enerģiju kādas darbības veikšanai neizdodas jūs taču neko nedarāt. Atliek vienīgi savākt to kopā un nogrūst kaut kur tālāk. Piemēram, kuņģī. Vai aknās. Vai jostasvietā tur, kur vēl ir brīva vieta.

Rezultātā uzbudinātā enerģija pārvēršas par enerģētisku sabiezējumu un nogulsnējas kaut kur ķermenī.

Turklāt tas nav gluži vienkārši neitrāls enerģētisks sabiezējums, ko var izmantot jebkurai vajadzībai. Nē, tas ir uz konkrētu cilvēku vai konkrētu situāciju mērķtiecīgi uzlādēts (pareizāk, sakot, neizlādēts) enerģētisks sabiezējums. Tas ir tikai paslēpies un gaida, kas "ienaidnieks" atkal parādīsies, lai beidzot tiktu pilnvērtīgi izmantots.

Tātad izskatās, ka mūsu ķermenī izveidojušies enerģētiskie bloki vienmēr ir gatavībā un to vien gaida, kad situācija atkārtosies. Tie jebkurā mirklī var aktivizēties un ļoti ātri izprovocēt jūs uz attiecīgiem agresijas uzliesmojumiem. Proti, jūs neadekvāti ātri reaģēsit uz cilvēku (situāciju, objektu), saskarsmē ar kuru agrāk esat nonācis nedaudz emocionāli saspringtās situācijās un to laikā neesat izlādējies.

Šādā gadījumā organismam nav jāsasprindzinās, lai panāktu jūsu pāriešanu uz augstu enerģētisko līmeni. Zemapziņa gluži vienkārši aktivizē attiecīgo sabiezējumu, tas izvēršas, un viss jūs esat pilnīgā kaujas gatavībā. Tas ir ļoti racionāli nav vajadzīgi jauni resursi, lai tiktu galā ar veco ienaidnieku, vai ne? Viss ir gatavībā, jums viss ir klāt.

Jāatzīmē, ka organismam, lai automātiski ieņemtu cīņas stāju, reizēm nemaz nav vajadzīgs pats pāridarītājs, pietiek ar pāris tā pazīmēm. Tā, piemēram, jūs var pārņemt satraukums vai bailes, vien ieraugot savam ienaidniekam līdzīgu cilvēku. Vai izdzirdot līdzīgu balsi. Vai redzot līdzīgas drānas. Un tā tālāk.

Ļoti senos laikos, kad cilvēki ar spēka palīdzību centās atrisināt savas problēmas, šī spēja palīdzēja viņiem izdzīvot briesmu pilnajā pasaulē. Cilvēks varēja ar acu kaktiņu pamanīt krūmu biezoknī pazibējušu pelēku plankumu un viņš tūlīt saprata, ka tur slēpjas vilks. Un pārgāja pilnas gatavības stāvoklī, lai atvairītu uzbrukumu.

Šī spēja reaģēt ne uz visu ienaidnieka tēlu, bet gan tikai uz kādu tā pazīmi, mums saglabājusies joprojām. Un bojā cilvēkiem nervus gluži lieki, jo "iekšējā datora" programmu taupīt enerģiju uzbrukuma gadījumam neviens kopš tā laika nav atcēlis.

Pret ko mes uzkrājām enerģiju?

Tikko mēs runājām par cilvēkiem, kuri var mums izraisīt spēcīgas negatīvas emocijas. Taču mūs var kaitināt ne tikai cilvēki!

Mēs nervozējam, ja autobusi vai elektrovilcieni nekursē pēc saraksta. Kas tādos brīžos notiek? Mūsu ķermenī izveidojas pret elektrovilcieniem uzlādēts enerģētiskais bloks.

Nodokļu inspekcijā vai kādā citā kantorī jums liek aizpildīt neskaitāmas veidlapas. Un tas parasti jūs ļoti kaitina? Apsveicam, jūsu ķermenī ir izveidojies varens pret šo kantori uzlādēts enerģētiskais bloks.

Jums neļauj gulēt kaimiņa suns, kas nemitīgi rej? Jūsu

ķermenī var viegli atrast enerģētisko sabiezējumu, kas vienmēr gatavs jums palīdzēt, lai izrēķinātos ar šo nejauko radījumu.

Jūs nomoka uzmācīgie odi, pāris miljonu šo sīcēju jau esat nositis, bet atlikušie pieci miljardi jums maitā dzīvi? Esiet drošs jūsu ķermenī ir gluži pieklājīgs enerģētiskais bloks, kas uzlādēts pret šiem agresoriem.

Un, visbeidzot, jūs jau sen kaitina paša automobilis, kas te noslāpst, te nav iedarbināms? Un jūs, jau tuvojoties tam, pārņem sapīkums vai bailes? Tas neesat jūs pats, tas ir jūsu enerģētiskais bloks, kas provocē jūs uz jauniem pārdzīvojumiem.

Bet vēl ir arī draņķīgi autovadītāji ielās, nejauki autoinspekcijas darbinieki, briesmīgi politiķi vai varas pārstāvji, jums mazpazīstami firmas vadītāji un daudz kas cits, kas bieži vai retumis izraisa neapmierinātību. Un rada jūsu ķermenī kārtējo enerģētisko bloku.

Mes esam piebhveti līdz ausim

Var iztēloties, ka ikviens enerģētiskais sabiezējums ir mūsu ķermenī iesviests laukakmens. Jo vairāk mēs pārdzīvojam dažādu iemeslu dēļ, jo vairāk ir šo laukakmeņu. Ja mums ir idealizācijas un mēs atkārtoti pārdzīvojam vienu un to pašu iemeslu dēļ, laukakmeņu ir mazāk, toties tie ir lielāki. īsti milzeņi. Vai pat veseli klintsbluki.

Pie psihologiem dažkārt atnāk sievas un sūdzas, ka viņas ļoti kaitina pašu vīri. Uz jautājumu "Kas tieši jums nepatīk savā vīrā?" viņas parasti atbild: "VISS!"

Par ko ir runa? Par to, ka sievas ķermenī izveidojies tāds enerģētiskais bloks, kas noved viņu kaujas gatavībā, vien izdzirdot par sava vīra parādīšanos. Tāda ir mūsu dzīves realitāte.

Turklāt šie bloki mūsu ķermenī dzīvo savu patstāvīgu dzīvi un nekur ar laiku nepazūd. Tiem gluži vienkārši uzgāžas virsū jauni bloki.

Jo vairāk ķermenī emocionālo netīrumu, jo neefektīvāks ir mūsu ceļš uz saviem mērķiem. Mēs virzāmies uz priekšu atbilstoši tam, kā cauri šiem enerģētiskajiem aizgruvumiem izsūcas mūsu dzīvības spēka strautiņi, kas piegādā enerģiju ķermeņa šūnām.

Kad enerģētisko laukakmeņu sakrājies pārāk daudz, mūsu dzīvības spēka plūsmas dažās vietās pilnīgi izsīkst. Mums salst rokas vai kājas, mums nav spēka. Sirdsdarbība ir apgrūtināta, ceļas spiediens, lai kaut kā izdabūtu dzīvības spēku cauri ķermenim svešajiem enerģētisko bloku sablīvējumiem.

Virzīties uz kādu mērķi vairs nav spēka.

Jaunāko pētījumu gaitā ir noskaidrots, ka lielākajai daļai alerģiju un dermatītu ir emocionāla daba. Ja ķermenī izveidojies milzīgs emocionālais bloks, kas saistīts ar noteiktu situāciju, tas gūst izpausmi alerģijas veidā. Kad novāc šo bloku, alerģija izzūd bez jebkādām zālēm.

Ir radies pat jauns termins "emoalerģija", kas apzīmē šo parādību.

Jauka ainina, vai ne?

Un to visu radām mēs paši Homo sapiens, saprātīgie cilvēki.

Bet kā ir ar pozitīvajām emocijām?

Jā, kā tad ir ar apspiestajām pozitīvajām emocijām? Vai tās rada blokus mūsu ķermenī?

Varbūt atceraties, ka mēs jau norādījām: pozitīvās emocijas rodas, kad realitāte sakrīt ar mūsu gaidām vai pat pārspēj tās. Tieši tad mēs nonākam uzbudinātā stāvoklī, un tā izpausmes ir prieks, sajūsma, ekstāze un tā tālāk. Lai gan tālāk vairs nav kur.

Bet kas notiek, kad skatāmies komēdiju? Mēs sagaidām, ka tā būs smieklīga. Ja filma ir patiešām smieklus raisoša, mēs priecīgi smejamies. Ja tā mums šķiet garlaicīga vai vāja, reaģējam negatīvi.

Un kas notiek tad, ja smieklīgi uzvedas cilvēks, kurš nav ne klauns, ne āksts? No kura mēs neko tādu negaidām? Tā, piemēram, jūs savā augstskolā esat atnācis uz lekciju, bet vecais profesors žaketi sapogājis ar bikšu priekšas pogu. Kāda būs jūsu reakcija?

Tas ir atkarīgs no jūsu audzināšanas, žēlsirdības, kā arī citām īpašībām, proti, no jūsu iekšējo nostādņu kompleksa.

Ja esat cilvēks ar ļoti iejūtīgu sirdi, jūs pārdzīvosit to, ka nav nekādas iespējas ietekmēt šo aplamo, bezjēdzīgo situāciju, proti, jutīsities nospiests, jūsu enerģētikas līmenis kritīsies.

Lielākā daļa citu, bezjūtīgu un cietsirdīgu studentu klusi vai skaļi smiesies. Tas ir, priecāsies.

Kāpēc? Viņi taču nebija gaidījuši, ka profesors izstrādās tādu muļķību. Vai varbūt bija?

Laikam gan var pieņemt, ka vairums cilvēku, īpaši jaunos gados, visus pārējos klusībā uzskata par muļķiem un morāliem kropļiem, kas slēpj savus trūkumus.

Un te piepeši viņu gaidas apstiprinās! Cik jauki, beidzot var kārtīgi izzirgoties!

Tātad šādā pikantā situācijā pēc smiekliem var noteikt, ko par citiem domā šie smejošie un priecīgie cilvēki.

Tādējādi pieņēmumu, ka pozitīvās emocijas rodas tad, kad gaidītais sakrīt ar realitāti, var uzskatīt par pareizu.

Bet kas notiks tad, ja ir radusies liela vēlme pasmieties, taču to nekādā ziņā nedrīkst darīt? Šis pats profesors ar savu bikšu priekšu tomēr ir ļoti jūtelīgs un atriebīgs. Turklāt viņš ir jūsu augstskolas prorektors mācību darbā. Kā saprotat, šāds cilvēks var vispār neaiztaisīt bikšu priekšu un neviens pat nepasmaidīs.

Kur tad lai paliek priekpilnā enerģija, kas radusies jūsu ķermenī? Jūs taču neatļausities skaļi smieties, lai pēc tam izlidotu no augstskolas? Jūs aizvērsit muti, sataisīsit nopietnu ģīmi un apslāpēsit savus smieklus, tas ir, centīsities kaut kur ķermenī nobāzt "lieko" enerģiju kārtējo enerģētisko bloku, laukakmeni. Tagad, kad esat šādi "uzlādēts", jums, skatoties uz nelaimīgo profesoru, smieklus izraisīs viss viņa matu sakārtojums, balss, gaita un viss pārējais.

Šīs emocijas ("laukakmens" enerģiju) pēc lekcijas, protams, var izlādēt drošā vietā, proti, kursabiedru kompānijā atcerēties jancīgo situāciju un skaļi izsmieties, līdz lādiņš būs izsīcis. Lielākā daļa cilvēku tieši tā rīkojas.

Ja iespējas izsmieties nav, tad neizvadītā prieka enerģija izveido ķermenī kārtējo bloku. No tā katrā ziņā ir jāatbrīvojas, citādi šis bloks radīs ne mazākas problēmas kā neizvadītu dusmu vai aizkaitinājuma bloks. Tas var jūs provocēt uz smiešanos visnepiemērotākajās vietās.

Dažādas metodes, ar kuru palīdzību var atbrīvoties no uzkrātajiem enerģētiskajiem blokiem, mēs aplūkosim 7. nodaļā.

Parunasim par sievietem

Šajā nodaļā jūs jau lasījāt tipisku vīriešu anekdoti par sievietēm, kuru rīcību vīrieši nekādi nespēj izprast. Par šo atšķirību cēloņiem izvirzītas vairākas teorijas, arī tā, saskaņā ar kuru vīrieši ir nākuši no Marsa, bet sievietes no Veneras.

Vai tā patiešām ir? Un vai to var ietekmēt? Mēģināsim ielūkoties šo atšķirību cēloņos no enerģētiskās pieejas pozīcijām.

Sāksim, kā parasti, meklēt minēto atšķirību saknes tālā pagātnē, piemēram, pirms piecsimt vai pat tūkstoš gadiem. Kāda tolaik bija vīriešu un sieviešu emocionalitāte?

Lielākā daļa zemnieku un strādnieku dzīvoja nabadzīgi, gandrīz uz izdzīvošanas robežas. Ģimenes bija lielas, vīriešiem nācās daudz strādāt, lai tās pabarotu. Arī sievietes neturēja rokas klēpī darbi mājsaimniecībā gūlās galvenokārt uz viņu pleciem.

Vai šie cilvēki varēja ļauties spēcīgiem emocionāliem pārdzīvojumiem, kas prasa daudz spēka? Diezin vai. Varbūt mazliet jaunībā, kamēr rūpes par bērniem nebija viņus galīgi nospiedušas.

Vīriešiem vajadzēja saspringt un būt augstākajā mērā pašpietiekamiem, jo uz palīdzību no malas viņi nevarēja cerēt. Pēc lielas emocionalitātes nebija pieprasījuma tas mazinātu izdzīvošanas iespējas.

Kas tolaik varēja nodoties dziļiem pārdzīvojumiem? Skaidrs, kas: bagāti ļaudis, kuriem nevajadzēja rūpēties par dienišķo maizi.

Pareizāk sakot, vīrieši tik un tā bija savaldīgi un skarbi, bez noslieces uz sentimentiem. Bet sievietēm, kurām nebija citu pienākumu kā vienīgi dzemdēt un audzināt bērnus, bija lieli iekšējās enerģijas krājumi, ko varēja novirzīt pārdzīvojumiem. Kaut kā taču vajadzēja aizpildīt savu visai bezmērķīgo dzīvi. Arī vīrieši neiebilda pret sieviešu emocionalitāti viņi neapzināti apjauta, ka emocionālas būtnes ir vājas un tām vajadzīgs viņu atbalsts.

Turklāt augsti emocionālas sievietes bija (un ir) ļoti seksuālas, jo varēja ļauties spēcīgām sajūtām mīlestības un seksuālo attiecību laikā. Bet emociju izpausmē apvaldītos vīriešus allaž ir vilinājusi iespēja "pasildīties" sievietes mīlestības kaislīgajās liesmās.

Proti, sievietes no pārtikušām ģimenēm varēja atļauties būt emocionālas tas radīja viņām papildu pievilcību. Viņu iekšējo nostādņu kompleksu var formulēt apmēram tā: jutekliska, emocionāla, ātri un vētraini reaģē uz situāciju, seksuāla (protams, jaunībā), aizsardzību un atbalstu pieprasoša.

Vīrieši nevarēja sev atļauties šādu ar uzvedību sociumā saistītu nostādņu kompleksu, vīrišķības simbols bija atturība emociju izpausmē. Iekšējo nostādņu kompleksu, kas noteica vīriešu uzvedības tipu, varētu raksturot šādi: apvaldīts emociju izpausmēs, spēcīgs, drosmīgs, enerģisks, seksuāls, gatavs sniegt palīdzību fiziskās aizsardzības veidā.

Sievietēm, protams, gribētos, lai vīriešiem būtu vairāk jūtu, taču ar to, skaidra lieta, nav tik vienkārši.

Tas, ka dzīves apstākļi neļāva sievietēm saraut attiecības, kas viņas neapmierināja, radīja "vājā dzimuma" pārstāvēm papildu ciešanas, protams, dvēseles ciešanas, jo uztura un mitekļa jautājums saskaņā ar klusu vienošanos bija jārisina vīriešiem.

Par vīriešiem nesaprotamajām sieviešu smalkajām dvēseles ciešanām stāsta daudzi pagātnes literārie darbi.

Aizritēja gadsimti. Pienāca XIX gadu simts ar tam raksturīgo tehnikas attīstību. Krasi paaugstinājās dzīves līmenis. Sievietēm radās iespēja pašām parūpēties par sevi un bērniem. Pateicoties kontraceptīvajiem līdzekļiem, viņām vairs nebija vienā laidā jādzemdē bērni.

Ārējā situācija radikāli mainījās, taču iekšējās nostādnes, kas noteica uzvedības modeli, daudzējādā ziņā saglabājās. Ne visur, protams, bet tikai valstis, kurās bija cēlies dzīves līmenis.

Vīrieša pozīcijā viss palika pa vecam stipram vīrietim jābūt savaldīgam un vienmēr gatavam aizsargāt savas intereses. Stiprs vīrietis nedrīkst izšķiest savus spēkus tukšiem pārdzīvojumiem.

Pagāja vēl simt gadu, un kas mums ir tagad?

Dzīves līmenis tāds, ka jebkurš izglītots cilvēks gan vīrietis, gan sieviete var nodrošināt sev tādus ienākumus, kas ļauj dzīvot bez īpašām problēmām.

Turklāt sievietēm saglabājusies iekšējā programma attiecībā uz to, ka viņas drīkst atļauties būt ļoti emocionālas, proti, tās, kuras var atļauties stipras emocionālās pārslodzes jebkurā jautājumā. Vai, citiem vārdiem runājot, būt emocionāli izlaidīgas, piemēram, īstas maitas. Pēc tādām sievietēm neapzināti tiecas racionālie un rezervētie vīrieši 1121.

Kur ņemt enerģiju pārdzīvojumiem?

Jebkuram pārdzīvojumam, izpaustam vai paturētam sevī un kļuvušam par kārtējo emocionālo bloku, ir nepieciešami visai lieli dzīvības spēki, kurus organisms parasti iegūst no pārtikas un gaisa, no apkārtējās vides (ci enerģija).

Spēcīgu emociju laikā organisms sakopo visus savus resursus, lai pārietu uz augstāku enerģētisko līmeni, protams, nolūkā "atjaunot taisnīgumu". Bet šādam svētam mērķim taupīt nav pieņemts.

Ja jums pēkšņi kaut ko atņem, kas paliek? Tukšums, ko gribas ātrāk aizpildīt, lai atkal izjustu tos pašus asos pārdzīvojumus.

Kur ņemt enerģiju pēc spēcīgiem pārdzīvojumiem? Likties gultā? Sākt intensīvi elpot (daudzi konflikta laikā neapzināti rīkojas tieši tā, vai ne?)? Tas ir ilgs process, turklāt emociju dēj pārlieku uzbudinātais organisms diezin vai spēs aizmigt.

Tātad enerģija jāmeklē kaut kur tuvāk, kaut vai pie sava vh'ieša, kas vēl nav iztērējis dzīvības spēku rezervi.

Sākumā sieviete vēršas pie viņa pa labam, sak, esi līdzcietīgs, iejūties manā grūtajā stāvoklī. Esi, dārgais, smalkjūtīgs, man ir tik smagi.

Tas ir pamatā visām sieviešu runām par viņām nepieciešamo atbalstu, par savstarpēju sapratni, par abpusējām jūtām un citiem argumentiem, kad viņas grib, lai partneris labprātīgi kļūst par enerģijas donoru.

Taču trulie vīrieši parasti nesaskata nekādas reālas grūtības, kuru pārvarēšanai būtu vajadzīga viņu palīdzība, tāpēc bieži vien nav gatavi "iejusties stāvoklī" un labprātīgi kļūt par enerģijas devējiem no pārdzīvojumiem novājinātajām sievietēm.

Tāpēc sieviete, redzēdama, ka mīļotais vīrietis negrasās labprātīgi sniegt viņai atbalstu "grūtā brīdī", pāriet pārlieku uzbudinātā stāvoklī (ar pēdējiem spēkiem!!!), kurā būdama cer "atjaunot taisnīgumu".

Ja tu nevēlies no laba prāta būt smalkjūtīgs un sirsnīgs, man būs jāķeras pie stingrākiem līdzekļiem. Organisms taču pieprasa, lai taisnīgums tiktu atjaunots tūlīt.

Un uzbudinātā sieviete sāk izteikt vīrietim to, ko šobrīd domā par viņu, neaizmirstot nevienu vīrieša sāpīgo punktu (idealizāciju). Agri vai vēlu viņš eksplodē un šķiras no savas "liekās" enerģijas. Daļa no tās tiek sievietei, un viņa tūlīt nomierinās.

Protams, tas ir ļoti vienkāršots mehānisms, kas parāda, kā daļa vīriešu un sieviešu īsteno enerģijas mijiedarbību.

Kāpēc tas ir raksturīgi tikai daļai vīriešu un sieviešu? Tāpēc, ka šāda mijiedarbība notiek vienīgi tajā vidē, kurā sieviešu uzvedību nosaka nostādnes, saskaņā ar kurām viņas drīkst būt emocionālas, bet vīriešu pienākums ir grūtā brīdī atbalstīt sievietes.

Vai šādas nostādnes ir sievietēm, kuras dzīvo Austrumu zemēs, kur pastāv ļoti izteikts vīriešu dominēšanas modelis? Nabadzīgajos un mazizglītotajos iedzīvotāju slāņos, protams, nav. Sieviete var būt neapmierināta ar sava vīrieša emocionālo savaldību, taču diezin vai viņa iedrošinās skandalēt par vīra bezjūtīgumu.

Vai līdzīgas nostādnes ir sievietēm, kuras dzīvo pilnīgi emancipētās attīstītās valstīs un ir izcīnījušas sev vienlīdzīgas tiesības ar vīriešiem? Diezin vai, jo līdz ar šīm tiesībām viņas ir ieguvušas arī vīriešiem raksturīgo apvaldītas emocionālās uzvedības modeli.

Tikai tajās zemēs, kur dzīves līmenis jau ir augsts un sievietes pietiekami brīvas, taču vēl nav pieņēmušas "vienlīdzīgās" uzvedības modeli, pastāv iedalījums iemītniekos no Marsa un no Veneras.

Tieši šādās zemēs sievietes, neapzināti vadīdamās pēc pagātnes nostādnēm (pareizāk sakot, pēc sugas turpināšanas instinkta), turpina meklēt "vīrieša stipro plecu", bet vēlāk no viņa nekaunīgi prasa vīrietim neraksturīgu uzvedību.

Jāteic, ka arī vienā un tajā pašā zemē var būt vīrieši un sievietes, kas dzīvo pēc atšķirīgiem uzvedības modeļiem. Nabadzīgo iedzīvotāju slāņu sievietes vairāk balstās uz vīrieša spēku un neatļaujas stiprus emocionālos izvirdumus.

Pārticīgākos slāņos mijiedarbība notiek Marsa un Veneras līmenī.

Vēl augstākos slāņos sievietes sāk dominēt, un viņām ne prātā nenāk prasīt no vīriešiem atbalstu un rūpes. Šīs sievietes pašas spēj atbalstīt jebkuru.

Iznāk, ka mums piemītošie iekšējo nostādņu kompleksi ir dažādi un mainās ārējo apstākļu ietekmē, turklāt šos kompleksus var ietekmēt pilnīgi apzināti.

Tieši tas ir nākamo nodalu temats.

Bet tagad pienācis laiks izdarīt mūsu kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

I Lielākā daļa cilvēku izjūt emocijas, kas padara viņu dzīvi piesātinātāku un aktīvāku.

2.    Cilvēki var būt vairāk vai mazāk emocionāli. Augsta emocionalitāte ļauj vinnēt tādās dzīves sfērās kā šovbizness, māksla, izglītība, politika, sabiedriskā darbība, biznesa vadība. Zemas emocionalitātes cilvēki vinnē, ja darbojas zinātnē, finanšu jomā, ražošanā.

3.    Lielākajai daļ.ai cilvēku "normāls", "optimāls"jeb dabisks ir mierīgs, līdzsvarots stāvoklis.

4.    Analizējot emocionālo izpausmju laikā notiekošos procesus, var secināt, ka jebkuras emocijas ir organisma enerģētiskā reakcija kā atbilde uz realitātes salīdzinājumu ar gaidīto, turklāt šī reakcija maina cilvēka enerģētisko stāvokli.

5.    Ja salīdzināšanas rezultātā tiek konstatēts, ka realitāte sakrīt ar gaidīto vai pat pārspēj to, mums rodas pozitīvas emocijas.

6.    Ja salīdzināšanas rezultātā noskaidrojas, ka realitāte nepavisam nav tāda, kādu gribētos to redzēt, mums rodas negatīvas emocijas.

7.    Emocijas cilvēka dzīvē veic trīs funkcijas, proti:

-    tas ir saskarsmes, komunicēšanās, atgriezeniskās saiknes paņēmiens;

-    tas ir paņēmiens enerģētisko resursu mobilizēšanai, lai reaģētu uz situācijas maiņu;

-    tas ir paņēmiens enerģētisko resursu mobilizēšanai, lai izveidotu jums vēlamās situācijas variantu.

8.    Enerģētiskais impulss, kas radies emociju rezultātā, jāizvada no cilvēka ķermeņa ar reālu .piepūli prasošām darbībām.

9.    Ja šādas darbības netiek veiktas, liekā enerģija nogulsnējas cilvēka ķermeni kā enerģētisks sabiezējums, kas traucē dabisko enerģētisko plūsmu kustībai.

10. Ikviens enerģētiskais bloks paliek uzlādēts uz to situāciju, kuras rezultātā radies. Tāpēc tas pastāvīgi provocēs šādas situācijas izveidošanos.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Novērtējiet savu darbu. Vai jūsu emocionalitāte atbilst panākumu gūšanas apstākļiem tajā darbā, ko darāt? Ja ir neatbilstības, padomājiet, ko jūs darīsit. Pierakstiet savu lēmumu.

2.    Novērtējiet paņēmienus, kurus parasti izmantojat liekās negatīvās enerģijas izvadīšanai no sava ķermeņa. Vai šie paņēmieni ir pietiekami, lai saglabātu veselību un gūtu panākumus darbā?

3.    Paanalizējiet, kuras emocijas gūst pārsvaru jūsu pārdzīvojumu spektrā. Ja tās ir negatīvās emocijas, nekavējoties iegādājieties grāmatu "Pasmaidi, kamēr nav par vēlu" [2J un rīkojieties (nevis gluži vienkārši lasiet) atbilstoši tajā sniegtajiem ieteikumiem.

4.    Novērtējiet, cik daudz enerģētisko "laukakmeņu" esat sametis savā ķermenī. Vai, citiem vārdiem sakot, cik lielā mērā ir piepildīts jūsu "pārdzīvojumu trauks". Ja nezināt, kas tas ir, steidzīgi lasiet grāmatu [4, 1J.

6. nodala Novērtējam savu enerģētisko stāvokli

Viss pēc jūsu vēlēšanās.

Jums atliek vienīgi uzzināt, ko īsti vēlaties.

Iepriekšējā nodaļā mēs noskaidrojām, ka lielākā daļa emociju liek mums pāriet paaugstinātas enerģētikas stāvoklī, lai mēs jebkurā brīdī spētu aizsargāt sevi vai savas intereses.

Ja attiecīgās darbības neveicam, enerģija iestrēgst mūsu ķermenī. Bet tad, ja vairākas reizes esam satraukušies viena un tā paša iemesla dēļ un neko neesam darījuši, enerģija uzkrājas un tiecas iesākto pabeigt.

Cik enerģijas var uzkrāt, ja apzināti neko nedara, lai to momentāni izlietotu? Proti, situācijās, kad ļoti, ļoti gribas kādu kārtīgi izlamāt vai pat iekaustīt, taču mēs neļaujam sev izlādēties, jo mūsu uzvedība liks apkārtējiem cilvēkiem izdarīt nepareizus secinājumus?

Uzvedības slieksnis

Laikam gan viss ir atkarīgs no tā, cik daudz mums ir iekšējo bremzējošo nostādņu, kas ierobežo mūsu iespējas paust emocijas.

Atkarība šeit ir tieša jo augstāks ir jūsu uzvedības slieksnis, jo vairāk negatīvo emociju varat sevī uzkrāt.

Šo uzkrātās enerģijas savaldīšanas slieksni varam tā arī nosaukt uzvedības slieksnis.

Kāds ir "labas uzvedības" cilvēks? Tas ir indivīds, kas ciena apkārtējo cilvēku tiesības uz iekšējo komfortu un veselības saglabāšanu. Lai gan var būt arī tā, ka viņš ne pārāk ciena šīs tiesības, bet gluži vienkārši baidās no soda par pieņemto uzvedības noteikumu pārkāpšanu.

Taču, lai kāds būtu iekšējais cēlonis, labas uzvedības cilvēks neizgāž uz apkārtējiem savas emocionālās samazgas, ja viņam kaut kas nepatīk. Šāds cilvēks savaldās, bet tas noved pie aizkaitinājuma, dusmu un cita veida enerģijas uzkrāšanās viņa ķermenī, ja, protams, viņš nav izveidojis sevī pozitīvu attieksmi pret pasauli un nav iemācījies piedot cilvēkiem un situācijām to nepilnīgumu. Pie tā katrs var nonākt pats, bet var ari ņemt talkā grāmatas [1, 2], lai radikāli mazinātu savu negatīvo pārdzīvojumu uzliesmojumus.

Tieši šos emocionālo izmešu apvaldīšanas mehānismus mēs nosaucām par "labas uzvedības slieksni".

Enerģijai uzkrājoties, pienāk brīdis, kad iekšējās barjeras vairs nespēj to noturēt, šī enerģija izlaužas uz āru kā aizkaitinājums, dusmas vai pat trakums, turklāt dažkārt pilnīgi nenozīmīga iemesla dēļ kā mēdz teikt, kad pacietības kauss ir pilns. Bet apkārtējie cilvēki nesaprot, kāpēc tāds sīkums izraisījis tik nevaldāmu negatīvo reakciju.

Negatīvo reakciju, kas uzkrājusies indivīda ķermenī, citi dažkārt uztver fiziskajā līmenī. Cilvēks tikko ienāca istabā, bet jūs jau jūtat, ka viņš ir aizkaitināts. Ja tas ir vadītājs, viņš var izgāzt sevī uzkrāto negatīvo lādiņu uz darbiniekiem. Vīrs vai sieva bieži vien pārnāk no darba, būdami šādā stāvoklī, un "izlādējas" uz ģimenes locekļiem. Viņi taču ir savējie, kāpēc gan būtu jāsaudzē… Bet, ja kāds no šiem "savējiem" saslimst tāpēc, ka esat viņu pārvērtis par savu emocionālo izgāztuvi, tad pašam vien nāksies ari šo cilvēku ārstēt. Jūsu nopelnītā nauda šādā gadījuma ļoti noderēs…

Kāpēc emocijas var pāriet uz citiem?

Interesanti, vai emocijas var pāriet no viena cilvēka uz otru, ja viņi neklaigā, neaizskar citus? Izrādās, ka var.

Ja jums ir gadījies būt politiskā mītiņā, tad jūs drīz vien varējāt "pārķert" dusmu emocijas un kopā ar pārējiem dalībniekiem pieprasīt "taisnīgumu". Bet, izlauzies no pūļa, jūs jau pēc pusstundas būsit neizpratnē par to, kāpēc tā piepeši kļuvāt par dīvaino mītiņa dalībnieku līdzjutēju.

Vēl viens variants. Varat nebūt futbola vai hokeja fans, bet paziņas jūs pierunā aiziet uz maču. Vai pats aizejat uz to, ziņkāres dzīts. Kas tur var notikt?

Ja stadionā ir daudz cilvēku un spēle saspringta, jūs varat skaidri sajust, kā gaisā virmo agresīvā enerģija, kuru pats pilnīgi negaidīti "pārķerat" un ari sākat emocionāli kliegt: "Di-na-mo!" Kaut gan galīgi nesaprotat, kas norisinās uz laukuma.

Kāpēc tā notiek? Šai parādībai ir pavisam vienkāršs izskaidrojums.

Mūsu ķermenis ir siltuma enerģijas un vairāku citu enerģijas veidu avots. Vesela cilvēka vidējā jauda ir apmēram 1000-1500 vatu (gludekļa jauda). Tieši šādu jaudu izmanto aprēķinos, projektējot ventilācijas iekārtu jaudu slēgtajās zālēs, jo tai ir jāatbilst zālē esošo cilvēku radītajam siltumam.

Mēs ēdam, dzeram, elpojam visu to organisms pārstrādā un izstaro uz āru. Turklāt šo starojumu modelē (kodē) mūsu domas un emocijas. Proti, šajā starojumā ir fiksēts, par ko mēs domājam un ko jūtam. Iznāk, ka dusmu brīžos mēs izstarojam vienas vibrācijas, bet tad, kad smejamies vai raudam, pavisam citas.

Kad uz mītiņu vai sporta spēli sapulcējas daudz cilvēku, kuri izjūt vienādas emocijas, viņi rada ļoti varenu viendabīgu enerģētisko lauku, kas iedarbojas uz elektrību vadošiem šķidrumiem mūsu ķermenī (uz asinīm, limfu utt.). Tā rezultātā mēs ārējās vibrācijas uztveram kā savas pašu, proti, "uzlādējamies" ar tām. Un kliedzam: "Vārti!", lai gan varam pat nezināt, kādas komandas ir uz laukuma. No vibrācijām nav iespējams izvairīties…

Šis pats efekts vērojams arī saskarsmē ar vienu cilvēku, tikai viņa izstarotais lauks ir daudz vājāks par pūļa lauku, taču arī to var sajust.

Tātad emocijas tiek nodotas tālāk, kad jūs nonākat tāda cilvēka laukā, kura enerģētiskais līmenis ir augsts. Bet augsts līmenis tās ir dusmas, stiprs uzbudinājums vai milzīga sajūsma. Šīs spēcīgās ārējās vibrācijas sašūpo jūsu paša enerģētiku un panāk, ka nonākat tādā pašā stāvoklī. Ārēji tas izskatās tā, it kā emocijas būtu lipīgas.

Kā mēs izraisām atbildes agresiju?

Patiesībā ārējās negatīvās emocijas jūs nesašūpo. Gluži vienkārši jūsu organisms, sajutis cita cilvēka enerģētisko uzbrukumu, acumirklī uzbudinās un pāriet stāvoklī, kurā ir gatavs dot prettriecienu.

Protams, kad pirmo reizi nokļūstat ļoti uzbudināta cilvēka laukā, jūs šādā stāvoklī nepārejat uzreiz. Jūs taču negaidāt uzbrukumu un tikai brīnāties, kāpēc radušās nepatīkamās sajūtas.

Ja tūlīt pēc tam uzbudinātais cilvēks ar vārdiem uzbrūk jums vai kādam citam (izgāž savas dusmas), jūs vairs nekavēsities. Jūsu Zemapziņa momentāni dos komandu pāriet aizsardzības stāvoklī. Ļoti iespējams, ka šis enerģētiskais impulss netiks izmantots, jo jūs cietīsit klusu, tāpēc tas nogulsnēsies jūsu ķermenī, veidojot enerģētisko bloku, kas vērsts pret "pāridarītāju".

Visos nākamajos gadījumos jūs vairs negaidīsit, kad šis cilvēks sāks kādu lamāt. Jūsu iekšējais bloks negaidīs uzbrukumu, nejau tāpēc tas ir iestrēdzis jūsu ķermenī. Šis bloks, negaidīdams nekādas komandas, acumirklī "pārcels" jūs tādā stāvoklī, kurā jūs būsit gatavs dot prettriecienu. Taču, ļoti iespējams, jūs atkal cietīsit klusu, un tā rezultātā šis iekšējais impulss tiks izmantots jau esošā emocionālā bloka nostiprināšanai.

Un tā tas var turpināties bezgalīgi, līdz jūs saslimsit vai aiziesit strādāt citur.

Proti, viss notiek pēc emociju rašanās algoritma.

īsi atkārtosim to.

Ja notiks uzbrukums vārdos jums (vai jūsu kolēģim, tuvam cilvēkam), jūs pārņems stipras dusmas vai bailes, jo ir uzbrukuma fakts un ir gaidas, ka jums (kolēģim, tuvam cilvēkam) nav par ko uzbrukt. Gaidītais un realitāte tomēr nesakrīt, tātad sekos enerģētiskā reakcija (proti, emocijas).

Emociju veids būs atkarīgs no tā, kā Zemapziņa novērtēs iespēju nosargāt jūsu tiesības. Ja tā uzskatīs, ka savas tiesības varat nosargāt, jūs pāriesit augstas enerģijas dusmu stāvoklī. Ja Zemapziņa atzīs, ka jums nav izredžu ietekmēt situāciju, jūs pāriesit zemas enerģijas aizvainojuma vai baiļu stāvoklī.

Tātad viens cilvēks var ietekmēt otru abu šo indivīdu iekšējo enerģiju mijiedarbības līmenī. Uzbudināts, dusmu pārņemts cilvēks var neapzināti likt otram pāriet cīņas stāvoklī, ja šim otrajam cilvēkam ir tieši šāda ierasta reakcija uz ārēju iedarbību.

Ja otrs vienmēr ir atslābinājies un labsirdīgs, viņa Zemapziņa neliks ķermenim pāriet paaugstinātas gatavības stāvoklī Gatavo lēmumu nodaļā šim cilvēkam nav tādas nostādnes.

Apmēram tas pats notiek, ja pirmais cilvēks ir paaugstinātas pozitīvās enerģētikas stāvoklī. Viņa enerģētiskais starojums, ko uztver cilvēks, liek šim cilvēkam pāriet atslābinātā, pilnīgas uzticēšanās stāvoklī.

Šis mehānisms, kā emocionāli (bet mēs saprotam enerģētiski) ietekmēt citus cilvēkus, ir zināms un tiek plaši izmantots, piemēram, tirdzniecībā. Pārdevējiem māca būt labvēlīgi un ļoti pozitīvi noskaņotiem pret jebkuru klientu. Ja pārdevējs ir nikns un aizkaitināts, viņš momentāni "aplipinās" ar šīm enerģijām pircēju, kas pāries aizsardzības stāvoklī. Bet ko nojums pirks sakaitināts un jūsu uzbrukumus atvairīt gatavs klients?

Un otrādi. Ja jūs klientam, kas šaubās (proti, viņam ir zema enerģētika), palīdzēsit pāriet pozitīvā un mierīgā stāvoklī, viņš labprāt nopirks visu, ko jūs ieteiksit. Pat par dubultu cenu.

Tā kā mēs runājam nevis par smalkajām enerģijām, bet gan par parastajiem elektromagnētiskajiem laukiem, kas ļoti pavājinās, palielinoties attālumam, tad "aplipināties" var tikai tiešā otra cilvēka tuvumā, parasti atrodoties no viņa ne tālāk par trim metriem.

Šķiet, mehānisms, kā emocijas no viena cilvēka pāriet uz otru, mums vispārīgos vilcienos ir skaidrs, un mēs varam turpināt savu sarunu par iekšējās enerģijas uzkrāšanās procesiem.

Augsts uzvedības slieksnis

Kāds "uzvedības slieksnis" ir vislabākais apkārtējiem cilvēkiem? Protams, augsts, tas ir, tāds, kad jūs neatļaujaties izmantot emocionāla rakstura manipulācijas un ar saviem emocionālajiem izmešiem neielaužaties citu cilvēku personiskajā telpā.

Tā uzvedas ļoti racionāli, izteikti prāta cilvēki. Tādi ir Rietumeiropā (runa, protams, ir par tiem, kuri tur dzīvo daudzus gadus, nevis pavisam nesen pārcēlušies no Austrumiem).

Jūs izskatāties pēc labas uzvedības cilvēka, neuzbāžaties ar saviem pārdzīvojumiem citiem apkārtējie ir apmierināti ar jūsu uzvedību. Jūs esat viņiem ērts, jūsu rīcība ir prognozējama, dzīvot līdzās jums viņiem ir komfortabli.

Bet vai augsts "labas uzvedības slieksnis" ir labs jums pašai (vai pašam)? Šai ziņā viss ir pilnīgi otrādi. Ja bieži esat sapīcis un dusmīgs vai ļaujaties citām negatīvām emocijām, jūsu organisms pastāvīgi ir stresa pārņemts. Tas pārlieku uzbudinās, saspringst, allaž ir gatavs aizsargāt jūsu intereses. Uz priekšu, saimniek! Ķer viņus!!!

Bet jūs, sava organisma saimnieks, to savaldāt. Jūs labi zināt, ka nedrīkst, nav vēlams izgāzt savu agresiju uz citiem. Tā neklājas darīt.

Galu galā uzkrājusies agresīvā enerģija klejo pa jūsu ķermeni, paaugstinot asinsspiedienu, izraisot galvassāpes un traumējot iekšējos orgānus. Ar laiku tā nogulsnējas, izveidojot ķermenī dažādus enerģētiskos blokus.

Vissliktāk ir labi audzinātiem cilvēkiem, kuri apspiež sevī visas negatīvās emocijas un neļauj tām izpausties. Tā rezultātā, vienlaikus pastāvot uzbudinošiem faktoriem, aptuveni 45 gadu vecumā viņu ķermenī uzkrājas tik daudz emocionālo sārņu (proti, no ķermeņa neizvadītās agresīvās enerģijas), ka rodas ļaundabīgie audzēji. Cilvēks vairs negrib paciest šādu riebīgu dzīvi, kurā kaut kas notiek citādi, nekā pats grib. Bet viņš nevar atļauties pat brīvi izrunāties par to. Kam vajadzīga tāda dzīve! Tāpēc viņš neapzināti izvēlas nāvi. Apkārtējie brīnās kāpēc pēkšņi parādījies audzējs šai labi audzinātajai sievietei, brīnišķīgajai mātei un lieliskajai sievai? Bet viņa gluži vienkārši vairs nespēja ilgāk nēsāt šo masku. Taču to noņemt neļāva kopš bērnības galvā iedzītie stingrie labas uzvedības noteikumi.

No tā tomēr nevajadzētu secināt, ka labāk ir dzīvot ar zemu uzvedības slieksni. Tuvus cilvēkus vēlams žēlot un saudzēt, neizgāzt uz viņiem visu, kas jūs neapmierina. Viņi nav tvertnes, kurās ieliet mūsu emocionālās samazgas.

Sava dzīve ir jāveido tā, lai jums nebūtu pastāvīgi jāsalīdzina realitāte un gaidītais. Vai lai nebūtu kaut kā ļoti nozīmīga, ko gaidīt. Tad nebūs negatīvās enerģijas uzkrājumu [1-101.

Dzīvot kā labi audzinātam cilvēkam starp tādiem pašiem labi audzinātiem cilvēkiem ir daudz patīkamāk nekā komunālā miteklī un nemitīgi kašķēties. Starp citu, ar vārdiem "komunālais miteklis" šeit jāsaprot ne tikai dzīvoklis ar vairākām istabām, no kurām katrā mīt tās īpašnieks, bet arī parasts dzīvoklis, kuram ir viens īpašnieks, bet kurā mitinās vairāki cilvēki (vecāki, bērni utt.).

Zems uzvedības slieksnis

Tagad palūkosimies, kāda ir dzīve cilvēkam ar "zemu uzvedības slieksni". Vai vispār bez jebkāda sliekšņa arī tā mēdz būt.

Protams, šāds cilvēks dzīvo un emocionāli reaģē uz visu, kas notiek ar pašu un apkārtējiem cilvēkiem. Un bez mazākās kavēšanās izsaka šiem cilvēkiem visu, ko par viņiem domā.

Bet viņa domas par citiem parasti ir sliktas, un šīs ne visai gudrās domas viņš tūlīt pat pavēsta apkārtējiem. Ari šie cilvēki tūdaļ reaģē uz viņa vārdiem. Tā nu dzīve kūsāt kūsā.

"Komunālās" kaislības var būt ļoti dedzīgas, taču šo batāliju dalībnieki nereti dzīvo ilgus gadus. Kāpēc tā? Tā vien šķiet, ka cilvēki cits citam uzgāž tonnām apvainojumu, lamuvārdu, emocionālo sārņu. Varētu likties, ka šādā notekgrāvja atmosfērā dzīvot ir neiespējami. Taču ne, dzīvo daudzus gadus. Kāpēc?

Tāpēc, ka viņi nepatur sevī lieko enerģiju tūlīt pat ar to aplaimo apkārtējos. Un līdz ar to pāriet uz mierīgāku, līdzsvarotāku stāvokli. Tas ilgst kādas piecas vai pat desmit minūtes. Pēc tam viss atkal sākas no jauna. Emocionālās narkotikas taču ir vajadzīgas…

Protams, ķildas atstāj savas pēdas cilvēka ķermenī viņa orgāni emocionālo pārslodžu dēļ intensīvi nolietojas. Tomēr, pat būdami slimi, šādi cilvēki var nodzīvot diezgan ilgi un jebkurā brīdī dot pretsparu pāridarītājam.

Iznāk, ka situācijā, kad cilvēku kaut kas neapmierina, zems "uzvedības slieksnis" veselībai ir noderīgāks nekā augsts pašam cilvēkam.

Bet apkārtējiem, kuri ir spiesti dzīvot pastāvīgu ķīviņu (ņurdēšanas, piekasīšanās, pamācību, apvainojumu) atmosfērā, veidojas pretēja situācija. Viņu organisms arī varētu nepalikt parādā, taču šie cilvēki neatļaujas tā rīkoties (kā rakstīts dažās grāmatās, reizēm bērni neizturas nekaunīgi pret saviem kašķīgajiem vecākiem…). Tā visa rezultātā klausītāju uzbudinātā un uz āru neizvadītā enerģija uz ilgu laiku iestrēgst viņu ķermenī, jau jaunībā izraisīdama daudzas slimības.

Tādējādi varam secināt: augsts "uzvedības slieksnis" ir patīkams apkārtējiem, bet kaitīgs pašam tā īpašniekam. Protams, ja viņam ir noturīga vēlme par kaut ko pacīnīties.

Un otrādi: zems "uzvedības slieksnis" ir noderīgs tā īpašniekam, bet nepatīkams un kaitīgs apkārtējiem cilvēkiem.

Vai no šā noslēgtā apļa var kaut kā tikt ārā?

Protams, var.

Cilvēkiem ar augstu "uzvedības slieksni" jāiemācās jebkuros apstākļos neļauties pārliekiem pārdzīvojumiem. Kā to izdarīt? Izmantojot grāmatās minētās idejas un paņēmienus [1-10].

Savukārt cilvēkiem ar zemu "uzvedības slieksni" gribas ieteikt: pažēlojiet apkārtējos, proti, nedaudz apvaldiet sevi, kad iekaistat un gribat kaut ko nekavējoties izlabot. Arī to var panākt ar noteiktiem paņēmieniem, un tie ir minēti nākamajā nodaļā.

Bet kurš gan labprātīgi sevi apvaldīs? Jūt taču tas var negatīvi atsaukties uz paša veselību.

Kad vajag uzkrāt enerģiju?

Tā kā pasaule ir daudzveidīga, tajā nereti rodas situācijas, kad cilvēki apzināti (drīzāk gan neapzināti) uzkrāj sevī negatīvas emocijas, tas ir, paaugstina savas enerģētikas līmeni.

Kad pēc tā var rasties vajadzība? Tad, kad jāveic kāda ne visai patīkama darbība, kuru, būdams mierīgi noskaņots, jūs sev neatļautos. Pietrūkst apņēmības, ir neērti radīt diskomfortu citam cilvēkam, baidāties no sekām un tā tālāk.

Kas tas varētu būt? Jebkura darbība, kas vērsta uz to, lai piespiestu citu cilvēku izdarīt to, ko viņam negribas darīt. Proti, rīkoties pret savu gribu. Piespiest, taču ne ar spēku, bet gan enerģētiski.

Tā, piemēram, jūs gribat, lai cilvēks atdod senu parādu. Visi termiņi it kā pagājuši, bet viņš neliekas ne zinis. Pavisam kaunu zaudējis, un ir laiks viņam par šo parādu atgādināt.

Ko jūs darāt, pirms atprasāt parādu? Jūs kādu laiku "uzskrūvējat" sevi ar atmiņām par to, kāds nelietis ir šis cilvēks. Kā viņš, neatdodams parādu, traucē jums paveikt kaut ko ļoti svarīgu. Kā māna jūs. Kādas neērtības jums sagādā šāda rīcība. Un tā tālāk.

Jūs niknojaties uz sevi. Pēc tam, piepildījies ar negatīvo enerģiju un tādējādi uzveicis sevī visas kavējošās barjeras, izsakāt viņam savas pretenzijas.

Ja jums ir izdevies panākt pietiekami augstu enerģētisko līmeni, parādnieks var nojums izbīties un tūlīt pat atdot parādu. Protams, ja viņam ir nauda. Vai ja jūsu enerģētiskais potenciāls ir krietni augstāks nekā viņam. Lai gan, godīgi runājot, tā gadās reti. Nekauņas sākotnējais enerģētiskais potenciāls gandrīz vienmēr ir augstāks nekā parastam cilvēkam, pat tādam, kas sevī uzkrājis dusmas.

Šādu situāciju, kad jāpārvar labas uzvedības barjeras, bailes vai citi iekšējie šķēršļi, mēdz būt daudz. Tā, piemēram, esat nolēmis prasīt priekšniekam, lai jums paaugstina algu. Vai palaiž atvaļinājumā jums nepieciešamajā laikā. Vai pieprasīt no vīra (bijušā vai pašreizējā), lai viņš piešķir jums zināmus līdzekļus. Vai vēl kaut ko.

Ja savu prasību izteiksit, runādams mierīgi, jums droši vien pat neveltīs nekādu uzmanību. Bet, ja jūs sevi iepriekš būsit pamatīgi "uzkurbulējis", iekšējo šķēršļu ceļā uz mērķi būs krietni mazāk. Turklāt runāt jūs varat it kā mierīgi, taču jūsu reālo stāvokli labi varēs konstatēt pēc balss tembra.

Arī huligāniem ir jāpārvar savas barjeras

Rau, vēl viens variants, kad nepieciešams iepriekš uzņemt sevī negatīvās enerģijas. Ja huligāns (viens vai vairāki) satiek cilvēku, kuram grib sagādāt nepatikšanas, viņam pirms tam parasti sevi "jāuzpumpē" līdz līmenim, kas ļauj izraisīt kautiņu. Tāpēc vispirms huligāns lūdz cigareti, tad sāk piesieties atbildei, lai kāda tā būtu bijusi. Tā rīkodamies, viņš piesātina sevi ar dusmu enerģiju, lai varētu pārkāpt "bremzējošās" barjeras.

Šā mehānisma pārzināšana ir devusi iespēju radīt vairākus paņēmienus, kā izsargāties no huligānu uzbrukumiem. Visu šo paņēmienu būtība ir viena: dot tādu atbildi, kas neatbilst tam, ko gaidījuši huligāni, un pārorientēt vinu uzmanību uz kaut ko citu. Tā rezultātā i

uzbrucejiem neuzkrāsies vajadzīgais daudzums dusmu enerģijas un uzbrukums nenotiks.

Piemērs.

-   Stāvi! Iedod smēķi!

-         Vai! Skatieties, jūs esat iekāpis peļķē, zabakus sabridīsit!

-   Ko tu muldi! Kādus zābakus?

-   Es taču eju pa Liepu ielu, vai ne?

-   Tu ko, jucis esi, vai?

-   Dievs tas Kungs nes gaismu un svētību savās rokās.

To pateicis, ātriem soļiem dodieties tālāk, kamēr viņi sagremos, ko jūs īsti sacījāt.

Skaidrs, ka šādus paņēmienus var izmantot tikai tāds cilvēks, kurš spēj pilnībā kontrolēt savas emocijas, proti, tāds, kurš briesmu brīdī neizbīstas un nekļūst agresīvs, jo tieši šādu viņa reakciju sagaida uzbrucēji.

Anekdote par attiecīgo tematu

Vairāki jaunieši tumšā šķērsielā sagaida kādu vīrieti un prasa cigaretes.

-   Tēvocīt, iedod smēķi!

-   Man nav.

-    Tad pa pumu?

-    To labprāt.

Vīrietis pagriežas un no visa spēka iesit pa seju barvedim, tas ielido krūmos. Pārējie nobijušies aizbēg.

Vīrietis dodas tālāk un dzird, ka piekautais barvedis jautā:

-   Tēvocīt, bet par ko?

-        Saproti, smēķa man nav, bet pa purnu vienmēr varu iedot.

Dzīve uz robežas

Interesi izraisa fakts, ka daži cilvēki neapzināti izvēlas dzīvot hroniska, pastāvīga pārmērīga uzbudinājuma stāvoklī. Proti, viņiem dabisks ir nevis mierīgs līmenis, bet gan krietni vien augstāks. Turklāt lielākoties tas ir nevis priekpilns pārlieks uzbudinājums, bet gluži otrādi hroniska un pilnīgi nepamatota histērija.

Par pazīstamo krievu aktrisi Tatjanu Doroņinu Vikipēdijā varam lasīt: "Viņas tēlojumam raksturīgs dramatisms, jūtu spilgtums un svaigums, dabiskums, emocionāls piesātinājums." Tieši tā dramatisms un emocionāls piesātinājums. Bet šajā grāmatā lietotās terminoloģijas ietvaros hronisks pārmērīgs enerģētiskais uzbudinājums.

Jūs droši vien esat sastapuši šādus cilvēkus. Ir daudz dažādu izskaidrojumu tam, kādēļ viņi izvēlējušies tādu dzīves stilu. Vienu no tiem jūs varat atrast grāmatas "Projekts Cilvēce. Panākums vai neveiksme" L10] nodaļā "Parunāsim par atkarībām". Tā būtība ir šāda.

Jebkura stipra emocionālā uzbudinājuma laikā cilvēka asinīs sintezējas īsta amfetamīnu grupas (nejauciet ar adrenalīnu tas ir hormons, kas briesmu brīžos aktivizē visus orgānus) narkotiskā viela. Tieši tāpēc cilvēki tiecas ar jebkuriem paņēmieniem panākt emocionālu pārslodzi un izbaudīt šīs vielas izraisīto kaifu. Starp citu, nav neviena likuma, kas to aizliegtu.

Pie sīkākas informācijas par dažādiem atļautiem šā kaifa gūšanas paņēmieniem varat tikt, lasot grāmatu |10|. Bet tagad turpināsim sarunu par emocijām.

Mēs jau noskaidrojām, ka ar emociju palīdzību cilvēks pāriet no viena emocionālā stāvokļa uz citu emocionālo stāvokli. Kādi var būt šie stāvokļi?

Emocionālo stāvokļu veidi

Kā jau norādījām, ikvienā laika brīdī cilvēkam raksturīgs noteikts enerģētiskais līmenis. Viņa stāvoklis var būt zemas enerģētikas, vidējas enerģētikas un augstas enerģētikas stāvoklis.

Nosacīti iedalīsim šos stāvokļus pēc enerģētikas līmeņa, sākot ar pašu zemāko.

1. tabula

Šo pašu tabulu uzskatāmības labad var attēlot koordinātu sistēmas veidā.

Kā redzam, zemas enerģētikas stāvokļi parasti nav emocionāli iekrāsoti, lai gan domas, cilvēkam nonākot šādos stāvokļos, nekādas priecīgās nav. Viņš jūt, ka nav spēka emocionāli iekrāsot savu stāvokli.

Sākot ar pirmo stāvokli, enerģijas jau ir pietiekami, lai tai piešķirtu pozitīvu vai negatīvu nokrāsu. Kas un kāpēc to dara, mēs vēl noskaidrosim, bet tagad pastāstīsim, lūk, ko.

Enerģetiskie aizsardzības stāvokļi

Mūsu Zemapziņa paņem no mums enerģiju, kad saprot, ka mēs neko nevaram mainīt, pat ja pāriesim loti stipra uzbudinājuma stāvoklī. Viss, kas var notikt, ir jau noticis, un atpakaļceļa nav. Kāds jums dārgs cilvēks ir nomiris. Jūsu mīļotais aizgājis pie citas sievietes. Jūsu bizness izputējis. Un tā tālāk.

Proti, ir noticis kaut kas briesmīgs, un mēs to nekādi nevaram ietekmēt. Toties varam ilgi un veltīgi bēdāties par notikušo, iztērēdami savus dzīvības spēkus. Kālab?

Viens no Zemapziņas pamatuzdevumiem, kā mēs jau noskaidrojām, ir nodrošināt mūsu izdzīvošanu. Bet aktīva un veltīga dzīvības spēku tērēšana tukšiem pārdzīvojumiem nepārprotami samazina mūsu izredzes uz garu mūžu. Tātad ir jāatņem mums šī izklaide.

Tāpēc Zemapziņa ieslēdz enerģētiskos vārstuļus un mēs nonākam pazeminātas enerģētikas stāvoklī. Mums neko negribas, taču arī enerģija netiek veltīgi tērēta. Zemapziņa gaida, kad mums apniks nemitīgi domāt par briesmīgo notikumu.

Tiklīdz izsīkst ar traģisko notikumu saistītais enerģētiskais bloks un arī mums zūd vēlme sevi mocīt, Zemapziņa dod komandu atvērt enerģētiskos vārstuļus. Un mūsu enerģētika pati atjaunojas. Pat bez tabletēm un psihoterapijas seansiem.

Periods starp enerģētisko vārstuļu noslēgšanu un atvēršanu var ilgt no vairākiem mēnešiem līdz dažiem gadiem.

Tā, piemēram, ja nojums negaidīti aiziet mīļotais cilvēks, jūs varat būt depresijā no pusgada līdz trim gadiem, ja neizmantojat speciālus paņēmienus depresīvā stāvokļa pārvarēšanai. Ja tos liekat lietā, šo termiņu var samazināt līdz trim vai pieciem mēnešiem T12J.

Tātad varam konstatēt, ka pazeminātas enerģētikas stāvokļi ir nevis slimība, bet gan tādu cilvēku organisma aizsargreakcija, kuru emocionālā sfēra

ir izlaista, netiek pienācīgi apvaldīta. Proti, tas attiecas uz cilvēkiem, kas spēj ieslīgt tādos pārdzīvojumos, kuri var apdraudēt viņu dzīvību. Pazeminātas enerģētikas stāvoklis viņu dzīvību glābj, lai cik dīvaini tas šķistu.

Emociju un stāvokļu atbilstība

Katram enerģētiskajam stāvoklim atbilst noteiktas emocijas, kas liek cilvēkam pāriet no viena stāvokļa uz kādu citu. Pamēģināsim izveidot tabulu ar norādēm uz to, kādā stāvoklī cilvēks nonāk to vai citu emociju ietekmē.

2. tabula

Ievērojiet, ka negatīvo emociju spektrs ir ieverojami plašāks par pozitīvo emociju spektru.

Emocijas? Tās nav emocijas?

Kā tiki skaidrībā?

Vispār jautājums par emocijām ir ne mazāk samudžināts kā jautājums par to, ko uzskatīt par cilvēka instinktiem.

Daži autori pie emocijām pieskaita slinkumu un izsalkumu, seksu un miesaskārību. Taču tās nav nekādas emocijas, tie ir procesi (sekss), personības kvalitātes (slinkums) vai cilvēka fiziskais stāvoklis (izsalkums).

Ir dažādas cilvēku personības kvalitātes (nevis emocijas!) piesardzīgums, slinkums, valdonīgums, riebums, azartiskums, gādīgums, lētticīgums, atbildīgums un tā

tālāk. Šīs kvalitātes veido noteiktu pasaules ainu, kurai cilvēks neapzināti meklē apstiprinājumu (viņa gaidas). Un, kad šīs divas ainas (realitāte un gaidas) nesakrīt, viņam rodas emocijas.

Ir rādītāji, kas liecina par cilvēka pasaulsizpratnes īpatnībām, augstprātība, līdzcietība. Tās nav emocijas.

Cita lieta, ka dažkārt ir grūti atšķirt stāvokli no emocijām. Tā, piemēram, sajūsma pieder pie emocijām. Taču mēs esam pieraduši ar vārdu "sajūsma" apzīmēt arī cilvēka enerģētisko stāvokli. Kad sakāt: "Es esmu sajūsmā!", visiem ir skaidrs, ka jūs esat ļoti pacilātā pozitīvā stāvoklī. Gluži tāpat ari vārdus Man ir bēdas" apkārtējie uztver viennozīmīgi. Viņi saprot, ka esat nospiestā, zemas enerģētikas stāvoklī.

Jūtas un emocijas

Vēl var nošķirt jūtas un emocijas. Šos vārdus bieži izmanto blakus: "Es izjūtu sajūsmu" vai "Es izjūtu aizkaitinājumu, redzot šo ēzeli!" Proti, iznāk, ka emocijas un jūtas ir gan ļoti tuvas, tomēr nedaudz atšķirīgas lietas.

Emocijas ir īslaicīgas, pārejošas. Tās uzliesmo un apdziest. Tā ir ātra pāreja uz citu enerģētisko līmeni, no kura parasti atgriežas atpakaļ mierīgā vai enerģētikas ziņā pretējā stāvoklī.

Bet jūtas ir ilgstošāks process, kura laikā cilvēks ir noteiktā enerģētiskajā stāvoklī.

Tā, piemēram, atriebības jūtas nozīmē to, ka cilvēks ir "iestrēdzis" stipra negatīvā uzbudinājuma stāvoklī ilgāku laiku, dažkārt gadiem.

Mīlestības jūtas (pareizāk kaisle) arī nozīmē to, ka cilvēks pastāvīgi ir pārmērīgi stipra uzbudinājuma stāvoklī, taču tas ir pozitīvs uzbudinājums līdz tam brīdim, kad mīlestība "aizies". Proti, priekpilna uzbudinājuma stāvoklis pāries, un cilvēks sajutīs mierīga, līdzsvarota stāvokļa "tukšumu". Tad viņš pamēģinās nodoties citām ilgstošām jūtām, piemēram, bēdām vai skumjām. Tā jau, kā saprotat, ir ilgstoša atrašanās enerģētiskajā stāvoklī, kas pēc mūsu izveidotās skalas atbilst pozīcijai (-1) vai (-2).

Bet vispār mums nav nekādas vajadzības pārāk iedziļināties šajā jautājumā, mēs tikai atzīmēsim savu pozīciju.

Emocijas ir process, kurā notiek ātra pāreja no viena enerģētiskā stāvokļa uz citu enerģētisko stāvokli, turklāt šis process nav ilgs.

Jūtas ir tas enerģētiskais stāvoklis, ko rada emocijas, vēlāk tās "iestrēgst" cilvēkā, reizēm uz visu mūžu.

Emocijas —pārslēdzējas

Kālab vajadzīgi visi šie garie prātojumi? Lai saprastu, kā darbojas šis mūsu emocionālais "pārslēdzējs", liekot mums pāriet no viena stāvokļa uz citu stāvokli.

Tā, piemēram, sieviete ir bēdu pārņemta kaut kāda iemesla dēļ (saslimis vai miris tuvs cilvēks). Skaidrs, ka tas ir viens no pašiem zemākajiem enerģētiskajiem stāvokļiem, proti, viņai ir grūti pievērsties darbam, sarunāties par sadzīves lietām, nodoties seksam un tālāk.

Tagad iztēlojieties šādu situāciju: sieviete pēkšņi ierauga, ka kāds grasās iesist viņas mazajai meitiņai. Būdama šādā zemas enerģētikas stāvoklī, diezin vai māte spēs palīdzēt savam bērnam. Tāpēc Zemapziņa ieslēdz emocijas, kuru nosaukums ir "trakums", un momentāni pārceļ viņu ļoti augstā enerģētiskajā stāvoklī, kurā būdama sieviete metas virsū pāridarītājam un padzen viņu prom.

Un tas ir viss, emocijas ir izpildījušas savu funkciju "atjaunot taisnīgumu", enerģija izlietota bērna aizstāvēšanai, atkal ieslēdzas bēdu emocijas, un sieviete atgriežas nospiestas, zemas enerģētikas stāvoklī.

Aplūkotajā piemērā Zemapziņa nešaubījās par mērķa atjaunot taisnīgumu sasniegšanai nepieciešamo emociju izvēli, lai panaktu realitates atbilstību savam gaidām.

Viss ir atkarīgs no ierastā uzvedības modeļa

Taču ne vienmēr vienādās situācijās dažādi cilvēki izvēlas vienādas emocijas. Pievērsīsimies piemēram.

Pieņemsim, ka esat vīrietis un priekšnieks jūs uzaicinājis pie sevis "uz kafiju" par pieļautajām kļūdām. Šīs tikšanās sekas ir grūti prognozēt. Kādas emocijas jūsu Zemapziņa izvēlēsies šādā situācijā?

Šoreiz daudz kas ir atkarīgs no tā, kādu pozīciju jūs parasti ieņemat, kāds uzvedības stereotips jums izveidojies, proti, kādas uzvedības nostādnes ir jūsu Zemapziņā (protams, Gatavo lēmumu nodaļā) attiecībā uz sadursmi ar vadītāju.

Ja jūs parasti pozicionējat sevi kā neveiksminieku, upuri vai nevainīgu cietēju, tad jūsu Zemapziņa ieslēgs baiļu emocijas un spiedīs pāriet uz zemas enerģētikas stāvokli (poz. -2). Jūs sataisīsit bēdīgu seju un klusēdams klausīsities, ko jums saka. Un jebkuru sodu pieņemsit kā pelnītu. Jūs jau esat izvēlējies savu uzvedības modeli, un Zemapziņa to nodrošinās ar attiecīgu enerģētisko stāvokli.

Tagad pieņemsim, ka jūs uzskatāt sevi par labu speciālistu un domājat, ka kļūda pieļauta ne jau jūsu vainas dēļ. Lai aizstāvētos, kad priekšnieks izteiks pārmetumus, jums ir ļoti jāaktivizē savs enerģijas potenciāls, un Zemapziņa ieslēdz emocijas "pārliecība" par savu taisnību. Jūs uzbudināties (poz. 3P) un droši ejat "uz kafiju", priekšnieka kabinetā pietiekami aktīvi un pārliecinoši aizstāvat savu taisnību. Un pat tad, ja sankcijas pret jums ir visai bargas, jūs tik un tā paliekat pie pārliecības, ka taisnība ir jums. Iespējams, jūsu pārliecība par sevi pāries tikpat enerģiskā niknumā vai riebumā (pret priekšnieku, protams).

Bet, ja vienmēr esat uzskatījis sevi par lielisku speciālistu, savukārt priekšnieku par pilnīgu idiotu (ja atceraties, tā ir savu spēju idealizācija [lļ), tad jūsu Zemapziņa tūlīt ieslēgs augstas enerģētikas uzbudinājumu (poz. 3N). Un ar priekšnieku jūs runāsit atbilstoši tam. Iespējams, ka šī saruna pat beigsies ar jūsu atlaišanu no darba tas ir bieži sastopams variants tiem, kuri idealizē savas spējas.

Tad jums būs iemesls pāriet uz vēl augstākas enerģētikas dusmām (poz. 4N), taču šis mēģinājums "atjaunot taisnīgumu" diezin vai dos rezultātus vadītāji parasti nebaidās no savu padoto dusmām.

Tādi ir emociju enerģētiskie mehānismi, kurus mēs neapzināmies. Tagad, kad mums ir kaut neliela nojēga par tiem, mēs varam iemācīties šos mehānismus pārvaldīt. Un sākumā mēģināsim panākt, lai tie mums nemaitā dzīvi un nerada enerģētiskos blokus mūsu ķermenī.

Parunāsim par vampīriem

Tagad būtu vietā parunāt par enerģijas apmaiņu starp cilvēkiem. Šie procesi notiek pastāvīgi, dzīvības enerģija plūst no stiprākiem cilvēkiem pie vājākiem, ja viņi (stiprie), protams, to pieļauj.

Procesu, kurā enerģija no stiprākā pāriet uz vājāko, pieņemts saukt par "enerģētisko vampīrismu". Patiesībā tas ir pilnīgi dabisks process, kurā pastāvīgi piedalās ikviens no mums.

Pats stiprākais vīrietis, ja viņš nedabū gulēt pāris naktis vai paveic kādu darbu, kas prasa milzīgu iekšējo sasprindzinājumu, var justies pēc tam kā "izspiests citrons". Un tas ir tieši tāds stāvoklis, kad viņa organismam nepieciešams atjaunot spēkus.

Protams, lai atjaunotu spēkus, vajadzīga atpūta. Taču vienlaikus organismam nebūs nekas pretī dabūt no apkārtējiem cilvēkiem dzīvības spēku papildu devu. Cita indivīda enerģija ir gatavs produkts, nevis tas, kas ir miegs vai ēdiens, tad ir jāiegūst enerģija no gaisa vai pārtikas produktiem. Bet spēks jāatjauno pēc iespējas ātrāk tā diktē atavistiskais izdzīvošanas mehānisms, ko mēs esam saglabājuši no tālas pagātnes.

Tā rīkojas spēcīgs vīrietis, bet ko lai saka par sievietēm? Stipra nervu spriedze, stress, atbildīga vai emocionāla uzstāšanās tas viss paņem ļoti daudz spēku. Bet, ja organisms ir piegānīts arī ar emocionālajiem sārņiem, tad ātri atjaunot enerģijas krājumus nav iespējams. Taču dzīvot un justies drošībā gribas… Tad nu nākas enerģiju diedelēt no sev tuviem cilvēkiem, sākumā lūdzot parunāties, just līdzi, gluži vienkārši pasēdēt blakus tie ir vislabākie apstākļi neapzinātai energoapmaiņai.

Ja vīrietis nav gatavs šādiem "teļa maigumiem", proti, ir noslēdzies un nevēlas atdot daļu no saviem dzīvības spēkiem, tad tiek izmantoti varenāki viņa aizsargapvalka "atvēršanas" instrumenti: pretenzijas, piekasīšanās, visbezjēdzīgākās apsūdzības, iespējamas tādas histēriskas izpausmes kā trauku plēšana.

Ļoti emocionāla sieviete šādā brīdī var būt līdzīga narkomānam, kas nav dabūjis kārtējo narkotiku devu. Viņas enerģijas ir sabangotas, tādēļ pēc lieliem uzplūdiem seko tāds pats enerģētiskais kritums, un sievietei patiešām ir neticami grūti būt šajā stāvoklī.

Visu viņas uzbrukumu un provokāciju mērķis ir viens izraisīt emocionālu dusmu uzliesmojumu, kura enerģētiskais impulss tiks "narkomānei" no emocijām.

Apelēt pie viņas Saprāta šajā brīdī ir veltīgi cilvēks sevi nekontrolē, jo Saprātu apspiedusi no pagātnes mantota programma, kas vērsta uz izdzīvošanu.

Ja vīrietis ir pilnībā noslēgts un sievietei nekādi neizdodas caursist viņa aizsardzību un izraisīt emocionālu uzliesmojumu, nelaimīgā vēršas pie citiem cilvēkiem pie vecākiem, bērniem vai kādiem radiniekiem. Arī pie kaimiņiem. Pat pie gājējiem uz ielas, pie pasažieriem sabiedriskā transporta līdzekļos un tā tālāk. Proti, pie visiem, kas ir pieejami un nebūs sagatavojušies aizsargāties no negaidīta uzbrukuma.

Veseli cilvēki kaut ko tādu dara tikai reizēm, vienīgi stipru enerģētisko krīžu laikā.

Biežāk šo paņēmienu izmanto gados vecāki cilvēki, kuriem pašu enerģētika ir ļoti novājināta nepareizā dzīvesveida dēļ un tāpēc, ka viņu ķermenī ir daudz emocionālo sārņu. Proti, saskarsmē ar šiem cilvēkiem enerģija vienmēr plūst vienā virzienā no jaunajiem un veselajiem pie vecajiem un slimajiem.

Ko darīt?

Kā rīkoties, ja gluži negaidīti atklājat, ka esat kļuvis par tuva cilvēka enerģētisko uzbrukumu objektu? Iespējamas vairākas stratēģijas.

Ja tas ir jūsu mīļotais cilvēks un attiecības ar viņu jums dārgas, vislabāk ir neiesaistīties bezjēdzīgā polemikā, uz kuru viņš jūs provocē. Apskaujiet šo cilvēku un pasēdiet viņam blakus kādas desmit minūtes. Tas taču ir jūsu mīļotais (vai mīļotā). Vai tiešām jums būs žēl ziedot viņam kādu daļu savu spēku? Tad šis cilvēks drīz vien nomierināsies un varbūt pat atvainosies par savu dīvaino uzvedību (stāsta, ka dažkārt tā notiekot).

Turklāt atteikumu grūtā brīdi enerģētiski palīdzēt Zemapziņa novērtē kā sliktu rīcību. Tās Apslēpto programmu nodaļā jau no sākta gala ir iekļauta nostādne: "Vienmēr palīdzi savējiem un aizstavi viņus. Kad tev ir slikti, ej pie savējiem viņi palīdzēs." Tā ir laba nostādne, kas palīdz cilvēkiem izdzīvot mūsu diezgan bīstamajā pasaulē. Un piepeši jūs atsakāties palīdzēt! Tātad esat svešinieks, nākat no cita bara. Un Zemapziņa izdara secinājumu (veido jaunu nostādni), ka "ir laiks nodibināt ar jums tuvākas attiecības".

Ko tas nozīmē? To, ka Zemapziņa sāks samazināt energoapmaiņu starp jums, jūsu jūtas kļūs rāmākas, līdzsvarotas, kaisle pāries. Partneris var to sajust: "Kas noticis, kāpēc esi kļuvusi vēsa kā Sniega karaliene?" Proti, ārēji viss paliek kā bijis, taču agrāko jūtu vairs nav. Ar laiku tas var novest pie pilnīgas attiecību saraušanas, ja kopā netur bērni, materiālā atkarība vai vēl kas cits.

Tā ka vēlamo attiecību saglabāšanai labāk ir labprātīgi atdot daļu savu dzīvības spēku. Citādi var iznākt tā: pāris reižu pasūtījāt mīļoto tālāk ar viņas muļķīgajām pretenzijām, bet pēc kāda laika arī tuvajām attiecībām negaidīti pienāca gals. Un nav saprotams, kāpēc tas notika. Taču patiesībā šāds iznākums ir sekas tam, ka jums neatradās desmit minūtes, lai pažēlotu mīļoto sievieti, kas muļķības dēļ (vai spiestā kārtā) bija nonākusi dziļā enerģētiskajā krīzē.

Ja no jums enerģiju par varītēm grib dabūt cilvēks, kas to dara katru dienu, vai tāds, kas jums ir nepatīkams, turklāt jūs neesat ieinteresēts nākotnē veidot ar viņu tuvākas attiecības, jums ir visas tiesības "aizvērties" un savu enerģiju nedot.

Lai to izdarītu, nebūt nav jāveido ap sevi enerģētiskie aizsargapvalki, tas ir sarežģīti un prasa lielus enerģijas tēriņus. Vajag gluži vienkārši norobežoties no situācijas un nereaģēt uz to, ko saka cilvēks, kas jūs provocē uz skandālu. Domājiet par kaut ko citu.

Vēl var ieteikt pavisam vienkāršu paņēmienu. Ja pret jums tiek vērsts uzbrukums (protams, vārdos) un jūsu organisms nav paguvis reaģēt uz to pavisam primitīvā veidā, proti, pāriet uz augstāku enerģētisko līmeni un "cirst pretī", jūs varat rīkoties šādi.

Iztēlojieties, ka jūsu oponents atrodas stikla traukā, bet jūs tā ārpusē. Viņš tur lēkā, kliedz, vicina rokas, cenšoties izsist jūs no līdzsvara. Taču jūs stāvat un ar interesi noraugāties uz viņu. Protams, jūs nedrīkstat reaģēt uz to, ko redzat un dzirdat, tomēr varat pacensties uzminēt, ko vēl viņš jums teiks. Jums ir jautri, jūsu enerģētika ir mierīga, dzīvības spēki paliek pie jums.

Pamēģiniet izmantot šo vai kādu citu paņēmienu savu

dzīvības spēku aizsargāšanai, ja jums patiešām ir vienalga, vai esat šim cilvēkam "savējais" vai "svešinieks".

Bet tagad ķersimies pie kārtējā kopsavilkuma.

KOPSAVILKUMS

1.   Katram cilvēkam ir zināms iekšējo nostādņu komplekss attiecībā uz to, ka jāuzvedas noteiktā situācijā, kad un kā drīkst paust savas emocijas. Šis iekšējo nostādņu komplekss veido savdabīgu "labas uzvedības slieksni", kuru pārkāpjot indivīds izlādē emocijas uz apkārtējiem cilvēkiem..

2.    Augsts "labas uzvedības slieksnis" liek cilvēkam apvaldīt savas emocijas, ka rezultātā tās uzkrājas ķermeni emocionālo bloku veidā.

3.    Zems "labas uzvedības slieksnis" faktiski neaiztur cilvēka ķermeni viņa uzbudināto enerģiju, tāpēc tā brīvi izplūst uz apkārtējiem, saindēdama viņiem dzīvi.

4.    Visus cilvēka emocionālos stāvokļus var iedalīt astoņos līmeņos, no kuriem trīs līmeņi attiecība uz enerģētikas stāvokli ir pazemināti, bet pieci līmeņi norada uz paaugstinātu enerģētiku.

5.    Enerģētiskos līmeņus ar emociju palīdzību pārslēdz Zemapziņa pēc noteiktas programmas, ko mēs paši esam sevi izveidojuši kā ierastas reakcijas uz ārējiem apstākļiem (Gatavo lēmumu nodaļā). Tāpēc vienā un tajā pašā situācijā dažādiem cilvēkiem ir atšķirīga emocionālā reakcija viņiem ir atšķirīgas reaģēšanas programmas.

6.    Ir cilvēki, kuri prot sev apzināti radīt vajadzīgo emocionālo stāvokli. Tomēr ari viņi dažkārt zaudē kontroli pār emocijām un tāpēc cieš.

7.    Ideāli būtu, ja savā Zemapziņā varētu mainīt nostādnes attiecībā uz emociju ieslēgšanu tādējādi, lai tās radītu jums maksimālu komfortu un sekmētu panākumus jūsu izraudzītajā darbības sfērā. 8. Starp cilvēkiem pastāvīgi notiek enerģijas apmaiņas procesi, kurus mēs neapzināmies. Ja jums tuvs cilvēks kaut kādu apstākļu dēl izjūt loti stipru enerģijas līmeņa kritumu un mēģina saņemt no jums palīdzību līdzjūtības veidā vai izraisot konfliktu, tad labāk būs, ja nekavējoties labprātīgi sniegsit viņam šadu palīdzību. Citādi attiecības starp jums var izjukt pat tad, ja jūs to nemaz nevēlaties.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1. Veselu mēnesi mēģiniet pastāvīgi sekot līdzi tam, kādā enerģētiskajā (emocionālajā) stāvoklī jūs esat. Fiksējiet savu pašnovērojumu rezultātus grafikā, kurā uz vertikālās ass atzīmēts jūsu enerģētiskais līmenis, bet uz horizontālās diennakts stunda. Savā piemērā (sk. tālāk doto grafiku) mēs enerģētisko stāvokli sākām atzīmēt trijos naktī šajā laikā gandrīz visi cilvēki guļ un viņu enerģētiskais līmenis ir 0 (nulle).

Kā parāda grafiks, cilvēks pulksten astoņos no rīta piecēlās un līdz vieniem naktī gandrīz visu laiku viņam bija mainīgs paaugstināts enerģētiskais līmenis.

Mēs redzam spēcīgu enerģētisko uzbangojumu ap vieniem naktī cilvēks vai nu skatījās šausmu filmu (negatīvs), vai nodevās intīma rakstura izklaidēm (pozitīvs). No pulksten 12 līdz 13 dienā pilnīgs miers. Acīmredzot bija pusdienu pārtraukums.

Tūlīt pēc pusdienām stiprs stress, kas izsīka ap pulksten 15, tad atkal sākās nervozēšana, tās kulminācija trakuma lēkme pulksten 17.20 (saņēma no priekšnieka uzdevumu, kura dēļ sabruka visi viņa plāni). Un tā tālāk.

Jūsu uzdevums ir sagatavot 30 šādus grafikus un pastāvīgi, dienu pēc dienas, tos aizpildīt, ik stundu atzīmējot savus emocionālos pacēlumus un kritumus, proti, savu enerģētisko stāvokli.

Uzmanību! Grafiku nedrīkst aizpildīt pēc atmiņas, kad darba diena beigusies. Tas jānēsā sev līdzi un jāaizpilda pastāvīgi, tiklīdz kārtējo reizi mainījies jūsu enerģētiskais stāvoklis. Varat tieši uz attiecīgās lapas pierakstīt, kāds apstāklis izraisījis šīs emocijas.

Sākumā jūs bieži aizmirsīsit izdarīt atzīmes grafikā, taču neuztraucieties par to. Gluži vienkārši aizpildiet grafiku pēc atmiņas un turpmāk centieties to izdarīt laikā. Pēc kādas nedēļas tas jums nesagādās nekādas grūtības.

Mēneša laikā jūs aizpildīsit 30 sava emocionālā stāvokļa uzskaites grafikus.

Un vēl kas. Šādu pašnovērojumu veikšana pati par sevi ir labs instruments jūsu emocionālo izmešu pazemināšanai. Tas notiks tāpēc, ka, aizpildot grafiku, jūs gribot negribot nošķirsities no sevī notiekošajiem enerģētiskajiem procesiem (disociēsities no tiem), proti, vairs nepievadīsit tiem enerģiju, un šie procesi sāks apdzist.

2. Pašnovērojumu veikšanas un grafiku aizpildīšanas gaitā jūs sekosit līdzi tam, tieši kādās situācijās jums rodas dziļi pārdzīvojumi.

Mēģiniet vispārināt šo situāciju un kā nostādni formulēt to, kas tieši ir stipro pārdzīvojumu izraisītājs.

Tā, piemēram, jūs no rita piecēlāties un konstatējāt, ka kāds no ģimenes locekļiem izdzēris jūsu brokastīm paredzēto kefīru. Jūs satraucāties un emocionālā stāvokļa uzskaites grafikā savas enerģētikas līmeni atzīmējāt ar (-2).

Vienlaikus lapiņas otrā pusē uzrakstījāt: "Es vienmer ļoti uztraucos un nonāku pazeminātas enerģētikas stāvokli, kad man tuvi cilvēki ir neiejūtīgi un aizmirst par manām interesēm."

Lai gan jūs vakarā droši vien nevienam nepateicāt, ka kefīrs paredzēts jums. Acīmredzot uzskatījāt, ka viņiem pašiem par to jāiedomājas…

Tāpēc pareizāk un godīgāk būtu bijis rakstīt: "Es vienmēr ļoti uztraucos un nonāku pazeminātas enerģētikas stāvoklī, kad mani tuvinieku neapjauš manas domas un nerīkojas tā, kā vajadzētu darīt, ja viņi prastu lasīt manas domas." Vispār kaut kāds murgojums iznāca. Taču jūs īstenībā satraucāties ne jau par to. Tā ka rakstiet visu, kā ir.

Aplūkosim citu gadījumu. Jūs atnācāt uz darbu un uzzinājāt, ka atvaļinājums jums ielikts oktobrī, lai gan priekšnieks iepriekš bija tā kā solījis palaist jūs atvaļinājumā jūlijā. Jūs iesvilāties dusmās un metāties pie priekšnieka noskaidrot attiecības. Viņš, protamas, neatkāpās no sava lēmuma, un jūs visu dienu piktojāties, radīdams savā ķermenī pret priekšnieku (ja viņš pats jūs sūta atvaļinājumā oktobrī) vai pret Dzīvi (ja priekšnieks atsaucās uz augstāka vadītāja lēmumu) vērstu emocionālo sārņu sabiezējumu.

Kad nomierināsities, jūs varēsit vispārināt savus pārdzīvojumus un formulēt tos iekšējās nostādnes veidā:

"Mani stipru sašutumu (4N) izraisa tas, ka kāds izjauc manus plānus."

3. Noskaidrojiet, kādas ārējās situācijas izraisa jums pārdzīvojumus. Kādas emocijas jūs pārņem,

kad kinofilmā bērns brīnumainā kārtā izglābjas no nāves vai mīlētāji pēc gadiem garām ciešanām beidzot satiekas. Vai jums patīk tie iekšējie mehānismi, kuri izraisa iluzoru situāciju radītās emocionālās reakcijas.

Ja jūs kaut kas neapmierina un turpmāk negribat emocionāli reaģēt uz šādiem un līdzīgiem tēliem attiecīgās situācijās, pierakstiet savu vēlmi iekšējās nostādnes veidā.

Tā, piemēram, jums nepatīk, ka, tiklīdz redzat ainas, kurās kāds brīnumainā kārtā izglābjas vai tikpat brīnumainā veidā panāk vēlamo rezultātu, jūsu acīs sariešas asaras. Tad nu uzrakstiet sev vēlamo nostādni, kas mazina šos asaru plūdus: "Es mierīgi reaģēju uz ainām, kurās skatāma vēlamā rezultāta panākšana gluži brīnumainā veidā."

Un otrādi ja jums gribas pastiprināt savu sentimentalitāti un romantismu, tad rakstiet: "Es ļoti dziļi un ar prieku reaģēju uz ainām, kurās vēlamais rezultāts tiek sasniegts gluži brīnumainā kārtā."

Viss notiks pēc jūsu vēlēšanās. Jums atliek vienīgi uzzināt, ko īsti vēlaties.

7. nodaļa Atbrīvojamies no enerģētiskajiem sārņiem

Nemēģini apmānīt dzīvi tā var atgriezties un atkārtoties vēlreiz.

Nezināms autors

Iepriekšējās nodaļās mēs aplūkojām diezgan daudzus variantus, kad enerģija uzbudinās mūsu ķermenī un pēc tam "iestrēgst" tajā, jo mēs neļāvām sev veikt kaut kādas darbības, lai šo enerģiju izlietotu.

Rezultātā tā izveidoja mūsu ķermenī emocionālo bloku, kas mūs provocē uz jauniem pārdzīvojumiem un cīņu, un pie reizes aizšķērsoja ceļu dzīvības spēku dabiskajai plūsmai, tāpēc mūsu ķermeņa orgāni un šūnas saņem mazāk, nekā tiem pienākas. Tāpēc mēs kļūstam vājāki un slimojam.

Vai mums tas viss ir vajadzīgs? Protams, nav!!!

Bet ko darīt, ja kopš bērnības esat audzis vidē, kur bija pieņemts cienīt apkārtējos cilvēkus un "norīt" aizvainojumus, dusmas, sapīkumu un citas emocijas, kurās izpaužas nepiekrišana realitātei? Vai varbūt jūs neatļaujaties izpaust emocijas, jo tas var sabojāt attiecības ar tuvu cilvēku? Vai neatbilst jūsu firmas korporatīvajiem noteikumiem. Vai gluži vienkārši priekšnieks ir īsts babuīns un jebkurus iebildumus uztver kā personisku apvainojumu, tāpēc jūs pievaldāt mēli, lai gan iekšā viss vārās aiz dusmām. Vai arī jūs periodiski ļoti tracina tas, ka slikti strādā komunālie dienesti, nodokļu inspekcija, policija vai vēl kaut kas, nojums pilnīgi neatkarīgs.

Tātad, lai uzbudināto enerģiju izvadītu no ķermeņa, ir jāveic kaut kādas darbības, kuras parasti nav nekas tāds, ko jums patiesībā gribētos darīt (piemēram, iegāzt kādam pa ģīmi).

Līdz ar to rodas jautājums: kā mierīgi, nekaitējot ne sev pašam, ne apkārtējiem cilvēkiem, izvadīt no sevis negatīvo enerģiju, ja tā radusies, bet jūs nedrīkstat izrādīt savas emocijas? Proti, kā atbrīvoties no jau esošajiem enerģētiskajiem blokiem un neradīt jaunus?

Ir daudz paņēmienu, kā to panākt. Tos visus var iedalīt četrās lielās grupās.

1.    Attīrāmies no vecajiem emocionālajiem sārņiem.

Protii, rīkojamies tā, lai daudzu gadu gaitā uzkrātie emocionālie bloki izzustu un mēs beidzot varētu dziļi un laimīgi uzelpot.

2.   attīrāmies no jauniegūtajiem emocionālajiem sārņiem. Proti, rīkojamies tā, lai spēcīgais emocionālais lādiņš, kas tomēr ieperinājies mūsu ķermenī, tūlīt pat tiktu no tā izvadīts un neradītu kārtējo emocionālo bloku.

3.   aizkavējam jaunu emocionālo sārņu rašanos. Proti, rīkojamies tā, lai mūsu uzbudinājums vai kādas citas negatīvas emocijas, tiklīdz parādījušās, nekavējoties pazustu, nepciguvušas uzkrāt spēkus.

4.   nepieļaujam emocionālo sārņu rašanos. Dzīvojam labestīgi. Proti, rīkojamies tā, lai attiecīgās stipras negatīvās emocijas vispār nerastos, tad ne no kā nebūs jāatbrīvojas.

Aplūkosim pec kartas šo grupu paņemienus.

Pirmā paņemienu grupa —attīramies no vecajiem emocionālajiem sārņiem

Šie paņēmieni ir nepieciešami faktiski visiem.

Ja daudzu gadu gaitā esam uzkrājuši savā ķermenī neskaitāmus enerģētiskos laukakmeņus, mūsu dzīvības spēku plūsmas izsīkst un organisms sāk slimot, bet galva dūc no daudzajām domām, tad ir laiks attīrīt ķermeni no šiem blokiem.

Skaitām piedošanas formulu

Vienkāršs un efektīvs paņēmiens ir skaitīt klusu, pie sevis, piedošanas formulu (meditāciju) attiecībā uz to, kas atkārtoti vai ilgstoši ir jūsu pārdzīvojumu avots, proti, uz to, pret kuru ir "uzlādēts" jūsu iekšējais enerģētiskais sabiezējums.

Ko paveic piedošanas meditācija? Ilgstošas un emocionālas atkārtošanas rezultātā tā dara Zemapziņai zināmu, ka esat nolēmis vairs necīnīties ar savu kādreizējo nedraugu. Un līdz ar to vairs nav nepieciešams krāt enerģiju sadursmei ar viņu. Viss, uzvarējusi draudzība! Nu var izmantot enerģiju radošiem mērķiem.

Paņēmiena būtība ir vienkārša jums pietiekami ilgu laiku klusu, pie sevis, jāatkārto piedošanas formula attiecībā uz to cilvēku (vai situāciju), kas izraisījis jūsu negatīvos pārdzīvojumus.

Piedošanas formula skan šādi:

"Ar mīlestību un pateicību es piedodu (attiecīgā cilvēka vārds) un pieņemu viņu tādu, kāds viņš ir.

Es lūdzu piedošanu (attiecīgā cilvēka vārds) par manām domām un rlcibu attiecībā uz viņu.

Ar mīlestību un pateicību (attiecīgā cilvēka vārds) piedod man."

Kad mūsu pūliņi, izlūdzoties konkrētā cilvēka piedošanu, būs pietiekami, Zemapziņa sapratīs, ka mēs vairs necentīsimies pierādīt viņam savu taisnību. Proti, ka mums vairs nav vajadzīgi enerģijas papildu resursi kārtējai sadursmei ar šo cilvēku. Un tā dos komandu aizvākt no mūsu ķermeņa attiecīgo (tikai vienu!) enerģētisko bloku.

Šis bloks saņem komandu atvērties un sadalīties pa visu ķermeni. Tie, kuri ir skaitījuši piedošanas formulu, stāsta, ka dažkārt spēku pieplūdums ir bijis fiziski sajūtams. Protams, ne uzreiz, bet tikai tad, kad Zemapziņa piedošanas formulu ir pieņēmusi kā rīkojumu attiecīgi darboties. Lai to panāktu, reizēm piedošanas formula jāatkārto trīs un pat piecas stundas, citkārt pat ilgāk. Protams, ne jau vienā piegājienā, bet pa 10-20 minūtēm jebkurā brīvajā laikā.

Visi pārējie enerģētiskie bloki paliek cilvēka ķermenī.

Tāpēc piedošanas formula ir jāskaita attiecībā uz katru savu pāridarītāju, arī Dzīvi un sevi pašu.

Nebūtu slikti piedošanas meditāciju praktizēt arī attiecībā uz tām situācijām vai pat nemateriālajiem veidojumiem, pret kuriem jums periodiski rodas spēcīgas negatīvās emocijas.

Kas var būt šādi objekti? Jebkas! Odi vai kurmji jūsu vasarnīcas dārzā. Nodokļu inspekcija vai komunālie dienesti. Politiskā sistēma un tās konkrēti pārstāvji. Preču cenu līmenis veikalos. Paša automobilis vai dators. Un tā tālāk līdz bezgalībai.

Jūsu ķermenī var būt emocionālie bloki, kas vērsti uz cīņu ar katru no šiem subjektiem, objektiem vai organizācijām. Turklāt ikviens no attiecīgajiem emocionālajiem blokiem indēs jums dzīvi un darīs pilnāku jūsu Pārdzīvojumu krātuvi 11-3]. Un visus šos sārņus jūs nēsāsit sevī!

Tātad arī attiecībā uz tiem jāskaita piedošanas formula, lai cik muļķīgs izklausītos šis apgalvojums.

Proti, ir jāizvēlas jūs visvairāk kaitinošie objekti vai organizācijas un diezgan ilgi klusu, pie sevis, jāskaita: "Ar mīlestību un pateicību es piedodu savai automašīnai un pieņemu to tādu, kāda tā ir. Es lūdzu piedošanu savai automašīnai par manam domām un rīcību attiecībā uz to. Ar mīlestību un pateicību mana automašīna piedod man."

Šeit kā paraugs dota piedošanas formula attiecībā uz slikti funkcionējošu automobili, bet to var izmantot arī attiecībā uz slikti funkcionējošu datoru, televizoru vai visur čurājošu kaķēnu.

Piedošanas formulas ilgstošas atkārtošanas rezultātā jūsu ķermenis atbrīvosies no pašiem lielākajiem blokiem un dzīvības spēki atkal līksmi plūdīs pa to. Un jūs to katrā ziņā sajutīsit!

Piedošanas formulu varat pats neizrunāt, bet noklausīties tās audioierakstu. Jūs varat iegādāties audionostādnes "Piedodu citiem" un "Piedodu sev" interneta veikalā ( www.psymarket.ru ). Tās var klausīties jebkurā laikā, ari braucot automašīnā vai sēžot pie datora.

Ja formulu skaita vispārinātā tās veidā, konkrēti nenorādot, kam jūs piedodat (tā iesaka daži autori), ķermeņa attīrīšanas process var ievilkties uz nenoteiktu laiku. Zemapziņa nesapratīs, tieši kuram no saviem daudzajiem nedraugiem jūs gribat piedot, un svārstīsies savā izvēlē. Zemapziņai patīk konkrēti norādījumi.

Intensīvi elpojam

Cits paņēmiens ir radīt ķermenī tādu spēcīgu enerģētisko plūsmu, kas burtiski sagraus visus tajā izveidojušos emocionālos blokus. Šādi pavasara palu ūdeņi bez pūlēm pārnes no vienas vietas uz otru milzīgus laukakmeņus, nemaz jau nerunājot par sīkākiem akmentiņiem.

Vai ir iespējams radīt ķermenī šādu enerģētisko plūsmu? Protams, ir iespējams. To panāk, izmantojot dažādas elpošanas prakses, kad cilvēks pastiprināti ieelpo gaisa prānu un asimilē to.

Šādas elpošanas prakses sauc par "holotropo elpošanu" jeb "rebefingu".

To būtība ir vienkārša: cilvēks apguļas un ritmiskas mūzikas pavadījumā sāk intensīvi elpot (kādu stundu vai pusotras). Intensīvās elpošanas laikā viņa ķermenī izveidojas ļoti spēcīgas enerģētiskās plūsmas, kas likvidē uzkrātos enerģētiskos blokus. Protams, nejau uzreiz. Vajadzīgi 8-10 šādi elpošanas seansi, un tad jūsu ķermenis būs tīrs kā kalnu strautiņš.

Pirmajos seansos, kad no savas vietas tiks atrauti paši lielākie bloki un sāks klīst pa ķermeni, jūs var pārņemt diezgan stipras sāpes vai dažādas nepatīkamas sajūtas (nelabums, galvassāpes). Vēlāk viss pāriet un iestājas cits stāvoklis jūs pārņem kluss prieks un vēlme visiem piedot. Lai kādi riebekļi viņi līdz šim ir bijuši.

Visvienkāršākais variants ir patstāvīgi izpildīt elpošanas meditāciju no Rādžnišas (Ošo) arsenāla. Tās nosaukums ir "Čakru elpošana". Šī meditācija ilgst 45 minūtes un tiek praktizēta, izmantojot speciālu ierakstu, kurā meditācijas vadītājs norāda, caur kuru ķermeņa punktu jums jāelpo, un nosaka elpošanas ritmu.

Tas, protams, nav rebefīngs, taču, bieži atkārtota, šī meditācija arī gluži labi palīdz attīrīties no uzkrātajiem emocionālajiem sārņiem.

Ar šo meditāciju jūs varat iepazīties daudzās interneta mājaslapās (nejauciet ar "Cakru mūziku", tas ir pavisam kas cits).

Augstas enerģetikas stāvoklis

Radīt ķermenī varenas enerģijas plūsmas iespējams ne tikai ar elpošanas prakšu palīdzību. Ir arī daudz citu paņēmienu.

Viens no tiem jums ir labi zināms tas ir ekstrīms. Ja jūs savu dzīvību noliekat uz robežšķirtnes, aiz kuras tā var aprauties, organisms maksimāli koncentrē visus resursus, lai izdzīvotu (aktivizē pirmās čakras enerģijas). Šeit var nebūt emociju, bet ir pilnīga visu resursu koncentrēšana (5P līmeņa uzbudinājums) un to virzīšana uz izdzīvošanu.

Tas, piemēram, notiek, kad jūs ar slēpēm traucaties lejā pa stāvu kalna nogāzi. Vai rāpjaties augšā pa vertikālu krauju. Vai lecat ar izpletni. Vai milzīgā ātrumā braucat ar automobili. Un tā tālāk.

Kad briesmas ir garām, bet neiztērētā enerģija paliek, jūs izjūtat neaprakstāmu prieku un apmierinājumu ar sevi. Tā ir varena enerģijas plūsma, kas aizmēž prom daudzus uzkrātos emocionālos blokus.

Un patiešām kā lai domā par pagātnē piedzīvotajiem aizvainojumiem, ja jūs tikko bijāt uz bojāejas robežas un palikāt dzīvs un vesels? Ko jums nozīmē agrākās ambīcijas salīdzinājumā ar reālajām dzīvības briesmām? Tie ir nieki, kuriem nav vērts pievērst uzmanību.

Un kas ir vēl, neskaitot ekstrīmu?

Ir sports, sporta sacensības. Sportisti izmanto to pašu efektu, kas tā patīk ekstrēmu izjūtu cienītājiem, ja vien, protams, neslinko, bet cīnās par uzvaru visiem spēkiem.

Vēl ir milzīgs bars līdzjutēju, kas, sanākuši kopā, rada viendabīgu enerģētisko lauku, kam var būt attīrošas spējas savas komandas uzvaras gadījumā (pirmās čakras enerģijas) un kas var izveidot jaunu emocionālo bloku, ja šī komanda zaudē. Tā kā iemīļotā komanda ne vienmēr uzvar (pretējā gadījumā citu komandu līdzjutējiem nebūtu iespējas izjust attīrīšanās efektu), šo paņēmienu nav ieteicams izmantot, lai attīrītos no emocionālajiem sārņiem.

Un vēl kas ir?

Vēl ir diskotēkas un lielie deju laukumi, kur pulcējas simtiem un pat tūkstošiem cilvēku. Mežonīgajā troksnī, kas tur valda, viņi ritmiski kustas un visi kopā rada ļoti spēcīgu pozitīvu enerģētisko lauku (otras čakras enerģijas), kas arī var krietni patīrīt jūsu enerģētiku.

Ja jums diskotēkā izdodas nonākt tādā stāvoklī, kad visas domas pazūd un jūs ieslīgstat savdabīgā transā, attīrīšanās no emocionālajiem sārņiem ir maksimāla.

Un, protams, vēl ir krievu pirts ar 120 grādu temperatūru, ar pērtuvi un lapkoku slotiņām, ar ieniršanu aukstā baseinā vai izvārtīšanos sniegā. Tas arī ir ekstrims, kas ļoti labi attīra ķermeni no enerģētiskajiem sārņiem.

Sekss kā emocionālās attīrīšanās paņēmiens

Vēl viens patīkamāks un pilnīgi bez maksas (kā nu kuram, gadās ari citādi) pieejams paņēmiens, lai atbrīvotos no emocionālajiem sārņiem, ir sekss. Daba ir mūs apveltījusi ar šo organisma pašattīrīšanās instrumentu, kuru savienojusi ar sugas turpināšanas mehānismu un baudas gūšanas procesu. Proti, trīs vienā, kā teikts reklāmā.

Pilnvērtīga orgasma laikā cilvēka ķermenī izveidojas spēcīgas energoplūsmas, kas aizskalo daļu emocionālo sārņu. Tieši tāpēc daudzi autori uzskata, ka seksam ir atveseļojoša un attīroša iedarbība.

Cita lieta, ka seksa laikā organisms iztērē savu paša enerģētiku, kuru, iespējams, apslāpējuši agrāk uzkrātie enerģētiskie bloki. Tā, piemēram, ja jūs kaut kādu apstākļu dēļ gadu vai ilgāk neesat nodevušies seksam, turklāt šajā laikā jums ir bijuši visai smagi pārdzīvojumi (neuzticība vai šķiršanās), tad ar seksam nepieciešamo brīvo enerģiju var rasties lieli sarežģījumi. Domās jums it kā gribas seksu, bet organisms neatbalsta šo vēlmi tam nav brīvu resursu tādam pasākumam. Proti, mehāniskais sekss (ģenitāliju berzēšanās) būs, bet pilnvērtīgs orgasms var izpalikt.

Visi šie jautājumi sīkāk aplūkoti grāmatas "Sekss kā priekpilna psihoterapija ļoti aizņemtiem onkuļiem un tantēm" nodaļā "Kāpēc sekss nesanāk?" [12].

Kopumā jāteic tā: ja ir kāda iespēja stāties seksuālajās attiecībās, turklāt vēl mīlot partneri, tad dariet to biežāk. Tas ir gan patīkami, gan noderīgi veselībai.

Otra paņēmienu grupa —attīrāmies no jauniegūtajiem emocionālajiem sārņiem

Šī paņēmienu grupa var būt noderīga tad, ja jums neizdevās savaldīties un jūs ieslīgāt smagos pārdzīvojumus. Ļāvāties dusmām, aizvainojumiem, vainas apziņai vai gluži vienkārši neapmierinātībai ar sevi. Jūsu enerģija uzbudinājās, to nav kur likt, tā mētājas pa paša organismu un meklē, kur varētu likt lietā savu spēku. Jūs jau esat atguvies un nožēlojat, ka nesavaldījāties. Un saprotat, ka ir pienācis laiks šo enerģiju ātrāk izvadīt ārā, lai neradītu savā ķermenī kārtējo enerģētisko bloku.

Iebelzt, turklāt spēcīgāk

Alu cilvēkam bija labi. Ja atgadījās kas tāds, kas neatbilda gaidītajam, viņš uzbudinājās un tūlīt pat sadeva savam pāridarītājam. Vai kādam citam, ja pāridarītājs bija pārāk stiprs. Sliktākajā gadījumā izskrēja no alas

un sadeva pa purnu pilnīgi nevainīgam tīģerim. Vai gluži vienkārši noskrēja pāris kilometru un nolaida tvaiku. Tad iestājās miers.

Bet kā ir tagad? Atgadījās kas tāds, kas neatbilda gaidītajam, cilvēks uzbudinājās, bet iebelzt nedrīkst. Tāpēc ka pāridarītājs smīkņā no televizora ekrāna, taču iebelzt pa televizoru mūsu Saprāts neļaus, pārāk dārgs prieks.

Vai arī pāridarītājs ir tuvu, bet viņu aizsargā Kriminālkodekss. Vai viņam ir tāds statuss, ka roka necelsies sadot. Tāpēc nākas paturēt dusmas un citas enerģētiskās izpausmes sevī.

Kā, neapdraudot sevi, sadot otram?

Tiesa gan, izeja tomēr ir oponentam var sadot tā, ka neviens jums nevarēs piesieties. Vismaz ne Kriminālkodeksa līmenī. Kā to izdarīt?

Pavisam vienkārši ir jāizmanto jūsu lādiņa "pārnesējs", kas nogādās jūsu emocionālos izmešus attiecīgajai personai. Bet jūs it kā paliksit bez vainas. Kas tas var būt?

Tā var būt parasta vēstule. Kad rakstāt, jūs izvadāt enerģiju no sevis, taču ar to uzlādējas jūsu radītais produkts.

Šo spēju piepildīt savu gara darbu ar enerģiju plaši izmanto gleznotāji, rakstnieki, komponisti un citi jaunu daiļdarbu radītāji.

īsts meistars, kas gatavojas gleznot ikonu, vispirms divas trīs nedēļas gavē un lūdz Dievu. Tā rezultātā viņa ķermenis sāk izstarot vienīgi tīras, gaišas vibrācijas, ar kurām viņš uzlādē savu gleznojumu.

Mākslinieks var ielikt gleznā spēcīgu jebkuras nostādnes emocionālo lādiņu, un šī glezna piesaistīs ļoti daudzu cilvēku uzmanību.

Jūs arī varat radīt savu… vēstuli, kas uzņems sevī jūsu aizkaitinājuma vai dusmu lādiņu. Vēlāk tas ar jūsu palīdzību dosies pildīt paredzēto uzdevumu. Šis sūtījums nonāks tikai viena cilvēka rokās, un viņš jūsu lādiņu saņems pilnībā. It īpaši tad, ja ir atvērts attieksmē pret jums, proti, negaida no jums nekādas intrigas vai ļaunprātības.

Protams, vēstuli var gluži vienkārši izmest tad tas būs psihologu ieteiktais paņēmiens, kā atbrīvoties no nesen iegūtajiem enerģētiskajiem sārņiem.

Taču tagad mēs aplūkojam citu gadījumu.

Turklāt jūsu vēstule var būt ne tikai ar roku rakstīta, bet arī elektroniska. Dažādos forumos vai sociālajos tīklos jums droši vien ir iznācis lasīt sapīkušu un saniknotu cilvēku izteikumus. Ja jūs nepaguvāt laikus norobežoties no teiktā, tad saņēmāt kādu daļu tajā ielikto emocionālo sārņu, no kuriem vēlāk nevarējāt vien atbrīvoties. Vai arī pēc izlasīšanas pietvīkāt jūsu nervu sistēma sajuta uzbrukumu un nekavējoties pārgāja uzbudinātā aizsardzības stāvoklī.

Tas notiek arī tad, ja sūtījums nav adresēts jums personiski. Bet ja ir paredzēts jums? Un jūs negaidījāt, ka tas būs tik emocionāli negatīvs? Jūs vienā mirklī uztverat šo emocionālo sārņu lādiņu, jums samaitājas noskaņojums (proti, krītas enerģētika), jūs pārņem dusmas, aizvainojums, iestājas spēku zudums, sākas galvassāpes, paaugstinās asinsspiediens un tā tālāk. Kopumā pilns izklaides komplekss cilvēkam, kurš tikko dabūjis pamatīgu belzienu, bet atbildēt ar to pašu nevar.

Var teikt, ka jūs esat saņēmis sitienu pa seju no cilvēka, kas atrodas no jums milzīgā attālumā un kas, iespējams, pat nenojauta par savas rīcības sekām. Viņš uzzināja vai atcerējās kaut ko tādu, kas viņam ļoti nepatika (nesakrita ar gaidīto). Šā cilvēka organisms momentāni uzbudinājās, viņu pārņēma pret jums vērsts dziļš sašutums. Ko ar to lai iesāk, ja jūs neesat līdzās? Un viņš nekavējoties atrod vienkāršu izeju raksta jums elektronisko vēstuli, kas ir šā sašutuma pilna (tas parasti tiek izpausts tekstā, bet vēstule var būt arī ārēji pilnīgi neitrāla). Un nosūta šo vēstuli jums.

Viss, cilvēks ir izlādējies, viņa psihe nomierinājusies. Viņš mīl pasauli un bauda tās skaistumu.

Bet tas, ka jums nu nāksies attīrīties no viņa enerģētiskajiem sārņiem, šo indivīdu itin nemaz neinteresē. īpaši tad, ja viņam ir augsts primātisms un galīgi vienaldzīgi tādi sīkumi kā otra cilvēka personiskā telpa un sirdsmiers.

Tagad, izprotot mehānismu, to, kādā veidā jūsu enerģijas pāriet uz citiem cilvēkiem, pamēģiniet vispirms nomierināties un tikai pēc tam kaut ko rakstiet cilvēkiem. Pat ja jums kādu mirkli šķitīs, ka viņi ir pēdējie nelieši un ka viņiem tas jāpasaka. Jūs pat varat uzrakstīt šiem cilvēkiem vēstuli, bet nenosūtiet to! Nogaidiet 8-10 stundas. Pēc tam droši vien vairs negribēsit to sūtīt. Vai arī palabosit tekstu un tādējādi to atbrīvosit no emocionālā lādiņa.

Tā būs saprātīga un humāna cilvēka rīcība.

Tagad, pēc liriskas atkāpes par paņēmieniem, kā tikt galā ar saviem nedraugiem, kuri atrodas tālu prom, ir laiks atkal pievērsties nodaļas galvenajam tematam: kā atbrīvoties no savām negatīvajām enerģijām tā, lai nenodarītu ļaunu ne sev pašam, ne apkārtējiem cilvēkiem? Kā panākt, lai liekās enerģijas neuzkrātos jūsu ķermenī?

Kādus padomus var dot šajā sakarā?

Fiziskā kultūra

Alu cilvēks varēja pielēkt kājās un dusmās paskraidīt pa mežu.

Ja jums ir tāda pati iespēja, izmantojiet to! Pilsētā var skriet pa parku vai sliktākajā gadījumā pa gājēju ietvi. Nikni uzrociet dobes. Draudīgi iznesiet atkritumu spaini. Agresīvi izmazgājiet grīdu lai spīd, maita!

To visu var izdarīt uzreiz.

Ja dusmas uznākušas darbā, var paciesties līdz darba dienas beigām un doties uz sporta zāli, lai pamatīgi padauzītu boksa maisu, iztēlojoties, ka tas ir jūsu pāridarītājs. Laba fiziskā izvingrināšanās attīrīs jūsu emocionālos blokus un nostiprinās muskuļus.

Acīmredzot tieši tāpēc civilizētajās zemēs ir tik izplatīts fitness. Tieši fitnesa klubos cilvēki aiz smaida slēpj savas patiesās emocijas sabiedrībā, kurā valda zems primātisms, emociju paušana nav cieņā. Tomēr emocijas šādas sabiedrības cilvēkiem ir, tāpēc pilnīgi saprotama ir vēlme atbrīvot savu ķermeni no enerģētiskajiem blokiem trenažieru zālē.

Kas vēl?

Bet ja nu nekādas sporta zāles jūsu dzīvē nav, taču ir liels vēders un milzums emociju, no kurām nekavējoties jāatbrīvojas, citādi tās jūs saplosīs? Tomēr atvērt muti un skaļi izteikt visu, kas jūs plēš vai pušu, nevarat.

Šādā gadījumā pievērsieties tādām darbībām, kuras prasa fizisku piepūli.

Kas tās varētu būt? Daudz kas.

Veiciet kādas emocionālas darbības

Ja esat mājās, iekaustiet spilvenus. To darot, varat mazliet pavērt muti un čukstus izvadīt no sevis jūs plosošās emocijas. Protams, jārīkojas tā, lai neviens to neredz un nedzird.

Ja spilvenu nav vai kaut kāda iemesla dēļ tie jums šim nolūkam neder, varat burzīt un plēst papīra lapas. Vislabāk izmantotās (proti, aprakstītās). Vai vecas avīzes un žurnālus. Vēlams, lai arī to neviens neredzētu. Vai redzētu, taču tikai tie cilvēki, kuri pilnībā ir vienos uzskatos ar jums.

Varat paņemt flomāsteru un nikni aizkrāsot ar to visu papīra lapu. No abām pusēm. Vairākās vietās to caurdurt. Tad no jauna aizkrāsot. Pēc tam saplēsiet. Pamēģiniet, tas katrā ziņā palīdzēs.

Ja gribat darīt kaut ko civilizētāku, sāciet zīmēt visu, kas pagadās. Ja jums ir ari nosliece uz mākslu, tad jau iepriekš nopērciet pasteļkrāsas, papīru un gaidiet, kad emocijas atkal sāks plosīties. Tiklīdz jūtat, ka tas notiek, tūlīt pat ņemiet rokā otu un izpaudiet sevi zīmējumā. Tieši tā tiek radīti šedevri.

Vēl var ķerties pie rakstīšanas. Rakstiet "Dusmu dienasgrāmatu" vai "Aizvainojumu māktā dienasgrāmatu". Tas ir ļoti vienkārši uzrakstīt uz papīra visas savas emocijas. Stilistikai nav nekādas nozīmes tie var būt pat lamuvārdi vai apziņas plūsma. Pēc tam, kad būsit izlādējis savas emocijas, izlasiet uzrakstīto tas jūs uzjautrinās.

Var gluži vienkārši sīki aprakstīt to, ko jūtat. Tas arī ir izlādēšanās process, ko bieži izmanto psihologi individuālo konsultāciju laikā. Viņi lūdz: "Pastāstiet, kā jūs jūtaties!" Jūs koncentrējaties uz savām sajūtām un sākat tās pārstāstīt. Jo ilgāk un detalizētāk to darāt, jo vairāk enerģijas aizplūst no attiecīgā enerģētiskā bloka un jūs nomierināties.

Nejauša ceļabiedra efekts

Tautā šo paņēmienu sauc par "nejauša ceļabiedra efektu". Jūs pastāstāt šim nejauši sastaptajam cilvēkam par saviem pārdzīvojumiem un aizmirstat tos. Nejaušais ceļabiedrs ir labs jau tāpēc vien, ka viņu jūs diez vai vēl kādreiz sastapsit, tādēļ varat nekontrolēt savus vārdus, bet tas katrā ziņā būtu jādara, ja sarunātos ar kādu paziņu.

Kur visvieglāk atrast šādu nejaušu cilvēku?

Tradicionālās ļaužu pulcēšanās vietās, kur parasti sanāk kopā, lai atslābinātos. Vīriešiem tā ir pirts vai alus bārs, sievietēm arī pirts vai, piemēram, skaistuma salons. Šādās vietās nav liekas kņadas, tāpēc jums būs vieglāk atrast aizsapņojušos klausītāju un izklāstīt viņam savus pārdzīvojumus.

Pēc tam, tiesa gan, jums būs jānoklausās šā cilvēka grēksūdzē, taču pacentieties to palaist gar ausīm un uzskatiet, ka tā ir zināma maksa par saņemto psihoterapiju.

Izmantojiet oditingu

Psiholoģijā šo pārdzīvojumu daudzkārtējās pārstāstīšanas paņēmienu sauc par oditingu. To ir izstrādājis amerikānis Rons Habards sistēmas "Dianētika" autors. Oditinga procesā viens cilvēks "oditors" uzmanīgi klausās pacientu, kas stāsta par savu pārdzīvojumu, neizlaižot nevienu detaļu. Stāstījums tiek atkārtots ļoti daudzas reizes, dažkārt pat 50 vai 100. Skaidrs, ka neviens jūsu paziņa negribēs 50 reizes klausīties par vienu un to pašu jūsu pārdzīvojumu. Bet oditors par jūsu naudu to mierīgi un labprāt izdarīs.

Lai izmantotu šo paņēmienu, nav katrā ziņā jāatrod "nejaušs ceļabiedrs" vai jāiet uz Habarda centru. Var mierīgi apsēsties spoguļa priekšā un ieraudzīt tajā visuzmanīgāko klausītāju. Un sākt savu stāstījumu par to, kas jūs aizskāris, aizvainojis vai sadusmojis. Turklāt darīt to nesteidzīgi, neizlaižot ne vismazāko sīkumu, pieminot pat aizkaru rakstu un sava nedrauga apģērba krāsu. Un turpināt tik ilgi, līdz vienas un tās pašas situācijas pārstāstīšana izraisīs jums histēriskus smieklus.

Protams, šis vingrinājums jāpraktizē, kad esat viens, lai nesatrauktu jūs vērojošo cilvēku psihi.

Piedošanas formula

Jūs varat izmantot arī jau aprakstīto piedošanas meditāciju. Tā lieliski attīra ķermeni gan no senākiem enerģētiskajiem blokiem, gan no tiem, kuri tikko radušies. Tiklīdz esat atbrīvojies no pārdzīvojuma un jūsu Saprāts atkal tiek pieprasīts, sāciet čukstus izrunāt piedošanas formulu attiecībā uz to cilvēku, kas jums izraisīja negatīvās emocijas. Vai attiecībā uz to situāciju, organizāciju, automobili vai odiem, kas jūs tikko kā nokaitināja.

Šajā gadījumā nav nepieciešams skaitīt piedošanas formulu stundām ilgi, pietiek, ja to izdara vairākus desmitus reižu. Protams, ja šis enerģētiskais bloks ir tikko radies, nevis laika un daudzkārtējas izmantošanas dēļ gandrīz vai pārakmeņojies.

Tas ir pilnīgi civilizēts paņēmiens. Bet vai ir arī kaut kas tiem, kuri nav gatavi papūlēties savā labā? Protams, izņemot citu cilvēku apriešanu vai savas iekšējās emocionālās samazgu bedres izgāšanu uz viņiem?

Necivilizētie paņēmieni

No necivilizētajiem paņēmieniem stipru dusmu izvadīšanai no sava ķermeņa var izmantot šādu: ieiet tualetē un nikni spārdīt klozeta podu. Vai sienu, bet tā, lai

uz šīs sienas nepaliktu netīri plankumi. Un lai jūs nesavainotu kāju vai nesabojātu apavus.

Var ieiet tukšā istabā un izdarīt jebkuras kustības lēkāt, auļot, vicināt rokas un mētāt pa gaisu kājas. Var rēkt un nikni murmināt lāstus, taču klusā balsī. Un darīt to tik ilgi, līdz apniks, tā ķermenis parādīs, ka ir izsmēlis lieko resursu krājumu.

Vai ir vēl kaut kas, piemēram, speciāli izstrādāts, lai mazinātu pārdzīvojumu radīto stresu un izietu no tā (izņemot tabletes)?

Ka var palīdzēt rūpniecība?

Šīs grāmatas autoram nav zināmas speciālas ierīces agresīvās enerģijas izvadīšanai.

Runā, ka dažās firmās pie statņa piekar boksa maisus. Jebkurš darbinieks var pieiet pie tiem un atbrīvoties no sevī esošā agresijas lādiņa, iztēlojoties boksa maisa vietā savu pāridarītāju. Taču šāda rīcība ļauj priekšniecībai ātri vien uzzināt, kas firmā ir pats nervozākais. Un ņemt to vērā nākamās atestācijas laikā.

Skaidrs, ka boksa maiss ir ierīce, kas sākotnēji bija paredzēta citiem mērķiem.

Vai ir vēl kas līdzīgs, vēlams mazāks un vieglāks?

Ir.

Stresa izlādētājs: "Cietās"dusmas

Tagad tiek ražota savdabīga rotaļlieta mazu magnētisku lodīšu (to diametrs ir 3-5 mm) pika. Lodītes stingri pielīp cita pie citas, no tām var izveidot ķēdītes, strēles, apļus, kubus un dažādas citas figūras. Proti, var nodoties jaunradei.

Bet var arī nikni spaidīt un plosīt šo magnētisko piku. Tai ir vienalga, ko jūs darāt, tai nav savas formas. Taču šīs pikas spaidīšanai vajag daudz enerģijas, un to var darīt tā, ka citi neko nemana.

īpaši ērti ir atbrīvoties no nervu sasprindzinājuma, kad, vadot automašīnu, nokļūstat sastrēgumā.

Ar vienu roku jūs grozāt stūri, bet otrā nervozi spaidāt un placināt magnētisko piku. Jūs darāt fizisku darbu, un uzbudinājuma enerģija tūlīt pat tiek izmantota mehāniskas darbības veikšanai.

Protams, tas iespējams vienīgi tad, ja jūsu automašīnai ir automātiskā ātrumkārba. Bet, ja ir parastā, jūs tikai nervozi raustāt ātrumu pārslēgšanas kloķi, līdz tas nolūst.

Šo paņēmienu var izmantot arī tad, kad jūs piedalāties apspriedē, kurā gvelž visādas muļķības, bet jums nav iespējas darīt tam galu.

Vai kad jūs izsauc pie priekšniecības un pamatīgi norāj, bet jums neļauj pat muti atvērt, lai paskaidrotu savas rīcības iemeslus.

Vai kad ejat mājās un skaidri zināt, ka jums tūlīt "skalos smadzenes". Bet jūs esat paņēmis rokā magnētisko lodīšu pikuci un paklusām to spaidāt. Tā ka pat nenākas atbildēt uz nepelnītajiem vai pelnītajiem pārmetumiem.

Šo paņēmienu var izmantot arī daudzos citos gadījumos, kad jums jāklusē, bet iekšā viss vārās. Tad savas sajūtas var pilnīgi nesāpīgi un nemanāmi izlādēt, ja rokā spaida magnētisko pikuci.

Šo "rotaļlietu" var iegādāties interneta veikalā ( www.psymarket.ru ).

Stresa izlādētājs: "Mīkstās"dusmas

Ir vēl kāda rotaļlieta, pēc izmantošanas paņēmiena ļoti līdzīga magnētiskajai pikai, bet citāda sastāva ziņā. Tā ir pie rokām nelīpoša plastilīna gabalam līdzīga mantiņa, kuru arī var spaidīt, plosīt, staipīt, visādi izlocīt. Arī šī mantiņa visu pacieš, lai gan mazliet pretojas, proti, tās savīšanai vai izstiepšanai būs nepieciešama zināma piepūle. Līdz ar to jūsu dusmu enerģija tiks iztērēta fiziska darba veikšanai! Un ķermenī nekas nepaliks, kārtējais emocionālais bloks netraumēs jūsu veselību un nervu sistēmu.

Tā ka droši varat saukt to par "Stresa izlādētāju".

Vēlāk, kad pēc agresīvās darbošanās dusmas būs izlādējušās, jūs varēsit savu "rotaļlietu" saspiest nelielā pikucī un noglabāt kabatā līdz nākamajai reizei.

Šai mantiņai ir kada īpatnība ta jaglaba plastikata glāzītē, jo ar laiku pikucis var pakust, bet, kabatā izplūdis, tas radīs jums iemeslu atkal ļauties emocionāliem pārdzīvojumiem. Tāpēc attiecīgā mantiņa tiek pārdota un glabāta glāzītē.

Šie pikuči mēdz būt dažādā krāsā, tāpēc tos var izmantot savu radošo spēju attīstīšanai veidot no tiem visdažādākās figūriņas. Tās, protams, ilgi nesaglabāsies, jo ar laiku (pēc 30-50 minūtēm) zaudēs savu formu.

Arī šo mantiņu var iegādāties interneta veikalā ( www.psymarket.ru ).

Bet vai ir vēl kaut kas tāds, kas ļauj ātrāk iziet no emocionālā "iekritiena"stāvokļa un justies daudz līksmāk?

Paraudiet

Ja Zemapziņa atzinusi, ka jūsu dzīves realitāte ir tik nejauka, ka ar dusmu vai niknuma palīdzību to nekādi nav iespējams mainīt, tā jūs pārceļ zemas enerģētikas stāvoklī. Ja atceraties, šim stāvoklim ir raksturīga grūtsirdība, vainas apziņa, bezcerīgums, bēdas.

Tas ir pietiekami nepatīkams stāvoklis, jo par dabisku mums tiek uzskatīts (uzmanību tā ir nostādne, kuru mēs neapzināmies) mundrs, pat trauksmains stāvoklis. Bet skumjas vai depresija liecina par defektīvu stāvokli, no kura jātiek vaļā jebkādā veidā. Lai jūs atkal trauktos pa dzīvi līdz kārtējai depresijai.

Viens no tradicionālajiem "sirds atvieglošanas" stāvokļiem ir raudāšana. >

Sievietēm šis process noris viegli un sniedz vēlamo atvieglojumu visai ātri. Acīmredzot organisms izvada lieko enerģiju asaru veidošanās un to izdalīšanās procesā.

Tāpēc ieteikums ir vienkāršs: ja gribas raudāt, raudiet, līdz asaras izsīks.

Ja paraudāt tā kā gribas, bet asaras netek, var ieslēgt sirdi plosošu filmu. Vai palasīt ne mazāk sirdi plosošu romānu ar laimīgām beigām. Skaties izsprāgst asara, bet jūs pie viena varat paraudāt ari par savu nelaimīgo likteni.

Diemžēl šis lieliskais "sirds atvieglošanas" process tiek uzskatīts par "īstam" vīrietim, tēviņam, nepiedienīgu. Vienīgais, ko viņš drīkst atļauties, ir skopa vīrieša asara, turklāt retumis. Taču no šādas asaras arī labums būs tāds skops.

Bet vispār ideja par veselības saudzēšanu ir saprotama -jaunizveidotais enerģētiskais bloks (sabiezējums) no ķermeņa katrā ziņā jāaizvāc nekavējoties, un tad tas būs vesels. Ja, protams, jūs to nesagandēsit kādā citā veidā.

Piemēram, lietojot alkoholu.

Vai alkohols palīdz?

Daudzi cilvēki pieraduši iemest kādu glāzīti pēc saspringtas darba dienas. Vai alkohols veicina emocionālo sārņu izvadīšanu no organisma?

Atbilde sarūgtina: nē, neveicina. Alkohols fiziskajā līmenī bremzē nervu procesus un tādējādi aptur nemierīgo domu skrējienu, no kura jūs gribētu atbrīvoties.

Vēl alkohols paņem daudz enerģijas tā sašķelšanai, tāpēc organisms steigšus atņem enerģiju galvai ar tās nemierīgo domu skrējienu un novirza uz kuņģi.

Tā rezultātā atmiņas par piedzīvotajām nepatikšanām vai mokošais sasprindzinājums zūd, iestājas patīkams atslābums. Protams, uz kādu laiku.

Nekādi enerģētiskie bloki alkohola lietošanas rezultātā neizzūd cilvēkiem, kuri dzer, nereti ir raksturīga viegla sakaitināmība, agresivitāte un citas apkārtējos neiepriecinošas īpašības.

Vēl vairāk reizēm alkohola ietekmē cilvēka uzvedība krasi mainās: gluži negaidīti viņš kļūst agresīvs un ļauns, sagādādams nepatīkamus brīžus apkārtējiem.

Par ko liecina šāda uzvedība? Par to, ka šajā cilvēkā ir uzkrājies daudz enerģētisko bloku. Un visi šie bloki ir vērsti uz cīņu, taču, būdams skaidrā prātā, cilvēks tos kontrolē un apvalda.

Kad viņš iedzer, alkohols ķīmiskajā līmenī sagrauj apzinātos kontroles mehānismus. Cilvēka ķermeņa vadību sagrābj energoemocionālie bloki. Beidzot tie var paveikt ko labu sadot visiem nedraugiem! Viņš (ķermeņa saimnieks) taču tik daudzas reizes uzbudinājās un gribēja visiem sadot, bet nezin kāpēc to nedarīja. Tagad, kad viņš netraucē, šie bloki atrod sev pielietojumu.

Pēc šādas agresīvas uzvedības var droši secināt, ka attiecīgajā cilvēkā pastāvīgi noris iekšēja cīņa ar apkārtējo pasauli. Un viņa ķermenis ir emocionālo sārņu pilns. Visai ticams, ka šis indivīds "sirgst" ar savu spēju idealizāciju, no kuras ar steigu vajadzētu tikt vaļā [1, 2, 3|.

Ja cilvēks, iedzēris alkoholu, atslābinās, kļūst laipns, var droši apgalvot, ka viņam nav no citiem slēpjamas neapmierinātības un niknuma daudzos jautājumos. Viņam nav daudz arī emocionālo sārņu, tāpēc, būdams iereibis, šis cilvēks nekļūst apkārtējiem nepatīkams.

Protams, ja cilvēks iedzer kādu glāzīti tūlīt, tiklīdz uznākušas dusmas vai viņu pārņēmis sapīkums, kļūst vieglāk un kārtējais emocionālais bloks neizveidojas "lieko" enerģiju organisms izmanto alkohola asimilēšanai. Taču reti kādam ir iespēja šādā veidā parūpēties par savu psihisko veselību. Gan autoinspektors pret to iebildīs, gan priekšniecība būs neapmierināta. Par tuviniekiem pat runāt nenākas no viņiem šādā veidā nav iespējams pasargāties, tik un tā neliksies mierā.

Trešā paņēmienu grupa -aizkavējam jaunu emocionālo sārņu rašanos

Trešās paņēmienu grupas būtība ir vienkārša jāiemācās tā vadīt savu organismu, lai tas uzreiz attaptos, tiklīdz jūs sāk pārņemt dusmas vai niknums. Precīzāk sakot, lai attaptos jūs (jūsu Saprāts) un ar gribas piepūli ātri apslāpētu sašutuma vilni.

Kā to var panākt?

Diemžēl piespiesties un savaldīt aizvien pieaugošās emocijas parasti neizdodas. Zemapziņā ir vesels komplekss nostādņu attiecībā uz to, kā jūs mēdzat reaģēt uz sarežģītām situācijām raudat, aizvainots klusējat vai gribat uzsākt kautiņu. Nostādnes ir, un Zemapziņa pilnīgi precīzi vadās pēc tām.

Bet nu jūs gribat, lai tā nomaina šīs nostādnes. Pret kādām? Vai varat precīzi formulēt, ko vēlaties tagad?

Ja spēsit to izdarīt, varat pāriet pie nākamās nodaļas lasīšanas.

Tomēr var gadīties, ka jums neizdosies skaidri un precīzi formulēt savu jauno nostādni, tā var būt pārāk sarežģīta un samudžināta.

Tāpēc var izvēlēties citu ceļu piespiest Zemapziņu, lai tā pati izstrādājums vēlamo nostādni. Lai to panāktu, jādara Zemapziņai zināms, ko tieši jūs gribat. Turklāt tas jādara nevis vārdos, bet ar konkrētu rīcību. Un savas izvēles nozīmīgums jāapstiprina ar daudzreizējiem atkārtojumiem.

Ko tas nozīmē? Jums ir jāparāda Zemapziņai, tieši kādu uzvedības modeli gribat apgūt.

To izdarīt ir vienkārši daudzas reizes atkārtojot vingrinājumus liekā emocionālā lādiņa apslāpēšanai tūlīt pēc tā rašanās (šādi paņēmieni minēti iepriekšējā nodaļā).

Proti, jūs iesvilāties dusmās un tūlīt pat noskaitījāt piedošanas lūgšanu. Vēlreiz ļāvāties dusmām un atkal likāt lietā šo meditāciju. Un tā daudzas reizes. Zemapziņa redzēs, ka jums nav vajadzīgas enerģētisko lādiņu rezerves, jo jūs taču pastāvīgi dzēšat tos, un sāks pakāpeniski samazināt to lielumu, lai pārliecinātos, vai pareizi saprot jūsu rīcību.

Kā tas izpaudīsies? Ļoti vienkārši un uzskatāmi. Jūs sāksit ātrāk attapties un tūlīt attīrīties no emocionālajiem sārņiem, kas tikko radušies.

Agrāk, kad uz ceļa kāds autobraucējs bīstami izlīda jums priekšā, lai mainītu kustības joslu, jūs pēc tam veselu pusstundu īgņojāties par šādiem idiotiem, bet tagad, pēc dažām attīrīšanās reizēm, atjēdzaties jau pēc divdesmit minūtēm, tad pēc desmit, pēc piecām, līdz pienāk brīdis, kad uzbudinājums, tikai sācies veidoties, tūlīt pat noplok. Bet jūs izdzēšat arī tā paliekas, vairākas reizes noskaitot piedošanas formulu attiecībā uz ceļu satiksmes noteikumu pārkāpējiem.

Šis pats noteikums par to, kā veidojama jauna attieksme pret uzbudinājumu un dusmas izraisošām situācijām, izmantojams jebkuros apstākļos. Jūs bieži sadusmo vai sarūgtina priekšnieks? Vai pašas vīrs? Bērns bieži noved vai līdz trakumam? Nav problēmu! Skaitiet attiecībā uz viņiem piedošanas formulu ikreiz pēc šādas dusmu lēkmes, tādējādi notīrot jaunos emocionālos sārņus. Un ar laiku (pēc diviem trim mēnešiem) to paliks aizvien mazāk un mazāk, līdz šie sārņi būs pilnībā izzuduši.

Taču tendence uzbudināties un pāriet uz augstāku enerģētisko stāvokli tomēr paliks. Ja gribat atbrīvoties arī no tās, pievērsieties nākamās grupas paņēmieniem.

Bet vai ir tādi paņēmieni, kas raksturīgi tikai šai grupai? Jā, tas ir paņēmiens, kā ar gribu apspiest emocijas [1],

Apspiešana ar gribu

Paņēmiena būtība ir vienkārša. Jūs visu laiku vērojat sevi un, tiklīdz rodas draudi zaudēt kontroli un pakļauties vienīgi emocijām, nekavējoties ieslēdzat apzinātas emociju apspiešanas mehānismu. Jūs dodat sev komandu "Esmu mierīgs (mierīga)" un raugāties, lai tā tiktu izpildīta.

Rezultātā jūs novēršat pārmērīgu emociju rašanās iespēju un nezaudējat kontroli pār situāciju.

Protams, šo paņēmienu bez grūtībām spēj izmantot stipras gribas cilvēki, kas pieraduši visu kontrolēt. Parasti tie ir līderi, vadītāji, kas paraduši dot norādījumus un neatļaujas tērēt laiku un enerģiju tukšiem pārdzīvojumiem.

Ja jūs dzīvojat nemitīgā emociju plūsmā un nespējat iedomāties dzīvi bez tām, šis paņēmiens jums diezin vai līdzēs. Jūs taču negribat liegt sev baudu ļauties enerģētiskajām plūsmām, kaut arī tās ir emocionālo atkritumu plūsmas?

Ja nu tas viss jums ir, kā mēdz teikt, līdz kaklam, varat izmantot vēl kādu paņēmienu.

Sadraudzēsimies ar pārdzīvojumiem

Viens no šādiem paņēmieniem piedāvājums nevis cīnīties, bet gan … sadraudzēties ar saviem pārdzīvojumiem [1, 3, 81.

Jūs jau zināt, ka stipras negatīvās emocijas rodas, lai panāktu realitātes atbilstību tam, ko jūs gaidījāt. Proti, to uzdevums ir palīdzēt jums. Cik jaukas, vai ne?

Bet, ja jau tās ir tik brīnišķīgas, tad pateiksimies šīm emocijām par to.

Pateikties, nesaprotot kam, ir visai sarežģīti. Tāpēc vispirms iztēlosimies, kādas izskatās jūsu dusmas, bailes vai uzbudinājums.

To ir viegli izdarīt. Jāizraisa attiecīgās emocijas, jāaizver acis un jāierauga, kādas tās izskatās. Kā dzīvnieks, multiplikācijas filmas varonis vai gluži vienkārši netīrs traips? Formai nav nozīmes, galvenais lai tā vispār būtu.

Kad attiecīgo emociju tēls iezīmēts, jūs tieši no savas sirds raidāt tām zeltainu mīlestības un pateicības straumi par centieniem jums palīdzēt, par uzskatu vienotību un atbalstu jūsu pūliņiem, par rūpēm.

Nekautrējieties, piepildiet savu negatīvo emociju tēlu ar bezgalīgu mīlestību un pateicību.

Ja darīsit to patiesi, no visas sirds un pietiekami ilgi (vairākas minūtes), notiks mazs brīnums. Jūsu negatīvās emocijas transformēsies savā pretstatā tādās pozitīvajās emocijās kā pārliecība par saviem spēkiem, prieks un pateicība. Starp citu, arī tām ir savs tēls, kas jums jāiegaumē.

Kaut kur pierakstiet to, lai neaizmirstu un lai tas vienmēr būtu ātri pieejams, piemēram, mobilajā telefonā.

Kas iznāca tā visa rezultātā? Jūs jau gribējāt iesvilties dusmās vai aizvainoties, bet laikā apķērāties un steigšus raidījāt attiecīgajām emocijām mīlestības un pateicības plūsmu. Šīs negatīvās emocijas transformējās pozitīvajās, un jūsu ķermenī neizveidojās enerģētiskais bloks. Notika tas, kas mums bija vajadzīgs.

Disociējamies no pārdzīvojumiem

Neirolingvistiskās programmēšanas (NLP) metodikā ir iekļauts vienkāršs paņēmiens, kā cīnīties ar bailēm. Šo paņēmienu var paplašināt un izmantot, strādājot ar cilvēkiem, kurus pārņēmušas negatīvas emocijas.

Kas notiek jebkuru negatīvu emociju pārdzīvošanas laikā? Jūs esat asociējies, proti, savienojies ar to ideju (gaidām), kura izraisījusi pārdzīvojumu. Jūs esat procesā un piepildāt to ar saviem dzīvības spēkiem.

Vai jums tas ir vajadzīgs?

Ja nav, tad pamēģiniet disociēties, proti, atdalīties, nošķirties no pārdzīvošanas procesa. Ja jūs nebūsit procesā, nebūs arī tā, kas met aizvien jaunus dzīvības spēkus pārdzīvojumu kurtuvē. Un neapmierinātības uguns apdzisīs pati no sevis.

Kā var disociēties no ķermenī notiekošajiem procesiem? To ir viegli izdarīt cilvēkiem, kuriem piemīt kaut neliela iztēle.

Kad sākat ieslīgt jaunā pārdzīvojumā, jums jāattopas (Saprāt, uz priekšu!) un jāiztēlojas, ka atrodaties ārpus sava ķermeņa, jāparaugās uz sevi no malas.

Un jāsaredz, kā sašķobāt seju, kā jūsu rokas sažņaudzas dūrēs, kā paātrināti elpojat, kā nosarkstat un tā tālāk.

Tas būs smieklīgi. Šķitīs, ka jūs skatāties videoierakstu, kurā redzama jūsu uzvedība kārtējās iedzeršanas laikā, kad zaudējāt kontroli pār sevi un uzvedāties "dabiski". Stipras emocijas taču liek zaudēt kontroli ne sliktāk kā krietna deva alkohola.

Jūs varat nedaudz pārspīlēt savas emociju izpausmes, no tā sliktāk nekļūs. Būs labāk atradīsit iemeslu smaidam.

Tiklīdz ieraudzīsit sevi "dabiskajā" izskatā, jums uznāks smiekli. Un jūs "iziesit" no pārdzīvojuma, jo paša uzvedība jums šķitīs smieklīga un muļķīga.

Esmu dzirdējis, ka, pat vienu reizi veikts, šāds process uz visiem laikiem padzen bailes. Pamēģiniet, varbūt jums izdosies.

Līdz ar to pārdzīvojums, kas ir veidošanās procesā, aiziet un jūsu ķermenis paliek bez kārtējā emocionālā bloka un ir ļoti gandarīts par šādu iznākumu.

Mantra "Mīlestība "

Austrumu garīgās skolas plaši izmanto paņēmienu, kā apturēt domu skrējienu, daudzreiz atkārtojot vai izdziedot noteiktu vārdu vai frāzi. Vispopulārākā mantra ir vārda "Om-m-m" izdziedāšana.

Ir daudz citu mantru, kas sastāv no vairākiem vārdiem sanskrita valodā. Pastāv pat garīgā skola ( Mahāriši), kur katram, kas tajā iestājas, tiek dota sava (patiesībā nedēļas dienai piesaistīta) mantra, kas pastāvīgi jāpatur galvā, lai tā (galva, protams) netiktu pieblīvēta ar parastajiem emocionālajiem sārņiem.

Pareizticībā šo funkciju pilda lūgšanas.

Vai kaut ko tādu var izmantot, lai izietu no aizvien pieaugoša negatīvā uzbudinājuma stāvokļa?

Protams, var.

Lielākā daļa no jums droši vien ir skatījusies populārzinātnisko filmu par unikālajām ūdens īpašībām. Tajā tika parādīts, kādu formu iegūst ūdens molekulas sasalstot. Parasti tas ir bezveidīgs pikucis. Bet, ja cilvēks tiešā ūdens tuvumā, tam sasalstot, daudzas reizes izrunā vārdu "mīlestība", molekulas iegūst ideālu sniegpārsliņu formu. Iznāk, ka vibrācijām, kas rodas, kad tiek izrunāts vārds "mīlestība", piemīt īpaša, telpu strukturējoša īpašība.

Un tieši tas mums ir vajadzīgs.

Tātad, saņēmuši kārtējo uzbudinājuma devu un apjēguši, ka atkal ieslīgstat negatīvā, jūs tūlīt pat sākat izdziedāt vai klusu, pie sevis izrunāt vārdu "mīlestība".

Motīvam nav nozīmes, galvenais lai nav kņadas. Mūsdienu aizrobežu estrādes iecienītos afrikāņu motīvus gan nav ieteicams izmantot.

Tālāk viss notiek vienkārši. Jūs izrunājat vārdu "mīlestība", šā vārda vibrācijas harmonizē to ūdeni, kas veido 60 procentus no mūsu organisma. Un jūs harmonizējaties.

Tas ļoti līdzinās tam, kā barons Minhauzens sevi aiz matiem vilka ārā no purva, kur bija iestidzis līdz ar zirgu.

Taču šajā gadījumā tas reāli nostrādā. Pamēģiniet un pastāvīgi izmantojiet (tā vien gribas teikt: "iekļaujiet savā apbruņojumā", bet jūs taču vairs neapbruņojaties un neuzbrūkat, vai ne?).

Šis paņēmiens labi noder, kad ķermenis ātri jāatbrīvo no jebkurām negatīvām emocijām, arī bailēm.

Tagad virzīsimies tālāk.

Ceturta paņēmienu grupa — nepieļaujam emocionālo sārņu rašanos. Dzīvojam labestīgi

Šis grupas paņēmienu būtība ir pavisam vienkārša vajag tikai noskaņoties tā, lai stipras negatīvās emocijas vispār nerastos, tad jums nebūs ko izlādēt.

Vai tas nozīmē, ka mēs piedāvājam dzīvot vispār bez emocijām? Nē, mēs jums piedāvājam ļauties tikai pozitīvām emocijām. Negatīvās arī nevar pilnīgi noliegt, dažkārt tās mēdz būt ļoti noderīgas. Taču

tas ir nākamās nodaļas temats.

Bet tagad aplūkosim konkrētus paņēmienus, kas ļauj jums tā pārkārtot savu Zemapziņu, lai tā meklētu un atrastu jums iespēju gūt tikai patīkamus pārdzīvojumus.

Proti, jūs nedrīkstat pieļaut stipras negatīvas enerģētiskās reakcijas uz jebkuriem "nepareiziem" notikumiem. Kā tas panākams?

Pastradasim ar gaidam

Ja atsauksim atmiņā emociju rašanās shēmu, tad redzēsim, ka to izpausmei vajadzīgi divi faktori: kāds FAKTS, notikums un mūsu gaidas šajā sakarā. Šie abi faktori tiek savstarpēji salīdzināti, un tā rezultātā rodas reakcija emociju veidā.

Vai mēs varam pārveidot faktus, kas visbiežāk nav atkarīgi no mums? Tas ir iespējams ļoti retos gadījumos. Jūs varat uzkliegt bērnam un varbūt viņš jums paklausīs. Kamēr ir bērns. Bet kas notiks, kad viņš paaugsies? Vēl nav zināms, kurš uz kuru tad kliegs. Tāpēc tas nav labākais veids, kā atbrīvoties no nevēlamām emocijām.

Bet vai var sevi pārkārtot tā, lai pārstātu reaģēt uz realitāti ierastajā veidā, proti, nedzirdēt sliktus vārdus, neredzēt savu paša un citu cilvēku nepareizo rīcību, neielaist savā galvā sliktas domas?

Droši vien teorētiski var savu Zemapziņu pārkārtot tā, lai tiktu ieslēgts filtrs un mēs redzētu un dzirdētu vienīgi to, kas mūs apmierina. Nākamajā nodaļā mēs mēģināsim pastrādāt šajā virzienā.

Bet šobrīd pieļausim, ka FAKTI pastāv paši par sevi neatkarīgi no mūsu vēlmes kaut kā tos uztvert, proti, mēs nevaram faktus ietekmēt.

Vēl paliek mūsu gaidas un pats novērtēšanas, salīdzināšanas process.

Pamēģināsim pastrādāt ar tiem.

Sāksim ar gaidām.

No kurienes nāk mūsu gaidas?

Kas vispār ir mūsu gaidas? Gaidas ir mūsu iekšējais redzējums par to, kam un kā ir jānotiek ap mums un katrā no mums. Var teikt arī tā: gaidas ir mūsu iekšējās nostādnes jebkurā jautājumā. Tās glabājas mūsu Zemapziņā un momentāni tiek no turienes paņemtas, tiklīdz rodas vajadzība kaut ko atpazīt un novērtēt.

No kurienes tiek ņemtas šīs nostādnes gaidas mūsu Zemapziņā? Tak jau no turienes, no kurienes viss pārējais.

Atkārtosim mūsu nostādņu avotus

Tās veidojas, bērnam vēl esot mātes klēpī grūtniecības laikā. Ja grūtniecība un dzemdības norisējušas veiksmīgi, bērns piedzimst atklāts un ar pārliecību, ka pasaule pret viņu noskaņota labvēlīgi, ka viņš var daudz ko sasniegt.

Ja grūtniecības vai dzemdību laikā bijuši sarežģījumi, bērns var nākt pasaulē ar pārliecību, ka ir nemitīgi jāaizsargā sevi, ka pasaule ir bīstama un negrib viņu pieņemt. Tās ir viņa pirmās nostādnes, gaidas.

Sīkāk šos jautājumus par piedzimšanas (perinatālajām) matricām (nostādnēm, pārliecībām) aplūko Transpersonālā psihoterapija 1131.

Pēc piedzimšanas bērns nokļūst vidē, kur visu nosaka pieaugušie vecāki un citi ģimenes locekļi. Viņš vēl nesaprot vārdus, taču jau spēj atšķirt, ar kādām emocijām apmainās šie cilvēki. Un secina: pieaugušo apkārtējā pasaule ir skarba (sirsnīga, laimīga, ļauna, konfliktu pilna utt.). Tas papildina bērna perinatālo pasaules ainu ar jaunām ziņām un ļauj viņam izveidot nākamos uzvedības modeļus (proti, nostādnes) turpmāk.

Tad viņš mācās saprast vārdus, un vecāki dāsni dalās ar savu atvasi dzīves pieredzē, kuru bērns viegli nolasa no vinu uzvedības, kas realitātē bieži vien atšķiras no vārdiem.

Tomēr arī vecāku vārdi liek veidoties noturīgām nostādnēm tie taču ir paši tuvākie cilvēki, kā lai viņiem neuzticas! Ir labi, ja tie ir mīlestības, gādības, atbalsta vārdi. Bet ja nu šāda veida norādījumi: "Nelien! Necenties izcelties! Esi kā visi! Apmierinies ar mazumiņu! Nedzenies pēc bagātības, no tās ir tikai nepatikšanas! Nauda ir netīra lieta, krietniem cilvēkiem tās nevar būt! Tas nav domāts tev!" un tā tālāk? Tas viss nogulsnējas mūsu Zemapziņā (precīzāk Gatavo lēmumu nodaļā) un kļūst par pamatu nākamo lēmumu pieņemšanai.

Bērns aug lielāks, un viņa pasaules uzskata ( viņa pārliecību un gaidu sistēmas) veidošanā aktīvi iekļaujas apkārtējie autoritāti iemantojušie cilvēki, draugi, skolotāji, elki un tā tālāk. Viņiem taču var uzticēties! Visiem tik ļoti gribas vismaz bērna priekšā būt gudriem un sajust savu nozīmīgumu.

Visi viņu padomi nogulsnējas bērna Zemapziņā kā nostādnes attiecībā uz to, kam un kā ir jānotiek. Vienīgi tā un ne citādi.

Nākamais mūsu iekšējo gaidu avots ir pašu personiskā labā un sliktā pieredze. Tā, piemēram, bērnībā jūs dažkārt paraudājāt un vecāki ikreiz tūlīt izpildīja jūsu vēlmes. Tas radīja pārliecību, ka ar apkārtējiem cilvēkiem var manipulēt, emocionāli viņus ietekmējot. Tā ir gluži noderīga pieredze.

Bet, ja jūs jaunībā iemīlējāties, taču pēc tam iemīļotais (iemīļotā) kaut ko izdarīja ne tā, kā bijāt gaidījis, un jūs pārņēma dziļš stress, Zemapziņā rodas pārliecība, ka mīlestība ir bīstama lieta, un Zemapziņa sāk jūs pasargāt no tās. īpaši tad, ja šāda neveiksmīga pieredze izveidojusies vairāku līdzīgu gadījumu rezultātā. Un tā tālāk.

Tas viss kopā nosaka, kā jūs rīkosities attiecīgā situācijā, kā reaģēsit uz notikumiem. Jūs jau gandrīz visu zināt, tikai to neapzināties.

Arī to, kādas emocijas jums radīsies un kā jūs tās izpaudīsit dažādās situācijās.

Kā ir ar nezināmā gaidām?

Bet kā ir ar situācijām, attiecībā uz kurām jums nav nekādu gaidu, jo ar kaut ko līdzīgu nav nācies sastapties?

Tā, piemēram, vai jums ir nostādne attiecībā uz to, kā jāuzvedas, satiekoties ar citplanētiešiem? Vai ar Anglijas karalieni? (Jāatzīst, ka lielākajai cilvēku daļai tas ir apmēram viens un tas pats.)

Attiecībā uz citplanētiešiem gaidas, protams, ir tās ir iedvesušas Holivudas filmas, kurās visi citplanētieši ir debili monstri un uz mūsu planētas ierodas vienīgi tālab, lai novilktu cilvēkiem ādu. Tāpēc daudzus, satiekoties ar viņiem, pārņemtu bailes kā Zemapziņā no kinofilmām ielikto tēlu sekas.

Ja turpretī nekādu gaidu nav, ari emocionālās reakcijas nebūs. Varbūt tikai izbrīns (2P) tas ir raksturīgs, tiekoties ar kaut ko nezināmu, kas cilvēku neapdraud.

Ko var izdarīt ar gaidam?

Ko var izdarīt ar gaidām? Ja gaidas kaut kādā veidā jau izpaudušās un jūs tās esat atklājuši, šīs gaidas var mazināt.

Tā, piemēram, jūs (jauna sieviete) esat konstatējusi, ka ļoti nervozi reaģējat uz jebkuru dzimumzīmīti vai pūtīti, kas parādījusies uz jūsu ķermeņa. Visdrīzāk to izraisījusi mentālā indeve, kas jums uzsūtīta ar īsziņu, kuras uzspiež to tēlu, kādam līdzināties jums it kā vajadzētu. Proti, jums jābūt ar gludu ādu, kārnai (60-90-60), viscaur kosmētikas klātai. Un, protams, allaž jālieto sintētiskie dezodoranti. Nekā dabīga, vienīgi kosmētikas un citu firmu preces.

Parupji gan skan, taču būtībā tā arī ir.

Dabiski, ka jebkuras novirzes no šā tēla (proti, no gaidām) izraisīs jums ļoti stipru emocionālo reakciju. Bet kur lai liekas, mēs visi esam roboti, kas truli izpilda mums uzspiestās programmas.

Vai šādā gadījumā var kaut ko darīt? Protams, var.

Var samazināt mūsu gaidas kādā svarīgā jautājumā. Proti, pazemināt nozīmīgumu tam, kam jūs šodien piešķirat pārmērīgu svarīgumu. Tad, ja salīdzināsit realitāti ar savām gaidām, būs pavisam niecīga reakcija, gandrīz vai nemanāma emocionāla sašūpošanās, kurai var nepievērst uzmanību.

Instrumenti šādam darbam ar savām pārmērīgi nozīmīgajām gaidām (tās arī ir idealizācijas) sīki aprakstīti grāmatās 1.1-12].

Varam īsi atkārtot tajās izklāstītās galvenās idejas.

īsi par Saprātīgā ceļa metodikas idejām

Ikviens no mums pašreizējās dzīves un iepriekšējo dzīvju (protams, ja tās ir bijušas) laikā ir uzkrājis zināmu daudzumu ļoti svarīgu ideju, kuras noteikti ir jādara zināmas citiem cilvēkiem un sev pašam.

Šīs supersvarīgās idejas Saprātīgā ceļa metodikā sauc par idealizācijām, bet citās metodikās tās var būt absolutizācija vai vēl kaut kas. Taču mums nav svarīgi, kā tās nosauktas.

Svarīgi ir tas, ka, sastopoties ar realitāti, kurā kāds vai kaut kas neievēro šīs jūsu supervērtīgās idejas, jums neizturami gribas palabot šo cilvēku vai situāciju. Protams, visnesavtīgāko nodomu vadītam. Lai viņš kļūtu labāks, šķīstāks, pozitīvāks, labestīgāks un tā tālāk.

Bet viņš, tāds riebeklis, neuzskata par vajadzīgu rēķināties ar jūsu pārliecībām. Vēl vairāk šim cilvēkam ir pašam savas, jūsējām neatbilstošas pārliecības, par kurām viņš ir gatavs atdot savu dzīvību, turklāt ar pilnīgi šķīstu nodomu izlabot jūs, protams, padarot labāku.

Minēsim piemēru. Jūs esat jauna sieviete un jau kopš bērnības uzskatāt, ka vīrietis nedrīkst dzert. Vai slaistīties bez darba. Viņa pienākums ir pelnīt naudu, teikt jums tikai labus vārdus. Un tā tālāk. Protams, jūs nepaģērat, ka visiem vīriešiem ir jābūt tādiem, bet jūsu mīļotajam katrā ziņā, kā gan citādi.

Kādas tik fantāzijas neiemājo jaunas meitenes galvā, kamēr viņa meklē savu mīlestību. Un vienlaikus objektu, kuram varētu ieskaidrot, kādam viņam ir jābūt, lai laime jūs nekad nepamestu.

Vai jums būtu interesanti sāstapt jaunekli, kas pilnībā atbilst jūsu gaidām? Saprāta līmenī jūs teiksit: "Protams, jā!" Ja Saprāts jums dominē un jūs pilnībā kontrolējat savas emocijas, tad, ļoti iespējams, tā arī notiks.

Tomēr tā gadās reti. Ari jaunekļi nealkst iemīlēties meitenē, kas visu kontrolē. Visi vēlas kaislīgu, neprātīgu mīlestību, kas, kā zināms, lieliski paralizē Saprātu.

Tāpēc pārējās meitenes, kas neaizraujas ar kontrolēšanu, neapzināti izvēlas tādu jaunekli, kurš līdz ar kvēlu mīlestību dos tām iespēju pastrādāt ar viņa kļūdainajām pārliecībām, lai padarītu savu iemīļoto pilnīgi ideālu!

Ļaudis jau sen ir ievērojuši, ka mīlestība saved kopā pretmetus, proti, cilvēkus, kuriem ir atšķirīgi uzskati par dzīvi, atšķirīgas vērtības un atšķirīgas superizcilas idejas. Kāpēc tā notiek?

Acīmredzot tāpēc, lai vēlāk katrs no šiem cilvēkiem pasniegtu savam partnerim garīgās audzināšanas mācībstundas. Proti, mācībstundas, kurās katram ir jānāk pie atziņas, ka ikvienam cilvēkam ir tiesības būt tādam, kāds viņš ir. Un nevajag viņus tiesāt (nosodīt) tikai tāpēc, ka šis cilvēks kaut kādā ziņā neatbilst jūsu superaugstajām gaidām.

Šīs mācībstundas nebūt nenoris ļoti gludi, jo tikai pašā sākumstadijā tiek izmantoti zemas enerģētikas panēmieni lūgumi, maiga pierunāšana kaut ko nedarīt. Vai, gluži otrādi, kaut ko darīt, bet citādi, piemēram, nākt mājās laikus. Vai neskatīties uz citām meitenēm. Nest mājās naudu. Pirkt mīļotajai ziedus. Neizmētāt pa visu dzīvokli savas netīrās zeķes. Cienīt jūsu māti. Un tā tālāk.

Kad maigi lūgumi nelīdz, jūsu organisms pāriet uz citu, paaugstinātas enerģētikas līmeni. Ir taču maldos nonākušajam jāiedveš, kā viņam jādzīvo!

Bet arī viņš jau ilgi un nesekmīgi ir aizrādījis mīļotajai, ka nedrīkst stundām runāt pa telefonu. Ka nedrīkst bezgalīgi sēdēt spoguļa priekšā un visur nokavēt. Ka sekss ir sievas godpilns pienākums, nevis smags slogs. Ka viņš ir vīrietis, tāpēc pats zina, kad jānāk mājās. Un tā tālāk.

Protams, viņa labvēlīgi izteiktos vārdus mīļotā palaiž gar ausīm. Tāpēc arī vīrietis ir spiests pāriet uz augstāku enerģētisko līmeni, lai tiktu sadzirdēts.

Viss, ir sākusies normāla ģimenes dzīve. Katrs cīnās par savu taisnību, šajā cīniņā upurējot mīlestību, attiecības, ģimeni, veselību, bet reizēm arī dzīvību.

Par ko parasti cīnās cilvēki? Visas mūsu supervērtīgās idejas Saprātīgā ceļa metodikā ir iedalītas 23 nosacītās grupās. Proti, ir mūsu neatkarības, spēju, attiecību, naudas, ģimenes, tautības, saprātīguma, vienreizīguma, nepilnības un diezgan daudzas citas idealizācijas.

Ikvienam cilvēkam ir zināms idealizāciju komplekss, kurā ir tieši tās gaidas, kas izraisa stiprus pārdzīvojumus, saskaroties ar realitāti, kura neatbilst šīm gaidām.

Vai ar to kaut kā var tikt galā? Var.

Vispirms ir jātiek skaidrībā par savām supervērtīgajām idejām. Tam noder tāds vienkāršs instruments kā Pašnovērojumu dienasgrāmata, kurā tiek fiksēti visi jūsu pārdzīvojumi [2J.

Pēc tam jūs izmantojat paņēmienus, kas paredzēti darbam ar konstatētajām idealizācijām.

Idealizācija faktiski ir kaut kāda nostādne, kas glabājas mūsu "iekšējā krātuvē".

Šī idealizācija atšķiras no pārējām ar to, ka jūs raugāties uz pasauli caur attiecīgās nostādnes prizmu: atbilst neatbilst. Visas pārējās nostādnes mierīgi paliek "krātuvē" un gaida, kad būs vajadzīgas. Bet idealizācijas ir aktīvas, tās jūsu saskarsmē ar ārējo pasauli visu laiku atrodas "frontes priekšējā līnijā".

Tā, piemēram, ja jums ir neatkarības idealizācija (proti, nozīmīguma pārmērīga pārspīlēšana), jūs visu laiku būsit modrs un uzmanīsit, vai tikai kāds to neapdraud. Bet, kā zināms, kas meklē, tas vienmēr atrod. Galu galā jūs katrā ziņā atradīsit to, kurš mēģinās apdraudēt jūsu neatkarību. Kontrolēs jūs. Autoritārā tonī dos jums norādījumus. Ierobežos jūsu brīvību. Kā viņš iedrošinās! Nost ar tādu!

Vispār jebkura idealizācija nenovēršami izraisa iekšējo cīņu un no tās izrietošus pārdzīvojumus, jo jūsu gaidas tiks sagrautas.

Vai no tā var izvairīties? Protams, var. Vajag samazināt šo ideju nozīmīgumu, pārcelt tās no supersvarīgajām pie parastajām nostādnēm, kādu ir loti daudz jūsu Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā. Tās nevienu neapgrūtina. Paņēmienu šā uzdevuma veikšanai ir pietiekami [11.

Šāda darba rezultātā jūsu attieksme pret dzīvi mainīsies. Un tas, kas jūs agrāk gadiem un gadu desmitiem ilgi briesmīgi kaitināja, aizies uz nekurieni. Un izrādīsies, ka pasaule ir brīnišķīga. Un cilvēki ļoti jauki. Arī tie, ar kuriem jūs daudzus gadus karojāt (vīri un sievas, vecāki un bērni, priekšnieki un padotie), ir pavisam labi cilvēki, ar kuriem var dzīvot mierā un saticībā, ja necenšas viņus pārveidot [1-12],

Šāds darbs jūs atbrīvos no pārdzīvojumiem, kas allaž atkārtojas, idealizācijām ir raksturīga tieši šī nemitīgā atkārtošanās.

Ir vēl arī vienas reizes pārdzīvojumi

Bet ir arī tādi pārdzīvojumi, kas jūs piemeklē vienu reizi. Te jums maršruta taksometrā sarunāja rupjības. Te tirgū piekrāpa. Te pievīla un laikus neizpildīja pasūtījumu. Te gan izpildīja laikā, taču tā, ka labāk nemaz nebūtu izpildījuši. Un tā tālāk.

Kā rīkoties, kā panākt, lai arī šie pārdzīvojumi nerastos un neatstātu savas nejaukās pēdas mūsu ķermenī un "datu krātuvē"?

To var panākt tikai vienā veidā pārorientējot savu Zemapziņu, lai tā uz jebkuru situāciju reaģētu vienīgi pozitīvi.

Proti, ir jāatsakās no realitātes un gaidu salīdzināšanas procesa.

Vai to iespējams izdarīt?

Dzīvo viegli

Tā kā Zemapziņa izpilda tās nostādnes, kuras mēs paši esam tajā ievadījuši, mēs varam lielāko daļu no šīm nostādnēm mainīt. Turklāt pa vienai vai vairākas reizē.

Proti, varam pārprogrammēt savu iekšējo datoru. Tas, protams, ir aizsargāts pret iejaukšanos no āra, taču vienmēr var atrast paņēmienu, kā uzlauzt šo aizsardzību.

Protams, ka šis process nepavisam nav vienkāršs, tāpēc mēs to izskatīsim sīki un smalki. Šeit vienīgi noskaidrosim, ko mēs varētu ieprogrammēt sevī, lai negatīvie pārdzīvojumi vairs netraucētu mums dzīvot.

Acīmredzot tās var būt nostādnes attiecībā uz to, ka mūsu pasaule ir brīnišķīga. Ka jūs esat lielisks. Ka visi cilvēki ir ļoti jauki. Un tā tālāk.

Šādi nostādņu kompleksi atrodami dažādu autoru grāmatās. Arī mums tāds ir. Tajā iekļautas 50 nostādnes ar nosaukumu "DZĪVO VIEGLI. Kā pārstāt dzīvot saspringumā un bailēs". Lūk, daļa no tām.

Es eju pa dzīvi kā rotaļādamies!

Es redzu cilvēkos tikai skaisto!

Esmu sajūsmā par sevi un dzīvi!

Man viss izdodas!

Enerģija piepilda mani visu!

Pie manis tiecas vienīgi lieliski cilvēki!

Es dzīvoju viegli un atklāti!

Es dzīvoju atslābinājies!

Es uzticos cilvēkiem un pasaulei!

Esmu pateicīgs Dzīvei, ka tā rūpējas par mani!

Es ļauju Dzīvei pasniegt man dāvanas!

Es viegli pieņemu dāvanas no Dzīves!

Dzīve mani mīl un priecē!

Man šajā dzīvē ir labi!

Es visu spēju sasniegt!

Es dzīvoju kā spēlēdamies!

Es lidinos pa dzīvi! 1

Esmu sajūsmā par dzīvi!

Es varu sasniegt jebkuru mērķi!

Esmu enerģijas un mīlestības pilns!

Es mīlu cilvēkus un dāvāju viņiem savu mīlestību!

Es dzīvoju mīlestības plūsmā!

Es dzīvoju veiksmes plūsmā!

Es dzīvoju viegli un priecīgi!

Esmu sajūsmā par sevi!

Esmu sajūsmā par dzīvi!

Esmu sajūsmā par cilvēkiem!

Pasaule ir brīnišķīga!

Visas pārējās nostādnes papildina šo noskaņošanos uz dzīves notikumu priekpilnu un pozitīvu uztveri. Šīs nostādnes jāatkārto vai jānoklausās ļoti daudzas reizes, un tad izrādīsies, ka pasaule patiešām ir brīnišķīga, ka jūs dzīvojat veiksmes plūsmā. Tad tieši tāda būs jūsu dzīve Zemapziņa ļoti pacentīsies izpildīt jūsu jauno norādījumu.

Šis nostādņu komplekss profesionāla diktora lasījumā ir ierakstīts diskā, tā ka jums atliek to tikai klausīties un pamazām pārvietoties uz to pasauli, kurā ir viegli un patīkami dzīvot. Sīkāk par to jūs varat uzzināt mājaslapā ( www.psymarket.ru ).

Nākamajā nodaļā mēs sīkāk aplūkosim jautājumu par to, kāds iekšējo nostādņu komplekss var padarīt mūsu dzīvi gan emocionālu, gan pozitīvu.

Bet tagad pievērsīsimies pāris papildu jautājumiem.

Kā pāriet uz citu līmeni bez emocijām?

Pirmais jautājums: vai emocijas ir katrā ziņā nepieciešamas, lai pārietu uz citu enerģētisko līmeni? Vai katrā ziņā ir jānonāk līdz trakumam vai ekstāzei, lai kļūtu maksimāli mobilizējies un koncentrējies?

Atbilde: nebūt ne.

Jūs taču zināt, ka pirms atbildīga darba uzsākšanas varat pāriet ļoti uzbudinātā stāvoklī. Padomājiet: kādas emocijas pārņem līgavu pie ieejas dzimtsarakstu nodaļā?

Vai cilvēku pelnītas prēmijas saņemšanas brīdī? Vai sportistu pirms atbildīga starta? Vai robežsargu, stāvot sardzē uz valsts robežas?

Baiļu nekādā zinā nav it kā nav no kā bīties.

īpaša prieka arī notikums vēl nav bijis, par ko lai priecājas.

Manāmu emociju nav, bet augstas enerģētikas stāvoklis ir.

Kas to ieslēdz? Tak jau mūsu slepenais pārvaldītājs mūsu Zemapziņa.

Kāpēc tā ieslēdz šādu stāvokli? Lai mēs būtu sava uzdevuma augstumos un adekvāti situācijai. To, tieši kāda būs situācija, neviens nezina. Tāpēc katram gadījumam būsim gatavi jebkuram pārsteigumam. Bet tos, protams, ir vieglāk uzņemt, esot augsti enerģētiskā stāvoklī, nevis atslābinātam.

Kā Zemapziņa konstatē, ka uzbudinājums ir jāieslēdz tieši tagad, nevis pēc mēneša vai pirms nedēļas?

Acīmredzot to nosaka vārdi "atbildīgs darbs". Proti, ja mēs paši uzskatām kādu darbu par ļoti nozīmīgu, tad tas ir signāls Zemapziņai koncentrēties un būt gatavai jebkuram pārsteigumam.

Vai ir iespējams apzināti izmantot šo mehānismu pāriešanai augstas enerģētikas stāvoklī? Jā, ir.

To māca treniņnodarbībā "Emociju pārvaldīšana" ( www.psymarket.ru ).

Taču tā ir cita tēma, kas neattiecas uz emocijām.

Kam tas viss vajadzīgs?

Kāpēc vajadzīgi šie garie prātojumi par emocijām?

Kā noskaidrojies, tie dod izpratni par agrāk neapzinātu iekšējo mehānismu darbību.

Ja nu esam uzzinājuši ko jaunu, tad acīmredzot ir jāiemācās vadīt šos procesus. Proti, rīkoties tā, lai nevis emocijas vadītu mūs, bet gan mēs savas emocijas.

Proti, laikam taču var izstrādāt kaut kādus paņēmienus, kas ļautu panākt, lai emocijas rodas tikai tādos apstākļos, kuros mums tās ir vajadzīgas. Un nerodas, kad mums nav vajadzīgas, kad tās var vienīgi kaitēt.

Pamēģiniet atcerēties, kuri cilvēki ir pilnībā apguvuši savu emociju pārvaldīšanas prasmi. Turklāt pārvalda ne tikai to ārējās izpausmes, bet arī reāli kontrolē savu iekšējo stāvokli. Vai jums ir zināmi šādi cilvēki?

Droši vien ne. Iespējams, ka tādi indivīdi ir, tikai viņus grūti atpazīt, jo šie cilvēki vienmēr ir pavērsušies pret mums ar savu gaišo pusi. Bet otras puses viņiem gluži vienkārši nav.

Tad nolaidīsim prasību latiņu zemāk. Vai jūs zināt tādus cilvēkus, kuri spēj viegli nonākt sev vajadzīgajā emocionālajā stāvoklī? Atbilde droši vien būs pozitīva.

Jo mēs visi šādus cilvēkus zinām. Tie ir aktieri. Pati viņu darbošanās būtība prasa, lai viņi ne tikai runā un kustas savas lomas ietvaros, bet arī izjūt tās emocijas, kuras attiecīgajā brīdī jāizjūt viņu varoņiem. Proti, ja varoni pārņēmušas dusmas, viņiem nav grūti tās izraisīt arī sevī. Ja varoni nomāc bēdas, arī aktieris var no sirds pažēlot sevi un apraudāties. Un tā tālāk.

Cita lieta, ka aktieriem parasti nepiemīt spēja pārvaldīt visas savas emocijas, tāpēc viņu dzīvē rodas ne mazāk emocionālu problēmu kā pārējiem cilvēkiem. Bet dažkārt pat vairāk.

Cilvēki parasti nespēj apzināti valdīt pār savām emocijām. Viņi izjūt emocijas, bet apzināti vadīt tās neprot. Emocijas ieslēdz Zemapziņa, izmantojot kaut kādā neapzinātā veidā tajā ieliktās nostādnes. Un cilvēki, gluži kā roboti, bez gala spēlē vienas un tās pašas lomas, kuras bieži vien viņus neapmierina.

Izeja no šā noslēgtā apļa ir pavisam tuvu, tepat līdzās, ir tikai jāizprot, kādas tipveida lomas jūs savā dzīvē spēlējat. Un, ja šīs lomas jūs neapmierina, izvēlieties citas, kuras apzinātā līmenī jūs vairāk apmierina.

Taču par to sīkāk runāsim nakamaja nodaļa, bet tagad

mums kārtējo reizi jāizdara kopsavilkums.

KOPSAVILKUMS

/. Emocijas, kas rodas bez mūsu gribas, izveido enerģētiskos lādiņus, bet tie mūsdienu apstākļos nav vajadzīgi un vienīgi rada mums veselības un panakumu gūšanas problēmas.

2. Lai izvairītos no augstas enerģētikas stāvokļu nevēlamajām sekām, var izmantot virkni paņēmienu, kas tiek iedalīti četrās grupās.

Pie pirmās grupas pieder paņēmieni, kas ļauj panākt, lai daudzu gadu gaitā uzkrātie enerģētiskie bloki izzustu un jūs beidzot varētu dziļi un laimīgi uzelpot. Pie šiem paņēmien iem pieder piedošanas tehnika un vairākas citas tehnikas, kas ļauj radīt ķermeni ļoti stipras enerģētiskas plūsmas.

4.       Pie otrās grupas pieder paņēmieni, kas ļauj panākt, lai spēcīgais emocionālais lādiņš, kas tomēr ieperinājies jūsu ķermeni, tūlīt pat tiktu no tā izvadīts un neradītu kārtējo emocionālo bloku. Tie ir paņēmieni, kurus lieto atsevišķās reizēs, lai izvadītu enerģiju, nenodarot kaitējumu ne apķartējiem, ne sev pašam.

5.       Pie trešās grupas pieder paņēmieni, kas ļauj jums izstrādāt tādas iemaņas, lai emocijas, tikko radušās, pašas izdzistu. Tad jūsu ķermeni neizveidosies jauni emocionālie bloki.

6.       Pie ceturtās grupas pieder paņēmieni, kas ļauj panākt, lai attiecīgās stiprās negatīvās emocijas vispār nerastos, tad ne no kā nebūs jāatbrīvojas. Tie ir paņēmieni, kurus izmanto, strādājot ar savam supersvarlgajām gaidām, proti, idealizācijām.

7.      Dažas tehniskās ierīces var izmantot kā līdzekli, lai, apkārtējiem cilvēkiem nemanot, izvadītu no sava ķermeņa lieko negatīvo enerģiju. ,

Trenejamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

Šīs nodaļas uzdevumi ir pavisam vienkārši: eksperimentējot ar sevi, pārbaudiet, kā iedarbojas VISI nodaļā minētie paņēmieni, un izraugieties sev tos, kuri visvairāk atbilst tieši jums un jūsu dzīvesveidam.

Šo nodarbību mērķis ir iemācīties pārvaldīt savas emocijas un attīrīt ķermeni no emocionālajiem sārņiem.

8. nodala Demistificejam monstrus

Nesūdzieties par likteni.

Varbūt tam jūs esat tikpat nepatīkams.

Nezināms autors

Gandrīz vai katra cilvēka, arī jūsu, tuvākās saskarsmes lokā atradīsies kāds indivīds, kuru neapzināti uzskatāt par ļaunuma iemiesojumu, ienaida kūrēju vai ko citu, ne mazāk nepatīkamu. īsāk sakot, par monstru.

Viņš jums "krīt uz nerviem" jau ilgu laiku. Jūs jau esat zaudējis cerību tikt ar viņu galā, panākt, lai beidzot liekas mierā, pierādīt, ka nebūt neesat viņa problēmu cēlonis, aizbēgt no viņa.

Šāds cilvēks var būt jūsu priekšnieks, kolēģis, biznesa partneris, jūsu sieva (vīrs), jūsu bērns, jūsu tēvs vai māte, sievasmāte (vīramāte) vai sievastēvs (vīratēvs), draugs (draudzene). Vai vēl kāds cits, no kura nevarat atbrīvoties vairāku apstākļu dēļ.

Ko jums atliek darīt? Dzīvot šā monstra jūgā. Retumis cirst pretī, nepalikt parādā. Slēpties. Uzsākt iekšējo cīņu,

vien atceroties viņu. Bet ja jums šis cilvēks katru dienu jāredz darbā? Vai jūs mītat ar viņu vienā dzīvoklī? Vai pat guļat vienā gultā!!!

Vai ir iespējams izkļūt no šādas situācijas?

Ļaunuma avots

Lai atbildētu uz šo jautājumu, vēlreiz palūkosimies, kāds tad īsti ir jūsu monstrs.

Vai viņš piekasās visiem pēc kārtas, aizvaino visus? Vai tomēr ir tādi cilvēki, ar kuriem uztur pilnīgi normālas attiecības?

Visticamāk, ka ir. Ļoti reti mēdz būt monstri, kas pamanījušies sanaidoties ar visiem saviem draugiem un radiniekiem un vada savas dienas pilnīgā vientulībā.

Parasti jūsu monstram ir kāds, ar kuru viņam saglabājušās normālas attiecības. Taču ne ar visiem. Saskarsmē ar jums šis cilvēks vienmēr ir uzbudināts, agresīvs, aizdomu pilns, cenšas jūs aizskart, aizvainot.

Kāpēc?

Atbilde ir acīmredzama. Tāpēc, ka viņš ir riebeklis, maita un piekasās tieši jums. Droši vien ne tikai jums, bet arī dažiem citiem tuviem cilvēkiem.

Par viņu mēs parunāsim vēlāk, bet tagad pievērsīsimies jums.

Jūs pilnīgi droši zināt, ka esat nevainīgs šā vajātāja upuris.

Jūs esat upuris.

Bet upurim vienmēr ir jāgaida, kā izlems rīkoties viņa varmāka. Ja palaidīs vaļā, upuris būs pateicīgs. Ja nepalaidīs, būs spiests visu paciest. Vai mēģinās aizbēgt. Lai gan jaunajā vietā droši vien atradīs jaunu varmāku un ieņems ierasto pozīciju. Tā notiek visai bieži.

Vai tā ir saprātīga cilvēka pozīcija, tāda cilvēka, kurš pats izlemj, kā viņam jādzīvo? Vai arī cilvēka, kura Zemapziņā ir vesela pakete šāda tipa nostādņu: "Es neko nevaru grozīt. Esmu apstākļu upuris. Es nepelnīti ciešu. Taču kaut kad tas viss mainīsies un es atviegloti uzelpošu'"? Proti, tāda cilvēka pozīcija, kurš neapzināti izvēlējies sev upura lomu un nenojauš par to?

Jums patīk otrais variants? Ja ne, tad dosimies tālāk.

Šajā grāmatā sniegta metodika, kura ieguvusi nosaukumu "Saprātīgais ceļš". Viena no šīs metodikas pamattēzēm ir šāda:

"Nav neviena, kas radītu mums problēmas, izņemot mūs pašus. Mēs paši esam atbildīgi par visu."

Bet kā ir ar jums?

Proti, iznāk, ka esat spiests atzīt: jūs pats kaut kādā veidā esat radījis savu monstru.

Iespējams, viņš jums nez kāpēc ir vajadzīgs, lai gan nekad neesat domājis par to, ka nespējat bez šā monstra dzīvot.

Iespējams, ka bērnībā jūs pārlielu "dresēja" un audzināja bezierunu paklausībā, tāpēc tagad tikai sliņķis neizmantos jūs par kājslauķi.

Iespējams, ka izaugāt kā perfekcioniste (teicamniece) un visu gribat izdarīt vislabākajā veidā. Ja neizdodas, vainojat sevi. Bet monstrs tikai atspoguļo jūsu domas par savu nepilnīgumu.

Varbūt esat labās domās par sevi un ļoti asi reaģējat uz jebkuru aizrādījumu. Jūs labprāt dotu pretī, taču jūsu monstrs ieņem tādu pozīciju, ka jums nav nekādu izredžu uzvarēt (priekšnieku, vecākus utt.). Atliek vienīgi cīnīties atklāti vai paklusām.

Iespējami arī vēl kādi citi varianti, taču jebkurš no tiem ir saistīts ar cīnu.

Bet to, kas ir cīņa, jūs jau zināt. Tas ir augsts enerģētiskais potenciāls, milzīgs uzbudinājums, kas automātiski pārņem jūsu organismu pēc Zemapziņas komandas.

Jūs esat uzbudināts, jūsu organisms ir gatavs cīņai, taču ar Saprātu apjēdzat, ka uzveikt monstru neizdosies. Tas ir vai nu jūsu priekšnieks, tēvs vai māte, vai arī cilvēks, kura enerģētiskais potenciāls pārspēj jūsējo.

Iespējams, ka jūs ar viņu cīnāties atklāti, proti, pasakāt, ka esat ļoti sašutis, lai gan droši vien klusēdams paciešat viņa ņirgāšanos un tikai retumis eksplodējat.

Jūs esat uzkrājis dusmas. Sevī

Kas šādā gadījumā notiek jūsu organismā?

Laikam jau tas ir pārpilns ar sašutuma enerģiju, kas izveidojusi milzīgu pret šo cilvēku "uzlādētu" emocionālo bloku. Dūri, kura spēj iznīcināt pāridarītāju, bet kuru jūs nekādi nevarat likt lietā.

Kā šis emocionālais bloks radās? Mēs par to jau sīki pastāstījām. īsi atkārtosim galveno.

Jums katrā ziņā ir noteikts priekšstats par to, kā citiem cilvēkiem jāizturas pret jums.

"Monstra" uzvedība neatbilst gaidītajam. Jūs pārņēma sašutums par viņa rīcību vienu, otru, trešo reizi… Ikreiz jūsu organisms uzbudinājās, gaidot, ka jūs uzsāksit kautiņu un jums būs vajadzīgi papildu resursi, lai gūtu uzvaru.

Taču jūs neko neuzsākāt, tikai klusējāt vai pat pateicāt kaut ko. Bet visu enerģijas lādiņu neizmantojāt, un tas palika jūsu organismā emocionālā bloka veidā. Ikreiz, kad "monstra" uzvedībā jūs kaut kas neapmierināja, šis bloks vēl vairāk uzlādējās.

Tā kā ilgākā saskarsmes laikā šāds papildu lādiņš tika saņemts daudzkārt, nu jūsu ķermenis ir kļuvis par milzīgu enerģētisko kamolu, kas uzlādēts uz sadursmi ar monstru.

Varbūt jūsu ķermenī ir pat divi vai trīs darboties gatavi enerģētiskie lādiņi, ja jūsu tuvumā ir vairāki monstri.

Taču jūs neļaujat sev izmantot šo lādiņu, visu paciešat, proti, joprojām uzkrājat enerģiju.

Rezultātā pienāk brīdis, kad šis cilvēks jūs kaitina jau ar savu parādīšanos vien. Un pat domas par viņu aktivizē jūsu enerģētiskos lādiņus, un tie liek jums nonākt agresīvā stipra uzbudinājuma stāvoklī.

Bet ja tas ir jūsu vīrs, ar kuru jums jāguļ vienā gultā? Turklāt vēl jāsniedz viņam seksuālie pakalpojumi?

Dažbrīd šķiet, ka labāk būtu nomirt, nekā to paciest arī turpmāk.

Ja šādā noskaņojumā nodzīvo pāris gadu, tad Zemapziņa to uztvers kā saimnieka pavēli un ieslēgs pašiznīcināšanās programmu. Parasti tiek izmantota grūti ārstējama slimība, tāda kā, piemēram, vēzis.

Bēdīgs stāsts, vai ne?

Bet, kad šīs nodaļas sākumā bija rakstīts, ka gandrīz vai katram cilvēkam ir vismaz viens monstrs, jūs tam piekritāt, tā taču ir, vai ne?

Un vai tagad piekritīsit priekšlaicīgi aiziet no dzīves, kurā tikai viena cilvēka uzvedība neatbilst jūsu fantāzijām (proti, gaidām, idealizācijām) par šo tēmu, fantāzijām, kas uzradušās nezin no kurienes? Jūs aiziesit no dzīves, bet viņš paliks. Jūs tam piekritīsit?

Kā rādās, ne.

Tātad kaut kas ir jādara.

Tradicionālais paņēmiens bēgt ne vienmēr der. Vai daudz būs tādu, kas atļausies aizbēgt no vecākiem vai bērna? Ne vienmēr apstākļi ļauj aiziet no vīra (piemēram, tad, kad jau esat uzsākusi izpildīt pašiznīcināšanās programmu un smagi saslimusi). Vai no darba, kad atrast citu darbu savā specialitātē gandrīz nav iespējams.

Vai ir cita izeja?

Uznemieties atbildību

Te nu jāpievēršas šādai Saprātīgā ceļa metodikas pamattēzei:

"Ikviens cilvēks var mainīt savu situāciju uz labāku jebkurā brīdī. Viņam tikai jāizprot, kā pats sev ir radījis problēmas, un jāmaina attieksme pret šo situāciju."

Proti, izeja nav uzvara pār monstru jums tas ir nesasniedzams rezultāts. Uzvara tā ir spēja atzīt, ka jūs pats esat sev radījis šo monstru.

Kā tas varēja notikt? Nekā sarežģīta te nav.

Kad jums neizdevās savu monstru uzveikt, jūs izgudrojāt mītu par viņa neuzvaramību. Proti, mistificējāt viņu. Allaž taču ir vieglāk atzīt, ka tevi uzveicis kāds ļauns vispasaules spēks, nevis uzskatīt sevi par aizvainota neveiksminieka upuri! Tas ir tāpat kā darīt galu savai dzīvei zem asenizācijas automašīnas riteņiem to pat ir pretīgi iztēloties! Būt saspiestai zem bentlija tipa automobiļa riteņiem tā ir pavisam cita lieta. Bet nokļūt zem mēslu vedēja… Neparko!

Tātad ir laiks atzīt, ka nejau monstrs uzveic jūs. Viņš ir vājš un bezpalīdzīgs, tikai aizsargājas nojums. Bet jūs pats provocējat šo nelaimīgo cilvēku uz dusmu uzliesmojumiem pret sevi. Viņam pašam tas jau sen varbūt ir apnicis. Taču šis cilvēks neko nevar padarīt, jo ir "uzlādēts" pret jums līdz pēdējam. Un, pietuvojies jums līdz attālumam, kur saskaras abu enerģētiskie lauki, viņš automātiski sāk uztvert jūs kā apdraudējumu sev un pāriet uzbrukuma atvairīšanas stāvoklī. Un to arī dara, uzklūpot jums. Nu gatavais klauns, kas iet savu enerģētisko bloku pavadā.

Proti, jūs pats izraisāt šo monstra uzbrukumu. Tas ir jāatzīst un jāuzņemas atbildība par šo procesu. Jūs pats uzbrūkat viņam, jūs bijāt tas, kas izraisīja konfliktu, kura ugunī pastāvīgi piemetat pa pagalei. Kaut arī Saprāta līmenī varat bezgalīgi murmināt, ka jums tas viss apnicis un ka jūs gribat tikai mieru.

Gribēt nav kaitīgi. Kaitīgi ir neko nedarīt, lai konflikts atkal neuzliesmotu.

Un ko šādā gadījumā var un vajag izdarīt?

Nodzēsiet konflikta uguni

Atbilde jums jau zināma. Ja kaut viena no ieilgušā konflikta pusēm atbrīvosies no enerģētiskā lādiņa sevī, tad otra puse uzreiz pārstās reaģēt uz jums. Kāpēc jūs aiztikt, ja jūs neuzbrūkat, ja neesat bīstams? Ir taču citi ienaidnieki, jāpataupa spēki uzvarai pār tiem.

Attiecības nekavējoties normalizējas, ja tās iepriekš bijušas visai labas. Vai ari kļūst neitrālas, ja, piemēram, strādājat vienā kolektīvā.

Un to visu varat izdarīt jūs. Jūs pats, bez Dieva piesaukšanas, bez karmas un citu ezoterisko atribūtu palīdzības. Jūs pats esat savas dzīves saimnieks.

Kā izdzēst sevī izveidojušos enerģētisko bloku un neradīt turpmāk to atkal?

Izmantojiet iepriekšējā nodaļā sniegtos pirmās, otrās un ceturtās grupas paņēmienus. Pastrādājiet pāris mēnešus, un jūsu monstrs pārvērtīsies par labsirdīgu un mīlīgu kāmīti. Protams, vienīgi attieksmē pret jums. Ar visiem pārējiem viņš turpinās konfliktēt, jo viņu enerģētiskie bloki visu laiku neapzināti uzbruks šim cilvēkam.

Viss, jūsu problēma ar monstru ir atrisināta. Vai jūs esat gatavs to darīt? Vai varbūt neesat, jo jūs biedē gaidāmās pārmaiņas? Proti, tagad jūs no savas pašreizējās situācijas gūstat kaut kādus labumus un negribat no tiem atteikties [1]?

Iespējams, jūs sašutīsit: kādi var būt labumi no monstra upura pozīcijas, kad viņš jums apnicis līdz kaklam? Minēsim šādu labumu piemērus:

•  Es varu saņemt uzmanību un līdzjūtību, kad sūdzos, ka mani vajā un neļauj man dzīvot. Kas pretējā gadījumā mani ievēros?

•  Nav jāsasprindzinas, cenšoties sasniegt savus mērķus. Vienmēr varu pateikt, ka monstrs vainīgs, ja kaut kas neizdosies un tāpēc man nāksies ciest. Saglabājot pašreizējo upura pozīciju, man nav jasasprindzinās un jākaļ plāni attiecība uz nākotni, kura nebūs ierastās cīņas. Ja nu pēkšņi šie plāni neīstenosies un es jutīšos ļoti vīlusies? Bet tagad viss tiek kontrolēts.

•  Es varu but pasīva. Neko nedarot, es nepieļauju kļūdas.

•  Visas savas nepatikšanas varu novelt uz monstru.

•  Varu paraudat par savu nelaimīgo likteni.

•  Visi mani mīl un žēlo.

•  Es pārdzīvoju emocijas. Ja viss ies gludi, dzīve kļūs garlaicīga. Bet ar skandāliem un strīdiem (nav svarīgi, ar ko ar citiem cilvēkiem vai sevi) dzīve iegūst asumu. Un pie reizes var pierādīt savu taisnību!

•  Manā vietā visu izlemj citi un arī sekas ir uz viņu sirdsapziņas.

•  Es varu visa vainot paziņas, tuviniekus, darbu, vīriešus, dzīvi, savu ķermeni utt. Un dzīvot kā bērns, nometis no sevis atbildību. Tik un tā atradīsies kāds, kas par mani gādās. Bet, ja neatradīsies, tad es vēl būšu arī upuris netaisnīgai attieksmei pret mani!

•  Mans spēks ir manā vājumā. Tikai caur savu vājumu es spēju palikt sieviete, vismaz justies kā sieviete. Bet tā es pastāvīgi jūtos kā vīrietis, un vīrieši arī to jūt!

•  Nenākas pārdzīvot, ja kaut kas neizdodas. Es taču jau iepriekš zinu, ka tas tik un tā neizdosies. Un viss tikai viņa dēļ!!!

•  Var neuztraukties par savu ārējo izskatu, naudas trūkumu, seksu, par sliktajām attiecībām ģimenē vai par to, ka nav pašai savas ģimenes. Kam man vajadzīgs lieks hemoroīds? Man ir cīniņš, tas daudz ko prasa.

•  Esmu visu laiku saspringta tas man palīdz asak izjust dzīvi.

•  Es visu laiku nododos meklējumiem tas marti attīsta.

•  Es pati ar sevi nonāku pretrunās: es varu par visu to pārdzīvot, jo tad, ja man viss būtu normāli, es tik un tā atrastu iemeslu kreņķiem. Tas laikam arī ir īstais kaifs atrast problēmu un ļaut vaļu savam jūtām!

•  Es varu ietaupīt dzīvības enerģiju, netērējot to cīņai ar problēmām, un dzīvot bez jebkāda sasprindzinājuma. Bet ja nu pēkšņi man uzveļ citu problēmas? Tad vispār nekādās enerģijas nepietiks!

Protams, jūsu konkrētajā situācijā kaut kas no šā uzskaitījuma var izkrist, bet kaut kas nākt klāt. Parasti jebkurā problemātiskā situācijā var atrast ne mazāk par 10-15 apslēptiem labumiem no ta, kas pašreiz notiek. Un, kamēr ar tiem kaut ko neizdarīsit, attiecīgā situācija saglabāsies. Varbūt pat daudzus gadus. Tagad iesim tālāk.

Bet kas notiks ar monstru?

Demistifikācijas laikā der paraudzīties uz savu agrāko neuzveicamo ienaidnieku it kā no malas. Disociēties no savas neapzinātās vēlmes panākt, lai viņā notiek jums svarīgas pārmaiņas, un palūkoties uz viņu ar neieinteresēta, sveša cilvēka acīm.

Un ko jūs tad, visticamāk, ieraudzīsit? Nelaimīgu cilvēku, kas visiem spēkiem turas pie saviem uzskatiem un izmisīgi tos aizstāv. Dogmatiķi, kas baidās no pārmaiņām, jo nav drošs, ka ir tām gatavs.

Nelaimīgu cilvēku, kas līdz pēdējai iespējai piepildīts ar emocionāliem lādiņiem pret apkārtējiem "ienaidniekiem". Proti, pret tiem, kuri nepiekrīt viņa iekšējām nostādnēm. Tāpēc viņš visu laiku cīnās. Turklāt dara to automātiski, gluži kā robots, izpildot savu iekšējo vadītāju uzkrāto enerģētisko bloku komandas, kas liek viņa ķermenim pāriet dažādos enerģētiskajos līmeņos bez gribas un apziņas.

Tas pat nav robots, tā ir tāda kā satrakojusies mašīna, kuras uzdevums ir sadot pa zobiem apkārtējiem cilvēkiem. Droši vien ne visiem, bet tikai tiem, kuri ir neapmierināti ar viņu un grib ar viņu kaut ko sadalīt. Un šajā cīņā viņš tiek svaidīts kā skaidiņa straujas upes viļņos. Šis cilvēks absolūti neapzinās, kas ar viņu notiek. Nabadziņš.

Vai šīs uzvaras dara viņu laimīgu? Diezin vai. Šķiet, bezgalīgā un bezjēdzīgā cīņa viņam jau sen ir apnikusi, taču rimties viņš nespēj, jo nesaprot, kāpēc tā notiek un vai vispār kādreiz beigsies.

Viņa ķermenis jau sen ir piegānīts ar emocionālajiem atkritumiem, un veselība, kā rādās, varētu būt labāka. Tāpēc šis indivīds ir spiests saņemt enerģiju no tiem cilvēkiem, ar kuriem viņam nākas cīnīties.

Vai tas ir īsts MONSTRS no bērnu pasakām? Vai varbūt mazs monstriņš, kas visiem spēkiem cenšas uzturēt savu reputāciju, jo ļoti baidās no tā, kas var notikt, ja šī cīņa izbeigsies?

Šķiet, ka tikai monstrinš.

Ja jūs attīrīsities no uzkrātajiem sārņiem, tad spēsit mainīt savu attieksmi pret viņu. Tagad tas vairs nav briesmīgais monstrs, tagad tas ir nelaimīgs, dzīvē apjucis cilvēks, kas vēlas, lai viņu atzīst un atbalsta apkārtējie ļaudis. Bet, tā kā cilvēki nesteidzas sniegt atbalstu, viņš ir spiests izmantot cīņu, lai iekarotu uzmanību un atzīšanu.

Ja ir tā, tad kas jums jādara?

Pažēlojiet viņu. Sūtiet domās šim cilvēkam tās enerģijas, kuru viņam tik ļoti trūkst: atzīšanas, cieņas, nozīmīguma, varas, atbalsta enerģiju.

Kā to izdarīt?

Var izmantot dažādus paņēmienus.

Nosūtiet davanu

Jūs varat domās sūtīt šim cilvēkam enerģiju T3, 8|. Lai to izdarītu, vispirms jānoskaidro, kā tieši trūkst jūsu bijušajam monstram uzmanības, atzinības, varas, naudas, drošības vai kaut kā cita.

Pēc tam domās jāiztēlojas aina, kurā jūs redzat, ka viņš saņem attiecīgo enerģiju lielā daudzumā. Tik daudz, ka šī aina jūs uzjautrina. Protams, iekšēji, smieties par nelaimīgu cilvēku nevajadzētu. Viņš var apvainoties un atkal jums uzbrukt.

Tā, piemēram, ja jūsu bijušajam monstram pietrūkst atzinības, padariet viņu par Visuaugstākā personīgo sūtni tajos jautājumos, kuros jums rodas konflikti. Viņš ir supereksperts, pie viņa no visām zemeslodes malām ierodas biznesmeņi un politiķi, kas vēlas saņemt padomu, kā atrisināt sev nozīmīgu problēmu.

Ja viņam trūkst varas, iztēlojieties šo cilvēku par Napoleonu, kas komandē daudzus miljonus lielu armiju. Ap viņu drūzmējas maršali, pulkveži, adjutanti, visi gaida viņa rīkojumus. Jebkurš no tiem tiek izpildīts zibenīgi. Un tā tālāk.

Ja jūs iztēlosities šādu ainu un domās pasmaidīsit, šis cilvēks saņems sev nepieciešamās enerģijas devu. Un atslābināsies viņam to vairs nevajadzēs iegūt ar skandāla palīdzību.

Ar šādu sūtījumu ir gana, lai uz pāris stundām atslābinātu pašu saspringtāko cilvēku.

Ko vēl var izmantot?

Mainiet attieksmi

Vēl varat mainīt attieksmi. Agrāk jūs attiecīgajā cilvēkā saskatījāt ienaidnieku, briesmīgu monstru, kas to vien darīja kā maitāja jums dzīvi.

Tāda bija jūsu agrākā izvēle.

Tagad, kad esat izvācis no sava ķermeņa pret bijušo ienaidnieku vērstu enerģētisko lādiņu (tas ir obligāts noteikums!!!), jūs varat iztēloties viņu kā dzīvē apjukušu bezpalīdzīgu bērnu, kurš nesaprot apkārtējos pieaugušos cilvēkus. Viņi kaut kad ir nodarījuši šim bērnam pārestību, smējušies par viņu, tāpēc tagad viņš visu laiku aizsargājas.

Ko var darīt, lai palīdzētu nelaimīgam bērnam? Pažēlot viņu. Sūtīt viņam mīlestību un rūpes. Palūgt, lai bērns aug lielāks un padomā par sevi, lai neizšķiež spēkus veltīgā cīņā, bet pievēršas kaut kam radošam. Un tā tālāk.

Protams, jums nav jāgaida rezultāti kā izmaiņas šā cilvēka uzvedībā tas būs cīņas procesa turpinājums. Nevienam nav jāmainās tikai tāpēc, ka cits cilvēks kaut ko domājis un iztēlojies.

Arī šis indivīds nemainīsies jūsu domu ietekmē. Taču cīnīties ar jums viņam vairs nebūs interesanti, ja jūs nepretosities. Un visi šie pārspriedumi tieši tāpēc arī bija vajadzīgi.

Ja jūs cerējāt uz ko citu (piemēram, ka uzvarēsit cīņā ar monstru), tad alojāties. Tā bija kļūda.

Visiem pārējiem vēlam panākumus jūsu patiešām skaistās un labvēlīgās pasaules atbrīvošanā no monstriem. Un nu ir īstais laiks izdarīt nodaļas kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS_

1.  Gandrīz vai katram indivīdam ir kāds cilvēks (vai vairāki), kuru viņš uzskata par monstru.

2.  Attiecībās ar šo cilvēku jūs ieņemat, upura pozīciju, jo nespējat viņam pierādīt ko tādu, kas jums ir ļoti svarīgs.

3.  Jūs mēģinājāt cīnīties ar šo cilvēku, bet zaudējāt. Tāpēc jums šķita ērtāk izgudrot mitu par viņa neuzvaramlbu.

•/. Patiesība jūsu ķermenis ir piepildīts ar negatī vu attieksmi pret šo cilvēku. Viņš (monstrs) jūt jūsu nosodījumu un uztver to kā uzbrukumu. Un sāk aizsargāties no jums.

5.    Izeja no situācijas: atzīt, ka jūs pats esat izraisījis šo ieilgušo cīņu. Iespējams, jūs no tās gūstat zināmu labumu, tā jums ir vajadzīga. Tāpēc jāatbrīvojas no sevī uzkrātajiem emocionālajiem sārņiem attiecībā pret viņu. To var izdarīt, piemēram, ar piedošanas meditācijas palīdzību.

6.    Mainiet savu attieksmi pret šo cilvēku. Atzīstiet, ka viņš ir dzīvē apjucis bērns, kas nesaprot apkārtējos cilvēkus un tāpēc agresīvi aizsargājas no viņiem.

7.    Tā visa rezultāta jus pārstāsit cīnīties un viņš it kā aizmirsīs par jums.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Sastādiet savu veco un jauno "monstru" sarakstu.

2.    Pastrādājiet ar katru no viņiem, izmantojot piedošanas meditāciju, līdz būsit pilnīgi atlaidis savu "monstru" no savas telpas.

3.    Uzzīmējiet savus "monstrus" katru uz atsevišķas papīra lapas. Attēlojiet viņus kā trūcīgus un bezpalīdzīgus pusaudžus, kuri izraisa žēlumu. Piešķiriet katram mīlu nosaukumu.

Uzmanību! Šie nosaukumi nedrīkst būt kritiski vai

ciniski, jo tas nozīmēs, ka jūs turpināt cīņu ar viņiem.

Jums "monstriem" jādod tādi nosaukumi, kas izraisa žēlumu, piemēram, "apjukušais monstriņš", "nabaga muļķītis" un tā tālāk.

Sagatavojiet un domās nosūtiet dāvanas saviem bijušajiem ienaidniekiem. Uzzīmējiet šīs dāvanas uz tām pašām lapām. Varat uz tām uzpilināt garšīgu alkoholisko dzērienu vai aromātisku tēju, uzlikt kūkas vai kāda cita garduma gabaliņu. Vārdu sakot, parūpējieties par viņiem.

Strādājiet ar piedošanas meditāciju un saviem zīmējumiem tik ilgi, līdz viņi vairs nepievērsīs jums nekādu papildu uzmanību (tas var ilgt divus līdz trīs mēnešus).

Beidziet šo darbu, kad ap jums būs palikuši vienīgi jauki, brīnišķīgi cilvēki.

9. nodala Mainam emociju izpausmes mehānismu

Cilvēki ir iemācījušies peldēt kā zivis, lidot kā putni. Tagad atlicis vien iemācīties dzīvot

kā cilvēkiem.

Bernards Šovs

Uzreiz jāteic, ka šī nodaļa nav paredzēta cilvēkiem ar vājiem nerviem. Tajā ir daudz sarežģītu pārspriedumu. Ja tie jūs apgrūtina, pārejiet uzreiz pie nodaļas nobeiguma.

Ar visiem pārējiem turpināsim iesākto sarunu.

Mēs jau iemācījāmies attīrīt savu ķermeni no nevajadzīgiem emocionālajiem sārņiem un atbrīvoties no šķietamajiem monstriem.

Esam iemācījušies pret dzīvi izturēties tā, lai nekas mūs nesatrauktu un nekaitinātu.

Tās ir galējības, bet kā parasti gribas kaut ko pa vidām.

Kapanakt zemu emocionalitāti?

Vai ir paņēmieni, ar kuru palīdzību var panākt, lai emocijas nevadītu jūsu dzīvi? Lai, gluži otrādi, jūs paši vadītu savas emocijas?

Par savas emocionalitātes vadīšanas mehānismiem mēs parunāsim vēlāk, bet tagad tikai aplūkosim instrumentus, kurus var izmantot pāriešanai uz zemas emocionalitātes stāvokli. Proti, pāriešanai uz tādu stāvokli, kurā nekādi notikumi neizraisa jūsu ķermenī spēcīgas emocijas.

Turklāt runa nav par emociju ārējo izpausmju apspiešanu, kad jūs smaidāt, bet iekšā plosās protesta vai dusmu liesmas. Nē, var panākt to, ka nekādi notikumi jums neizraisa stiprus pārdzīvojumus ne ārēji izpaustus, ne dziļi apslēptus. Kas noticis, tas ir noticis, meklēsim izeju, kālab tērēt spēkus un laiku pārdzīvošanai?

Vai mēdz būt situācijas, kad cilvēks pieņem šādu iekšējo nostādni un visu laiku vadās pēc tās?

Protams, ka mēdz būt. Turklāt ir vairāki varianti.

Pirmkārt, ja viņš kopš bērnības audzis tādā vidē, kurā nav pieņemts ļauties spēcīgām emocijām un izrādīt tās. Bērns vienmēr "nolasa" no pieaugušajiem savu nākamo uzvedības modeli. Ja neviens no apkārtējiem cilvēkiem nekad neizrāda savas emocijas (laikam jau kaut kur tā gadās), bērns apgūst šādu no emocijām brīvu uzvedības modeli un vadās pēc tā. Kā piemēru varam minēt Skandināvijas valstis, kur tas ir raksturīgi.

Otrkārt, var izmantot paņēmienu jebkuru emociju apspiešanai ar gribasspēku 11 ]. Ja jūs ar gribasspēku sāksit apspiest ikvienu savas dvēseles kustību, tad jūsu Zemapziņa pēc kāda laika apgūs šo prasību un neapzināti apspiedīs visas emocijas. Tā rezultātā jūsu rīcība un uzvedība vienmēr būs stingri pārdomāta.

īr vēl kāds paņēmiens savas emocionalitātes apspiešanai un pāriešanai uz hroniski līdzsvarotu pozitīvu stāvokli. Nevis uz zemas enerģētikas, bet gan uz viegla pozitīva uzbudinājuma stāvokli un pārliecību par to, ka dzīvē viss notiek jums vislabākajā veidā.

Šādu efektu var panākt, ja 50 stundas klausās noskaņojošu audioierakastu "Dzīvo viegli". Sīkāk par to mēs pastāstīsim 15. nodaļā, tagad vienīgi pateiksim, ka klausīties šo ierakstu ir daudz vieglāk, nekā pastāvīgi apspiest savu izlaisto emocionalitāti.

Kas mūs vada?

Sestās nodaļas beigās jums vajadzēja noskaidrot, tieši pēc kādām nostādnēm vadās Zemapziņa, kad pārslēdz mūsu enerģētiku no viena stāvokļa uz otru. Kādas var būt šīs nostādnes? To ir daudz:

-    es vienmēr pāreju uz paaugstinātas enerģētikas stāvokli (4N), kad kāds izdara uz mani spiedienu (proti, manās gaidas nevienam nevajadzētu uz mani "spiest", un, kad es saskaros ar šādu realitāti, Zemapziņa uzreiz pārceļ mani uz augstaku enerģētisko līmeni, lai pasargātu manu pasaules ainu);

-    es vienmēr pāreju uz paaugstinātas enerģetikas stāvokli (3N), kad kāds izturas nekaunīgi vai aizskar mani;

-    es pāreju uz stipra uzbudinājuma stāvokli (3N), kad iedomājos, ka kāds no man pazīstamiem cilvēkiem (bērni, vecāki, kolēģi) mani māna;

-    es pāreju uz agresijas stāvokli vai pat kļūstu nikns (4N), kad pazīstams cilvēks kārtējo reizi neizdara to, ko viņam, manuprāt, vajadzēja izdarīt;

-    es pāreju uz grūtsirdīgu stāvokli (-2), kad apzinos, ka esmu pieļāvusi lielu kļūdu, un saprotu, ka to vairs nevar labot;

-    mani pārņem niknums (4N), kad kāds vai kaut kas nostājas ceļā, ja man veicams svarīgs darbs;

-    es ļoti satraucos (-2), ja kāds mani aizskar;

-    es ļoti izbistos un saspringstu (3N), kad dzirdu nepazīstamas skaņas un jūtu, ka man draud briesmas; no rītiem es jūtos ka salauzta un nogurusi (-1);

-    no rītiem es vienmēr esmu mundrs un līksms, uzlādēts visai dienai (2P);

-    pie mazākās iespējas es ļoti priecājos, skaļi smejos un klaigāju (3P).

Un tā tālāk.

Cilvēki neapzināti vadās pēc ļoti daudzām nostādnēm. Gluži vienkārši atsaucot atmiņā savu rīcību un uzvedību, var noskaidrot tikai pašus spilgtākos vai nesenākos pārdzīvojumus.

Pareizāks paņēmiens, kā tikt skaidrībā par savu emociju izpausmēm, ir šāds: kādu laiku, piemēram, diennakti, novērot sevi un grafikā atzīmēt enerģētisko līmeņu izmaiņas. Tieši šāds patstāvīgā darba uzdevums tika dots 6. nodaļā.

Ceram, ka to izpildījāt.

Vēl viens ceļš ir rakstīt Pašnovērojumu dienasgrāmatu, kurā fiksējat un vēlāk attiecīgi analizējat, ievērojot izvirzītos noteikumus, savus pārdzīvojumus dienas laikā. Šādas dienasgrāmatas paraugi sniegti grāmatā "Pasmaidi, kamēr nav par vēlu" [2],

Ko darīt?

Tātad noskaidrot savas tipveida programmas, kas ieslēdz emocionālās reaģēšanas mehānismu, nebūt nav grūti. Pieņemsim, ka jums bija gana pacietības, lai noskaidrotu daudzas savas nostādnes. Ko darīt tālāk?

Tālāk jānoskaidro, kurai no tām ir tiesības palikt jūsu Zemapziņā, jo tā jums nerada problēmas. Tā, piemēram, kālab būtu jāmaina nostādne "ieraugot lielu draudīga izskata dzīvnieku, mani pārņem bailes (4N), kas dod man spēku no tā aizbēgt"? Ļoti laba nostādne, var kādreiz noderēt. Pa ielām taču skraida dažādi sunīši.

Bet tādu nostādni kā "es ļoti nervozi reaģēju (-2), kad pazīstami vai sveši cilvēki skatās uz mani un smaida, tad man šķiet, ka viņi par mani smejas" diezin vai ir vērts saglabāt, jo tā noved jūs depresīvā stāvoklī. Labāk to aizstāt ar šādu: "Es ļoti pozitīvi reaģēju (2P) uz to, ka nepazīstami cilvēki skatās uz mani un smaida, ari es viņiem uzsmaidu." Un tā tālāk.

Mainām nostādnes

Kā redzat, esam nonākuši pie standartsituācijas savu negatīvo nostādņu noskaidrošanā un to aizstāšanā ar pozitīvām.

Šī tēma ļoti detalizēti izstrādāta grāmatā "Pasmaidi, kamēr nav par vēlu" [21. Tajā sniegti daudzi piemēri no dažādām dzīves sfērām, tikai nav aplūkots jautājums par to, tieši uz kādiem enerģētiskajiem līmeņiem mēs pārejam, ja mūsu gaidas ( proti, nostādnes) atšķiras no realitātes. Bet šeit esam piegājuši jautājumam par darbu ar iekšējām nostādnēm no cita, enerģētiskā aspekta.

Taču tehnoloģija darbā ar nostādņu nomainīšanu paliek iepriekšējā:

•  ar vienu no paņēmieniem mēs noskaidrojam, pēc kurām nostādnēm vadās mūsu Zemapziņa, pārceļot mūs uz dažādiem enerģētiskajiem līmeņiem ar emociju palīdzību;

•  izanalizējam, kuras nostādnes ir pozitīvas, proti, noderīgas, un kuras rada mums sarežģījumus, proti, seku ziņā ir negatīvas;

•  negatīvajām nostādnēm saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem [1, 2| formulējam pozitīvas nostādnes, kurām ir jānomaina negatīvās;

• ar kādu no sev pieejamiem paņēmieniem ievadām jauno nostādni Zemapziņā iepriekšējās negatīvās nostādnes vietā.

Viss, iekšējās pārprogrammēšanas process ir pabeigts.

Pats interesantākais ir jautājums par to, kā negatīvo nostādni aizstāt ar pozitīvu.

Šajā grāmatā turpmākajās nodaļās tiek aplūkota virkne šādu paņēmienu un tehnoloģiju.

Bet pagaidām mēs pievērsīsimies jautājumam par to, vai šo procesu var paātrināt, proti, nestrādāt pēc kārtas ar katru negatīvo nostādni ikvienam no mums to var būt tūkstošiem, un darbs ar šīm nostādnēm var paņemt lielu dzīves dalu.

Varbūt var izstrādāt kādu universālu nostādnu kompleksu, kas uzreiz atrisinās lielāko daļu mūsu problēmu?

Kā dzīvot bez emocijām'!'

Piektās nodaļas sākumā mēs secinājām, ka pavisam atteikties no emocijām negribētos. Gribas tās just. Gribas just, kā enerģijas mutuļo ķermenī, taču izraisa nevis uzbudinājumu vai trakas dusmas, bet gan kaut ko priecīgāku.

Taču negribas arī pastāvīgi iekulties situācijās, kad spēcīgas emocijas pret mūsu gribu un apziņu pārņem mūs un savu reakciju uz tām vēlāk pašiem nākas nožēlot. Vai arī neļaujam emocijām izpausties un noturam tās sevī, bet vēlāk slimojam.

To mums negribas. Tādas komandas Zemapziņa, kā jūs atceraties, neuztver. Tāpēc ir jāformulē, ko gribam panākt savu emociju pārvaldīšanas sfērā.

Ko gribas?

Bet gribas, kā parasti, daudz ko.

Mēģināsim šo "daudz ko" uzskaitīt. Tātad mums gribas:

-    izjust un brīvi paust pozitīvās emocijas neierobežotā daudzuma. Meklet un pastāvīgi atrast iemeslu pozitīvo emociju gūšanai;

-    izjust negatīvās emocijas tikai tādās situācijas, kad pastāv reāla iespēja ar augstas enerģētikas darbību iegūt veļamo rezultātu;

-    pilnīgi izslēgt spēcīgu emociju rašanos tādās situācijās, kad pāriešana uz citu enerģētisko līmeni būs veltīga;

-    paust jebkuras emocijas, taču vājāka pakāpē, lai uzturētu komunicēšanos ar citiem cilvēkiem;

-    pilnība kontrolēt spēcīgu emociju izpausmes un, ja nepieciešams, novirzīt uzbudināto enerģiju tikai apzināti izraudzīta mērķa sasniegšanai;

-    un lai tas viss notiek automātiski, neapzināti, bez speciāliem pūliņiem savu emociju pārvaldīšanai.

Tas ir savdabīgs Ideālais GalaRezultāts (IGR) savu emociju pārvaldīšanā un cilvēka rīcības efektivitātes paaugstināšanā ceļā uz saviem mērķiem, jo viņa enerģija netiks tērēta liekiem pārdzīvojumiem.

Vai kas tāds ir iespējams? Acīmredzot ir. Kā tas panākams?

Ir jāpārprogrammē mūsu iekšējais biodators, kas tagad izpilda programmas (nostādnes), kuras tajā ievadītas gluži nejauši un juceklīgi.

Ir skaidrs, ka "dators" ir mūsu Zemapziņa, kas attiecībā uz uzvedības normām izpilda tikai tās nostādnes, kuras šajā "datorā" esam ievadījuši savas visai sarežģītās dzīves gaitā.

To visu acīmredzot ir iespējams mainīt. Bet kas no tā var iznākt?

Vai robotu pasaule?

Ja visi cilvēki iemācīsies efektīvi pārkodēt savu Zemapziņu un ievadīs tajā savu emociju pārvaldīšanas nostādņu kompleksu, kuru mēs tikko apzīmējām kā IGR, tad kāda izskatīsies šo cilvēku pasaule? Vai tā nebūs pasaule, kurā mīt bezjūtīgi roboti, kuri tikai to vien spēj kā apmainīties ar formāliem smaidiem un informāciju, neko nejūtot un saglabājot savu enerģiju kādiem sev ļoti svarīgiem darbiem?

Lai to saprastu, palūkosimies, pie kā novedīs katras emociju pārvaldīšanas apakšprogrammas īstenošana.

Ideālā GalaRezultāta pirmās nostādnes

(IGR-1) sekas

Tātad pie kā mūs var novest nostādne "izjust un brīvi paust pozitīvās emocijas neierobežotā daudzumā. Meklēt un pastāvīgi atrast iemeslu pozitīvo emociju gūšanai"?

Atbilde ir acīmredzama. Jūs būsit atslābināti un atvērti savu pozitīvo emociju izpausmē. Jums ir jautri -jūs smaidāt vai smejaties. Smejaties pat līdz asarām.

Jūs esat koncentrējies uz to, ka Dzīve ir lieliska un visam tajā notiekošajam ir tiesības pastāvēt. Bet, ja kaut kas neizdodas, tad tas nav iemesls iekšējai cīņai un pārdzīvojumiem. Tas ir tikai iemesls padomāt par to, kā jūs pats radījāt šādu situāciju. Un no kā Dzīve jūs pasargā, ja pagaidām jūsu vēlmes vēl neīstenojas vai mērķi netiek sasniegti.

Vai šīs nostādnes dēļ var rasties negatīvas sekas? Acīmredzot dažkārt var, piemēram, tad, ja jūs ieņemat ļoti nozīmīgu posteni un vadāt svarīgu apspriedi. Pēkšņi jums uznāk smiekli, jūs atverat muti un skaļi smejaties. Kaut kā nelāgi, nesolīdi iznāk. Vajadzētu būt nopietnākam.

Tāpēc ļoti augstu amatu ieņemošiem vīriešiem un sievietēm šīs nostādnes vienu daļu vajadzētu mazliet koriģēt: "izjust un brīvi paust pozitīvās emocijas neierobežotā daudzumā apstākļos, kas pieļauj to izpausmi".

Proti, ja cilvēks (un viņa Zemapziņa) labi zina, ka atbildīgos brīžos skaļi smieties un pat smaidīt ir nepieklājīgi, tad viņš apvaldīs pozitīvo emociju paušanu. Lai gan būtu brīnišķīgi, ja šie svarīgie cilvēki iemācītos smaidīt un pat smieties savās ļoti svarīgajās apspriedēs.

Starp citu, mēs jau aplūkojām jautājumu par to, ka spēcīgu pozitīvo emociju apvaldīšanai var būt tāds pats graujošs efekts kā negatīvo emociju paturēšanai sevī. Tie esam mēs, cilvēki, kas iedalījuši emocijas pozitīvajās un negatīvajās, bet organismam tā ir gluži vienkārši pāreja uz citu enerģētisko līmeni. Ja šis līmenis ir ļoti augsts, taču jūs sev liedzāt iespēju no sirds izsmieties, "apspiedāt" enerģiju sevī, tā klejos pa jūsu ķermeni un iedarbosies uz to graujoši.

Ne velti cilvēki mēdz teikt, ka "gandrīz vai nomiruši no smiekliem". Acīmredzot tā patiešām var gadīties, ja laikus neļauj smiekliem vaļu un tādējādi neatbrīvojas no liekās enerģijas.

Ideālā Gala Rezultāta otrās nostādnes

(IGR-2) sekas

Tagad pievērsīsimies otrajai nostādnei, kas ļauj jums "izjust negatīvās emocijas tikai tādās situācijās, kad pastāv reāla iespēja ar augstas enerģētikas darbību iegūt vēlamo rezultātu".

Par ko šeit ir runa? Par to, ka var rasties situācija, kad notiks kaut kas tāds, ko jūs uzskatīsit par galīgi nepieļaujamu (vīrs aizkavējies ilgāk nekā parasti, bērns saņēmis sliktu atzīmi utt.). Ja jūs domāsit, ka varēsit ietekmēt situāciju un panākt, ka tā kļūs, jūsuprāt, "taisnīga", tad jūsu Zemapziņa dos organismam komandu pāriet lielāka uzbudinājuma stāvoklī. Jūs pārņems dusmas, kas izraisīs stipra negatīva uzbudinājuma stāvokli. Esot šajā stāvoklī, jūs rīkosities tā, lai atjaunotu taisnīgumu savā izpratnē. Proti, liksit vīram sniegt paskaidrojumu, iepļaukāsit bērnu, pasargāsit sevi vai kādu citu no briesmām, pienācīgi atbildēsit nekaunam.

Tātad, atgriežoties pie 5. nodaļas piemēra par bērna modināšanu no rīta, varam paanalizēt, kā izpaudīsies šī nostādne.

Māte kā parasti vispirms mierīgi pateiks bērnam, lai viņš nekavējoties ceļas augšā, citādi nokavēs skolu.

Tā kā māte šos vārdus pasaka daudzmaz mierīgi (viņai negribas jau no rīta sabojāt sev garastāvokli), bērns tos ignorē. Viņas gaidas (bērns būs piecēlies) nesaskan ar realitāti (bērns joprojām guļ).

Šajā brīdī sievietes Zemapziņa, otrās nostādnes vadīta, ieslēdz "uzbudinājumu" un pārceļ viņu stipra negatīvā uzbudinājuma stāvoklī (3N). Nu māte uzkliegs bērnam un viņš tūlīt pat piecelsies. Viss, "taisnīgums" atjaunots, dusmas vairs nav vajadzīgas. Enerģija tika izlietota rīcībai bargam uzkliedzienam. Sievietes ķermenī tās gandrīz nav vairs palicis. Protams, enerģija vēl ir, taču tās nav tik daudz, lai izveidotos enerģētiskais bloks. Tāpēc māte pāriet mierīgākā stāvoklī un ēd brokastis kopā ar dēlu (ja vēl ir laiks) jau daudz labākā noskaņojumā.

Procesa apraksts paņēma daudz laika un vietas, bet cilvēkam vien nepilnu sekundi. Zemapziņa novērtēja situāciju un secināja, ka rezultātu var panākt tikai ar spēcīgu emociju palīdzību, tāpēc tās ari ieslēdza. Savukārt māte izpildīja Zemapziņas diktēto programmu.

Strādājam ar garantiju

Diemžēl Zemapziņa parasti neaprēķina, tieši kāds enerģētikas līmenis ir pietiekams mērķa sasniegšanai. Tā mobilizē enerģiju ar rezervi, lai nodrošinātu mērķa sasniegšanu.

Un tas ir saprotams. Ja atceramies, kā šīs enerģētiskās reakcijas veidojušās, tad kļūst skaidrs, ka šāda Zemapziņas taktika ir vispareizākā. Ja nu izrādīsies, ka alu cilvēkam uzbrūkošais tīģeris ir pieaudzis zvērs, nevis tīģerēns, kā šķita pirmajā acu uzmetienā? Kļūda vecuma novērtējumā varēja dārgi maksāt, tāpēc Zemapziņa drošības labad lika lietā ari rezervi. Rādās, ka citi reaģēšanas varianti neizturēja dabisko atlasi.

Lieko enerģiju, kas tika saņemta, reaģējot uz briesmām, pirmatnējie cilvēki izlietoja fiziskam darbam.

Mūsdienu cilvēkam ar "liekās" enerģijas izlietošanu tik labi nevedas. Nekāda fiziska darba mums nav, lieku reizi izlamāties daudzi neatļaujas, tāpēc enerģijas pārpalikums "iestrēgst" ķermenī.

Aplūkotajā piemērā mātei arī varēja palikt pāri enerģija, proti, pēc uzkliegšanas viņa vēl varētu būt dusmīga. Tad bērns dabūtu kādu papildu belzienu par galīgu nieku. Varētu ciest arī pa rokai pagadījies kaķis vai vīrs utt. Vispār rīts varētu būt sabojāts veselai ģimenei. Un tikai tāpēc, ka Zemapziņa nenovērtēja, cik stipri "jāuzbudina" māte, lai viņa ātri uzceltu no gultas savu bērnu.

Ir jānovērtē sekas

Bet tagad cita situācija. Māte strādā atbildīgā darbā, kur viņu no rīta gaida daudzi cilvēki. Vai stingrs priekšnieks.

Pamodusies viņa konstatē, ka ir aizgulējušies, nokavēs vismaz stundu un neko mainīt vairs nav iespējams.

Kas tagad notiek ar šādu "māti"? Viņa pāriet uz maksimāla uzbudinājuma režīmu, ko izraisījis vesels komplekss emociju: bailes, sevis nosodīšana vai dusmas uz sevi un vēl kaut kas tamlīdzīgs.

Vai šis pārliekais uzbudinājums sievietei ir vajadzīgs, vai tas palīdzēs nenokavēt darbu? Acīmredzot ne. Bet Zemapziņa taču radīja viņai šo emociju "kompotu", vislabāko nodomu vadīta! Lai gan ir saprotams, ka "taisnīgumu", proti, situāciju, kad māte nenokavē darbu, panākt nav iespējams. Tāpēc stiprajam uzbudinājumam un pārdzīvojumiem nav nekādas jēgas.

Vēl vairāk tie ir kaitīgi, jo paralizē smadzeņu darbību. Ja māte būtu mierīgāka, viņa izdomātu kādu gājienu, kas pavērtu iespēju gulēt tālāk.

Bet, būdama galēja uzbudinājuma stāvoklī, sieviete steidzas nokļūt darbā, pa ceļam lādēdama sevi, darbu, gaidošos cilvēkus un draņķīgo dzīvi. Ne visai laba apmaiņa pret iespēju vēl pagulēt, vai ne?

Kas notiks ar šo sievieti, ja viņa savu nostādni "es emocionāli reaģēju uz jebkuru mani satraucošu situāciju" aizstātu ar "IGR-2" nostādni "es izjūtu negatīvas emocijas tikai tādās situācijās, kad pastāv reāla iespēja ar augstas enerģētikas darbību iegūt vēlamo rezultātu"? Notiks, rau, kas.

Viņas Zemapziņa, pirms iedarbināt emocionālā uzbudinājuma mehānismu, novērtēs reālo iespēju laikā ierasties darbā. Un gluži dabiski secinās, ka tādas nav. Bet, tā kā "reālas iespejas iegūt veļamo rezultātu (proti, laikā ierasties darbā)" nav, tad nav arī nekādas vajadzības iedarbināt spēcīgo emociju mehānismu. Mazliet uzbudināties, lai piespiestu sevi rīkoties, protams, vajag. Taču bez fanātisma. Šajā stāvoklī galva strādā labi un spēj izdomāt lielisku izeju no attiecīgās situācijas.

Rezumējot šos pārspriedumus, var konstatēt, ka otrā nostādne palīdzēs lieki nerosīties tad, kad situācija nav atkarīga nojums un nav nekādas iespējas to mainīt.

Proti, jūs pārlieku nepārdzīvosit, skatoties kārtējo "Notikumu hroniku" vai jaunākās ziņas (lai gan kāda vajadzība šos raidījumus skatīties, ja uzbudinājuma nebūs?).

Jūs netērēsit savus nervus un spēkus pārdzīvojumiem par to, kāpēc priekšnieks ir tāds idiots un kāpēc veikalos strādā tādi negodīgi pārdevēji. Kāpēc no jums pieprasa kukuli, lai gan vajadzētu rīkoties godīgi. Vai kāpēc jūsu vecāki nemitīgi ķildojas. Jūsu pasaules ainā nekas tāds nekad nedrīkst notikt.

Lai gan pēdējais piemērs nebūt nav viennozīmīgs.

Ka ir ar tuviem cilvekiem?

Kad televīzijas ekrānā rāda mums virtuālas nelaimes, mēs spējam saprast, ka nekādi nevaram tās ietekmēt. Tāpēc nav jēgas uzbudināties, satraukties. "IGR-2" neļauj mums veltīgi izšķērdēt mūsu enerģiju un radīt sev enerģētiskos blokus.

Bet kā ir ar mums tuviem cilvēkiem bērniem, vīriem vai sievām, vecākiem, radiniekiem, draugiem, priekšnieku vai padotajiem? Proti, ar tiem, ar kuriem esam pastāvīgā saskarsmē. Mums šķiet, ka esam par viņiem atbildīgi, tāpēc jācenšas šos cilvēkus "uzlabot". Jo vairāk tāpēc, ka viņi visi ir "pa rokai".

Vai mēs spējam šos cilvēkus mainīt un padarīt par tādiem, kādus esam viņus iztēlojušies? Mūsu gaidas attiecībā uz viņiem gandrīz vienmēr kaut kādā ziņā nesakrīt ar realitāti.

Bērni neuzvedas un nemācās, kā mēs gribētu. Sievas domā par sevi Dievs zina ko, ja vispār domā. Vīri ir vēl sliktāki. Priekšniekus labāk neatcerēties, rokas uzreiz savelkas dūrēs. Arī vecākus nemaz negribas pieminēt. Un tā tālāk.

Parasti tiek lolotas ilūzijas, ka ar viņiem var kaut ko izdarīt. Kaut ko tādu, lai šie cilvēki kļūtu mīļi, gudri, paklausīgi, gādīgi, dāsni, seksuāli, uzticīgi, labi audzināti un tā tālāk. Ļoti gribas. Taču viņi nepavisam nav tādi. Vai arī mazliet, mazliet tā kā būtu, tomēr nav. Proti, mūsu gaidas atšķiras no realitātes.

īpaši stipras mūsu ilūzijas par ātru mainīšanos ir attiecībā uz tiem, kurus uzskatām par vājākiem, nekā esam paši, proti, bērniem un padotajiem.

Dabiski, ka, atklājusi šo atšķirību, mūsu Zemapziņa ieslēdz programmu pārejai uz augstāku enerģētisko līmeni, no kura būs ērtāk un drošāk panākt apkārtējos cilvēkos mums tik vēlamās pārmaiņas.

Reizēm tas patiešām izdodas atcerieties piemēru par bērna ātro (vai skaļo?) modināšanu!

Laikam gan var atrast vēl pāris desmitus līdzīgu situāciju, kad mūsu dusmas "atjaunoja taisnīgumu", kaut vai uz kādu laiku.

Miljonos pārējo gadījumu šī pieeja nav iedarbīga.

Tas laiks, kad valdīja rupjš fiziskais spēks un enerģētiskais spiediens, ir pagājis. Pareizāk sakot, tas vēl pilnā sparā funkcionē zema attīstības līmeņa valstīs, kurās iedzīvotāji ir augsti primatīvi un atzīst tikai otra spēku. Un tur, kur spiediens var būt jebkāds, līdz pat fiziskai iznīcināšanai.

Vairāk attīstītās un civilizētās zemēs šāds spiediens izraisa vētrainu pretošanos, ko nav iespējams uzveikt ar uzkliegšanu un lamāšanos, jo visi zina, ka tas ir maksimālais spiediens, ko jūs varat atļauties. Visu pārējo ierobežo kriminālkodekss.

Iznāk, ka pārmaiņas var panākt tikai sevī. Proti, var mainīt vienīgi savas gaidas, padarīt tās atbilstošas realitātei. Var mainīt sevi tā, lai nebūtu pastāvīgi un neapzināti jāpāriet uz 3-5N enerģētisko līmeni, radot sev neskaitāmas problēmas ar veselību un enerģētiku.

Par to, kā var mainīt sevi, ļoti sīki pastāstīts grāmatās, kas iekļautas šā izdevuma beigās pievienotajā sarakstā [1-10].

Tuviniekiem nav paveicies

Tomēr IGR-2 nostādne, kas piedāvā "izjust negatīvās emocijas tikai tādās situācijās, kad pastāv reāla iespēja ar augstas enerģētikas darbību iegūt vēlamo rezultātu", savā pašreizējā veidā turpinās iniciēt mūsu dusmu uzliesmojumus vai citus augstas enerģētikas stāvokļus attieksmē pret tuviem cilvēkiem.

Jo mēs vienmēr esam neapzināti pārliecināti, ka sev tuvos cilvēkus varam ietekmēt. Mēs nevaram ietekmēt politiku, ekonomiku, sociālo iekārtu, dažāda veida dabas un tehniskās katastrofas. Bet ir taču jābūt kaut kam, ko mēs varam ietekmēt!!! Un mums šķiet, ka tie ir mūsu tuvākie cilvēki.

Tātad mūsu tuviniekiem nav paveicies, un mēs centīsimies viņus padarīt par "labiem cilvēkiem" pēc sava ieskata. Ar kliegšanu, rāšanos, asarām, sirdslēkmēm un laulību šķiršanu.

Ja, protams, neiekļausim IGR-2 nostādnēs speciālus ierobežojumus attiecībā uz sev tuvajiem cilvēkiem.

Pamēģināsim to izdarīt.

Uzlabotais IGR-2

Uzlabotais IGR-2 varētu skanēt tā:

"Es izjūtu negatīvas emocijas tikai tādās situācijās, kad pastāv reāla iespēja ar augstas enerģētikas darbību iegūt veļamo rezultātu, izņemot jebkuru iedarbību ar spēku uz saviem tuvakajiern cilvēkiem."

Proti, jūs reiz par visām reizēm aizliedzat sev dusmoties, niknoties un aizvainoties uz saviem tuviniekiem, uz tiem, kurus jūs apzināti un neapzināti par tādiem uzskatāt.

Kāds pie tuviniekiem ieskaitīs tikai savus tuvākos radiniekus, bet ar tālākajiem vai darbabiedriem turpinās cīnīties par saviem ideāliem.

Sabiedriskāki cilvēki par sev tuviem var atzīt visus savus radus, draugus un paziņas, visus bijušos un esošos darbabiedrus. Ja jau viņiem ir tik daudz labu paziņu, tad taču nav tieksmes noskaidrot attiecības ar šiem cilvēkiem un strīdēties par katru sīkumu. Tātad kāda IGR-2 tuva nostādne viņu Zemapziņā jau ir, tā tikai mazliet jāpakoriģē.

Izpratne par to, kas ir tuvi cilvēki, katram no mums ir ļoti individuāla. Un, ja jūs satraucaties, ka kāds jūsu neuzmanības dēl var no šā loka izkrist, sastādiet sarakstu.

Dodiet tam nosaukumu "Mani tuvākie cilvēki". Varat to uzrakstīt uz papīra lapas vai datorā, ne retāk kā reizi mēnesī šo sarakstu pārlasiet un aktualizējiet.

Starp citu, ja jūs reizēm ļoti kaitina jūsu mājdzīvnieka uzvedība, varat iekļaut šajā sarakstā ari viņu.

Un sevi ierakstiet, ja dažkārt esat dusmīgs uz sevi pašu vai mokāties ar vainas apziņu.

Uzmanību! Neiekļaujiet sarakstā cilvēkus pēc formālām pazīmēm. Ja jums "krīt uz nerviem" sievasmāte (vīramāte) un jūs negrasāties salīgt ar viņu mieru, atstājiet viņu ārpus saraksta un turpiniet noskaidrot abu attiecības. Galu galā, kad jums tas apniks, jebkurā brīdī varat viņu savā sarakstā iekļaut.

Tam visam ir jēga, ja jūs reāli rīkosities, ieviešot savā Zemapziņā IGR nostādnes.

Kas notiks?

Kas notiks, ja jūsu Zemapziņa labi apgūs IGR-2 nostādnes to koriģētajā variantā? Jums izlādēsies uzkrātie enerģētiskie bloki, kas vērsti pret tuvākajiem cilvēkiem. Proti, jūs pārstāsit ļoti ātri un slimīgi reaģēt uz viņu vārdiem, rīcību un uzvedību.

Īslaicīgi dusmu uzliesmojumi droši vien šad un tad atgadīsies. Taču tie būs neilgi un neradīs kārtējos enerģētiskos blokus viss uzsūksies ātri un pats no sevis. īpaši tad, ja neaizmirsīsit attīrīt sevi no emocionālajiem sārņiem.

Ja darbs ar IGR -2 nostādnu aizstāšanu tika veikts loti kvalitatīvi, jūs vispār vairs negatīvi nereaģēsit uz tuvo cilvēku vārdiem un rīcību. Viņi dzīvos jums līdzās, taču būs it kā ar stikla sienu nošķirti. Viņi ir akvārijā, bet jūs ārpusē mierīgi noskatāties, ko šie cilvēki tur dara.

Skaidrs, ka viņus tas var tracināt (Kā ar mani vairs nerēķinās?), un viņi pastiprinās savu spiedienu uz jums, tā ir parasta lieta. Pacietiet to, pēc mēneša vai pusotra

jūs ar savu mieru šos cilvēkus vairs neinteresēsit, un viņi atradīs sev citu cīņas objektu dzīvīgāku un emocionālāku. Bez iekšējām IGR nostādnēm.

Kādi sarežģījumi var rasties?

Kādi var rasties sarežģījumi pēc IGR-2 koriģēto nostādņu apgūšanas?

Tie ir acīmredzami jums zūd ierastais instruments savu mērķu sasniegšanai saskarsmē ar tuvajiem cilvēkiem.

Tā, piemēram, ko darīs māmiņa, kas pieradusi ar uzkliegšanu piespiest bērnu no rīta celties? Bērns viņu neatzīst par autoritāti un neklausa, kamēr nerodas fizisku sankciju draudi. Proti, viņu attiecības ir pirmatnējas, to pamatā ir spēka kults. Kā lai māte tiek galā ar savu bērnu jaunajos apstākļos?

Iznāk, ka viņai būs jāizstrādā pilnīgi jauns paņēmiens saskarsmei ar bērnu. No pirmatnējās kopienas attiecībām ar draudiem pielietot fiziskas sankcijas būs jāpāriet uz civilizētām attiecībām, kas balstās uz savstarpēju cieņu; uz attiecībām, kurās cilvēki rēķinās ar otra interesēm, kurās cilvēki mācās par kaut ko vienoties. Un tas nav atkarīgs no viņu vecuma.

Tas skan dīvaini, vai ne? Mātei jāmainās un jāmācās veidot attiecības ar pašas bērnu? Kādi murgi!!!

Tieši šādu reakciju var sagaidīt no daudziem cilvēkiem, kuri iestrēguši pirmatnējās attiecībās. Neraugoties uz saviem mobilajiem tālruņiem, internetu un citām "ekstrām".

Viņiem mūsu ieteikumi mainīt Zemapziņas programmas ar IGR palīdzību diezin vai būs pa prātam, jo šie cilvēki nav gatavi pārmaiņām, par kurām mēs godīgi pastāstām.

Ir vēl milzum daudz tādu cilvēku, kuriem gribētos ilgāk padzīvot pasaulē bez jebkādiem pārdzīvojumiem un konfliktiem. Viņiem idejas par savas Zemapziņas pārprogrammēšanu ar IGR nostādņu palīdzību patiks gluži labi, taču arī viņi nesaprot, kā lai pēc tam sasniedz savus mērķus. Viņi ir pieraduši ar spēku panākt to, pie kā ir tikuši. Bet nu būs viss jāizlūdzas, vai? Pieredze rāda, ka šis paņēmiens ne vienmēr dod vēlamo rezultātu.

Lai šos satrauktos prātus nomierinātu, paskaidrosim.

Civilizētajās zemēs fiziskās piespiešanas mehānisms nav pavisam iznīcināts. Tur ir policija, tiesas, cietumi. Noziedzniekus tvarsta policisti un liek cietumos. Taču tas notiek bez emocionālas cīņas (bez spēcīgas emocionālas cīņas, teiksim tā). Cilvēks ir noziedznieks, tomēr viņš ir cilvēks. Un šim cilvēkam pasaka, kādas ir viņa tiesības, un tikai pēc tam ierobežo attiecīgā indivīda brīvību.

Attiecināsim šos principus uz jūsu attiecībām ar jums tuvajiem cilvēkiem. Jūs varat pateikt saviem tuviniekiem, kādā ziņā viņi jūs neapmierina, taču ne dusmās vai depresijas nomākts, bet gan esot mierīgā noskaņojumā. Jūs varat bez raizēm pārtraukt attiecības ar šiem cilvēkiem, ja viņi ar jums nerēķinās. Jūs varat kaut kādā veidā piespiest viņus izdarīt to, kas jums vajadzīgs. Varat ar viņiem vienoties par kaut ko. Un tā tālāk.

Atgriežoties pie piemēra par māti un dēlu, padomāsim, kā savus dēlus modina mātes, kuras neatļaujas pacelt balsi, runājot ar savu bērnu.

Māte pieiet pie dēla, noskūpsta viņu un lūdz celties.

Var uzšļākt mazliet ūdens un nākamajā reizē dēls celsies augšā bez kavēšanās.

Var ieslēgt skaļu mūziku (tikai neaizmirstiet, ka kaimiņiem uz skolu laikam gan nav jāiet).

Var noteikt soda sankcijas par dienas režīma neievērošanu.

Var ieviest stimulējošus bonusus par savlaicīgu celšanos no rītiem. Un tā tālāk.

Protams, skaļi uzkliegt tas ir visvieglākais ceļš. Ceļš, kas ved uz savstarpējo attiecību strupceļu. Ceļš uz alu cilvēku attiecībām. Padomājiet par to.

IGR trešās nostādnes sekas

Tagad pievērsīsimies trešajai nostādnei: "Pilnīgi izslēgt spēcīgu emociju rašanos tādas situācijās, kad pāriešana uz citu enerģētisko līmeni būs veltīga." Par ko te ir runa?

Ja jūs vadāt automašīnu, tad atcerieties, ko izjūtat, kad kāds pārgalvīgs braucējs bīstamā situācijā jums izbrauc priekšā? Vai kāds ļoti nepiemērotā vietā pārkārtojas uz citu rindu. Jūs iesvilstaties dusmās, taču neko mainīt nespējat. Lielākais, ko varat izdarīt, nomurmināt dažus lāstus. Arī labi, jo enerģija ir kaut kā jāizvada no sevis, lamuvārdi tieši šim nolūkam izgudroti.

Tiesa, daži indivīdi, kuri idealizē savas spējas, saņēmuši emocionālo lādiņu, traucas pakaļ noteikumu pārkāpējam, lai viņu "sodītu". Parasti viņi cenšas apdzīt trakulīgo braucēju un strauji nobremzēt viņa automobiļa priekšā, tādējādi paši pārkāpdami ceļu satiksmes noteikumus un pakļaudami briesmām savu automobili. Taču no dusmu enerģijas šīs izklaides katrā ziņā atbrīvos.

Kas notiks, ja jūs ierasto nostādni "Es cenšos atjaunot taisnīgumu, kad kāds rupji pārkāpj ceļu satiksmes noteikumus" aizstāsit ar jaunu "Es pilnībā izslēdzu spēcīgu emociju rašanos tādās situācijās, kad pāriešana uz citu enerģētisko līmeni būs veltīga"?

Notiks, rau, kas. Ja būsit nokļuvis situācijā, kurā kāds rupji pārkāpis ceļu satiksmes noteikumus, jūsu Zemapziņa gluži pareizi secinās, ka mainīt neko nedrīkst. Lieliski, ka viss labi beidzās. Un spēcīgas emocijas neieslēgs. Jūs mierīgi brauksit tālāk, iespēju robežās ievērojot noteikumus. Jums nebūs pārlieku jāuzbudinās un jālādas, jūsu organisms necietīs, jūs varēsit pienācīgi koncentrēties mašīnas vadīšanai.

Šis ir tikai viens piemērs, bet īstenībā tādu ir miljoniem. Mēs nervozi reaģējam uz jebkuru notikumu, kaut arī tas nekādi nav atkarīgs no mums. Kāpēc? To var izbeigt.

Ja jums trūkst spēcīgu emociju, bez kurām dzīve kļūst pliekana un tukša, tad, šķiet, no šīs nostādnes labāk būtu atteikties.

Savukārt tad, ja pārdzīvojumi jebkura iemesla dēļ jūs patiešām "piebeiguši", trešā nostādne ienesīs jūsu dzīvē vēlamo mieru un saglabās jūsu spēkus radošai darbībai.

IGR ceturtās nostādnes sekas

Nākamā nostādne nodrošinās jums pilnvērtīgu saskarsmi ar cilvēkiem, kuri paši nespēj dzīvot bez vētrainām emociju izpausmēm un pieprasa to arī no apkārtējiem. Tā kā šādu cilvēku ir visai daudz, tad ir zināma jēga līdzināties viņiem. Proti, ļauties ierobežotai, apvaldītai emocionālajai reakcijai, saņemot informāciju vai saskaroties ar izmaiņām situācijā.

Tieši tam ir paredzēta ceturtā nostādne, kas noteic, ka "es brīvi paužu jebkuras emocijas, taču vājākā pakapē, lai uzturētu komunicēšanas ar citiem cilvēkiem".

Ievērojiet šeit rakstīts, ka jūs paužat JEBKURAS emocijas, arī negatīvās. Proti, jūs varat just bailes, nemieru, dusmas, vainas apziņu un tā tālāk, tikai vieglākā pakāpē.

Kāpēc vieglākā pakāpē? Lai nepiesārņotu savu organismu ar lieliem blokiem, kas parasti veidojas, kad pārdzīvo jebkuras spēcīgas emocijas.

Šīs emocijas ļaus jums būt adekvātam apkārtējai videi un uzturēt attiecības ar "parastiem", emocionāli izlaidīgiem cilvēkiem. Ja, protams, kāda iemesla dēļ tas jums ir vajadzīgs.

IGR piektās nostādnes sekas

Piektā nostādne paredz, ka "es pilnībā kontrolēju spēcīgu emociju izpausmes un, ja nepieciešams, novirzu uzbudināto enerģiju tikai apzināti izraudzīta mērķa sasniegšanai".

Kam vajadzīga šāda nostādne? Vai mājsaimniecēm? Vai nemitīgi smejošām meitenēm? Bet viņām taču parasti nav nekāda reāla mērķa.

Varbūt tā ir vajadzīga gados vecākiem cilvēkiem, kurus bieži pārņem negatīvas emocijas? Taču arī viņiem ir lielas grūtības ar "apzināti izraudzīta mērķa sasniegšanu". Šiem cilvēkiem visi sasniegumi un mērķi palikuši pagātnē, tā ka šī nostādne viņiem vajadzīga kā sunim piektā kāja (protams, gadās arī izņēmumi).

Tad kam tā ir vajadzīga? Acīmredzot šī nostādne var būt noderīga mērķtiecīgiem cilvēkiem, kas cīnās par savu mērķu sasniegšanu, pārvarot stipru pretestību. Nekāda viegluma un "lidināšanās" šādā gadījumā nav, tāpēc ir nepieciešams liels enerģētiskais potenciāls pretestības uzveikšanai.

Iznāk, ka šī nostādne ir vajadzīga pieaugušiem cilvēkiem, kuri nodarbojas ar savu biznesu vai aktīvi veido karjeru.

Viņi savā dzīvē visai bieži sastopas ar dažādām grūtībām un sarežģījumiem un var ļoti emocionāli reaģēt uz situācijām, kad bizness attīstās vāji vai iecerētais amats tiek citam. Šie cilvēki iedegas dusmās, taču Zemapziņa neļauj viņiem atbrīvoties no dusmu enerģijas, kārtīgi izlamājoties vai laužot mēbeles. Kāpēc tik nemākulīgi tērēt vērtīgos enerģētiskos resursus, ja tos var izmantot, lai radītu? Lai radītu to, uz ko viņi pilnīgi apzināti tiecas.

Protams, lai noturētu iekšējo enerģiju radošā gultnē, ir vajadzīgs liels gribasspēks un prasme vadīt sevi. To viegli apgūst cilvēki, kuriem šīs spējas ir nepieciešamas.

Skaidrs, ka ne jau visiem biznesmeņiem un karjeristiem (šā vārda labajā nozīmē) piemīt spēja valdīt pār savām emocijām. Tie, kuriem šādas prasmes nav, krīt pārdzīvojumos, noskaidro attiecības ar konkurentiem, proti, veltīgi tērē enerģiju. Dabiski, ka viņi zaudē tiem, kuri neatļaujas tāpat vien izšķērdēt savus dzīvības spēkus.

IGR sestās nostādnes sekas

Sestā nostādne ir vissaprotamākā. Tā runā par to, ka jūs gribētu, lai IGR ir jums vajadzīgajā variantā (var izslēgt kādu jums nevajadzīgu nostādni), nesaspringstot un nepieliekot lielus pūliņus: "Es vados pēc IGR nostādnēm automātiski, neapzināti, izslēdzot speciālus pūliņus savu emociju pārvaldīšanai."

Kopumā tas neko nemaksā. Viss darbosies pats no sevis. Jūsu enerģija nonāks uzbudinājumā, kad jums tas būs vajadzīgs. Un paliks mierīga, ja uzbudināšanās būtu veltīga. Ja nu tomēr enerģiju pārņems izbudinājums, tā būs vērsta tikai uz radošiem un jums svarīgiem mērķiem. Un netiks tērēta bezjēdzīgiem strīdiem un jums kaitīgiem pārdzīvojumiem.

Urā! Mēs it kā esam uzrakstījuši brīnumrecepti savai Zemapziņai. Tagad jāpanāk, lai tā pieņem IGR nostādņu kompleksu kā komandu izpildei. Pēc tam mēs kļūsim mēreni emocionāli, bet kritiskās situācijās izjutīsim spēcīgas emocijas un ar to palīdzību izķepurosimies no šādām situācijām.

Vai tas būtu viss? Varbūt kaut ko esam izlaiduši?

Pārbaudīsim vēlreiz IGR attiecībā uz mums nevēlamu seku rašanos, protams, izslēdzot sava kopējā emocionālā līmeņa krasu pazemināšanos. Lai gan tieši tas ir vēlamais rezultāts. Ja šāds rezultāts nav vajadzīgs, tad arī IGR jums ir vienaldzīgs, baudiet savus augstas enerģētikas stāvokļus.

Pārbaudām attiecībā uz sekām

Kas mums nevēlams var notikt, ja mūsu Zemapziņa izpildīs IGR nostādņu kompleksu?

To var saprast, ja salīdzināsim Zemapziņas darba algoritmu pašreizējā stāvoklī un pēc IGR nostādņu ievadīšanas tajā.

Ko dara mūsu Zemapziņa pašreizējā variantā? Tā emocionāli reaģē uz JEBKURU faktu, kas neatbilst mūsu gaidām.

Kas notiks pēc tam, kad tā sāks funkcionēt saskaņā ar IGR nostādnēm?

Zemapziņa vispirms NOVĒRTĒS situāciju un secinās, vai jums ir iespēja reāli ietekmēt to. Ja Zemapziņa izlems, ka neko ietekmēt nevarat, jūs saglabāsit mieru. Jūs nesaņemsit no organisma enerģētisko atbalstu.

Proti, jūs kļūsit atkarīgs no savas Zemapziņas lēmuma. Bet lēmumus tā pieņems, pamatojoties uz kādām citām, jums nezināmām nostādnēm.

Tā, piemēram, vēlu vakarā jūs ejat pa tumšu ielu un ieraugāt sev priekšā cilvēku bariņu. Jūsu izdzīvošanas instinkts nekavējoties raida Zemapziņai signālu: "Uzmanību! Briesmas!" Zemapziņa ieslēdz baiļu emocijas, jūs it kā saraujaties mazāks un pārejat uz enerģētisko stāvokli mīnus viens vai divi. Proti, kļūstat pavisam nemanāms un klusītiņām paslīdat garām aizdomīgajai kompānijai. Vai vispār nogriežaties šķērsielā, lai nebūtu ar to jātiekas. Zemapziņa ir gādājusi par jūsu drošību, viss ir labi.

Pieņemsim, ka situācija ir mazliet sarežģītāka. Jūs ejat pa tumšu ielu, priekšā stāv aizdomīga kompānija. Jūs pagausināt soli un skatāties, kur varētu nozust, taču nav nekādas iespējas to izdarīt. Un šajā brīdī jums aiz muguras uzrodas vēl šaubīgāki tipi, kas nāk uz jūsu pusi. Kāds būs Zemapziņas lēmums, kādu reakciju tā ieslēgs tik sarežģītā situācijā?

Mēs Zemapziņai uzdevām (ar otro nostādni) ieslēgt spēcīgas emocijas tikai tad, kad tā uzskatīs, ka jūs varat kaut ko izdarīt vēlamā rezultāta sasniegšanai. Bet ko jūs varat izdarīt, ja no priekšas un aizmugures jums draud briesmas un nogriezties kaut kur sāņus nav iespējams? Vai šī situācija būtu atzīstama par tādu, par kuru varētu teikt, ka "pastāv reāla iespeja ar augstas enerģētikas darbību iegūt vēlamo rezultātu'"?

Ko darīs jūsu Zemapziņa šajā situācija? Ieslēgs bailes kā agrāk? Vai agresiju (sak, ja jākrīt, tad labāk krist ar blīkšķi!)? Vai arī neko neieslēgs, un jūs mierīgi domāsit par to, kā izkulties, ja viņi pievērsīs jums uzmanību?

Atbilde nav viennozīmīga un dažādiem cilvēkiem būs atšķirīga. Tā būs atkarīga no agrāk izstrādātajiem modeļiem attiecībā uz rīcību sarežģītā situācijā. Bet mēs šos modeļus šajā grāmatā neaplūkojam.

Kāpēc vajadzīga šī apnicīgā spriedelēšana? Lai saprastu, ka IGR nostādnes neradīs jaunas problēmas.

Šķiet, ka acīmredzamas jaunas problēmas nepavīd. Taču diemžēl viss nebūt nav tik vienkārši. Mēs mēģinām ielauzties ļoti sarežģītā mehānismā, kurš nosaka mūsu uzvedību un rīcību un kuru neesam ieprogrammējuši mēs. Precīzāk sakot, esam to izdarījuši, taču pilnīgā bērnības neprātā un savu emocionālo uzliesmojumu brīžos. Vienā rāvienā pārveidot šo ļoti sarežģīto aparātu mūsu biodatoru acīmredzot neizdosies. Taču var pakāpeniski ievadīt tajā programmas, kas padarīs mūsu dzīvi sekmīgāku un ienesīs tajā vairāk prieka.

Vai var vienkāršāk?

Droši vien daļa lasītāju ar pirmo reizi nav tikusi līdz šīs nodaļas beigām.

Viņus var saprast. Var izteikt viņiem līdzjūtību. Vai var izdomāt kaut ko vienkāršāku? Jā, kā vienmēr.

Var nenoņemties ar katra sava soļa ieprogrammēšanu Zemapziņā mums vajadzīgajā virzienā. Lai gan ļoti gribētos "parakņāties" savā biodatorā, jo tā iespējas ir neierobežotas.

Taču mēs acīmredzot pagaidām vēl esam nemākulīgi programmētāji.

Tāpēc pāriesim uz vienkāršoto vadības variantu, atstājot Zemapziņas rokās mūsu pasūtījuma izpildes variantus.

Ko mēs galu galā gribam? Aptuveni ko tādu:

•  Dzīvot laimīgi.

•  Būt harmoniskās attiecībās ar sevi un visiem apkārtējiem cilvēkiem.

•  Gūt panākumus ceļā uz saviem mērķiem.

•  Baudīt dzīvi ikvienu bridi.

Droši vien jums gribēsies papildināt šo sarakstu. Jūs to varat darīt, ievērojot pozitīva apgalvojuma formulēšanas noteikumus:

•  Tajā jābūt uzreiz deklarētam rezultātam, ko vēlaties panākt. Bez jebkādiem pamatojumiem, paskaidrojumiem, bez atvainošanās un citas jūsu nostādni apgrūtinošas tukšvārdības.

•  Tam jābūt izteiktam tikai pozitīvā formā, bez jebkādiem noliegumiem.

•  Tam jāattiecas vienīgi uz jums pašu. Visādi lūgumi attiecība uz citiem cilvēkiem netiek ņemti vēra viņ iem ar sevi jāstrādā pašiem.

•  Tam jābūt maksimāli īsam, vienkāršam un jums patīkamam.

Jūs varat papildināt augstāk minēto sarakstu, kurā ietverts tas, ko jūs gribētu savā dzīvē. Turklāt runa nav par ārējiem mērķiem, piemēram, par vīru, naudu, dzīvokli un tā tālāk. Runa ir par jūsu iekšējiem stāvokļiem, kuriem jākļūst dabiskiem un pastāvīgiem. Vai pat ne par stāvokļiem, bet gan par jūsu pasaules uzskatu, no kura izrietēs jūsu stāvokļi.

Darbs ar ārējiem mērķiem ir pavisam kas cits. Zemapziņa, protams, piedalās mums vajadzīgo notikumu veidošanā, taču tas ir mazliet citāds apzinātas mijiedarbības mehānisms |1|. Šo mehānismu mēs aplūkosim vēlāk.

Tātad sava IGR nostādņu veidošanas vietā jūs varat izveidot pilnu to pārliecību kompleksu, pēc kurām gribētu vadīties turpmāk. Un ievadīt to savā biodatorā. Ja izdarīsit to kvalitatīvi, mainīsies jūsu attieksme pret daudzām situācijām un negatīvie pārdzīvojumi jūs vairs nemocīs. Nekad.

Starp citu, pievērsiet uzmanību tam, kādas nostādnes iekļautas kompleksā "Dzīvot viegli", tajā ir gandrīz viss, ko jūs varat sev izdomāt.

Kā savā Zemapziņā ievadīt IGR nostādnes vai vēl ko citu?

Atbildi uz šo interesanto jautājumu centīsimies sniegt nākamajās nodaļās. Bet tagad ir laiks izdarīt kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.    Cilvēka Zemapziņa izpilda visdažādākās nostādnes, kuras esam tajā ievadījuši nezin kad un nezin kāpēc. Rezultātā mums ir visdažādākās reakcijas uz ārējiem notikumiem vai savām pašu domām, daļa no kurām nepavisam neapmierina mūs.

2.    Var sastādīt to nostādņu sarakstu, kuras mūs apmierinātu apzinātā līmenī un pēc kurām mūsu Zemapziņa varētu vadīties, nosakot mūsu uzvedību un rīcību.

3.    Šo jauno nostādņu kompleksu var nosaukt par Ideālo GalaRezultātu, un tas var būt šāds:

•  Es izjūtu un brīvi paužu pozitīvas emocijas neierobežotā daudzuma. Es meklēju un pastāvīgi atrodu iemeslu pozitīvu emociju gūšanai;

•  es izjūtu negatīvās emocijas tikai tādās situācijās, kad pastāv reāla iespeja ar augstas enerģētikas darbību iegūt vēlamo rezultātu;

•  es pilnīgi izslēdzu spēcīgu emociju rašanos tādas situācijās, kad pāriešana uz citu enerģētisko līmeni bus veltīga;

•  es paužu jebkuras emocijas, taču vājākā pakāpē, lai uzturētu komunicēšanos ar citiem cilvēkiem;

•  es pilnībā kontrolēju spēcīgu emociju izpausmes un, ja nepieciešams, novirzu uzbudināto enerģiju tikai apzināti izraudzīta mērķa sasniegšanai;

•  es visu to daru automatiski, neapzināti, izslēdzot speciālus pūliņus savu emociju pārvaldīšanai.

4.    IGR nostādnes nosaka mūsu uzvedībai raksturīgās tipveida reakcijas. Taču var rasties situācijas, kurās IGR nostādnes izraisa nepareizas reakcijas, piemēram, saskarsmē ar tuviem cilvēkiem. Tāpēc tās acīmredzot vajadzēs praktizēt atbilstoši konkrētajai situācijai.

5.    Var sastādīt to nostādņu sarakstu, kuras noteiks mūsu uzvedību un rlclbu kopumā, īpaši nepievēršoties detaļām, un ievadīt tās sava biodatorā.

Trenejamies dzīvot Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Vēlreiz uzmanīgi izlasiet IGR nostādnes un izvēlieties tās, pēc kurām jūs gribētu vadīties turpmāk. Pārrakstiet šīs nostādnes ar roku 30-50 reizes dienā 21 dienu pēc kārtas.

2.    Paņemiet tīru papīra lapu vai atveriet jaunu datni datorā. Uzrakstiet:

MANI TUVĀKIE CILVĒKI

Es apņemos vienmēr saglabāt labas attiecības ar šiem cilvēkiem. Ar mīlestību un pateicību es pieņemu visu iespējamo viņu rīcību un jau iepriekš piedodu viņiem.

Tad sastādiet to cilvēku sarakstu, kurus uzskatāt par sev tuviem, lai neizjustu negatīvas emocijas pret viņiem. Tas nenozīmē, ka jūs nevarat saraut attiecības ar šiem cilvēkiem. Jūs varēsit to izdarīt, taču mierīgāk un skaidri apzinoties, ko darāt, bez stipriem negatīviem pārdzīvojumiem.

Pārlasiet šo sarakstu 21 dienu, kad pārrakstīsit IGR nostādnes.

3.    Pasekojiet līdzi tam, kāda ir jūsu attieksme pret sarakstā iekļautajiem tuvajiem cilvēkiem.

Ja nu tomēr laiku pa laikam nonāksit negatīvajā augstas enerģētikas stāvoklī attiecībā pret viņiem, tas nozīmē, ka jums nav izdevies atbrīvoties no agrāk radītā emocionālā bloka un šis bloks provocē jūs uz jauniem dusmu uzliesmojumiem.

Izlādējiet savā ķermenī esošo emocionālo bloku ar piedošanas formulas (meditācijas) palīdzību, klusi, pie sevis, atkārtojot šo formulu kopumā vairākas stundas [1, 2, 3J vai klausoties audioierakstu "Piedodu citiem" (vai "Piedodu sev"), kuru var iegādāties interneta veikalā (adrese: www.psymarket.ru ).

10. nodala Parlecam uz labu zariņu

Ja tu strīdies ar idiotu, tad ar ko strīdas viņš?

Nezināms autors

Iepriekšējā nodaļā mēs daudz runājām par sevis ieprogrammēšanu. Tas nav vienkārši izdarāms, tāpēc gribētos kaut ko vieglāk pieejamu un noderīgu. Tā, piemēram, nemaz neļauties liekiem negatīviem pārdzīvojumiem. Bet, ja nu reiz tajos esam ieslīguši, tad kaut kā izgrozīties un ķermenī satrakojušos enerģiju novirzīt uz ko labu, nevis uz apkārtējo cilvēku un sevis bendēšanu.

Kaut kad agrāk man rakstīja, ka daži veiksmīgi biznesmeņi prot tikt galā ar savu dusmu vai uzbudinājuma enerģiju un ievirzīt to tādā gultnē, ka šī enerģija viņiem tikai vairo ienākumus, proti, kalpo mērķu sasniegšanai. Žēl, ka nav iespējams viņiem pajautāt, kā tas panākts, jo šie cilvēki dzīvo noslēgti savās savrupmājās Londonā vai Rubļovkā un citās tamlīdzīgās vietās.

Mēs arī tā gribētu, proti, neķildoties, nestrīdēties, nedusmoties un veltīgi nepārdzīvot. Bet, ja nu iznāk strīdēties un pārdzīvot, tad ir jābūt noteiktai jēgai. Turklāt -

pozitīvai, piemēram, šāda tipa: sastrīdējies darbā plānu izpildīji ar uzviju. Vēlreiz sastrīdējies sakopi māju. Vai izdarīji vēl ko labu.

Vai var ko izdomāt šajā virzienā?

Lai atbildētu uz šo jautājumu, atgriezīsimies pie 6. nodaļā iekļautā iespējamo enerģētisko stāvokļu grafika.

Mēs lēkājam pa zariem

Sestajā nodaļā, kā jau tikko teicām, ir dots mūsu iespējamo enerģētisko stāvokļu grafiks. Saskaņā ar to mēs varam pārvietoties no ārkārtīgi zemas enerģētikas stāvokļa, ko apzīmējām kā (-3), līdz sevišķi stipra uzbudinājuma stāvoklim, kas apzīmēts kā (+5).

Interesanti, ka stāvoklī (+5) mēs varam nonākt divējādi: sevišķi spēcīga pozitīvā (5P) un sevišķi spēcīga negatīvā (5N) uzbudinājuma rezultātā.

Tātad tie ir divi ekvivalenti zari, pa kuriem mēs varam skraidīt uz augšu un uz leju, izjūtot te spēku zudumu, te sevišķi stipru uzbudinājumu.

Pa kuru zaru mēs lēkāsim ar lielāku baudu? Protams, pa pozitīvo.

Bet pa kuru zaru mēs dzīvē skraidām biežāk? Pa negatīvo, protams.

Vai atceraties, kāpēc mēs tā darām? Skaidrs, ka atceraties, tomēr atkārtosim tā, katram gadījumam.

Kāpēc katrā no mums ir vairāk negatīvā?

Spēcīgas pozitīvās emocijas mēs parasti pārdzīvojam visā to krāšņumā, sabiedrība pietiekami labvēlīgi izturas pret šādu emociju atklātu paušanu (lai gan apkārtējos cilvēkos tās izraisa nebūt ne vienādu reakciju). Tāpēc ķermenī tās ilgi nepaliek un nerada apstākļus atkārtojumiem.

Negatīvās emocijas mēs cenšamies apvaldīt. Tāpēc tās nogulsnējas mūsu ķermenī uzlādētu enerģētisko bloku veidā un izraisa jaunus pārdzīvojumus šajā pašā sakarā. Gluži kā malārijas odu kāpuri, nokļuvuši ķermenī, tie izaug lieli un rada mums nopietnas veselības problēmas.

Tāpēc mēs biežāk izjūtam 5N (negatīvu) nekā 5P (pozitīvu). Bet gribētos, lai būtu otrādi.

Vai var izdarīt ko tādu, lai 5P kļūtu biežs mūsu viesis, savukārt 5N pavisam rets? Enerģija taču ir viena un tā pati, tikai nedaudz atšķirīgas vibrācijas?

Nošķirsim asis vienu no otras

Lai atbildētu uz šo jautājumu, iespējamo enerģētisko stāvokļu grafiku nedaudz pārveidosim nošķirsim pozitīvās enerģijas asi no negatīvās enerģijas ass. Lai tās joprojām nāk no nulles punkta, bet augšā pašķiras leņķī uz pretējām pusēm.

Kreiso, negatīvo asi uzzīmēsim mazliet treknāku tā tiek izmantota biežāk un ir uzaudzējusi muskuļus.

Labo, pozitīvo asi attēlosim tievāku lielākā daļa cilvēku stipras pozitīvās emocijas izjūt visai reti.

Ko mēs gribam? Neko sarežģītu: ja mūsu nevadāmā Zemapziņa ir uzdzinusi mūs augšā pa kreiso zaru, bet mēs attapāmies (proti, ieslēdzās Saprāts un pārņēma vadību), tad mūsu vēlēšanās ir ātrāk pārlēkt uz labo zaru. Turklāt mēs paliekam tajā pašā uzbudinājuma līmenī, taču baiļu vai dusmu vietā mūs pārņem patiess prieks.

Vai šāds triks ir iespējams?

Šķiet, ka ir, tomēr tas nav vienkārši paveicams, ir jāpatrenējas.

Pasmiesimies par sevi

Ja jūs kādā kārtējā spēcīgā pārdzīvojuma brīdī tomēr attapsities un gribēsit no tā iziet, var izmantot disociācijas paņēmienu. Tas jums nav svešs mēs ieteicām ar šā paņēmiena palīdzību kavēt jaunu sārņu rašanos.

Taču ar disociācijas paņēmienu var ne tikai apslāpēt negatīvās emocijas, bet arī pārvērst tās pozitīvajās emocijās.

Proti, jums apzināti jānorobežojas no tā aizraujošā procesa, kurā jūs patlaban esat ieslīdzis, no dusmām, uztraukuma, bailēm. Jānorobežojas un jāparaugās uz sevi no malas (tā ir Saprāta funkcija, Saprātam ir jāpārņem vadība).

Ko jūs ieraudzīsit? Uzbudinātu, piesarkušu, afekta stāvoklī nonākušu cilvēku, kurš izmisīgi cenšas pierādīt kādam savu taisnību, taču tas viņā pat neklausās.

Iespējams, jūs jau paguvāt ko sarunāt vai izdarīt, pirms attapāties. Vai ari klusējāt, bet krājāt dusmas sevī. Svarīgs ir rezultāts jūsu ķermenis ir piepildīts ar enerģiju, kuru jūs neatļaujaties likt lietā.

Iztēlojieties, ka esat piepūsts kā ziepju burbulis, kas laistās visās varavīksnes krāsās. No tā uz pasauli noraugās jūsu sašķiebtā seja. Pievienojiet vēl kādas detaļas, lai skats būtu smieklīgāks. Lai smieklīgs izskatītos jūs pats, jo cita idiota jūsu redzes laukā nav. Pasmejieties par sevi. Pastipriniet ainu, pārvērtiet to par grotesku, karikatūru par sevi. Koncentrējieties uz savas situācijas aplamību, absurdumu vai uz to, cik muļķīga ir jūsu rīcība tajā.

Jo ciniskāk un rupjāk jums izdosies izsmiet sevi, jo ātrāk jūs no stipru dusmu (un stipra uzbudinājuma) stāvokļa (3N) pāriesit uz pozīciju, kurā jautri smejaties par sevi (3P), proti, panāksit to, pēc kā tiecāties.

Ja iztēle jums ir pavisam vāja, varat domās gluži vienkārši apsmiet sevi vārdos rezultāts nebūs sliktāks. Attēlojiet savas trīcošās rokas, ķermeni, kas izskatās pēc ziepju burbuļa un viscaur klāts pūtītēm, spalviņas, kas spraucas ārā no visām porām, un tā tālāk. Paša uzvedība jums liksies pretīga un smieklīga.

Var arī pieiet pie spoguļa un, ja tuvumā nav citu cilvēku, pasmieties par sevi. Par to, cik sapūties izskatāties, cik nikna ir jūsu sejas izteiksme, kādi neglīti sarkani plankumi to klāj. Varat parādīt uz sevi ar pirkstu un savilkt seju nejaukā grimasē. Jo niknāks jūs izskatīsities, jo ātrāk jums izlauzīsies smiekli par sevi.

Sākumā smiekli būs tādi kā neīsti, samāksloti, bet tikai kādas trīsdesmit sekundes, pēc tam jūs smiesities no visas sirds. Jūsu dusmu enerģija gluži nemanāmi pārvērtīsies priekā.

Tādi ir mūsu ieteikumi.

Bet tagad laiks ķerties pie kopsavilkuma.

KOPSAVILKUMS

1.    Cilvēki izjūt dažādas spēcīgas emocijas, turklāt negatīvās parasti ņem pārsvaru pār pozitīvajām.

2.    Tā kā organismam ir vienalga, kā mēs nosaucam tā augstas enerģētikas stāvokli, var pamēģināt pārveidot šo stāvokli no negatīvā uz pozitīvo.

3.    To var izdarīt vienīgi tad, kad emocionālais spiediens mazliet atslābst un jūs atkal varat iesaistīt darbā savu Saprātu.

4.    Ja jūs attapāties, ka esat spēcīga negatīvā pārdzīvojuma stāvokli, varat disociēties no situācijas, kurā atrodaties. Tālab vajag domās nošķirties no šis situācijas un uz visu ar sevi notiekošo paraudzīties it kā no malas.

5.    To darot, ieteicams maksimāli pastiprināt savas rīcības absurdumu, iekļaut tajā karikatūras elementus un pasmiešanos par sevi. Šādas domu darbības rezultātā jums šķitis smieklīgs tas, cik nejēdzīgi jūs izturaties. Proti, jūsu negatīva enerģija pārveidosies pozitīvajā.

6.    Var ieiet ari tualetes telpā un tur pie spoguļa pasm ieties par savu attēlu, pavaikstities, taisot nejaukas grimases. Jūsu negatīvs drīz vien pārtaps pozitīvā.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1. Atsauciet atmiņā tos negatīvos pārdzīvojumus, kuri mēdz atkārtoties, ja tādi vēl palikuši. Ieejiet uzbudinājuma vai dusmu stāvoklī. Norobežojieties no attiecīgā pārdzīvojuma un paraugieties uz sevi no malas. Pastipriniet ainu, pievienojiet tai karikatūrām vai anekdotēm raksturīgos elementus. Pasmejieties par sevi. Uzzīmējiet pats sevi. Nolieciet šo attēlu sev

priekšā uz galda. Izdomājiet tam smieklīgu un cinisku nosaukumu izmantojiet šim nolūkam paņēmienu, kas paredzēts darbam ar idealizācijām, proti, "Apsmiesim savus pārdzīvojumus'Tl].

Praktizējiet šo vingrinājumu arī attiecībā uz atkārtotiem pārdzīvojumiem citās situācijās. Uzzīmējiet kādus trīs piecus smieklīgus savas rīcības attēlus. Laiku pa laikam aplūkojiet tos, lai jūsu Zemapziņa saprastu, ka vairs nevēlaties izskatīties smieklīgs un atkal pārdzīvot negatīvas emocijas šādās situācijās.

Ja jūs pārņem piepeša dusmu vai niknuma lēkme kāda jums jauna iemesla dēļ, pamēģiniet pasmieties par sevi (taisiet pie spoguļa nejaukas grimases). Rīkojieties tā ikreiz, kad jūs pārņems nekontrolējams un nevēlams pārdzīvojums.

11. nodala Precizējam Zemapziņas modeli

To viņam pavēstīja zemapziņa tā neciešami kaprīzā cilvēka smadzeņu daļa, kura uz jautājumu nekad neatbild tieši, vienīgi pagrūž priekšā kaut kādus daudznozīmīgus mājienus, bet pēc tam atkal ieslīgst sevi, kaut ko klusītiņām dūcot, un nepasaka neko

skaidri un saprotami.

Ādams Duglass

Šīs grāmatas 3. nodaļā mēs sīki un smalki aplūkojām, ar ko nodarbojas mūsu Zemapziņa. Mēs tai uzkrāvām daudzas funkcijas, un rezultātā izrādījās, ka tā vai citādi Zemapziņa pārvalda mūsu dzīvi. Ne Dievs, ne dvēsele, bet tieši Zemapziņa, jo visas programmas, kas nosaka mūsu uzvedību un reakciju dažādās situācijās, nāk taisnā ceļā no tās. Tāpēc parakāsimies šajā "programmu blokā" vēlreiz, ievērojot mūsu atzinumus par emociju rašanos un izpausmi.

Kas mums ir patlaban?

Noskaidrosim, ko tad īsti pārzina mūsu Zemapziņa, vadoties no tā, ko pārrunājām pašā šīs grāmatas sākumā.

Vispirms mes uzzinājām, ka ta sastav no divām daļām pasīvās un aktīvās daļas.

Zemapziņas pasīvā daļa

Zemapziņas pasīvā daļa ir "datu krātuve". Tā ir vieta, kur glabājas visa informācija par cilvēka domām, idejām un visu to, ko viņš savas dzīves laikā ir redzējis.

Krātuvi mēs nosacīti iedalījām vairākās patstāvīgās nodalās.

Informācijas glabāšanas nodaļa, proti, noliktava visam, ko mūsu maņu orgāni ir redzējuši, dzirdējuši, jutuši un par ko mēs kādreiz esam domājuši.

Gatavo lēmumu nodaļa ir vieta, kur glabājas mūsu pašu pieredzes rezultāti un visi tie padomi, norādījumi, ieteikumi un citas nostādnes, kuras mēs neapzināti esam uzņēmuši sevi un kuras tagad pastāvīgi izmantojam.

Apslēpto programmu nodaļa ir vieta, kur glabājas dažādas nostādnes, kuras mēs piedzimstot esam saņēmuši līdz ar savu ķermeni un savu nemirstīgo dvēseli.

Operatīvā nodaļa ir vieta, kur tiek apstrādāta jaunā informācija un kur tiek izpildīti mūsu Saprata pieprasījumi pēc krātuvē esošajām ziņām, kas tam nepieciešamas lēmuma pieņemšanai.

Zemapziņas aktīvā daļa

Zemapziņai ir ne tikai datu krātuve, bet arī tās aktīvā daļa, kas veic daudzas funkcijas. Mēs jau noskaidrojām sešas Zemapziņas aktīvās funkcijas.

Pirmā funkcija piegādāt no "datu krātuves" objekta vai situācijas identificēšanai nepieciešamos materiālus.

Otrā funkcija precīzi izpildīt tās nostādnes, kuras cilvēks saņēmis no āra vai dzīves laikā formulējis pats.

Trešā funkcija pārvaldot cilvēka ķermeni, veikt patstāvīgas darbības, kas vērstas uz mūsu pasargāšanu no pārliekiem pārdzīvojumiem, stresa vai briesmām.

Ceturtā funkcija nodrošināt Saprātu ar nepieciešamo informāciju pa intuīcijas kanālu, proti, vēršoties pie Pasaules informatīvā lauka, pie Spēka poliem vai kādiem citiem materiālajā pasaulē vēl neizpaustiem datu avotiem.

Skaidrs, ka pēdējā funkcija šķiet nedaudz fantastiska, taču tai, bez šaubām, ir vieta. Tāpēc šo funkciju principā varētu formulēt zinātniskāk (tas ir, sarežģītāk), taču būtība no tā nemainīsies.

Zemapziņas jaunās funkcijas

Atgriezīsimies pie mūsu pārspriedumiem par emocijām šīs grāmatas 5. nodaļā. Tur mēs secinājām, ka "emocijas ir organisma enerģētiska reakcija uz realitātes salīdzinājumu ar savām gaidām".

Proti, lai rastos emocijas, ir nepieciešams process, kurā gaidītais tiek salīdzināts ar realitāti. Kas to dara?

To var darīt Saprāts, ja Zemapziņa piegādā tam nepieciešamo informāciju. Taču Saprāts strādā gausi. Kamēr tas salīdzinās faktus, pieprasīs jaunus datus un atkal tos salīdzinās, paies ilgs laiks. Tā, piemēram, kad jūs sastopat pazīstamu cilvēku, kas nav redzēts desmit vai piecpadsmit gadus, vai drīz atcerēsities viņa vārdu? Droši vien ne. Tas ir Saprāta darbošanās ātrums.

Vai šāds lēmumu pieņemšanas ātrums nodrošinātu jums izdzīvošanu tajos bargajos apstākļos, kad uz draudiem cilvēka dzīvībai vajadzēja reaģēt momentāni?

Jāšaubās. Cilvēki ar zemu reaģēšanas ātrumu, šķiet, gluži vienkārši neizturēja dabisko atlasi.

Izdzīvoja vienīgi tie, kuri uz daudzajām briesmām reaģēja acumirklī, neapzināti (tas ir, bez Saprāta piedalīšanās).

Piektā funkcija —gaidīta un realitātes salīdzināšana

Tātad šo funkciju uzņēmās Zemapziņa, un to var formulēt šādi:

Zemapziņas piektā funkcija vienā mirklī salīdzināt reālo situāciju ar tām gaidām (programmām, nostādnēm), kuras šādam gadījumam ir "datu krātuvēun pieņemt lēmumu par to, kādā veidā jāreaģē.

Katram cilvēkam it individuāls reaģēšanas paņēmiens, kas ir atkarīgs no Gatavo lēmumu nodaļā esošajām nostādnēm par standartrīcību sarežģītās situācijās. Kāds cilvēks uzbudināsies un uzsāks kautiņu. Otrs saglabās mieru un sagatavosies draudu atvairīšanai. Trešais sarausies kamoliņā un būs gatavs kļūt par upuri. Un tā tālāk.

Zemapziņai atliek vien ieslēgt cilvēka ķermeņa pārvaldīšanai paredzēto nostādņu izpildes procesu.

Taču līdz ar pozām (sarāvās kamolā, iztaisnojās, saspringa), ja atceraties, mainās arī cilvēka enerģētiskais stāvoklis. Tas izriet no emociju pilnīgās definīcijas: "Emocijas ir organisma reakcija uz realitātes salīdzinājumu ar gaidīto, tās maina cilvēka enerģētisko stāvokli."

Proti, līdztekus ķermeņa muskuļu reakcijai notiek cilvēka enerģijas ātra pārdalīšana. Viņš pāriet uz kādu no enerģētiskajiem stāvokļiem atbilstoši skalai, kurā enerģētiskā "iekrituma" stāvokli mēs apzīmējām ar (-3), bet sevišķi augsta uzbudinājuma stāvokli ar (+5).

Kas koriģē šos stāvokļus? Vai Saprāts? Laikam jau ne, jo tas ir gauss domātājs, bet šeit ir nepieciešama ātra reaģēšana. Tātad savā modelī mēs šo funkciju nododam Zemapziņai.

Sestā funkcija —parcelšana uz nepieciešamo enerģētisko līmeni

Šī funkcija izriet no iepriekšējiem pārspriedumiem.

Zemapziņas sestā funkcija ir organisma momentāna pārcelšana tādā enerģētiskajā stāvoklī, kurš atbilst rezultātam, kas iegūts, salīdzinot realitāti un gaidīto, un esošajām nostādnēm par ierastajiem reaģēšanas paņēmien iem.

Atbilstoši šai funkcijai Zemapziņa pieņem lēmumu par to, uz kādu enerģētisko stāvokli jāpārceļ cilvēks un kā "jāiekrāso" šis stāvoklis. Proti, kāda emocionālā "nokrāsa" jāpiešķir jaunajam enerģētiskajam stāvoklim.

Par ko šeit ir runa? Aplūkosim piemēru.

Jūs mierīgi ejat pa ielu, pēkšņi pretī izskrien milzīgs suns bez saimnieka. Kā jūs uz to reaģēsit?

Tas ir atkarīgs no jūsu nostādnēm par suņu uzvedību.

Ja esat kaislīgs suņu draugs un ļoti mīlat šos dzīvniekus, jūs droši vien neizbīsities. Varbūt pat nopriecāsities par iespēju pakontaktēties ar šo četrkājaino draugu. Proti, jūsu Zemapziņa, vadoties pēc jūsu nostādnēm par suņu paradumiem un jūsu attiecībām ar šiem dzīvniekiem, pārcels jūs viegla pozitīvā uzbudinājuma (1P) līmenī un iekrāsos jūsu uzbudinājumu priecīgos toņos. Proti, jūsu emocijas varēs raksturot kā "priekpilnu uzbudinājumu".

Šāds variants ir visai rets.

Iespējams arī cits. Jūs esat stiprs, par sevi pārliecināts vīrietis. No suņiem nebaidāties, jo esat drošs (nostādne!), ka viegli tiksit galā ar jebkuru no tiem. Tāpēc jūs vienā mierā f"0" vai (+1) līmenis bez emocionālas nokrāsas] ejat tālāk, nepievēršot sunim nekādu uzmanību.

Visticamāk, ka saskarsmes nebūs.

Arī tas ir rets variants.

Visbiežāk sastopamais cilvēku pārņem bailes. Iespējams, ka kādreiz suns jums ir iekodis vai jūs ļoti izbiedējis. Varbūt tā nav gadījies, bet jūs gluži vienkārši zināt, ka

lieli suņi var būt bīstami (nostādņu komplekss!), tāpēc Zemapziņa pārceļ jūs uz līmeni (2-3N), kurā uzbudinājumu iekrāso baiļu emocijas. Jūs saspringstat un rīkojaties, lai aizsargātu sevi.

Vīrieši parasti paķer kādu akmeni vai nūju, lai uzbrukuma gadījumā varētu aizsargāties, bet sievietes lielākoties trīc no bailēm un gaida, kas notiks. Vai pāriet ielas otrā pusē. Un tā tālāk.

Tātad vienā un tajā pašā situācijā cilvēkiem var būt atšķirīgs enerģētiskais un emocionālais stāvoklis.

Turklāt tas iestājas automātiski, mums neapzinoties.

Tā notiek pastāvīgi, mēs pie tā esam pieraduši un nepievēršam uzmanību šiem procesiem, kas noris, mums pārvietojoties pa enerģētisko un emocionālo stāvokļu skalu.

Aplūkosim vēl vienu piemēru. Jūs ieejat baznīcā. Kā mainīsies jūsu stāvoklis?

Ja esat kaut mazliet reliģiozs (jums ir reliģisko pārliecību komplekss), tad jūs saprotat, ka ieejat ēkā, kur nepārprotami mīt Tas, kurš ir neizmērojami varenāks par jums, kura priekšā jūs esat pilnīga niecība. Tāpēc jūsu Zemapziņa ieslēdz jums enerģētisko līmeni (-1) un iekrāso to godbijības, cieņas, uzticības emocijās.

Ja jums ar pašnovērtējumu ir pavisam slikti, tad tiks ieslēgtas dvēseles trīsu un paša pilnīgas niecības emocijas.

Tā notiek, ja esat reliģiozs un ieejat savas reliģijas templī.

Bet, ja esat iegājis citas reliģijas templī, jūsu Zemapziņā nav nekādu nostādņu attiecībā uz to, kas mīt šajā ēkā un kāda ir jūsu attieksme pret to. Tāpēc jūs aplūkosit šo ēku tikai kā arhitektūras objektu un neizjutīsit neko citu kā vien ziņkāri. Bet ticīgie apjums būs pavisam citādā stāvoklī.

Līdzīgas situācijas rodas, kad jūs kontaktējaties ar cilvēkiem, kuri uz sociālajām kāpnēm atrodas neizmērojami augstāk pārjums. Ja jums šīs kāpnes ir nozīmīgas, jūsu

Zemapziņa tūlīt jums ieslēgs tās pašas dvēseles trīsas, sajūsmu, bet vienlaikus arī sava niecīguma apziņu tā rodas elku pielūgsme.

Tieši tāpēc lielie priekšnieki sēž milzīgos kabinetos. Kad ieejat šādā kabinetā, jūsu Zemapziņa nekavējoties salīdzina tā izmērus ar nelielo telpu, kurā mītat jūs, un ieslēdz jums godbijības emocijas.

Un tā tālāk.

Kas to visu vada? Tā kā procesi notiek automātiski, bez Saprāta piedalīšanās, mēs vadību droši deleģējam Zemapziņai. Saprāts, protams, arī ir iesaistīts, taču tam piešķirta otrā plāna loma. Proti, vīriešiem tas palīdz atrast piemērotu akmeni aizsardzībai pret suni vai gluži vienkārši izlikties, ka viņiem tas ir. Sievietēm Saprāts palīdz ātri pāriet ielas otrā pusē. Un tā tālāk. Taču tās visas ir palīgoperācijas, galvenā lēmuma pieņemšanu uzņēmusies Zemapziņa.

Emocionālā iekrāsošana

Starp citu, iepriekšējo pārspriedumu gaitā pavīdēja jēdziens "emocionālā iekrāsošana". Kas tā tāda?

Kad aplūkojām emociju rašanās mehānismu, mēs secinājām, ka tā ir cilvēka pārcelšana no viena enerģētiskā līmeņa uz citu līmeni.

Taču pats par sevi jebkurš enerģētiskais līmenis ir neitrāls. Cilvēks var būt ļoti uzbudināts, bet neizjust nekādas emocijas. Attiecīgus piemērus mēs jau minējām sardzē stāvošs robežsargs, sportists brīdī pirms rezultāta paziņošanas un tā tālāk. Enerģētika ir augsta, taču tā nav ne pozitīva, ne negatīva.

Mūs vairāk interesē gadījums, kad enerģijai ir kāda kvalitāte, pateicoties kurai mēs šo stāvokli attiecinām uz pozitīvu vai negatīvu.

Kas ir šī kvalitāte? Nosauksim to par "emocionālo iekrāsošanu". Ja aplūkojam šīs iekrāsošanas fizikālo dabu, runa acīmredzot ir par dažādiem mūsu ķermeņa izstaroto vibrāciju diapazoniem.

Negatīvās emocijas pieņemts uzskatīt par "zemām, smagām, netīrām", savukārt pozitīvās par "tīrām, gaišām, augstām". Šos emociju raksturojumus visi cilvēki uztver vienādi. Attiecīgās krāsas atainojas cilvēka apģērbā, tajās vietās, kur viņi jūtas komfortablāk, un tā tālāk.

Proti, iznāk, ka vienlaikus ar ķermeņa pārcelšanu no viena enerģētiskā līmeņa uz citu enerģētisko līmeni Zemapziņa dod komandu modulēt (jeb "iekrāsot") šīs enerģijas dažādos frekvenču diapazonos.

Enerģiju "iekrāsošanas" princips ir skaidrs. Ja mēs gribam kādam parādīt, ka esam neapmierināti, ja gribam kādu izbiedēt vai piespiest, lai viņš kaut ko izdara pret savu gribu, mums jāizmanto tāda modulācija, kuru attiecīgais cilvēks uztvers kā draudus.

Ja mēs nevienam nepaužam savu neapmierinātību, bet, gluži otrādi, izrādām apmierinātību vai prieku, tad tiek izmantota pavisam cita mūsu enerģētiskā stāvokļa modulācija.

Mēs neiedziļināsimies tehniska rakstura sīkumos, bet kopumā ideja acīmredzot ir saprotama.

Tāpēc emocijas var definēt precīzāk:

"Emocijas ir organisma reakcija uz realitātes salīdzinājumu ar savām gaidām, reakcija, kas maina cilvēka enerģētisko stāvokli un piešķir noteiktas kvalitātes viņa jaunajam stāvoklim." Pēc šīm kvalitātēm mēs nosakām, vai emocijas ir pozitīvas vai negatīvas.

Un visu šo procesu vada Zemapziņa. Tāpēc var definēt vēl vienu tās funkciju.

Zemapziņas septītā funkcija: piešķirt katram enerģētiskajam stāvoklim noteiktas kvalitātes, pēc kurām var konstatēt, ko tieši grib paust cilvēks.

Ja tu esi apmierināts, tavai paaugstinātajai enerģētikai ir viena kvalitāte, savukārt, ja esi dusmīgs, enerģētiskais līmenis būs aptuveni tāds pats, taču enerģijas kvalitāte pavisam citāda.

Tātad par Zemapziņas aktīvās daļas jaunajām funkcijām esam tikuši skaidrībā, tagad dosimies tālāk.

Precizējam "datu krātuves"modeli

Šķiet, ir vērts atgriezties arī pie Zemapziņas pasīvas daļas un paraudzīties, vai mūsu pārspriedumu gaitā nav izkristalizējušās kādas tai piemītošas īpatnības.

Mēs jau vairākkārt esam lietojuši terminu "idealizācija". Ko tas nozīmē?

Saskaņā ar šīs grāmatas un vairāku citu grāmatu 11-12J autora uzskatiem IDEALIZĀCIJA ir cilvēkam ļoti nozīmīga ideja, dzīves modelis, kura pārkāpšanas gadījumā viņam rodas ilgstoši negatīvi pārdzīvojumi. Tā ir neapzināta supervērtiga ideja, kuras parkāpšana izraisa ilgstošu neapmierinātību.

Šajā grāmatā mēs galvenokārt pievēršamies enerģētiskajiem procesiem, kas noris cilvēka ķermenī, kad viņa gaidītais nesakrīt ar realitāti. Tātad mēs varam nedaudz mainīt idealizācijas jēdziena formulējumu:

Idealizācija ir kāda cilvēkam ļoti nozīmīga ideja (arī nostādne), kuras pārkāpšanas gadījumā viņam rodas neizturama vēlēšanās izlabot situāciju un padarīt to atbilstošu savām gaidām.

Protams, neviens negrasās pielāgoties mūsu vēlmēm, tāpēc esam spiesti pāriet paaugstinātas enerģētikas stāvoklī un tad "dabūt cauri" to, ko uzskatām par vajadzīgu un svarīgu.

Tāpēc idealizācijas ir saistītas ar ilgstošiem negatīviem pārdzīvojumiem.

Ja kaut kādā veidā ideju izdodas ātri īstenot, ilgstošu pārdzīvojumu nav, tā nav idealizācija.

Idealizaciju specifika

Vispār jau idealizācijas ir loti līdzīgas parastajām negatīvajām nostādnēm, kas lielā daudzumā glabājas mūsu Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā.

Vai ir kādas atšķirības? Jā, tās ir.

Paraudzīsimies vēlreiz, kā funkcionē tāda tipa parasta negatīva nostādne kā "Nauda ir netīra lieta" (vai "Visi vīrieši ir āži" protams, sieviešu vērtējumā).

Šī nostādne, nonākusi Zemapziņā, pateicoties vecāku gādīgajai saskarsmei ar savu mīluli (par naudu), vai iegūta savas negatīvās pieredzes rezultātā (par āžiem), mierīgi guļ uz plauktiņa un gaida, kad būs vajadzīga. Tā lieki nerosās, necenšas visiem pierādīt, ka nav ko līst dubļos pēc naudas vai skriet pakaļ āžiem, jo tie tik un tā ļoti ātri skrien saskaņā ar definīciju. Vispār ir pasīva.

Kad cilvēkam jāpieņem ar naudas iegūšanu saistīts lēmums (vai lēmums par attiecību veidošanu ar vīrieti), Saprāts pieprasa "datu krātuvē" esošo informāciju par šiem jautājumiem.

Zemapziņa (tās aktīvā daļa) steidzīgi dodas uz noliktavu un atstiepj no turienes visu, kas attiecas uz minētajiem jautājumiem, proti, par naudu un par vīriešiem. Protams, arī nostādnes attiecībā uz naudu un vīriešiem.

Saprāts sāk šķirot šo informāciju, lai pieņemtu galīgo lēmumu.

Bet tālāk viss atkarīgs no tā, cik patstāvīgi cilvēks prot domāt un tērēt tam enerģiju. Iespējams, viņam nepatīk nopūlēties un viņš apmierinās ar gataviem lēmumiem.

Otrajā, vairāk izplatītajā gadījumā Saprāts gluži vienkārši "apstiprina" jau esošās sagataves kā savu lēmumu un nomierinās. Bet pats cilvēks aiziet iedzert alu (vai papļāpāt ar draudzenēm par savu sūro likteni).

Tā notiek parastas nostādnes gadījumā.

Ar idealizāciju ir citādi.

Ka rīkojas idealizacija?

Idealizācija arī ir nostādne. Taču tā vienmēr ir gatavībā, vienmēr nomodā un neļauj cilvēkam paiet garām tam, kas šai idealizācijai neatbilst. Tā tūlīt pat mudina cilvēku visu izlabot. Lai viss būtu tā, kā diktē idealizācija.

Tā, piemēram, jums ir neatkarības idealizācija. Tās sūtība ir visiem pierādīt, ka "jūs neviens nedrīkst apspiest", "nedrīkst paciest autoritatīvu attieksmi", "jūs nevarat dzīvot, ja tiek ierobežota jūsu brīvība".

Protams, kopumā šī nostādne nebūt nav slikta. Bet tikai tādā gadījumā, ja tā ir parasta nostādne, tad tā jūs liktu mierā. Taču, ja jums tā ir supernozīmīga, ļoti svarīga nostādne (proti, idealizācija), tad jūs visu laiku meklēsit, kam varētu par to pastāstīt. Ja šādas iespējas nav, pat dzīve vairs nepriecē.

Bet kam par to var pastāstīt? Vienīgi tam, kurš šai idealizācijai nepiekrīt vai arī uzvedas tā, ka ierobežo jūsu neatkarību. Vai arī jums gluži vienkārši šķiet, ka viņš vēlas ierobežot to.

Tātad šāds cilvēks ir jāatrod! Bet, kas meklē (proti, dod savai Zemapziņai komandu sasniegt šo mērķi), tas katrā zinā atrod.

Rezultātā cilvēks, kuram ir neatkarības idealizācija, atrod sev apspiedēju.

Kurš tas varētu būt? Jebkurš!

Tā, piemēram, šādu apspiedēju var atrast darbā tas būs kāds no jūsu priekšniekiem. Interesanti, ka jūs viens otru ieraudzīsit un sajutīsit jau pa gabalu. Viņš autoritārā tipa vadītājs (liberāļi jūs neinteresē), kas zina, kā un kas jādara padotajiem. Un jūs cīnītājs par neatkarību. Viņš jūs atradīs pat tad, ja pēc amata būs divus trīs pakāpienus augstāk pārjums, sāks piekasīties un mācīt, kā jādzīvo. Bet jūs centīsities šim cilvēkam pierādīt, ka viņam nav taisnība, ka viņam ir jāciena jūsu vēlme visu izlemt pašam.

Kā parasti beidzas šāda cīņa ar priekšnieku? Protams, jums ir jāaiziet no darba. No viena, no otra, no trešā. Pēc tam jūs nākat pie atziņas, ka lielā organizācijā strādāt nevarat, varat būt tikai tās vadītājs lai "virs" jums neviena nebūtu. Vai arī individuālais uzņēmējs. Nekas cits nav iespējams, kamēr jums ir šāda idealizācija.

Ja nav iznācis pakašķēties darbā, jūs meklējat "apspiedēju" sev tuvo cilvēku vidū. Šai lomai ļoti noder vecāki tie mūžam uzmācas ar pamācībām, kas un kā jums jādara.

Ja no viņiem aizbēgat, bet idealizācija paliek, jūs atrodat autoritāru vīru (vai sievu), kuru nekavējoties kvalificējat kā "apspiedēju", un sākat varonīgi cīnīties ar viņu, līdz šķiršanās kļūst nenovēršama. Lai gan jāteic, ka iemīlēšanās periodā jūs nepamanīsit sava mīļotā tieksmi uzņemties visas rūpes par jums. Un arī viņa noslieci uz greizsirdību. Tas notiks mazliet vēlāk, kad kaislības uguns sāks aprimt, jūs pēkšņi atklāsit, kāds briesmonis ar viltu iemantojis jūsu uzticēšanos. Taču tad jau būs par vēlu.

Pēc šķiršanās situācija atkārtojas, atkārtojas tik ilgi, līdz cilvēks kļūst gudrāks. Proti, līdz sāk apzināties, ka pats radījis savus "apspiedējus". Visai bieži šis jaukais apzināšanās brīdis tā arī nepienāk.

Bet tā ir autora iepriekšējo grāmatu tēma [1-121.

Ja jums ir radusies attiecību idealizācija, jūs tūlīt pat atradīsit daudzus cilvēkus, kuri jūs krāpj, māna, nodod, kuri netur vārdu, domā tikai par sevi, izturas nekaunīgi un tā tālāk. Vispār neuzvedas tā, kā vajadzētu atbilstoši jūsu pārmērīgi nozīmīgajām gaidām. Tāpēc jūs sākat cīnīties ar viņiem savā sirdī vai atklāti.

Visi šie procesi sīki aprakstīti autora iepriekšējās grāmatās [1-12], šeit mēs atzīmēsim vienīgi to, ka idealizācija, kamēr jūs to nenoskaidrosit un neatbrīvosities no tās, aicinās jūs cīnīties visu atlikušo mūžu.

Tas līdzinās bailēm, kas, vienreiz radušās, pat ļoti jaunam (piemēram, bailes noslīkt), liks jums vairīties no ūdens, kamēr vien dzīvosit.

Kad rodas bailes? Šis enerģētiskais bloks izveidojas ļoti stipras attiecīgo emociju pārdzīvošanas rezultātā. īpaši pēc tam, kad esat gandrīz noslīcis.

Šķiet, ka idealizācijai ir tāda pati daba.

Idealizācija —tā ir uzlādēta nostādne

Proti, var pieņemt, ka idealizācija ir enerģētiski uzlādēta nostādne. Visām pārējām jūsu nostādnēm ir vājš lādiņš, bet idealizācijai pamatīgs.

Atgriežoties pie informācijas uzglabāšanas modeļa balonu veidā atmiņas plauktos, jāteic, ka idealizācija tas ir milzīgs mirdzošs balons, kuram ir garlaicīgi savu mazo un pelēko brāļu vidū, tāpēc gribas, lai tam nemitīgi veltī uzmanību.

Kad un kā jums izdevās to uzlādēt tas ir jautājums, kas prasa īpašu izpēti. Katram tas var notikt citādi.

Tā, piemēram, vecāki reiz ļoti aizvainoja mazu bērnu, nelaizdami paciemoties pie drauga. Un viņš, izmisuma pārņemts, sev pateica: "Kad izaugšu, nevienam neļaušu sevi komandēt." Bērns ir mazs, viņa Zemapziņa vēl nav piepildīta ar gatavām nostādnēm, vietas tajā gana. Šie vārdi tika izteikti ļoti enerģiski (proti, enerģētiski), un, rau, ir tapusi neatkarības idealizācija uz visu turpmāko mūžu.

Tas ir viens variants, kā tiek radītas sev ļoti svarīgas nostādnes, taču var būt ari citi.

Tātad idealizācijas no parastajām nostādnēm atšķiras ar to, ka idealizācijām ir liels starta lādiņš, kas liek tām aktīvi darboties. Proti, tās īpašniekam pastāvīgi jākoncentrē uzmanība uz to, lai ar idealizāciju saistītās gaidas katrā ziņā īstenotos.

Bet, ja tas nenotiek, tad turies! Enerģētika kāpj augšup, tās pietiek ne vien cīņai, bet ari savas kārtējās supersvarīgās nostādnes "papildu uzlādēšanai", un tā līdz bezgalībai.

Precīzāk sakot, līdz brīdim, kad jūs tiksit skaidrībā par šo nostādni un "izvilksit" no tās enerģiju. Tad tā nomierināsies un kļūs par parastu, ne visai svarīgu nostādni. Proti, tādu, kas neizraisa cīņas procesu [1].

Tā kā šādu supersvarīgu ideju cilvēkam parasti ir ap desmit un tās visas nadzīgi maitā viņam dzīvi, mēs varam šīm idejām atvēlēt atsevišķu vietu Zemapziņas pasīvajā daļā, proti, iekļaut tās atsevišķā Supersvarīgu ideju nodaļā līdztekus citām Zemapziņas pasīvās daļas nodaļām, lai gan šīs nodaļas nostādnes ir visai agresīvas. Vai par Zemapziņas pasīvo daļu tas būtu viss? Laikam gan ne. Mēs varam atgriezties pie Apslēpto programmu nodaļas un šo to precizēt.

Precizējam Apslēpto programmu nodaļu

Grāmatas 3. nodaļā mēs atzīmējām, ka Zemapziņas pasīvajā daļā laikam gan glabājas virkne iekšējo programmu, kuras mēs nevarējām izstrādāt paši vai no kaut kā saņemt kopš piedzimšanas brīža.

Šķiet, ka šīs programmas varēja atnest sev līdzi mūsu bezķermeniskā dvēsele no savām daudzajām iemiesošanās reizēm.

Ko tieši tā varēja paņemt sev līdzi? Uzskaitīsim vēlreiz to, par ko runājām 3. nodaļā:

•  informāciju par ļoti emocionāliem notikumiem iepriekšējās dzīvēs. Šajā dzīvē tas var izpausties dažādās nepamatotās fobijās;

•  informāciju (nostādnes) par cilvēka piederību pie noteiktas rases, dzimuma, dzimtas;

•  apslēpto informāciju par cilvēka panākumu zonu;

•  apslēpto informāciju par cilvēka arhetipu, proti, par viņa piederību pie kādas lielas cilvēku grupas, kurai ir kopējas kvalitātes un raksturīga uzvedība.

Aplūkosim šo jautājumu mazliet detalizētāk.

Agrāk mēs norādījām, ka arhetips ir gatavu, personības uzvedības tipu noteicošu nostādņu komplekss.

Tomēr šķiet, ka tas nav gluži vienkārši dažu nostādņu komplekss, bet ir sarežģītāka konstrukcija.

Lai saprastu, par ko ir runa, sāksim no paša sākuma.

Atcerēsimies skolu

Mums visiem skolā mācīja, ka cilvēks sastāv no atomiem, kas apvienojušies molekulās. Molekulas savukārt veido sarežģītākas organiskās un neorganiskās daļiņas. No šīm daļiņām veidojas, piemēram, cilvēka ķermeņa orgāni, bet no orgāniem tiek radīts pats cilvēks. Ja no viņa ķermeņa izņem pāris orgānu, viss, cilvēka nav.

To jūs zināt. Versiju par to, ka sastāvam no atomiem un molekulām, nav grūti pieņemt, ja caur elektronisko mikroskopu aplūko jebkuru mūsu ķermeņa daļiņu.

Jā, bet mūsu atomi savukārt sastāv no dažāda skaita protoniem, neitroniem un elektroniem, kas pa orbītu riņķo ap kodolu. Tie visi kopā nosaka elementa atomsvaru.

Proti, ja kopā saķērušies 56 elektroni un 56 protoni, iznāk dzelzs atoms; ja saķērušies 64 elektroni un 64 protoni, iznāk varš, bet 197 elektroni un 197 protoni veido zelta atomu. (Ja šajos piemēros ir kāda neprecizitāte, minot elementārdaļiņu skaitu, mēs atvainojamies ķīmijas pārzinātājiem.)

Bet kopumā jūs acīmredzot jūtat, pie kāda jautājuma var nonākt šādu pārspriedumu rezultātā, vai ne?

Šis jautājums ir pavisam vienkāršs: kāpēc vienā gadījumā kopā saķeras 56 elementārdaļiņas, bet otrā 197? Kāpēc tieši tāds daudzums? Un vai no šīm daļiņām var izveidot mums vajadzīgo ķēdīti, proti, paņemt trīs četrus dzelzs atomus, nošķirt visus to elektronus un protonus un izveidot 197 atomu ķēdītes? Un dzelzi pārvērst par zeltu?

Ja esat ko dzirdējuši par brīnumdarītāju filozofu akmeni, kuru bez panākumiem meklēja senie alķīmiķi, tad tieši tam vajadzēja veikt šo triku.

Kā zināms, alķīmiķiem nepaveicās.

Tagad to pašu mēģina izdarīt kodolfiziķi, tikai citā tehniskajā līmenī. Bet operāciju, kurā viens elements tiek pārvērsts (transmutēts) par citu, sauc par auksto kodoltermisko sintēzi.

Filozofu akmeni ar tādu dīvainu un sarežģītu nosaukumu zinātniekiem līdz šim it kā nav izdevies atrast. Varbūt mēs tam neesam pietiekami nobrieduši. Ja tagad sāktu iegūt zeltu neierobežotā daudzumā, vienā mirklī sabruktu visa pasaules ekonomika. Bet tā jau tāpat knapi velk dzīvību.

Taču zelts tirgū kļūst aizvien dārgāks. Tātad to no dzelzs vēl neiegūst.

Mūs interesē cits jautājums: kāpēc vienā gadījumā saķeras viens skaits pilnīgi vienādu elementārdaļiņu, bet otrā pavisam citāds? Kas tām devis attiecīgo komandu? Vai varbūt elementārdaļiņas pašas to izgudrojušas?

Paplašinot šo jautājumu, var pajautāt, kāpēc vieni un tie paši atomi un tās pašas molekulas, sanākušas kopā milzīgā daudzumā, vienā gadījumā izveido sievieti, bet otrā vīrieti? Un tā tālāk.

Mēs to visu nezinām. Mēs (cilvēce kopumā) noņemamies ar sīkumiem, nesaprotot, kas apvieno visas šīs neskaitāmās elementārdaļiņas un liek tām veidot mūsu ķermeņus, kuri turklāt nemitīgi mainās te pieaug, te noveco un tā tālāk. Kas liek elementārdaļiņām to visu darīt?

Tas nav zināms nevienam.

Versiju, protams, ir ļoti daudz.

Neviena no tām nav pierādīta.

Tāpēc mēs varam izvirzīt vēl vienu.

Informatīva pirmmatrica

Pieņemsim, ka ikvienam cilvēkam ir sava informatīvā matrica, kurā ierakstīta visa viņa dzīves programma, sākot ar piedzimšanu un beidzot ar nāvi, kurā paredzēts, kādas spējas un kāds potenciāls būs šim cilvēkam, kāds būs viņa dzimums, ārējais izskats (ņemot vērā vecāku ģenētiskās īpašības), raksturs, kādas iespējas viņam pavērsies. Un tā tālāk.

Tā ir sava veida optimāla cilvēka dzīves programma.

Skaidrs, ka šī programma nav negrozāma; cilvēks var no tās krietni vien novirzīties ārējo un iekšējo apstākļu ietekmē (nav attīstījis talantu nabadzības vai vecāku uzskatu dēļ utt.).

Šī programma organizē vajadzīgā elektronu un protonu daudzuma sakeršanos, lai izveidotos mūsu ķermeņa orgāni. Arī pastāvīgi maina tos atbilstoši noteiktajam novecošanas algoritmam. Un tā tālāk.

Kas šo programmu dod? Tā ir tumša lieta, mēs to nemēģināsim noskaidrot.

Kas atnes minēto programmu un seko līdzi tās īstenošanai? Droši vien šo uzdevumu izpilda tā bezmiesīgā, taču apzinātā būtība, kuru mēs saucam par savu dvēseli. Vai, precīzāk sakot, mūsu nemirstīgais gars.

Tāpēc jādomā, ka pastāv zināma "optimāla" jebkura cilvēka attīstības programma.

Ja mēs novirzāmies no šīs "matricas", tad izjūtam neapmierinātību ar dzīvi visdziļākajā līmenī. Ārēji viss var būt labi, taču tik un tā mēs nejūtamies apmierināti. Mēs varam iet pie psihologiem un noņemt šīs neapmierinātības virsējo slāni, taču tas palīdz tikai kādu laiku. Tad mūs atkal pārņem neapmierinātība.

To var pārmākt ar bezgalīgu darbu, ekstrīmu, alkoholu, narkotikām vai vēl ar kādu citu darbošanos, kas piepilda jūsu dzīvi un nedod iespēju padomāt par to, kādēļ jūs īsti dzīvojat.

Kā noskaidrot savu uzdevumu?

Daži to sauc par "uzdevumu", tomēr šis termins parasti tiek saprasts ļoti primitīvi, ar nozīmi "kas man ir jādara". Patiesībā runa nav par darīšanu, pareizāk sakot, ne tikai par darīšanu. Būtībā par to, kā mums ir jānodzīvo sava dzīve.

Ja mēs klausāmies un dzirdam sevi un pats galvenais izpildām to, ko jūtam, tad mēs rīkojamies atbilstoši savam uzdevumam, tai programmai, kas ierakstīta mūsu pirmmatricā. Tas izpaužas kā vislielākā apmierinātība ar savu dzīvi. Cilvēks būs vesels un enerģisks. Viņš izvēlēsies sirdij tuvu nodarbošanos un ar prieku strādās. Ja šis darbs vairs nedos baudu, viņš viegli atradīs sev citu. Un tā tālāk. Cilvēks jutīs, ka dzīvo pareizi, dzīvo brīnišķīgā pasaulē, kas ir labvēlīgu un skaistu ļaužu pilna. Viņš nevis dzīvo, bet it kā lido pa dzīvi.

Ja jūs dzīvojat tieši tā, tad jādomā, ka jūsu matricai ir izdevies jūs piesaistīt pie savām programmām.

Ja jūs izjūtat dziļu neapmierinātību, tad, iespējams, esat gājis citu ceļu. Jums ir tiesības to darīt, tikai jāapzinās, ka lidināties pa dzīvi neizdosies.

Vai var kaut kā uzzināt, kas ierakstīts mūsu matricā? Vai var nolasīt no tās informāciju par sevi? Pašam nolasīt, jo uzticēt citam savu dzīvi būtu vairāk nekā dīvaini.

Vispār jau jā, jo mūsu Zemapziņa glabā šo informāciju un allaž ir gatava to sniegt. Tikai mēs pie tās reti vēršamies apzināti. Lai to izdarītu, vispirms ir jāaptur juceklīgais domu skrējiens (lēmumu variantu izskatīšana, pamatojoties uz Zemapziņas sniegtajām ziņām) Saprāta blokā. Un tikai pēc tam var pievērsties pirmmatricai, kuru mēs nosacīti ievietojām Apslēpto programmu nodaļā.

Kādā veidā tur tiek glabāta informācija?

Laikam gan tēlu veidā.

Tātad arī atbildi mēs varam saņemt tēlu veidā.

Kā mēs varam saņemt atbildi?

Šim nolūkam parasti tiek izmantota speciāla meditācija, kuras laikā domu skrējiens pilnīgi aprimst un jūs nokļūstat savdabīgā telpā, kur redzat sevi tādu, kādā vēlējās iemiesoties jūsu dvēsele, kad devās uz mūsu pasauli.

Šo informāciju ir ērtāk sniegt nevis kā detalizētu aprakstu, bet gan kā koptēlu, kuram piemīt lielākā daļa to kvalitāšu, kas tika ieliktas jūsu dzīves pirmmatricā.

Šo koptēlu sauc par arhetipu. Arhetipu piemērus mēs jau minējām.

Ja esat noskaidrojuši vairākus savus arhetipus, tad spējat saprast, tieši ar ko tagad atšķiraties no tiem. Un varat pacensties mazināt šīs atšķirības tieši tad jūsu neapmierinātības līmenis krasi kritīsies.

Līdzīgu darbu pirmmatricas struktūras meklēšanā atklāta kolektīvā vai individuālā treniņa veidā veic centra "Saprātīgais ceļš" speciālisti.

Šo pārspriedumu rezultātā varam secināt, ka ikvienam cilvēkam ir sava dzīves pirmprogramma (matrica), kas nosaka ar viņu notiekošos procesus. Jo tuvāka šai pirmprogrammai ir cilvēka reālā dzīve, jo labāk un līksmāk viņš jūtas.

Bet kur uzturas dvēsele?

Daudzus nodarbina jautājums: tieši kur cilvēka ķermenī mīt vina dvēsele? Par šo tēmu daudz strīdas. Tiek minēti argumenti par labu sirdij, pēdām un citām vietām.

Patiesībā atbilde ir ļoti vienkārša. Visi ir vienisprātis, ka dvēsele, ja tā patiešām eksistē, ir nemateriāls objekts. Bet, ja tā ir nemateriāla, tad kā gan var atrasties kādā noteiktā mūsu rupjās matērijas vietā?

Tā, piemēram, visi zina, ka gaiss izšķīst ūdenī. Kad mēs ūdeni vārām, tajā izšķīdušais gaiss paceļas augšā pūslīšu veidā. Vai jūs varat pateikt, tieši kur atrodas ūdenī izšķīdušais gaiss? Nevarat. Tas atrodas vienlaikus visur un nekur.

Tieši tāpat ir ar mūsu dvēseli. Tā acīmredzot mīt mūsu telpā, taču kontaktēties ar mums un ietekmēt mūsu rīcību var vienīgi ar Zemapziņas aktīvās daļas starpniecību, izmantojot tās ceturto vai piekto funkciju.

Vai mēs varam ietekmēt savu matricu?

Ja matricā ir ierakstīta mūsu ķermeņa novecošanas programma, vai mēs varam "ielīst" savā matricā un "pārrakstīt" tajā ietvertās programmas, piemēram, novecošanas programmu?

Laikam jau ir iespējams, taču pagaidām mums tas nav dots pie ieejas ierīkota kārtīga aizsardzība "pret muļķi", kā to dēvē tehnikā.

Ja mēs iemācīsimies mainīt šo programmu, tad kas pirmām kārtām izmantos šo iespēju? Protams, tie būs cilvēki, kuru rokās ir vislielākie resursi nauda, vara un tā tālāk. Vai var teikt, ka viņi ir "cilvēces zieds" un tieši viņiem nodrošināma nemirstība? Proti, diktatoriem, valdniekiem (lai kā viņi sauktos), oligarhiem un tā tālāk? Ļoti apšaubāmi. Tāpēc ir pat labi, ka visi zinātnieku pūliņi, kas vērsti uz nemirstības problēmas atrisināšanu, ir neveiksmīgi, jo tādā gadījumā cilvēcei pastāv kaut vai potenciāla iespēja kaut kad izveidot normālu sabiedrību.

Bet tā jau ir pilnīgi citas grāmatas tēma T10J.

Mēs tagad beidzam savus pārspriedumus par Zemapziņas struktūru un izdarām kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1. Zemapziņas struktūras precizēšanas rezultātā mēs noskaidrojām tās papildu funkcijas un iespējas. 2. 2.Zemapziņas aktīvā daļa veic šādas funkcijas:

-      pirmā: nodrošina Saprātu ar situācijas identificēšanai un pamatotu lēmumu pieņemšanai nepieciešamo informāciju;

-       otrā: nodrošina Saprātu ar gataviem lēmumiem, kuri varēja rasties personiskās pieredzes uzkrāšanas rezultātā vai tika saņemti no citiem cilvēkiem;

-       trešā: pārvalda organismā notiekošos iekšējos procesus, lai palīdzētu Saprātam atrast izeju sarežģītā situācijā;

-       ceturtā: nodrošina Saprātu ar unikālu informāciju, kas saņemta no āra no Spēka poliem, no Pasaules informatīvā lauka vai kādiem citiem avotiem, kas cilvēkiem nav pieejami;

-      piektā: vienā mirklī salīdzina reālo situāciju ar tām gaidām (programmām, nostādnēm), kuras šādam gadījumam ir "datu krātuvē", un pieņem lēmumu par to, kādā veidā jāreaģē;

-    sestā: momentāni pārcel organismu tādā enerģiskajā stāvoklī, kurš atbilst rezultātam, kas iegūts, salīdzinot realitāti un gaidas, un esošajām nostādnēm par ierastajiem reaģēšanas paņēmieniem;

-    septītā: piešķir katram enerģētiskajam stāvoklim noteiktas kvalitātes, pēc kurām var konstatēt, ko tieši grib paust cilvēks.

3.    Zemapziņas pasīvā daļa glabā visu informāciju un piegādā to aktīvajai daļai pēc pirmā pieprasījuma, bet reizēm ari bez tā ka, idealizāciju gadījuma.

4.    Zemapziņas pasīvajā daļā informācija ir tematiski sadalīta pa nodaļām. Mēs noskaidrojām, ka varētu but šādas nodaļas:

-    Informācijas glabāšanas nodaļa, proti, iekšejā noliktava absolūti visai in formācijai, ko cilvēks saņem no saviem maņu orgāniem, arī visas no Saprata nākušās domas un idejas.

-    Gatavo lēmumu nodaļa, kurā glabājas visas cilvēka dzīves laikā viņa uzkrātās iekšējās pārliecības, nostādnes, idejas, programmas un pārējie dati, ko Zemapziņa piegādā Saprātam, kad rodas nepieciešamība pieņemt kādu lēmumu. Gatavo lēmumu nodaļas saturu veido pats cilvēks savas dzīves gaitā, sākot ar laiku, kad vēl atrodas mātes miesās.

-    Apslēpto programmu nodaļa, kur glabājas papildu dati par cilvēka misiju un viņa agrāko pieredzi, ko indivīda nemirstīgā dvēsele atnesusi no iepriekšējām dzīvēm. Informāciju no šis nodaļas Zemapziņa sniedz pēc Saprāta pieprasījuma tikai ar speciālu procedūru (meditāciju, transa stāvokļa u.c.) palīdzību.

-    Operatīvā nodaļa ir vieta, kur nonāk visa jaunākā informācija no Saprāta un maņu orgāniem. Šeit Zemapziņa to sašķiro un sadala pa nodaļām. Daļa informācijās, kas tiek pastāvīgi pieprasīta, glabājas Operatīvajā nodaļā.

Supersvarīgo nostādņu nodaļa, kur glabājas enerģētiski uzlādētas nostādnes, kuras sauc par idealizācijām. Šis nostādnes, būdamas enerģētiski uzlādētas, piespiež cilvēku atrast atšķirības starp viņa gaidām un realitāti un pastāvīgi censties panākt, lai apkārtējā pasaule atbilstu viņa gaidām.

4.    Ikvienam cilvēkam ir sava informatīvā pirmmatrica, kurā ierakstīta visa viņa dzīves programma. Reālās dzīves un šajā matricā iekļauto programmu nesakritība izraisa dziļu neapmierinātību ar dzīvi un no šis neapmierinātības izrietošo alkoholismu, narkomāniju, aktīvu bēgšanu "no sevis", nemitīgi pelnot naudu un pievēršoties citām aktivitātēm.

5.    Nolasīt informāciju no pirrnmatricas ir iespējams, ietekmēt to pagaidām ne, jo visa cilvēce ir bērna attīstības līmeni. Bet sērkociņi, kā zināms, nav bērniem piemērota rotaļlieta.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Papētiet, kā jūsu organisms un citu cilvēku organisms reaģē vienā un tajā pašā situācijā. Tā, piemēram, vairāki cilvēki ( kopā ar jums ) nokavējuši autobusu, kas tikko aizbraucis no pieturvietas. Vai jums darbā neizmaksāja apsolīto prēmiju. Vai mājās bez brīdinājuma atslēdza ūdeni. Kāda šādās situācijās ir jūsu paša un paziņu reakcija? Pacentieties formulēt un pierakstīt savas paša un šo cilvēku nostādnes. Mēģiniet saprast, kāpēc viņu nostādnes atšķiras no jūsu nostādnēm.

2.    Paanalizējiet un mēģiniet tikt skaidrībā, vai jūs zināt savu dzīves uzdevumu (misiju). Ja ne, pajautājat par to savai Zemapziņai. Jūs varat domās uzdot tai šo jautājumu un pacensties sadzirdēt atbildi.

Ja nekad neesat mēģinājuši ieklausīties sevī, rezultāts diezin vai jūs apmierinās, jo šāda prasme ir jāattīsta trenējoties.

Jūs varat mēnesi vai divus katru vakaru pirms aizmigšanas uzdot sev jautājumu par to, kāds ir jūsu uzdevums (misija). Un ļoti iespējams, ka reiz sapnī saņemsit atbildi. Tas nebūs juceklīgs sapnis, kas pēc tam jāatmin. Tas būs vienkāršs un skaidrs sapnis, turklāt viennozīmīgs. Un jūs to lieliski iegaumēsit visos sīkumos.

Kad atbilde saņemta, izturieties pret to saprātīgi, proti, labi padomājiet, vai jums ir vērts kaut ko mainīt savā dzīvē, ja sapnis aicinās uz ko tādu, kas atšķiras no tā, kā jūs dzīvojat.

No otras puses, ja ilgstoši izjūtat dziļu neapmierinātību, kurai nav acīmredzamu iemeslu (nauda ir, arī materiāli esat nodrošināts, jums ir ģimene, darbs), tad vajadzētu padomāt: varbūt jau esat izaudzis līdz kādām pozitīvām pārmaiņām? Varbūt tikai pašsaglabāšanās instinkts (proti, bailes no pārmaiņām) jūs attur no aktīvas rīcības? Padomājiet par to un pieņemiet pamatotu, apzinātu un seku ziņa izsvērtu lēmumu.

Āmen.

12. nodaļa Bet ka ir ar instinktiem?

Nekad nav par vēlu kļūt gudrākam.

Daniels Defo

Grāmatas 2. nodaļā, runājot par cilvēka modeli, mēs norādījām, ka viņa rīcību vada Saprāts, Zemapziņa, Emocijas un Instinkti.

Par Emocijām mēs tā kā esam tikuši skaidrībā un zinām, ka tāda atsevišķa bloka nav. Tās ir cilvēka enerģētiskās reakcijas uz ārējiem (vai iekšējiem) notikumiem. Šīs reakcijas pārvalda mūsu Zemapziņa (tās sestā, septītā un astotā funkcija). Tāpēc Emociju bloku kā atsevišķu un no Zemapziņas neatkarīgu mēs no cilvēka vadīšanas shēmas gluži vienkārši izņemam.

Paliek vēl Instinktu bloks. Mēģināsim tikt skaidrībā par to.

Kāpēc vajadzīgi instinkti?

Kas ir Instinkti? Vienā no grāmatām |10J mēs visai detalizēti aplūkojām šo tēmu, taču instinkta definīciju nedevām, jo šim jēdzienam nav viennozīmīga skaidrojuma.

Tāpēc Instinktus noteiksim, pievēršoties uzdevumiem, kurus tie veic.

Mēs jau noskaidrojām, ja jebkura instinkta galvenais uzdevums ir palīdzēt cilvēkam izdzīvot briesmu pilnajā pasaulē.

Proti, instinkti ir loti vajadzīgi, ja cilvēks dzīvo bīstamā vidē: pasaulē, kurā pastāv liela varbūtība iet bojā karadarbības vai citu cilvēku uzbrukuma rezultātā; mitinoties kalnos, tuksnesī vai mežā dzīvībai bīstamos apstākļos; tur, kur trūkst pārtikas, ir bargi klimatiskie apstākļi vai pastāv totalitārs politiskais režīms.

Ko dara instinkti? Tie burtiski nosaka cilvēka rīcību briesmu rašanās gadījumā, liek viņam pāriet maksimālas koncentrēšanās stāvoklī un būt gatavam atvairīt uzbrukumu (ja atceraties, to pašu dara emocijas). Pat tad, kad nepastāv tieši draudi dzīvībai, instinkti tā organizē cilvēka rīcību, lai briesmu brīdī viņš būtu maksimāli aizsargāts. Un pat tad, ja cilvēks tomēr ies bojā, saglabāsies viņa dzimta, viņa pēcnācēji.

Tātad varam secināt, ka instinkti ir programmu komplekss darbībai (rīcībai) apstākļos, kad cilvēka dzīvībai draud briesmas. Vai arī reālu briesmu nav, taču indivīds uztver apkārtējo vidi kā draudīgu, jo nespēj justies tajā mierīgi.

Tā, piemēram, ja jūs, ierindas inženieri, ieceļ par milzīga uzņēmuma ģenerāldirektoru un uzliek par pienākumu nodrošināt algu desmitiem tūkstošu strādnieku, jūs nejutīsities visai komfortabli. Un jūsu organisms uztvers šo situāciju kā ļoti bīstamu, proti, aicinās palīgā savus instinktus.

Bet daudzi uzskatīs, ka jums ļoti paveicies.

Kā parasti, mēs aplūkosim tikai dažus pamatinstinktus:

• dzimtas turpināšanas instinkts, kas izpaužas cilvēku neapzinātā tieksmē laist pasaulē pēcnācējus.

Turklāt runa ir nevis par seksu, bet tieši par nepamatotu vēlmi pēc bērniem kā dzimtas turpinātājiem;

•  bara instinkts, kas izpaužas neapzinātā vēlmē piederēt pie kādas grupas (bara), kurā cilvēks jūtas drošībā. Šis pats instinkts nosaka indivīda stāvokli sabiedrībā, viņa vietu cilvēku hierarhijā;

•  pašsaglabāšanās (izdzīvošanas) instinkts, kas izpaužas neapzinātā tieksmē briesmu gadījumā izdzīvot par katru cenu. Bet, tā kā barā pirmām kārtām upurē tos cilvēkus, kuri tajā ieņem pašu zemāko rangu, šis instinkts liek cilvēkiem rāpties pēc iespējas augstāk pa sociālajām kāpnēm tur ir it kā drošāk un tiek gardākie kumosi no visvisādiem labumiem.

Proti, iznāk, ka katrs instinkts ir tādu programmu komplekss, kuras ir vērstas uz cilvēka izdzīvošanu un nosaka viņa rīcību dažādās situācijās.

Tomēr tas nav tikai vēl viens Gatavo lēmumu nodaļas nostādņu komplekss, tam ir sava specifika.

Instinktu specifika

Instinktu pirmā specifika ir tā, ka instinkti kļūst aktīvāki apstākļos, kad cilvēka dzīvību vai drošību kaut kas var apdraudēt. Tad tie iejaucas cilvēka rīcībā un liek viņam darboties atbilstoši attiecīgajām nostādnēm. Saprāts šai ziņā nav nekāds palīgs, jo darbojas pārāk gausi un nevar paredzēt visas notiekošā sekas. Bet instinkti nevērtē situāciju, tie vienīgi dod komandas attiecībā uz to, kā ir jārīkojas.

Tā, piemēram, tāda tipa komandu kā "katrā ziņā palīdzi savējiem" vai "tev vajag daudz bērnu" cilvēks nevarēja izdomāt pats. Tās acīmredzot radušās kā dabiskās izlases sekas un glabājas viņa ģenētiskajā atmiņā.

Un otrādi ja cilvēks dzīvo absolūti drošā vidē, kur instinkti nav vajadzīgi, tie pakāpeniski pārstāj vadīt cilvēku un vairs neietekmē viņa uzvedību.

Ja cilvēks atkal nokļūst apstākļos, kuros viņam draud briesmas, instinkti var "pamosties" un uzņemties indivīda rīcības vadīšanu.

Minēsim piemēru.

Pieņemsim, ka cilvēks ir dzimis Vidusāzijā vai Tuvajos Austrumos hroniskas klanu (baru) cīņas, ļoti zema dzīves līmeņa un stingras reliģiskās sistēmas apstākļos. Šā cilvēka dzīvība nav ne plika graša vērta, tāpēc viņš ir spiests nemitīgi aizsargāt sevi un savu ģimeni. Līdz ar to viņa instinkti ir aktīvi un izpilda savu uzdevumu, nodrošinot šā indivīda izdzīvošanu.

Kā tie sevi izpauž?

Bara instinkts liek cilvēkam turēties "savējo" vidū un tālāk no svešajiem. Viņš skaidri apzinās savu vietu bara hierarhijā, izturas ļoti godbijīgi pret "augstākstāvošajiem" (dzimtas vadoņiem) un pilnībā deleģē viņiem tiesības pieņemt visus lēmumus.

Šis cilvēks ir bara loceklis, bet nav Personība, tāpēc ir tiesīgs ignorēt sev līdzvērtīgu vai "zemākstāvošo" būtņu intereses.

Tā, piemēram, ja viņš pārdod augļus Maskavā, tad līdīs vai uz vēdera tirgus saimnieka vai milicijas priekšā, bet ar patiku krāps pircējus, kurus uzskatīs par pamuļķiem.

Tā kā šis indivīds nav Personība, viņš tieši tāpat izturas pret citiem cilvēkiem pret tiem, kuri neieņem augstu stāvokli viņa "barā". Ja sadomās klausīties mūziku, ieslēgs radio uz to skaļāko, absolūti nedomājot par to, ka šādi var traucēt citiem. Ja braucot ieraudzīs paziņu un gribēs parunāties, apturēs mašīnu jebkurā vietā, nemaz neuztraukdamies, ka apgrūtina citus autovadītājus. Un tā tālāk.

Dzimtas turpināšanas instinkts mudinās viņu vairot savu ģimeni ja kāds bērns nomirs, dzimta tik un tā turpināsies. Viņš nedomā par dzimtas turpināšanu kā par apzinātu mērķi, tikai nodarbojas ar seksu kā ar lētāko baudas gūšanas līdzekli. Par to, ka var piedzimt bērni, kurus vajadzēs uzturēt, izglītot un tā tālāk, viņam maza bēda.

Izdzīvošanas instinkts liks viņam turēt muti un visiem spēkiem ķepuroties augšup pa panākumu gūšanas kāpnēm, cik vien tas iespējams.

Aptuveni tādi ir apslēptie dzīvības vadīšanas mehānismi lielākajai daļai cilvēku, kuri mīt valstīs ar zemu dzīves līmeni.

Tagad virzīsimies tālāk.

Pieņemsim, ka mūsu varonim tas viss apnīk un viņš pārceļas uz visai drošo Eiropu vai Ameriku. Protams, šis cilvēks ļoti centīsies turp dabūt arī visu savu ģimeni.

Skaidrs, ka tur viņu neviens negaida, un sākumā mūsu varonis nokļūst vidē, kuru arī novērtē kā bīstamu. Tāpēc instinkti liek viņam turēties savu tautiešu vidū (bara instinkts), kuri var sniegt atbalstu grūtā brīdī. Proti, šis cilvēks dzīvos viņu vidū, centīsies ēst ierasto uzturu un ievērot ierasto dzīvesveidu. Instinkti būs vajadzīgi, taču daudz mazākā mērā.

Starp citu, tieši tā dzīvo daudzi uz Eiropu vai Ameriku pārcēlušies krievi, kas nav spējuši pielāgoties vietējiem apstākļiem.

Pieņemsim, ka mūsu varonis izrādījās ļoti elastīgs un attīstīts subjekts. Viņš pamanījās iegūt zināmu profesionālo izglītību, iekārtoties stabilā darbā un dabūt pilsonību. Tas notiek reti, tomēr šad tad gadās.

Kas notiek ar šā indivīda instinktiem? Tie kļūst aizvien vājāki, jo nav vairs vajadzīgi. Bara instinkts nav nepieciešams, jo mūsu varonis ir adaptējies un normāli kontaktējas ar vietējiem iedzīvotājiem (protams, ar tiem, kuri atbilst viņa attīstības līmenim un sociālajam stāvoklim). Viņš pārstājis vairot savu ģimeni, jo ir pieņēmis jauno dzīvesveidu un sācis plānot savu nākotni. Tiesa gan, izdzīvošanas instinkts joprojām mudina šo cilvēku nopelnīt pēc iespējas vairāk un ieņemt iespējami augstāku stāvokli sabiedrībā, taču apkārtējie ļaudis šādu rīcību atzīst par labu un pareizu.

Tātad pārcelšanās no bīstamas vides uz droši vidi panākusi to, ka mūsu varoņa instinkti tagad daudz mazāk ietekmē viņa rīcību un uzvedību. Tagad viņš vadās pēc sava Saprāta (minimāli) un pēc Galveno lēmumu nodaļā esošajām nostādnēm (galvenokārt).

Šā cilvēka dzīve ir kļuvusi līdzīga daudzu civilizētās pasaules pamatiedzīvotāju dzīvei.

Apkopojot šos pārspriedumus, varam secināt: instinktu īpatnība ir tā, ka instinkti novērtē apkārtējās situācijas bīstamības līmeni un pieņem lēmumu par to, kādā pakāpē tie ietekmē cilvēka rīcību un uzvedību.

Tā ir instinktu principiālā atšķirība no dažādajām programmām un nostādnēm, kas mierīgi glabājas Gatavo lēmumu nodaļā un gaida, kad būs vajadzīgas.

Jautājumi par to, kā instinkti ietekmē cilvēka rīcību un uzvedību sociumā, darbā, kā arī vīriešu un sieviešu savstarpējās attiecībās, sīki aplūkoti citās autora grāmatās [10, 12].

Pēdējos gados psihologi aizvien lielāku uzmanību veltī instinktīvās uzvedības izpētei, ir ieviests pat speciāls termins "primātisms".

Primātisms tā ir instinktīvās uzvedības modeļu izpausmes pakāpe salīdzinājumā ar saprātīgo uzvedību. Ja izsakāmies pavisam rupji, tad jāteic tā: jo primatīvāks ir cilvēks, jo vairāk savas uzvedības ziņā viņš līdzinās dzīvniekiem [12].

Būt primatīvam tas nav ne labi, ne slikti, tā gluži vienkārši ir cilvēka neapzinātas uzvedības īpatnība, kas atkarīga no tā, kādā vidē viņš dzīvo.

Tas ir viens no cilvēka personības raksturlielumiem un nekas vairāk.

Vai Instinktiem ir vel kadas īpatnības? Šķiet, ka ir vel viena.

Instinkti var mūs vadīt patstāvīgi

Šo īpatnību nosaka instinktīvo programmu spēks un aktivitāte.

Kad instinkti ir ļoti pieprasīti, tie ietekmē cilvēka uzvedību neatkarīgi no viņa Saprāta, bet Gatavo lēmumu nodaļas nostādnes tiek īstenotas vienīgi tad, kad Saprāts atzīst tās par labāko izeju un dod komandu izpildīt attiecīgās nostādnes.

Savukārt instinkti paši vada mūsu ķermeni, kad uzskata, ka tas ir nepieciešams izdzīvošanai. Tas atgādina idealizāciju (supervērtīgu, proti, enerģiski uzlādētu nostādņu) rīcību.

Taču idealizācijas allaž ir vienādi nevaldāmas, bet instinkti te pastiprina savu ietekmi uz cilvēka uzvedību, te to samazina atkarībā no ārējiem apstākļiem.

Kas ieslēdz un izslēdz instinktus?

Pagaidām mēs to nezinām. Tāpēc it kā varētu tos izdalīt atsevišķā Instinktu blokā, kas nosaka cilvēka uzvedību līdz ar viņa Saprātu un Zemapziņu.

Šeit gan rodas daži sarežģījumi.

Kas ir pats galvenais?

Ja instinkti ir neatkarīgs un patstāvīgs cilvēka uzvedības vadīšanas orgāns, tad rodas jautājums: kas šajā saimniecībā ir pats galvenais? Kuram no blokiem mūsu biodatorā ir augstāka prioritāte?

Mēs zinām daudzus gadījumus, kad instinkti pārņem cilvēka uzvedības vadīšanu un viņam savu rīcību vēlāk nākas nožēlot (Saprāta līmenī). Pati populārākā ir vīriešu tieksme "apputekšņot" iespējami vairāk sieviešu, un uz to viņus mudina laikam gan dzimtas turpināšanas instinkts [10|, kas apzinātā līmenī mūsu stiprajam dzimumam rada milzīgi daudz problēmu.

Skaidrs, ka šī tieksme ir ļoti spēcīga augsti primatīvajiem Austrumu zemju iedzīvotājiem (tur ir arī saprātīgi vīrieši, taču tādu ir ļoti maz) un krietni vājāka zema primātisma Rietumu zemēs.

Vai tas nozīmē, ka dominējošo bloku nosaka pēc dzīvesvietas? Laikam jau ne, jo tai pašā tuksnesī ir zināms daudzums ļoti bagātu cilvēku (šeihu), kuri ir radījuši sev diezgan drošu pasaulīti, un instinkti viņiem nav nepieciešami. Tā, piemēram, daži gados jauni šeihi atsakās ievērot tradīcijas un izvēlas sev tikai vienu sievu.

Lai gan miljoniem turpat dzīvojošo trūcīgo ļaužu ir spiesti izdzīvot, proti, viņu primātismam jābūt pietiekami augstam.

Kā vēl varētu noteikt, kas ir pats galvenais?

Lai to izdarītu, paraudzīsimies, kā mēs pārvaldām savu ķermeni saskaņā ar iepriekšējās nodaļās aplūkoto modeli'.

Kas un kādā secībā noliek?

Varbūt atceraties, ka ārējā informācija no visiem maņu orgāniem vispirms nonāk mūsu Zemapziņā, tās Operatīvajā nodaļā.

Tur tā tiek šķirota un nosūtīta Saprātam situācijas novērtēšanai. Un vienlaikus uz Iekšējo noliktavu pastāvīgai uzglabāšanai.

Tajā pašā laikā Operatīvajā nodaļā tiek novērtēta ienākušās informācijas (realitātes) atbilstība Gatavo lēmumu nodaļā esošajām cilvēka gaidām attiecībā uz šo tēmu.

Un acīmredzot paralēli notiek šīs informācijas novērtēšana attiecībā uz iespējamām briesmām.

Ja tiek atklāta nesakritība, kas īpaši vērtējama kā cilvēka dzīvības vai drošības apdraudējums, tūlīt pat tiek dota komanda ievirzīt ķermeni atbilstošā enerģētiskajā stāvoklī, bet pati enerģija "iekrāsojas", radot attiecīgu emocionālo fonu.

Ja briesmas tiek atzītas par reālām, nekavējoties tiek dota komanda veikt noteiktas fiziskās darbības (bēgt, paslēpties). Un tā tālāk.

Tā, piemēram, jūs satikāt cilvēku, atpazināt viņu kā labu paziņu (briesmu nav), pārgājāt uz priekpilnu stāvokli (stāvokļa 2P emocionālais iekrāsojums) un sasveicinājāties ar viņu (nostādne no Gatavo lēmumu nodaļas).

Un otrādi. Satikāt paziņu, atcerējāties, ka viņš pirms diviem gadiem nekrietni izrīkojās ar jums (uzmanību, briesmas!), pārgājāt uz vājas agresijas stāvokli, novērsāties no viņa un pagājāt garām.

Vai instinkti piedalās šajos procesos? Jā, ienākošās informācijas novērtēšanas stadijā.

Vai Saprāts piedalās šajos procesos? Tikai tajā stadijā, kad jūs izvēlaties, tieši kā ar šo cilvēku sasveicināties (izmantojat šablonu). Protams, ja jūs uzsāksit ar viņu sarunu, Saprāts būs jāiesaista jums taču vajadzēs novērtēt sava paziņas atbildes, reaģēt uz tām, kaut ko pateikt pašam. Tātad sasprindzināties.

Tas nozīmē, ka instinkti ietekmē tos procesus, kas notiek cilvēka ķermenī.

Bet iepriekš mēs jau noskaidrojām, ka Zemapziņas trešā funkcija ir vadīt cilvēka ķermenī notiekošos iekšējos procesus, lai palīdzētu Saprātam rast izeju sarežģītā situācijā.

Toreiz mēs aplūkojām gadījumu, kad cilvēks bija nokļuvis sarežģītā situācijā un nespēja atrast izeju no tās Saprāta līmenī. Tad Zemapziņa nāca tam talkā un, piemēram, ar slimības palīdzību izveda viņu no stresa.

Vai var teikt, ka tieši Instinktu bloks pilda šo funkciju?

Principā, ja jebkuru sarežģītu situāciju uzskata par potenciālu briesmu avotu cilvēka dzīvībai, tad viss sakrīt.

Kad mēs analizējām emocijas, tad secinājām, ka Zemapziņa nenovērtē briesmu pakāpi, bet dod pretī pilnā mērā, neko netaupot. Tas tiek darīts drošības labad ja nu tā ir kļūdījusies briesmu līmeņa novērtēšanā.

No visa teiktā izriet, ka instinkti ir viens no specializētajiem Zemapziņas pasīvās daļas blokiem, kurā iekļautas nostādnes attiecībā uz cilvēka uzvedības noteikumiem, dzīvojot bīstamā vidē, un par paņēmieniem, kas izmantojami, reaģējot uz briesmām.

Šajā blokā esošās nostādnes netiek iegūtas dzīves gaitā vai personiskās pieredzes rezultātā kā Gatavo programmu nodaļas nostādnes.

Droši vien vecāki tās nodod tālāk bērniem gēnu atmiņas līmenī, proti, šīs nostādnes cilvēks saņem DNS-RNS līmenī un nodod nākamajai paaudzei, spermatozoīdam savienojoties ar olšūnu.

Agrāk mēs instinktīvo programmu glabāšanas funkciju piedēvējām Apslēpto programmu nodaļai. Taču šķiet, ka tā būtu jānodod speciālai Instinktīvo programmu nodaļai.

Tātad mēs vēl vairāk paplašinām mūsu Zemapziņas pasīvo daļu un ieviešam jaunu Instinktīvo programmu nodaļu.

Tajā glabājas tās programmas, kuras nodrošina atsevišķa cilvēka un vina dzimtas izdzīvošanu.

> '

Zemapziņas aktīvā daļa pastāvīgi novērtē tajā ienākošo informāciju attiecībā uz mūsu drošības apdraudējumu. Ja draudu ir daudz, tā paaugstina Instinktīvo programmu nodaļā iekļauto nostādņu nozīmīgumu, piešķir tām augstu (sarkano) nozīmīguma līmeni un iekļauj tās cilvēka rīcības vadīšanā, apejot viņa Saprātu. Te minama vairošanās, "savējo" atbalstīšana un "svešo" padzīšana un tā tālāk.

Ja ienākošā informācija tiek novērtēta kā "draudus neradoša", Instinktīvo programmu nodaļā iekļauto nostādņu nozīmīguma līmenis tiek pazemināts, tās tiek "iekonservētas".

Savejie un svešie

Ja atceraties, kādā no iepriekšējām nodaļām par emocijām mēs secinājām, ka "viena bara" cilvēku pienākums ir savstarpēji palīdzēt, tas ir viņu izdzīvošanas priekšnoteikums. Ja vīrietis nesniedz mīļotajai sievietei atbalstu viņas enerģētiskā vājuma brīžos, Zemapziņa secina, ka viņš "nav no mūsu bara", un sāk šo cilvēku dzīt prom, atzinusi viņu par "svešinieku". Tā nereti pienāk gals kaislei un mīlestībai, lai gan ārējā līmenī viss ir pilnīgā kārtībā.

Tas pats var notikt ar biznesa partneriem. Sākumā jūs gājāt uz kopīgu mērķi, jūtot dvēseļu un interešu radniecību. Vēlāk viens no jums pieļāva kļūdu un to ļoti pārdzīvoja, proti, pazemināja savu enerģētiku. Viņš neapzināti gaidīja partnera atbalstu, bet tas izvērtēja viņa kļūdu apzinātā līmenī un izvirzīja gluži saprātīgu pretenziju. Rezultātā pirmā biznesmeņa Zemapziņa nāca pie atzinuma, ka viņš ir no "cita bara", un sāka graut sirsnīgās attiecības, kas starp abiem bija pastāvējušas līdz šim.

Interesanti, ka tad, ja otrs partneris būtu devis kļūdai emocionālu novērtējumu, pat lietodams necenzētus vārdus, tas nebūtu novedis pie attiecību saraušanas. Emocionāls novērtējums ir enerģētiska reakcija, tāpēc Zemapziņa to būtu uztvērusi kā atbalstu.

Ja jūs dzīvojat saprātīgā, zema primātisma sabiedrībā, tad Instinktīvo programmu nodaļas nostādnes gandrīz netiek pieprasītas. Tās snauž, bet jūsu rīcību nosaka galvenokārt Saprāta lēmumi.

Vissarežģītākajā situācijā nonāk cilvēki, kas, dzīdamies pēc labklājības un drošības, no augsta primātisma zemēm pārceļas uz pārticīgām un saprātīgām valstīm.

Instinktīvo programmu nodaļa viņiem vēl ir aktīva un visiem spēkiem cenšas dot savus padomus, jo pārcelšanos uz citu zemi Zemapziņa pilnīgi pamatoti novērtē kā briesmu palielināšanos.

Taču apkārtējie cilvēki nebūt netiecas demonstrēt savu piederību pie kāda bara un visas reakcijas viņiem notiek nevis emociju, bet gan Saprāta līmenī. Tāpēc pārceļotāja Zemapziņa šo situāciju novērtē kā "visapkārt ienaidnieki" un ievada cilvēku pastāvīgas iekšējās aizsardzības agresīvajā stāvoklī. Rezultātā cilvēks staigā un nemitīgi lādas, ka te nekas nav tā, kā vajadzētu būt. Turklāt apzinātā līmenī viņš dažkārt pat nevar paskaidrot, kas tad īsti viņam nepatīk. Un labi jūtas vienīgi savu tautiešu vidū, kurus Zemapziņa novērtē kā "savējos".

Tādējādi mēs varam konstatēt, ka mūsu instinkti ir nostādņu komplekss attiecībā uz noteikumiem, kas jāievēro, lai izdzīvotu bīstamā vidē. Šīs nostādnes izveidojušās, tūkstošiem gadu krājot šādas izdzīvošanas pieredzi. Vecāki attiecīgās nostādnes nodod tālāk bērniem gēnu līmenī.

Tās ļoti ietekmē cilvēka uzvedību, ja attiecīgā indivīda Zemapziņa atzīst, ka viņš atrodas bīstamā vidē.

Un otrādi: ja Zemapziņa uzskata, ka atrodaties vidē, kas jūs neapdraud, tā pārstāj vadīties pēc Instinktīvo programmu nodaļas nostādnēm un pārorientējas uz pārējo informatīvo resursu izmantošanu.

Starp citu, to var pamanīt pēc tā, ka zema primātisma zemēs ir maz cilvēku ar paaugstinātu emocionalitāti. Ja atceraties, emocionalitāte ir spēja ātri pārvietoties pa enerģētisko skalu, lai nodrošinātu sev izdzīvošanu. Ja nav nepieciešamības izdzīvot, nav arī nekādas vajadzības ātri mainīt savus stāvokļus.

Instinktivitātes līmenis var mainīties

Varbūt atceraties mūsu neseno pagātni, to, ka sociālisma laikā lielākā daļa Krievijas iedzīvotāju uzskatīja: viņi dzīvo drošā pasaulē, viņu nākotne nav apdraudēta ne mazākajā mērā. Un, lai gan reāli visi dzīvoja samērā trūcīgā un ne visai drošā pasaulē, Zemapziņa propagandas pausto nostādņu (no Gatavo lēmumu nodaļas) ietekmē tik un tā situāciju vērtēja kā drošu, no jebkādiem apdraudējumiem brīvu. Tāpēc instinkti nebija vajadzīgi, visa valsts dzīvoja atbilstoši internacionālisma idejām.

Tiklīdz sākās pārbūve un ideoloģija krasi mainījās uz "izdzīvo pats, kā vari", instinkti strauji pamodās un sāka vadīt cilvēku rīcību. Parādījās nacionālās nesaskaņas (bara instinkts), dažas tautas tūlīt sāka norobežoties, izstājās no Savienības, citām to neļāva izdarīt, pielietojot pret tām spēka metodes.

Izdzīvošanas instinkts daudziem lika mesties biznesā, kur viņi kārtoja savus primātiskos rēķinus, nedomādami par citu cilvēku interesēm un pat dzīvību. Šis pats instinkts mudināja pelnīt pēc iespējas vairāk naudas, izmantojot jebkādus paņēmienus. Tā rezultātā Krievijā ir vislielākais tādu miljardieru skaits, kuri nekad nespēs saprotami izskaidrot, kāpēc viņi cenšas pakļaut sev visu pasauli. Un kāpēc viņi to visu atņēmuši citiem cilvēkiem, lai gan paši nekad nespēs izlietot to, ko tik alkatīgi sagrābuši.

Kas vēl būtu sakāms par biznesu?

Biznesa pirmsākumi meklējami pirms tūkstošiem gadu, kad parādījās nauda un sākās preču ražošana. Protams, tolaik ar biznesu nodarbojās augsti primatīvi cilvēki citu gluži vienkārši nebija.

Biznesā izdzīvošanas instinkts izpaužas centienos par katru cenu uzvarēt savus konkurentus, kas neapzināti tiek uzskatīti par "ienaidniekiem", cita "bara" pārstāvjiem.

Šo cīņu padziļina no tālās un trūcīgās pagātnes pie mums atnākusī nostādne: "Pasaulē visa ir maz, tev var nepietikt. Tev ir jācīnās un ar spēku jāiegūst tas, kas pašam vajadzīgs."

Jo primatīvāka ir kāda zeme, jo tur ir stiprāka biznesā notiekošā cīņa. Turklāt reāla cīņa, ar pilnu agresīvo emociju kompleksu un gatavību cīnīties, uzvaras gūšanai neko nežēlojot. Augsti primatīvajās zemēs spēka lietošana cīņā ar konkurentiem ir norma, jo tur netiek cienītas Personības tiesības. Kā savulaik teica Staļins: "Nav cilvēka nav problēmas."

Civilizētajās zema primātisma zemēs šādas cīņas metodes ir nepieņemamas, jo tur tiek cienītas ikvienas personības tiesības, arī konkurenta kā personības tiesības. Protams, arī civilizētajās zemēs ir primāti, kas pārvērš biznesu par privātu cīņu, un tieši viņi visbiežāk uzvar civilizētos un savaldīgos konkurentus.

Tā kā Krievija pamazām pāriet no primātu biznesa uz civilizētu biznesu, tur rodas nepieciešamība pēc tādiem instrumentiem, kas ļauj sasniegt savus mērķus bez personiskas cīņas.

Civilizētajās zemēs ir izstrādāti labi pārvaldes mehānismi, un tie pamazām tiek ieviesti arī pie mums. Taču mūsu biznesmeņiem šos instrumentus ir daudz grūtāk izmantot, jo viņi strādā primatīvākā vidē nekā Rietumu biznesmeni.

Tātad biznesmeņiem ir ļoti svarīgi izprast apkārtējo cilvēku iekšējos motīvus, ir jāprot prognozēt viņu iespējamo rīcību un pasargāt savu psihi no vairāk nekā dīvainās savu kolēģu un darbinieku rīcības.

Visi šie jautājumi tiek aplūkoti un risināti treniņnodarbībā "Uzvara bez cīņas. Biznesa stratēģija tiem, kuri ir noguruši no cīņas un stresiem" (sīkāk sk. www.newbusiness.ru).

Vai var izmainīt instinktīvās nostādnes?

Patiešām vai instinktīvās nostādnes var pārveidot, izmainīt? Gan savas pašu, gan citu cilvēku? Tā, piemēram, daudzas sievas sapņo izmainīt sava augsta ranga vīra neapzināto uzvedību, lai viņš neskrietu pie citām sievietēm, bet skatītos tikai uz viņu.

Vai tas ir iespējams? Laikam gan ne. Šīs nostādnes ir izveidojušās gadsimtu gaitā, un mums neizdosies tās grozīt. īpaši jau otram cilvēkam, kas nebūt neuzskata, ka viņā kaut kas būtu maināms.

Cita lieta, ka var pacensties izmainīt instinktīvo nostādņu intensitātes pakāpi. Proti, ja vīram tiek radīta pilnīgas drošības un aizsargātības sajūta, viņa primātisms var pazemināties. Un citas sievietes šo vīrieti tik ļoti vairs neinteresēs.

Sadzīves līmen! to panākt ir visai grūti, jo primātisms ir atkarīgs no ļoti daudziem faktoriem, tāpēc tikai ar mājās saņemtajām rūpēm un gādību vien maz ko var sasniegt. īpaši tad, ja jūsu izredzētajam patīk cīņa, ekstremālas situācijas, sports, azartisks sekss, medības, zveja un citas primātiskas izklaides. Varbūt tikai tad, ja izdosies aizvest viņu uz pilnīgi drošu zemi un noturēt tur vairākus gadus. Bet vai jums ir vajadzīgs tāds pilnīgi "piejaucēts" mīļotais vīrietis? Arī viņa seksualitāte strauji ies mazumā, bet primātiem ar to vienmēr viss ir kārtībā.

No otras puses, vides radīto briesmu līmeni nosaka Zemapziņas aktīvā daļa, kas no āra saņemto informāciju salīdzina ar tām nostādnēm, kuras uzkrātas Gatavo lēmumu nodaļā. Ja atšķirību starp jūsu gaidām un realitāti ir daudz, tad pasaule jums rādās nelabvēlīga un bīstama. īpaši jaunībā, kad nākotne vēl ir miglā tīta, instinkti palīdz izdzīvot nedrošajā pasaulē.

Tātad Zemapziņa, izvēloties savu rīcību, sāk vadīties pēc tām Instinktīvo programmu nodaļā esošajām nostādnēm, kuras palīdz tai novērtēt apkārtējās pasaules briesmu līmeni.

Ja sāksim mainīt nostādnes Gatavo lēmumu nodaļā, mēs varam ietekmēt novērtējumu attiecībā uz apkārtējā pasaulē pastāvošajām briesmām vai šīs pasaules drošību. Un līdz ar to arī instinktīvās uzvedības programmu pieprasījuma līmeni.

Taču tā ir nākamās nodaļas tēma.

Noslēdzot šos pārspriedumus, var izdarīt visai skumju secinājumu: cilvēka Zemapziņa ir galvenais viņa uzvedības noteicējs. Lai gan šķiet, ka pēc Radītāja ieceres šī funkcija būtu jāveic mūsu Saprātam.

Taču garīgās evolūcijas ceļā mēs pagaidām vēl esam bērni. Pat visvarenākie cilvēces intelekti savu spēku vērš uz citu cilvēku iznīcināšanas ieroču radīšanu. Vai tad patiesi "pieaudzis" cilvēks tā rīkotos? Protams, ne. Tas ir apliecinājums faktam, ka arī paši attīstītākie prāti vēl ir tajā vecumā, kad gribas paskraidīt un pašaudīties. Tikai viņu izgatavotie "šaudīkļi" ir ļoti briesmīgi.

Ar to tad arī beigsim mūsu sarunu par instinktu lomu un vietu cilvēku dzīvē un pāriesim pie kārtējā kopsavilkuma.

KOPSAVILKUMS

1.    Cilvēka uzvedību visai stipri ietekmē viņa instinktīvās programmas.

2.    Instinkti tās ir ļoti ilgā laika posmā izveidojušas programmas cilvēka rīcībai apstākļos, kad viņam draud briesmas.

3.    Cilvēka uzvedību nosaka šādi pamatinstinkti:

•  dzimtas turpināšanas instinkts;

•  bara instinkts;

•  pašsaglabāšanās (izdzīvošanas) instinkts.

4.    Instinktiem ir sava specifika. Viena no īpatnībām ir tā, ka instinkti aktivizējas apstākļos, kad cilvēka dzīvību vai drošību var kaut kas apdraudēt. Ja draudu nav, tie apdziest.

5.    Visas instinktīvās nostādnes atrodas Zemapziņas pasīvās daļas Instinktīvo programmu nodaļa.

6.    Instinktīvās nostādnes pašas par sevi nevar izmainīt, tās ir veidojušās ļoti ilgā laika posmā, vecāki nodod tālāk šis nostādnes bērniem gēnu līmeni.

7. Lai mazinātu instinktu izpausmes, var izmainīt apkārtējās vides bīstamības pakapes novērtējumu. To var izdarīt, reāli mainot apkārtējās dzīves apstākļus. Taču var arī mainīt nostādnes, pēc kurām Zemapziņas aktīvā daļa novērtē situāciju.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Novērtējiet savu instinktu izpausmes pakāpi. Primātisma līmeņa noteikšanas tests atrodams autora grāmatā 110] un internetā ( www.sviyash.ru ). Iekārtojiet dienasgrāmatu, aprakstiet tajā savu rīcību un novērtējiet, kādu iekšējo nostādņu ietekmē esat veicis attiecīgās darbības. Vai to vidū ir instinktīvo programmu izpausmes? Vai tās jūs apmierina?

2.    Novērtējiet tās pasaules bīstamības līmeni, kurā dzīvojat. Pierakstiet, ko jūs uzskatāt par briesmām, riskiem. Formulējiet un uzrakstiet tās savas nostādnes, kuras norāda uz briesmām un instinktīvās uzvedības pamatotību. Vēlāk mēģināsim pastrādāt ar tām.

13. nodaļa Ka ietekmet sevi?

Saprātam ir dabiska vara…

Tam pretojas, bet ši pretestība ir Saprāta uzvara; vēl mazliet pagaidietun cilvēks būs spiests atgriezties pie tā.

Monteskjē

Mēs esam "sadalījuši gabaliņos" mūsu "neapzināto", noskaidrojuši tā funkcijas un nodaļas. Protams, ne visu esam sapratuši un ne visu spējuši izskaidrot. Tas ir normāli, jo ko tad mēs darīsim rīt, ja visu būsim pratuši izzināt šodien?

Tāpēc savus pārspriedumus balstīsim uz tiem materiāliem, kuri šobrīd ir mūsu rīcībā. Bet kas ir mūsu rīcībā?

Kas ir mūsu rīcībā?

Mums ir kāds objekts ar divām rokām, divām kājām, galvu un vēl dažām ķermeņa īpatnībām. Nosauksim to par cilvēku.

Visu šo saimniecību pārvalda kāds supersarežģīts biodators, taču tas ieprogrammēts gluži nejaušā kārtā. Var iztēloties šādu situāciju: kādu laiku šis dators atradās uz ielas, un katrs garāmgājējs varēja tajā ievadīt noteiktu informāciju.

Turklāt, komplektējot šo datoru, tika izmantots vecs atmiņas bloks ar tādām programmām, par kurām cilvēkam nav nekādas saprašanas.

Pēc kāda laika datora atmiņa bija piepildīta līdz pēdējai iespējai un pieeja tai kļuva ļoti ierobežota.

Un tad tas sāka vadīt cilvēka rīcību un uzvedību.

Tie esam mēs.

Parasti mūs kaut kas neapmierina tajās programmās, kuras vada mūs. Te tās neļauj mums nopelnīt naudu. Te liek kaut ko ilgi pārdzīvot un strīdēties ar visiem. Te bojā attiecības ar tuviem cilvēkiem. Te izraisa pastāvīgu neapmierinātību. Un tā tālāk.

Tāpēc nemitīgi gribas tajā kaut ko salabot, uzlabot, no jauna ierakstīt.

Vai tas ir iespējams?

Protams, ka ir. Ar to nodarbojas visi psihologi, dziednieki, garīgie skolotāji, politiķi un vēl daudzi jo daudzi cilvēki.

Jūs vēlaties pievienoties viņiem? Proti, gribat kļūt par sava datora saimnieku, lai pats varētu kontrolēt, ko tas ar jums dara?

Droši vien ļoti vēlaties. Tikai nav skaidrs, kuri taustiņi jānospiež.

Mēģināsim to noskaidrot.

Ko var ietekmēt?

Tātad mums ir cilvēka modelis, ar kuru var strādāt. Kā jau noskaidrojām, mūsu ķermeni vada divi galvenie bloki Saprāts un Zemapziņa.

Protams, ir vēl daži pārvaldes orgāni, taču mums būtu gana, ja ar šiem diviem blokiem iemācītos izdarīt ko labu. Protams, apzināti.

Tātad ko var ietekmēt katrā no mums?

Visupirms acīmredzot Zemapziņas pasīvās daļas Gatavo lēmumu nodaļu.

Šajā nodaļā visdažādākās nostādnes nonāk pilnīgi nejauši (atcerieties uz ielas izlikts nejaušiem garāmgājējiem pieejams dators).

Dažas no šīm nostādnēm padara jūsu dzīvi ērtu un prognozējamu, jo nenākas saspringt un domāt, ko ik brīdi darīt, jums ikvienā gadījumā ir jau gatavs lēmums.

Tomēr dažas nostādnes rada sarežģījumus, un ar tām labprāt cīnās psihologi. Šī nodaļa vienmēr ir atvērta pārmaiņām, tikai dažos gadījumos tās īstenot nepavisam nav vienkārši.

Ko vēl var ietekmēt?

Vēl ir Idealizāciju nodaļa, proti, tās pašas, tikai stipru enerģētisko lādiņu saņēmušās nostādnes. Pašas par sevi šīs nostādnes var būt visai nekaitīgas, taču to aktivitāte rada daudz problēmu. Ja no Idealizāciju nodaļā nokļuvušajām nostādnēm izņemtu papildu enerģētisko lādiņu vai aizstātu tās ar citām, viss būtu kārtībā. Tas ir pilnīgi iespējams, taču prasa zināmus pūliņus.

Ko vēl?

Vēl ir Instinktīvo nostādņu nodaļa. Tajā iekļautās nostādnes laikam gan izmainīt nav iespējams. Bet, ņemot vērā, ka tās ir atkarīgas no novērtējuma, kādu Zemapziņas aktīvā daļa dod attiecīgajai situācijai, šīs nostādnes var ietekmēt netieši.

Un vēl ir Apslēpto programmu nodaļa, kur glabājas informācija par jūsu pirmmatricu. Tajā izdarīt grozījumus nevar, taču no tās kaut kādā veidā var nolasīt informāciju par mūsu dzīves uzdevumu (misiju) un mērķiem.

Vai ir vēl kaut kas, ko mēs varam ietekmēt?

Kā jūs atceraties, vēl ir Zemapziņas aktīvā daļa, kas izpilda virkni funkciju. Minēsim tās vēlreiz:

-    Pirmā: nodrošina Saprātu ar informāciju situāciju atpazīšanai un pamatotu lēmumu pieņemšanai.

-    Otrā: nodrošina Saprātu ar gataviem lēmumiem, kas varēja rasties personiskās pieredzes uzkrāšanas rezultātā vai tika saņemti no citiem cilvēkiem.

-    Trešā: vada cilvēka ķermenī notiekošos iekšējos procesus.

-    Ceturtā: nodrošina Saprātu ar unikālu informāciju, kas saņemta no āra.

-    Piektā: momentāni salīdzina reālo situāciju ar tām gaidām, kas līdzīgam gadījumam glabājas "datu krātuvē", un pieņem lēmumu par reaģēšanas veidu.

-    Sestā: momentāni pārceļ organismu uz tādu enerģētisko stāvokli, kurš atbilst realitātes salīdzinājumam ar gaidām un nostādnēm par ierastajiem reaģēšanas veidiem.

-    Septītā: piešķir katram enerģētiskajam stāvoklim noteiktas kvalitātes, pēc kurām var noteikt, tieši ko vēlas paust cilvēks.

Kura no šīm funkcijām var radīt problēmas cilvēka dzīvē? Kuru gribētos ietekmēt?

Pirmā un otrā funkcija acīmredzot mūs pilnībā apmierina. Kaut gan saistībā ar otro funkciju mēs izteicām vēlmi iemācīties apzināti ieslēgt programmas, kuras apslēptu mūsu uzmanībai to, ko mēs nevēlamies redzēt. Vai atceraties piemēru par matu ruļļiem, kurus vīrs tik ļoti negrib redzēt "rotājam" sievas galvu?

Nebūtu slikti, ja mēs prastu ietekmēt trešo funkciju tagad tā bez saskaņošanas ar Saprātu izdara izmaiņas mūsu ķermenī un dažkārt, vislabāko nodomu vadīta, izraisa mums pavisam nevajadzīgas slimības. Gribētos ierobežot tai šīs iespējas, proti, kontrolēt attiecīgo darbību.

Ceturtā funkcija nodrošina mūs ar intuitīvo informāciju, kuru mēs nekādā citādā veidā iegūt nevaram. Gribētos pastiprināt šo funkciju un pakļaut to savai kontrolei.

Piektā funkcija nodrošina komunicēšanos un aizsardzību, tā lai paliek.

Sestā funkcija pārvalda mūsu enerģētisko stāvokļus. Kopumā tā ir lietderīga, taču reizēm reakcija ir pārāk stipra. Tāpēc gribētos, lai šī funkcija tiktu veikta adekvāti un būtu vadāma.

Ar septīto funkciju viss ir kārtībā, tās darbībā varam neiejaukties.

Šķiet, tas būtu viss.

Ļoti gribētos pārveidot lielāko daļu no tā, ko paveicis Dievs, vai ne?

Vai esat tam gatavi? Tad aiziet!

Kā atslogot Gatavo lēmumu nodaļu?

Detalizētāk šo nozīmīgo tēmu mēs aplūkosim nākamajā nodaļā. Tagad vienīgi pateiksim, ka par šo jautājumu ir sarakstīts simtiem, varbūt pat tūkstošiem grāmatu. To sauc par darbu ar afirmācijām, proti, ar pozitīviem apgalvojumiem, kas jēgas ziņā ir pretēji mūsu negatīvajām nostādnēm.

Mēs šo tēmu iztirzāsim, ņemot vērā mūsu Saprāta un Zemapziņas funkcionēšanas īpatnības. Tikai darīsim to nākamajā nodaļā.

Kā atbrīvoties no idealizācijām?

Nākamais jautājums, kas mūs interesē, ir šāds: kā noskaidrot un tikt vaļā no nostādnēm, kuras ir absolūti neatkarīgas no mūsu apzinātās vēlmes?

Šādas pārlieku patstāvīgas nostādnes, kā jau teicām, sauc par idealizācijām. Šīs idealizācijas funkcionē neatkarīgi no Saprāta, it kā paralēli tam, tāpēc ir grūti atklājamas.

Pareizāk sakot, tās, protams, darbojas ar Saprāta starpniecību. Taču idealizācijas tik enerģiski tam iedveš, ka visam jānotiek atbilstoši tajās ierakstītajam, ka Saprāts šīs idejas uzņem nekritiski un veltī visus savus resursus to aizsardzībai un virzīšanai uz priekšu. Ko tu padarīsi…

Proti, jūs, piemēram, jau esat nogurusi no mūžīgās attiecību noskaidrošanas ar vīru un gribētu šo tēmu izbeigt, redzot, cik tā ir neperspektīva (apzinātā līmenī). Taču, kolīdz vīrs dara kaut ko "ne tā", jūs tūlīt sākat viņu mācīt, kā būtu jārīkojas. Un nekādi nespējat sevi apvaldīt… Tās tad arī ir jūsu idealizācijas vītās intrigas.

Parasto nostādni mēs varam visai viegli konstatēt pēc vairākiem tās atkārtošanās gadījumiem, bet ar idealizāciju ir sarežģītāk. To ir ļoti grūti atklāt pat tad, ja tā atkārtojas simtiem un tūkstošiem reižu.

Atklāt, protams, var, ja vien zina, ka šādas agresīvas un apslēptas nostādnes pastāv. Ja par tām neko nezina, uz viena un tā paša "grābekļa" var uzkāpt tūkstošiem reižu un nemanīt to.

Cik ilgi jūs konfliktējat (ārēji vai iekšēji tas ir vienalga), piemēram, ar saviem vecākiem? Vai ar savu bērnu? Vai ar vīru (sievu)? Gadu, piecus, desmit, vairāk? Vai jums tas katrā ziņā ir jādara, vai citas iespējas nav? Vai jums katrā ziņā ir jāpierāda, ka viņu pienākums ir…? Tālāk uzrakstiet savu versiju.

Tieši šī versija tad arī ir jūsu idealizācija.

Vai ar to iespējams ko izdarīt?

Protams, ir iespējams. Secīgās darbības, kas jāveic, nepavisam nav sarežģītas.

Novācam idealizāciju

1. Vispirms jums jānoskaidro, tieši kāda supersvarīga ideja iemitinājusies jūsu Idealizāciju nodaļā

un neliek jūs mierā. Šim nolūkam labi noder tāds vienkāršs instruments kā Pašnovērojumu dienasgrāmata. Tā līdzinās parastajai dienasgrāmatai, vienīgi ieraksti izdarāmi īpašā veidā |1, 2|. Šāda dienasgrāmata rakstāma ne mazāk kā vienu vai divus mēnešus.

2.  Kad sapratīsit, ka jūs vajā viena un tā pati ideja, formulējiet to un mēģiniet noteikt, pie kuras no 23 idealizācijām tā pieder.

3.   Kad sava supervērtīgā ideja noskaidrota, sāciet mazināt tās nozīmīgumu, izņemot no šīs idejas lieko enerģētisko lādiņu. To var izdarīt ar veseliem desmit dažādiem paņēmieniem, piemēram, pārdzīvojumus apspiežot ar gribasspēku, izsmejot sevi, pārkodējot savu ideju uz jēgas ziņā pretēju nostādni. Un tā tālāk. Jūs varat izmantot jebkuru no šiem paņēmieniem, un kāds noteikti būs rezultatīvs.

Galu galā šī supersvarīgā ideja kļūs par parastu nostādni, kādu jūsu Gatavo lēmumu nodaļā ir tūkstošiem. Un jūsu bijusī idealizācija "pārcelsies" uz Gatavo lēmumu nodaļu.

Visi šie instrumenti ir ļoti sīki aprakstīti citās grāmatās 11, 2], tāpēc šeit mēs tikai īsi skaram šo tēmu. Ja jums ir sarežģījumi ar ilgstošiem vai tādiem pārdzīvojumiem, kuri atkārtojas, pastrādājiet ar šīm grāmatām.

Strādājam ar instinktiem

Tālāk seko instinkti, kas mūs pasargā no dažādām briesmām. Mēs tos sev "neizrakstījām", tāpēc nezinām, kā šos instinktus ietekmēt.

Toties mēs varam pazemināt to pieprasījuma un izpaušanās līmeni.

Kā to izdarīt? Pavisam vienkārši.

Kas pieņem lēmumu par to, vai šajā brīdī mums ir vai nav vajadzīgi instinkti? To dara mūsu Zemapziņas aktīvā daļa, pamatojoties uz procesu, kurā tiek salīdzināta no āra ienākošā informācija un "iekšējā noliktavā" esošie dati par to, kas ir bīstams un kas nav.

Atkarībā no šīs salīdzināšanas rezultātiem mūsu Zemapziņas aktīvā daļa vai nu aktivizē instinktus un rīkojas saskaņā ar tiem, vai gluži otrādi iestumj tos dziļāk kādā kaktiņā un dod iespēju Saprātam veikt savas apdomātās darbības. Drošā, neapdraudētā civilizētā sabiedrībā tas ir pats labākais uzvedības veids.

Bet ko darīt, ja dzīvojat ne visai drošā vidē, kur nevienu īpaši neinteresē jūsu viedoklis un kur instinkti nebūt nav kaitīgi cilvēka eksistencei? Tie it kā būtu vajadzīgi, taču jūs nomoka greizsirdība. Vai arī neapzināta tieksme pēc bērniem, bet nav neviena šā jautājuma nokārtošanai piemērota pielūdzēja. Vai arī jūs ļoti nervozi reaģējat uz visiem notikumiem, jūsu emocionalitāte ir izļodzīta, nemitīgie pārdzīvojumi jūs galīgi nomocījuši (Zemapziņas sestā funkcija).

Vai var kaut kā apklusināt instinktus, kas visiem spēkiem cenšas nosargāt jūsu drošību? To brīnišķīgā apņemšanās tik ļoti maitā dzīvi, ka jau gribas aizbēgt no tās kaut kur tālāk…

Protams, instinktus var ietekmēt. Ne uzreiz, bet divu triju mēnešu laikā tas ir iespējams. Tālab jāpanāk, lai jūsu Zemapziņas aktīvā daļa secinātu, ka atrodaties pilnīgi drošā vidē.

Vai atceraties 5. nodaļā doto algoritmu, kurā parādīts, kā Zemapziņa veido savu viedokli? No tā redzams, ka lēmums tiek pieņemts, pamatojoties uz realitātes un gaidītā salīdzinājumu.

Bet kas ir mūsu gaidītais? Tās ir mūsu nostādnes, kuru pamatā ir no televizora, avīzēm, interneta iegūtā informācija, apkārtējo cilvēku viedoklis un mūsu pašu negatīvā pieredze.

Šīm nostādnēm ir skaidri redzams kopējs vektors: "Pasaule ir bīstama, ar jums var kaut kas notikt, jābūt gatavībā."

Tieši šis vektors norāda uz to, ka instinkti mums ir vajadzīgi. Bet kopā ar tiem mēs saņemam greizsirdību, neapzinātu vēlmi vairoties vai nemitīgas emocionālās reakcijas uz ārējiem notikumiem. Tas viss tiek pievienots kā jūsu drošības elements. Tāpēc saņemiet un esiet apmierināti.

Vai vektoru ir iespējams izmainīt?

Protams. Tas taču nav nekas vairāk kā pārliecību komplekss no Gatavo lēmumu nodaļas. Atslogojiet to tajā vietā, kur glabājas jūsu pārliecības par apkārtējās pasaules bīstamības pakāpi, un Zemapziņa secinās, ka instinkti jums nav vajadzīgi. Tad tie sāks pakāpeniski apdzist un vairs nemaitās jums dzīvi.

Proti, tiklīdz mainīsit savu attieksmi pret apkārtējo pasauli, tā pati par sevi jums zudīs vajadzība pēc instinktiem.

Tomēr esiet apdomīgi šis triks nav ieteicams apstākļos, kad instinkti reāli palīdz dzīvot un nenodarīt neko sliktu citiem cilvēkiem.

Kā atslogot savu Zemapziņu un pārliecināt to, ka jūs dzīvojat priekpilnā un labvēlīgā pasaulē? Lasiet par to nākamajā nodaļā.

Bet tagad dosimies tālāk.

Ieskatāmies Apslēpto programmu nodaļā

Mums bija arī vēlēšanās nolasīt informāciju no pirmmatricas, pēc kuras attīstās mūsu ķermenis. Un kur acīmredzot ir fiksēti tie uzdevumi, ar kuriem mūsu dvēsele ienāca šajā dzīvē.

Vai tas ir iespējams? Droši vien ir.

Vai to var izdarīt jebkurš? Laikam gan ne.

Kāpēc? Atbilde ir vienkārša: nolasīšanai ir vajadzīgs instruments.

Kāds instruments? jūs teiksit. Negribu ne dzirdēt par kaut kādiem instrumentiem! Gribu nekavējoties saņemt šo informāciju, vēlams izdrukātu!

Vai ir iespējams šāds variants piekļuvei pie sakrālās (apslēptās, slepenās) informācijas? Bez jebkādiem pūliņiem, vienīgi, piemēram, par naudu?

Protams, ir iespējams. Atšķiriet jebkuru "dzeltenās" preses izdevumu un katrā no tiem atradīsit veselu kaudzi sludinājumu, kuros solīts jums par jūsu naudu nolasīt visu, ko vien vēlēsities. Kas ir un kas nav. Ko gaidāt un no kā baidāties. Kas rādījies kārtējam gaišreģim vai ko viņš uz ātru roku sagudrojis.

Brīnumdaru vidū gadās arī patiešām talantīgi cilvēki, kuri spēj iekļūt kaut kādos informatīvajos slāņos, taču atšķirt viņus no blēžiem šo pakalpojumu sfērā ir ļoti grūti.

Jautājiet paši

Mēs piedāvājam citu ceļu, proti, jūs jautājat paši sev, un jūsu Zemapziņa jums atbild, paverot savus noslēpumus.

Tomēr tā neatbild visiem.

Tā neatbild, ja:

-    jūs neesat saprātīga Personība un mētājaties pa dzīvi, meklējot kārtējo guru, kas jūsu vietā atrisinās jūsu problēmas;

-    jūs esat piegānījis savu organismu ar nepareizu uzturu, alkoholu, tabaku, narkotikām un citiem veselībai kaitīgiem draņķiem;

-    jūs esat piesārņojis savu organismu ar nemitīgiem pārdzīvojumiem, un tā rezultātā jūsu Pārdzīvojumu krātuve ir pārpildīta;

-    jūs nemitīgi domājat par to, ka pasaule ir iekārtota nepareizi, un kaļat neskaitāmas idejas par tās pārveidošanu;

-    jūs esat materiālists un neticat, ka ikvienā cilvēkā ir vēl kaut kas, ne tikai miesa un kauli;

-    jūs esat reliģiozs un neticat, ka no jums kaut kas var būt atkarīgs, jo viss notiek pēc kādas augstākas būtnes (jūsu ticības sistēmas ietvaros) gribas.

Vispār iespēja pakontaktēties ar sevi un saņemt atbildi ir tikai nedaudziem cilvēkiem.

Ja esat izlasījis šo gramatu no paša sakuma līdz šai vietai, tad, šķiet, jūs varētu būt starp viņiem.

Soļi ceļā uz kontaktēšanos ar Zemapziņu

Tālāk viss ir vienkārši. Kas jums jādara? Vienīgi jāsper daži soli.

1. Jāaptur nemitīgais domu skrējiens savā galvā,

acīmredzot Saprāta blokā. Tas visu laiku kaut ko izlemj, apspriež, modelē, atceras un tā tālāk. Tādēļ jums nav iespējas sadzirdēt savu Zemapziņu un uzdot tai jautājumu, jo jūsu galva ik brīdi ir ar kaut ko aizņemta.

Domu skrējiena apturēšanas tehniku ir daudz, dažas no tām aprakstītas autora grāmatā [1]. Jūs varat izmantot jebkuru meditāciju, elpošanas prakses, mantras, mandaļas un citus Austrumos iecienītos instrumentus. Varat gluži vienkārši vērot dabas skaistumu vai uguns liesmas un tā tālāk.

Šeit svarīga ir tikai viena lieta ieiet tādā stāvoklī, lai jūsu galvā iestātos pilnīgs klusums, lai jūs nonāktu transā.

2.   Pēc tam jūs gluži vienkārši jautājat sev par to, ko gribat uzzināt. Un saglabājat iekšējo klusumu.

Ja tā nav vien tukša ziņkāre un jūs patiešām kaut ko gribat saprast, atbilde noteikti būs. Iepriekš gan nav zināms, kādā veidā tā tiks dota.

Iespējams, ka jūs pēkšņi kaut ko sapratīsit.

Iespējams, ka tas būs sapnis, kuru atcerēsities sīki jo sīki.

Varbūt atbildi saņemsit, lasot kādu grāmatu vai skatoties televīzijas raidījumu. Un tā tālāk.

3.  Kad būsit saņēmis atbildi, kuru nav iespējams palaist garām, jums tā vismaz jāpieraksta uz papīra lapas. Jo jūsu Saprāts, kas mūžīgi nomokās šaubās, tūlīt pat uzsāka savu dziesmu: "Ja nu pēkšņi tas nav tas? Varbūt tev tikai rādījās?Kālab tev tas vajadzīgs? Vai esi pārliecināts, ka tev kļūs labāk?" un tā tālāk.

Šaubīties, visu apšaubīt tas Saprātam ir pilnīgi normāls process. Tam taču ir jāpieņem pamatots un pareizs lēmums. Tālab Zemapziņa piegādā Saprātam daudz gatavu atbilžu un faktu no pagātnes. Bet te ir atbilde, kas uzradusies nezin no kurienes. Turklāt tā iesaka veikt kardinālas pārmaiņas jūsu dzīvē nereti tā mēdz būt. Kas uzdrošināsies to darīt?

Te nu ir svarīgi nepazaudēt Zemapziņas atbildi, nenoslīcināt to šaubu atvaros.

Droši vien Zemapziņa jau daudzreiz ir centusies atbildēt uz jūsu iekšējo jautājumu, tikai jūs nevēlējāties to sadzirdēt.

Varbūt tagad tā vēl pāris reizes pamēģinās parunāt ar jums. Taču, ja manīs, ka neesat gatavs saņemt atbildi (neieņemat savā dzīvē saimnieka pozīciju), pārstās kontaktēties ar jums. Gaidīs, kad kļūsit prātīgāks. Dvēsele ir nemirstīga, tāpēc tai nav nekur jāsteidzas.

Tad nu kļūstiet prātīgāks ātrāk.

Ko darīt ar Zemapziņas funkcijām?

Tālāk seko Zemapziņas funkcijas, kuras arī gribētos mazliet pakoriģēt. Turklāt tas izdarāms vieglāk.

Zemapziņas aktīvajai daļai nav pašai savas loģikas un savas gribas.

Tā gluži vienkārši izpilda nostādnes, kuras jūs paši kādreiz esat tajā ievadījuši, nedomādami par sekām. Vai esat saņēmuši no labvēļiem, kad "jūsu dators atradās uz ielas un bija pieejams jebkuram". Vai arī jūsu dvēsele šīs nostādnes ir atnesusi sev līdzi un atstājusi tās Apslēpto programmu nodaļā. Un tagad tās sāk izpausties.

Šīs nostādnes mēs varam mainīt. Proti, vispirms ir jātiek skaidrībā par to, kas mūs neapmierina. Tad jāpieraksta, ko mēs tā vietā gribam. Pēc tam šīs jaunās nostādnes jāievada savas Zemapziņas pasīvaja daļa, lai tā turpmāk varētu tas izmantot "automātiski".

Šķiet, ka viss ir vienkārši paveicams? Patiesībā tā gluži nav. Atcerieties 9. nodaļā mēs centāmies saprast, kā mūsu organismam ir jāizpauž emocijas, proti, jāizpilda sestā funkcija.

Vispirms mēs pierakstījām Ideālo GalaRezultātu, tad ilgi apspriedām to. Pēc tam atmetām ar roku un nolēmām dot sev šāda tipa komandu: "Lai viss ir labi!"

Bet to, ko mums nozīmē "labi", nepaskaidrojām. Tātad Zemapziņai pašai bija jāizlemj, kas ir "labi". Taču Zemapziņa to nezina, tāpēc var sakombinēt šo "labi" no visdažādākās informācijas, kas ir tās "datu krātuvē". Bet to, kas ir šajā jūsu "krātuvē", nezina neviens, arī jūs pats ne.

Tāpēc, jo precīzāk formulēsim, ko mēs vēlamies vienā vai otrā gadījumā, jo mazāk iespēju radīt "ne to", kas vajadzīgs mums.

Rau, kāda gara doma. Vai neesat tajā sapinušies? Mēģināsim to komentēt, aplūkojot atsevišķas funkcijas.

Ka strādāt arfunkcijām?

Parunāsim par otro funkciju. Droši vien atceraties: mums gribas, lai mēs redzētu tikai to, kas pašiem ir patīkams, bet neredzētu to, kas nepatīk.

Tāda programma jau darbojas lielākajai daļai pieaugušo cilvēku un tiek īstenota tādējādi, ka līdz ar vecumu pasliktinās redze. Jūs negribat redzēt, kā novecojat pats un kā noveco jūsu tuvinieki? Nav problēmas. Jūsu Zemapziņa nodrošina jums tālredzību un šo cilvēku ārējais izskats nu šķiet daudz labāks.

Proti, iznāk, ka mēs paši, vērodami novecošanas procesus, kādreiz esam sev pateikuši: "Negribu to redzēt!" Taču nepateicām, kādā veidā. Tāpēc uzdevums tika atrisināts visvienkāršākajā veidā pasliktinot redzi. Ja mēs būtu konkrētāk formulējuši to, ko vēlamies, tad šī problēma tiktu atrisināta, nepasliktinot redzi. Tā ka jaunrades lauks jums ir plašs!

Vienlaikus var tikt atrisināts uzdevums mainīt trešo funkciju, kura it kā pati un ar vislabākajiem nodomiem izraisa mums slimības. Te viss ir gluži tāpat.

Bērnībā, kad negribējās iet uz skolu, mēs sapņojām par to, cik labi būtu saslimt, jo cita legāla veida, kā izvairīties no skolas apmeklēšanas, gluži vienkārši nebija. Zemapziņa mūsu vēlmi novērtēja kā pavēli un nāca mums talkā, un mēs bijām apmierināti. Tāpēc šis paņēmiens dažu mērķu sasniegšanai (ar slimības palīdzību) nostiprinājās. Tagad, kad rodas sarežģīta situācija, Zemapziņa liek lietā šo jūsu "akceptēto" līdzekli.

Ja gribat aizvākt vai grozīt šo dažu uzdevumu atrisināšanas paņēmienu, tad uzrakstiet, ko jūs vēlaties tā vietā. Un ievadiet savu vēlmi Zemapziņā.

Interesanti, ko jūs spēsit izdomāt slimības vietā?

Ceturtā funkcija nodrošina mūs ar intuitīvo informāciju. Droši vien šī informācija kādreiz jūs ir izbiedējusi, tādēļ noslēdzāt šo kanālu.

Tā, piemēram, dažiem bērniem ir paplašināts redzes diapazons, tāpēc viņi apkārtējā telpā saskata kādas neskaidras enerģētiskās būtības. Tā kā pieaugušie neko tamlīdzīgu neredz, viņi izbīstas un sāk bērnus ārstēt, lai atbrīvotu no šīs spējas. Tā rezultātā Zemapziņa secina, ka cilvēkam nav vajadzīgas nekādas papildu spējas.

Mūsu izglītības specifikas dēļ jums varēja spēcīgāk attīstīties galvas smadzeņu kreisā, "loģiskā" puslode (Saprāts) un vienlaikus vājāk attīstīties labā, "radošā" puslode. Tā rezultātā jūsu neapzinātās izvēles dēļ intuīcijas kanāls aizvērās. Taču nekas jums neliedz to atkal atvērt, ja vien attiecīgi papūlēsities, piemēram, apmeklējot intuīcijas attīstīšanai veltītas treniņnodarbības.

Visu to pašu var teikt arī par sesto funkciju. Ja esat audzināts tādā ģimenē vai gluži vienkārši dzīvojis vidē, kur bija pieņemts atklāti un plašā diapazonā paust savas emocijas, tad jūs pats esat sevī izveidojis nostādni par to, ka emocijām jābūt spēcīgām. Un tagad jūs tām ļaujaties jebkura iemesla dēļ, turklāt negatīvās emocijas, kā jau tam jābūt, gūst pārsvaru.

Vai šo situāciju var labot? Protams, var, vienīgi jāzina, ko jūs vēlaties iemantot savas emocionālās izlaidības vietā. Šo jautājumu mēs jau aplūkojām 9. nodaļā, taču pie vienota secinājuma nenonācām. Tad nu jums ir iespēja nodemonstrēt savas radošās spējas.

Uzmanību! Nesteidzieties uzreiz ievadīt savā Zemapziņā tās nostādnes, kuras jūs izdomāsit. Nesteidzieties. Nolieciet tās maliņā uz pāris nedēļām, lai "nostāvas". Tad atgriezieties pie šīm nostādnēm, un jūs katrā ziņā ieraudzīsit, ko esat palaidis garām vai aizmirsis. To noteikti vajadzēs izlabot.

Vienlaikus izmantojiet 4. nodaļā minētos paņēmienus saskarsmei ar Zemapziņu. Apspriediet ar to savu jauno nostādni. Palūdziet, lai Zemapziņa norāda uz kļūdām un sarežģījumiem, kas var rasties pēc attiecīgās nostādnes izmantošanas. Izlabojiet šīs kļūdas.

Un tikai tad, kad esat pilnīgi drošs, ka jaunā nostādne neizraisīs slimības un nesagādās nekādas citas nepatikšanas, izmantojiet tās ievadīšanas paņēmienus (no nākamās nodaļas).

Bet nu ir pienācis laiks izdarīt kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.    Parasti mūs kaut kas neapmierina savā pārliecību, ticības, neapzināto programmu un spēju sistēmā. Gribas to uzlabot, kaut ko tajā mainīt.

2.    Mums ir pieeja daudzām nodaļām savā "datu krātuvē", un mes varam pārveidot tajās esošās nostādnes.

3.    Tāpat var ietekmēt ari Zemapziņu attiecība uz tas funkciju izpildi. Proti, pašu funkciju izpilde paliek agrakā, taču mēs varam mainīt datus, ar kuriem operē Zemapziņa. Un tādējādi ietekmēt tās funkciju izpildes rezultātus mums vajadzīgajā virzienā.

4.    Iekšējās izmaiņas jāveic ļoti piesardzīgi un apzināti, rekinoties ar to iespējamām sekām. Labāk to darīt treniņnodarblba pieredzējuša speciālista vadībā.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1. Veiciet kārtējo "inventarizāciju" savā "datu krātuvē". Šim nolūkam paņemiet atsevišķu burtnīcu vai izveidojiet datorā datni. Atveriet tajā iedaļas: "Mana Gatavo lēmumu nodaļa", "Mana Idealizāciju nodaļa", "Mana Apslēpto programmu nodaļa" un "Mana Instinktu nodala".

Sāciet fiksēt tajā (attiecīgajās iedaļās) savas domas, idejas, nostādnes, tiklīdz tās parādās jūsu apziņā. Nēsājiet sev līdzi bloknotiņu un pildspalvu, lai pavīdējušās domas pierakstītu jebkurā vietā, citādi tās aizmirsīsies.

Nedaliet savus pierakstus "labajos" un sliktajos", gluži vienkārši veidojiet savdabīgu savas Zemapziņas "karti". Pēc pāris šādā darbā aizvadītiem mēnešiem jūs redzēsit, kāpēc dažādās situācijās esat rīkojies tā vai citādi, kāpēc jūs piemeklē slimības un rodas citi dzīves sarežģījumi.

2. Ne agrāk kā divus mēnešus no dienas, kad sākāt veidot savas Zemapziņas karti, varat ļauties pārdomām par to, kuras no jūsu pārliecībām un nostādnēm traucē jums dzīvot un sasniegt mērķus. Izvēlieties pāris šādas pārliecības un pacentieties noformulēt to, ko gribētu šo pārliecību vietā. Pārbaudiet jauno nostādņu pareizību (divas trīs nedēļas, ne mazāk) un tikai tad sāciet tās ievadīt savā Zemapziņā. Attiecīgie instrumenti aplūkoti nākamajā nodaļā.

Atvēliet iekšējās transformācijas procesam pāris gadus tad jūsu rezultāti būs apzināti un veiksmīgi.

Uzmanību! Nerīkojieties kā pērtiķēni, kuri nespēj paciesties, līdz auglis nobriedis, un apēd to zaļu. Pēc tam viņiem uzpūšas vēders un nākas izvemt to, kas varētu sagādāt prieku un baudu. Un viņi notikušajā vaino augli, ka tas bijis slikts. Kurš gan gribēs atzīt, ka pats nav rīkojies īsti gudri…

14. nodaļa Koriģējam savu "noslogojumu"

Vecāki vēlējās, lai no manis iznāk lietaskoks… 'lā arī notika…

Lietaskoks iznāca… Stulbenis palika…

Nezināms autors

Tagad, kad mēs par Zemapziņu zinām gandrīz visu, ir jāiemācās izvākt no tās nevajadzīgo programmu un aizstāt to ar citu, mums vajadzīgāku un noderīgāku.

Par laimi, gudrā Daba ir izdarījusi tā, ka tad, kad mēs apzināmies savu defektīvumu un mums rodas vēlme "paurķēties" sevī, ieeja turp jau ir slēgta. Citādi mēs uz ātru roku un neapzināti tā visu "saurķētu", ka psihiatri nevarētu vien atkauties no klientiem.

Tālab mūsu iekšējo pārmaiņu procesi ir pietiekami labi aizsargāti no spontānām ietekmēm ar visvienkāršāko paņēmienu mūsu acumirklīgo vēlmju pilnīgu ignorēšanu.

Protams, šādas aizsardzības nav itin visiem, turklāt dažkārt tā pieļauj kļūmes, tomēr kopumā tāds mehānisms ir.

Paraudzīsimies, kā tas funkcionē.

Ka tiek ievadīta jauna nostādne?

Mēs jau vairākas reizes esam pievērsušies tam, kā notiek nostādņu ievadīšana tajās Zemapziņas nodaļās, kuras pieļauj tur izvietoto datu (nostādņu, pārliecību u.c.) atjaunināšanu. Bet tās, ja atceraties, ir Gatavo lēmumu nodaļa un Idealizāciju nodaļa.

Ir vairāki varianti, kā tas notiek.

Pirmais variants —agrīna bērnība

Pieņemsim, ka esat vienu gadu vai pat divus gadus vecs. Jūsu "datu krātuve" ir gandrīz tukša, arī nostādņu nav neko daudz. Tāpēc jūs esat pilnībā atvērts tam, lai saprastu, kā ir jādzīvo šajā pasaulē. Un uzņemtu šo zinību sevī.

Jūs ieklausāties pieaugušajos, kuri rūpējas par jūsu nākotni un tālab dalās ar jums savā dzīves pieredzē. Tā kā viņi droši vien ir pratuši izdzīvot grūtajos kara, represiju un pēc tam attīstītā sociālisma gados, šāda pieredze viņiem acīmredzot ir. Viņi sirsnīgi stāsta jums, ka vislabāk ir "būt tādam kā visi", "neizcelties pārējo vidū" vai "labāk simt draugu nekā simt rubļu" (proti, dzīvot barā). Tā patiešām ir brīnišķīga pieredze, kuru jūs bez kritizēšanas uzņemat sevī.

Kāds cits jūs mēģina pierunāt, lai pierādāt sevi un kļūstat aktīvāks. Tā kā nekādu psiholoģiju šie cilvēki nav apguvuši, allaž tiek izmantots tikai viens paņēmiens mudinājums apliecināt sevi. Proti, viņi aizskar jūsu patmīlību, apgalvojot, ka jūs kaut ko nespējat izdarīt (tā ir tieša vēršanās pie pašsaglabāšanās instinkta). Lielākoties šis paņēmiens iedarbojas, un jūs steidzaties pierādīt, ka "neesat tāds". Dažkārt šāda pierādīšana, ka es varu, turpinās pat līdz piecdesmit un sešdesmit gadu vecumam.

Taču visbiežāk vecāku neatlaidīgi skandinātā programma "Tu neko nevari", "Tu nekam nederi", "Tu nevienam neesi vajadzīgs" paliek Zemapziņā kā izpildei paredzēta.

Tas ir visvienkāršākais paņēmiens, jo nekādu aizsargmehānismu pret kaitīgu programmu ievadīšanu Zemapziņā gandrīz nav. Ja nu vienīgi gadījums, kad vecāki ir ļoti aizvainojuši un jūs ir pārņēmusi pret viņiem vērsta iekšējā agresija (proti, jūsu ķermenī izveidojies enerģētiskais bloks, kas "uzlādēts" pret vecākiem). Tad jūsu Zemapziņa zinās, ka jūsu priekšā ir ienaidnieki un viņu ieteikumi nav jāuztver nopietni, drīzāk gan otrādi.

Vēl sliktāk ir tas, ka tieši jaunībā var viegli ievadīt savā Zemapziņā nostādni, kas vēlāk daudzus gadus ietekmēs jūsu dzīvi.

Tā, piemēram, redzot neglītos konfliktus starp vecākiem, bērns var ļoti emocionāli pateikt sev: "Neieredzu!" Un tad šī programma atteikšanās skatīt nepatīkamas situācijas var atsaukties uz redzi (izraisīt tuvredzību, jo "negribu redzēt, kas notiek tālumā").

Ja meitene redz vecākus konfliktējam un ļoti pārdzīvo notiekošo, viņu var pārņemt doma: "Man nekad nebūs bērnu, jo negribu, lai viņi tā mocītos!" Tādējādi var rasties problēmas ar apprecēšanos un bērnu dzemdēšanu.

Tagad aplūkosim pieauguša cilvēka variantu.

Otrais variants —personiskā pieredze

Jums jau ir astoņpadsmit, divdesmit vai mazliet vairāk gadu.

Hormoni trako, instinkti ir aktivizējušies, pasaule rādās rozā krāsā, jūsu Zemapziņu piepilda draudzības, mūžīgas mīlestības un absolūtas uzticības ideāli.

Šajā laikā atnāk brīnumaina mīlestība. Tas ir vārdos neizsakāms kaifs, ko gribētos izjust mūžīgi. Par to, cik ilgi reālajā dzīvē var nodoties kaislei, lasiet citā autora grāmatā [12|.

Viss it kā noris labi, bet tad pēkšņi atgadās kaut kas briesmīgs!!! Mīļotais paskatījās uz citu! Vai pat apskāva viņu! Vai izdarīja ko citu, tikpat nelabojamu!

Zemapziņa salīdzināja realitāti (neuzticību) un gaudas (mūžīgo uzticību) un secināja, ka steidzami jāiedibina kārtība. Tā pārcēla jūs īpaši uzbudinātā stāvoklī, kas paralizēja jūsu vājo Saprātu.

Kad Saprāts atguvās pēc briesmīgā pārdzīvojuma, tas tomēr mēģināja novērtēt situāciju un izdarīt secinājumus attiecībā uz nākotni. Viens no tiem gandrīz vai pilnīgi droši varētu būt šāds: "Es nekad nepieļaušu, lai TAS atkārtojas!" Citā variantā: "Mīlestība ir maldi, no tās sagaidāmas vienīgi nepatikšanas." Un šī nostādne mudīgi tiek nosūtīta Zemapziņai uz to vietu, kas atvēlēta idejai par mīlestību. Vēl dažas šādas situācijas un jaunā nostādne stabili iemājo Gatavo lēmumu nodaļā. Un viss vairs nekādas mīlestības, tikai kails aprēķins.

Starp citu, kā rādās, mūsu "iekšējā noliktavā" informācija patiešām tiek "izvietota" nevis ka pagadās, bet gan noteiktās vietās. Kā citādi lai izskaidro faktu, ko nesen pavēstīja visi plašsaziņas līdzekļi. Anglijā dzīvoja kāds vīrietis, kurš prata, divas valodas. Dabūjis sitienu pa galvu, viņš pilnīgi aizmirsa dzimto valodu, bet otro atceras pilnā apjomā. Ari visu pārējo atceras gluži normāli.

Var iztēloties, ka trieciena rezultātā nodalījums, kura atradās dzimtā valoda, "aizvērās" vai "novirzījās" uz tādu mūsu "noliktavas" vietu, kas mums nav pieejama.

Trešais variants —apzināta noslogošana

Iedomāsimies, ka jūsu, nu jau pieauguša cilvēka, dzīvē kaut kas notika. Pēkšņi jums ienāca prātā, ka esat neglīta. Vai ka jūs katrā ziņā nomirsit. Vai ka jums jau 32 gadi, bet pasē nav zīmoga par to, ka esat precējusies. Vai kāds jums pateica ko pilnīgi negaidītu. Vai notika kas cits, tikpat šausmīgs.

Tā bija realitāte, uz kuru vajadzēja reaģēt.

Protams, jūsu Zemapziņa tūdaļ aizsteidzās uz "iekšējo noliktavu" pēc informācijas, kas ļautu tai pieņemt lēmumu šajā situācijā.

Zemapziņas aktīvā daļa salīdzināja realitāti ar ziņām, kas tika atgādātas no noliktavas, atzina, ka situācija ir briesmīga, un nekavējoties pārcēla jūs uz jaunu enerģētisko līmeni. Jūs momentāni pārņēma agresija vai depresija atkarībā no jūsu nostādņu kompleksa. Un jūs sākāt lādēties vai raudāt.

Viss notika tā, kā notiek vienmēr.

Jūs dzīvojat šur un tur savākto nostādņu gūstā, un tās vada jūsu dzīvi. Jūs mītat būrī, kurā pati sevi esat ieslodzījusi, īpaši par to nepadomājot.

Tā kā jums ir apnicis šis standartscenārijs, jūs nolēmāt kaut ko sevī mainīt, proti, kļūt par savas dzīves noteicēju.

Jūs palasījāt gudras grāmatas un izveidojāt sev jaunu nostādni: "Esmu skaista vienmēr un visur. Es lepojos ar sevi. Bet tie, kuriem es nepatiku, var aizvākties!"

Kopumā tā nav slikta nostādne (tiesa gan, ar nelielām kļūdām), kas tagad jāievada Gatavo lēmumu nodaļā tajā esošās nostādnes "Es izskatos šausmīgi" vietā.

Vai jums izdosies šis triks? Laikam jau ne.

Kāpēc?

Tāpēc, ka mums ir vesels ešelons aizsardzības līdzekļu pret jebkurām pārmaiņām.

Pirmkārt, jūs sāks kavēt Instinktu nodaļas nostādnes. Pašsaglabāšanās instinkts vienmēr sargā mūs no dažādām pārmaiņām. Tas lieliski zina, cik nedrošā pasaulē mēs dzīvojam. Un tāpēc visādi cenšas pasargāt mūs no tām, protams, vislabāko nodomu vadīts. Tas nekas, ka jums nav naudas, veselības, mīlestības vai visa minētā kopā, toties viss tiek kontrolēts! Un neko nevajag mainīt! Var taču kļūt sliktāk!

Tā dzīvo lielākā daļa cilvēku. Saņem niecīgu algu, mitinās briesmīgos dzīvokļos, turklāt ar pretīgiem vīriem un sievām. Un neko nemaina! Baidās, ka būs vēl sliktāk. Pašsaglabāšanās instinkts palīdz viņiem dzīvot drošībā, paldies tam. Neviens nezina, kas varētu notikt, ja viņi būtu sākuši kaut ko mainīt.

Ja esat paņēmuši rokās šo grāmatu, tas nozīmē, ka pieļaujat pārmaiņu iespēju. Jūs piederat pie tiem nedaudzajiem cilvēkiem, kuri vēlas kaut ko mainīt. Un varbūt pat ko darīt, lai veicinātu pārmaiņas.

Otrkārt, Gatavo lēmumu nodaļā vieta nostādnei attiecībā uz jūsu ārieni ir jau aizņemta. Bet, ja jūs gribētu savā Zemapziņā ievadīt nostādni par to, ka jūsu dvēsele šurp ieradusies no planētas Sīriuss, pretestības gandrīz nebūtu. Lai jau būtu no Sīriusa, tikai nesāciet runāt sīriuski. Bet tā nāciet, vieta ir brīva!

Savukārt attiecībā uz ārieni situācija ir citāda. Nostādne par jūsu šausmīgo ārējo izskatu acīmredzot ir ievadīta Zemapziņā jau sen. Turklāt tas, šķiet, ir izdarīts ar visai lielu emociju (proti, enerģijas) piedevu. Un daudzkārt apstiprināta, kad vien piegājāt pie spoguļa sliktā noskaņojumā.

Tā ka šī nostādne ir pamatīgi iesakņojusies un atgādina varenu koku.

Bet nu jus vārgi murmināt par savu lielisko izskatu.

Vai nav kauna runāt tādas muļķības?

> >

Pastāv liela varbūtība, ka jūsu jaunā nostādne tiks noraidīta.

Kā jūs domājat kas to izdarīs?

Saprāts neguļ

Kā atceraties, jaunākā ārējā informācija vispirms nonāk Zemapziņas Operatīvajā nodaļā. Tur tā tiek šķirota un novirzīta uz Saprātu, kas attiecīgās ziņas novērtē un izlemj, ko ar tām darīt.

Taču informācija var nākt ne tikai no āra, tā var būt arī sava, gadījuma pēc Saprāta izdomāta.

Ar to notiek viss tas pats.

Ja pēc informācijas novērtēšanas nekas nav jādara, tā gluži vienkārši tiek izdzēsta no Saprāta (proti, aizmirsta) un glabājas "iekšējā noliktavā".

Ja ir jāpieņem kāds lēmums, Saprāts pieprasa papildu ziņas, saņem tās no Zemapziņas pasīvās daļas, apstrādā un pieņem atbilstošu lēmumu. Pēc tam to izpilda.

Proti, jūs savā dzīvoklī satikāt cilvēku, identificējāt viņu kā savu vīru, pakontaktējāties, izmantojot Gatavo lēmumu nodaļas tipveida sagataves, piemēram: "Sveiks, kakīt!" vai "Kur tu tik ilgi dauzījies?"un viss. Tikšanās aizmirsās uz visiem laikiem un palika tikai atmiņas apcirkņos.

Taču varēja notikt arī tā, ka jūsu dialogs ieilga. Tādā gadījumā sagataves pēc pāris minūtēm izsīkst un Saprātam jāiesaistās sarunā, kaut ko izdomājot pašam.

Lielākajai daļai cilvēku domāt nepatīk, visi grib aprobežoties ar šabloniem tādējādi tiek taupīta enerģija, kas var noderēt pašam.

Ja informācija nāca nevis no āra, bet Saprāts pats izdomāja kārtējo muļķību ("Cik briesmīga es izskatos!"), tad tas šo informāciju arī novērtē un pieņem lēmumu, ko ar to iesākt.

Proti, visa informācija nonāk pie Saprāta un tas pieņem lēmumu: vai nu saglabāt attiecīgās ziņas turpmākai izmantošanai, vai tūlīt norakstīt.

Acīmredzot tas novērtē arī jūsu jauno nostādni "Es vienmēr un visur izskatos lieliski. Es lepojos ar sevi".

Jūs droši vien jau saprotat, ko Saprāts ar to dara?

Iekšējais cenzors

Radījis jaunu nostādni, Saprāts tūdaļ uzsāk tās novērtēšanu, salīdzinādams šo nostādni ar citām nostādnēm vai citām ziņām, proti, pieprasa Zemapziņas pasīvajai daļai nepieciešamos datus.

Un kādi dati tai ir attiecībā uz jūsu skaistumu?

Droši vien par jūsu skaistumu nekādas informācijas nav. Toties ir daudz par jūsu defektīvumu.

Kā jūs domājat, kas notiks ar jūsu vārgo jauno nostādni pēc tās salīdzināšanas ar datiem par jūsu defektīvumu?

Dabiski, to aizsūtīs nebūtībā. Proti, šī nostādne tiks norakstīta un aizmirsta kā murgi.

Viss, jūsu mēģinājums kļūt par savas dzīves noteicēju ir cietis neveiksmi. Un nu jums jādzīvo kā īstam ķēmam. To jau dara miljoniem citu sieviešu, kurām apkārtējie kādreiz ir pavēstījuši par viņu nepilnībām. Vai kuras pašas to reiz ir izdomājušas un pēc tam sevī nostiprinājušas kā nostādni.

Iznāk, ka mūsu Saprāts (galvas smadzeņu kreisā, "loģiskā" puslode) cenzē visas ienākošās domas un idejas. Ja kāda neiztur atlasi, tā tiek norakstīta kā nevajadzīga.

Mūsu iekšējais "cenzors" ir mūsu racionālais prāts, kas neatbalsta dažādas pilnīgi nepamatotas fantāzijas.

Kad mūsu cenzors ir bargs?

Cilvēkiem ir dažāds attīstības un izglītības līmenis, jaunāka vai vecāka dvēsele, arī atšķirīgas citas kvalitātes. Līdz ar to katra Saprāts uzvedas citādi.

Kam Saprāts ir pieprasīts un attīstīts? Tiem, kuri sevi veltī intelektuālai darbībai. Tie ir menedžeri, finansisti, ekonomisti, inženieri, rakstnieki un tā tālāk. Parasti tie ir cilvēki ar vienu vai vairākām augstākajām izglītībām, apkrauti ar zinātniskajiem grādiem un citām izklaidēm, kas noslogo viņu "datu krātuvi".

Vai Saprātam ir viegli orientēties šajos informācijas krājumos un pieņemt pareizo lēmumu? Vai tas spēs šādos ekstremālos apstākļos ātri noticēt, ka jaunajai nostādnei ir tiesības pastāvēt?

Droši vien nespēs. Vai negribēs, jo trūkst motivācijas. Tāpēc cilvēki ar labi attīstītu galvas smadzeņu kreiso puslodi ir ļoti kritiski un neapzināti atmet gandrīz visu, kas viņiem ienāk prātā. Turklāt pat tad, ja viņi gribētu jauno informāciju saglabāt.

Proti, inženieris ar augstāko tehnisko vai ekonomisko izglītību ir ļoti aizsargāts pret jebkuriem jaunumiem, kas neatbilst viņa zināšanu un pārliecību sistēmai.

Šo pašu zinātņu kandidāts visus mazsaprotamos jauninājumus uzskata par kaut kādām muļķībām.

Zinātņu doktors, ja viņam būtu tādas tiesības, aizsūtītu visus "dīvaiņus" ārstēties pie psihiatra.

Bet kā ir ar tiem, kuri veiksmīgi izvairījušies no mūsdienu izglītības sistēmas ietekmes un saglabājuši spilgtu iztēli un fantāziju, proti, viņiem ir labi attīstīta galvas smadzeņu labā puslode?

Tādam cilvēkam iztēle, protams, ņem pārsvaru pār loģiku, tas ir, Saprāts nav ļoti pieprasīts. Tātad viņam ir daudz vieglāk iedzīvināt jaunu nostādni.

Bet kā ir ar cilvēkiem, kuriem ir tikai astoņu klašu izglītība? Ar viņiem ir pavisam vienkārši. Šo cilvēku "datu krātuve" nav īpaši piepildīta. Toties Gatavo nostādņu nodaļā parasti jau kopš bērnības glabājas stingras nostādnes attiecībā uz uzvedības un izdzīvošanas noteikumiem, proti, sabiedrības viedokļa ietekme ir patiešām liela. Parasti šiem cilvēkiem ir augsts primātisms, jo viņiem ir

reāli jāizdzīvo, bet zemais attīstības līmenis liedz iespēju daudz nopelnīt.

Tur parasti ir nostādnes arī attiecībā uz to, ka no viņa paša ir maz kas atkarīgs, ka visu nosaka kādi ārējie spēki (Dievs) vai citi cilvēki (guru, dziednieki, vadoņi).

Tāpēc pašam sevī kaut ko ievadīt šādam cilvēkam ir ļoti grūti: vispirms būs jāatbrīvojas no nostādnes par savu nepilnvērtību (cik pilnvērtīga gan var būt bara daļiņa?), tikai pēc tam varēs ievadīt vajadzīgo nostādni.

Ja nostādni dod cits indivīds, kas izraisa uzticēšanos un cieņu, tā nonāk Gatavo lēmumu nodaļā bez jebkādas kritizēšanas un tiek izpildīta. Tieši šādi cilvēki reāli izdziedinās dažādu dziednieku rīkotajos seansos. Zemapziņa pieņem no cienījamiem cilvēkiem saņemto nostādni attiecībā uz izdziedināšanos, ja tas ir principā iespējams.

Tātad varam konstatēt, rau, ko: jo augstāks ir cilvēka izglītības līmenis un viņam piemītošais racionālisms, jo viņam sarežģītāk ievadīt savā Zemapziņā vajadzīgo nostādni.

Un otrādi.

Ko darīt?

Tātad mēs esam noskaidrojuši, ka nomainīt Zemapziņā esošo nostādni principā var, taču tas nepavisam nav vienkāršs process. Tomēr to var izdarit, tikai secīgi jāveic vairākas darbības |2ļ.

1. Jūs noskaidrojat, kas jums sevī nepatīk, ko gribas mainīt. Tā, piemēram, jums vairs negribas justies neglītai. Vai jūs nogurdinājuši mūžīgie pārdzīvojumi. Vai apnicis būt slinkai un pasīvai. Vai netīk vairs slēpties no visiem. Un tā tālāk.

Formulējiet to, kas jūs neapmierina, kā atsevišķu frāzi, kas uzrakstīta pārjums. Piemēram: "Esmu pārāk slinka", "Es slikti izskatos", "Es neesmu neko pelnījusi." Tā ir jūsu negatīvā (ierobežojošā) nostādne, kas mīt Zemapziņā un rada jums nepatikšanas.

2.  Tad jūs veidojat jaunu, pozitīvu nostādni, ievērojot zināmus noteikumus.

2.1.   Šīs nostādnes uzdevums ir norādīt, ko jūs vēlaties saņemt Zemapziņā esošās negatīvās nostādnes vietā. Pirmais un pats galvenais ir jums skaidri jāapzinās, ko īsti gribat iemantot pašreizējās negatīvās pārliecības vietā. Proti, kāda jauna kvalitāte padarīs jūsu dzīvi priecīgāku un sekmīgāku.

2.2.   Šai nostādnei jēgas ziņā jābūt pretējai, proti, jaunajai, pozitīvajai nozīmei pēc savas nozīmes jābūt pretstatam tai negatīvajai nostādnei, no kuras jūs gribat atbrīvoties. Citādi tā nenokļūs iepriekšējās pārliecības vietā un jūsu dzīvē nekas nemainīsies, jo jaunā nostādne jums nekādi nespēs palīdzēt. Tā, piemēram, jūsu negatīvā nostādne ir šāda: "Es nevaru nopelnīt naudu", bet pozitīvā būs: "Pasaule ir bagātību pilna." Vai tā aizstās jūsu negatīvo programmu? Protams, ne. Pasaulē patiešām ir daudz bagātību, bet jums gar to nav nekādas daļas.

2.3.   Ņemiet vērā, ka maināties jūs, nevis apkārtējā pasaule. Proti, pozitīvajai nostādnei (afirmācijai) jāsākas ar vārdu "Es"("man"vai "mans"). Nostādne "Mans virs izbeidz pārdzīvot" nedarbosies, jūs varat ietekmēt vienīgi sevi.

2.4.   Darbība notiek tagad. Proti, jūs rakstāt par to, kas ar jums notiek patlaban, šodien, piemēram, "Es esmu Dieva radība. Es esmu sajūsmā par sevi", "Esmu enerģijas pilna." Un tā tālāk.

2.5.   īsa, enerģiska frāze. Proti, kategoriski neiesākām veidot garas un juceklīgas frāzes. Tajās nedrīkst iekļaut savu rīcību attaisnojošus vai pamatojošus vārdus, piemēram, "Esmu dievišķa būtne, jo pabeidzu skolu ar zelta medaļu…"

2.6.   Izmantojiet patīkamus vārdus un tēlus. Proti, jūsu pozitīvajam apgalvojumam jābūt jums patīkamam un viegli uztveramam. Sarežģītu, neskaidru, formāli veidotu apgalvojumu rezultāts ir ļoti slikts.

2.7.   Izmantojiet tikai pozitīvus formulējumus.

Psihologi jau sen ir konstatējuši, ka mūsu Zemapziņa nesaprot, neuztver priedēkli "ne-". Ja jūs uzrakstīsit, ka "Es nepārdzīvoju", Zemapziņa to uztvers kā "Es pārdzīvoju", jo nesapratīs, ko jūs gribat pavēstīt. Un pastiprinās jūsu pārdzīvojumus.

Tapec rakstiet: "Esmu mierīga un priecīga." Vai kaut ko citu, taču vienīgi pozitīvu.

Vai tas ir viss? Nē, ir vēl dažas īpatnības.

Divu veidu apgalvojumi

Pozitīvie apgalvojumi var būt divējādi.

Pirmais veids: jūs nolemjat mainīties un paziņojat par to savai Zemapziņai, lai tā sāk izpildīt jūsu vēlmi.

Tā, piemēram, jūs ļoti pārdzīvojat, ka ļaujaties slinkumam. Vai neesat droša par sevi, un tas jums traucē sasniegt izvirzītos mērķus.

Ja gribat mainīties, jums ir nepieciešams pirmā veida apgalvojums, piemēram, šāds: "Esmu aktīva un mērķtiecīga sieviete." Vai otrajai negatīvajai programmai paredzētais: "Es mīlu sevi. Esmu sajūsmā par sevi." Vai kaut kas tamlīdzīgs.

Tad jāsāk strādāt ar šiem apgalvojumiem, lai Zemapziņa uztvertu jauno nostādni un vadītos pēc tās. Rezultātā jūsu uzvedība mainīsies un jaunās kvalitātes kļūs par jūsu jauno realitāti.

Otrs veids tā ir situācija, kad jūs nevēlaties sevi mainīt. Vai arī nevarat, jo tas principā nav iespējams. Taču ari nervozēt negribat. Tad jūs veidojat tādu jaunu nostādni, kurā padarāt mazvērtīgu to, kas jūs neapmierina. Un otrādi atrodat kvalitātē, kas jūs iepriekš neapmierināja, kaut ko pozitīvu.

Tas ir kā vecajā anekdotē, kas stāsta par divu bijušo klasesbiedru tikšanos desmit gadus pēc skolas beigšanas.

Pirmais lielās, ka viņam dzīvē viss ir brīnišķīgi.

Otrais teic, ka viņam viss ir slikti, ka viņš joprojām čurā gultā.

Pirmais izsaka lldzjutlbu un apvaicājas, pie ka viņš ir ārstējies.

-   Vai pie urologa biji?

-   Biju.

-   Bet pie psihologa ?

-   Nebiju.

-   Katrā ziņā aizej.

Pēc mēneša abi atkal satiekas. Pirmais redz, ka otrais izskatās gluži laimīgs.

-Nu, kā tev klājas?

-   Man viss ir lieliski.

-   Vai pie psihologa aizgāji?

-   Jā, aizgāju.

-    Un kā tagad ir? Vairs nečurā gultā?

-   Nē, čurāju. Tikai tagad es ar to ļoti lepojos!

Ideja ir skaidra. Jūs nemaināt pašu situāciju vai savu kvalitāti, kā tas notiek pirmajā variantā, bet maināt savu attieksmi pret šo situāciju vai kvalitāti. Un

tā vairs nesaindē jums dzīvi, proti, jūs saņemat to, par ko sapņojāt.

Tā, piemēram, jūs satrauc tas, ka esat pārāk slinka. Vai tas, ka jums ir liela (pēc pašas domām) pēcpuse.

Ar slinkumu jūs tā kā varētu pacīnīties, izmantojot pirmā veida nostādni. Bet ar pēcpusi? Tā var būt jūsu ģenētiskā konstrukcija, uz ko ne ar kādām nostādnēm nevar iedarboties. Ko lai dara šādā gadījumā?

Jums gluži vienkārši jāizveido pozitīva nostādne, kurā atrodat par labu esam to, ko agrāk nosodījāt. Tā, piemēram, pirmajā gadījumā jūs sev sakāt: "Esmu optimāla savā rīcībā. Es daru vienīgi to, kas ir vajadzīgs. Mani sajūsmina tas, cik racionāla esmu. Esmu pati pilnība!"

Attiecībā uz pēcpusi var izveidot šādu apgalvojumu: "Man ir ekskluzīvs augums, ko spēj novērtēt patiesi sieviešu skaistuma lietpratēji."

Pēc tam šī nostādne jāievada Gatavo lēmumu nodaļā.

Ka ievadu jauno nostādni?

Tātad viss ir lieliski. Mēs noskaidrojām, kas mūs neapmierina. Formulējām to. Izveidojām nozīmes ziņā pretēju pozitīvo nostādni, ievērojot visus šeit minētos noteikumus.

Pārbaudījām jaunās nostādnes formulējuma pareizību, nodibinot apzinātu saikni ar savu Zemapziņu. To paveicām, liekot lietā kādu no 4. nodaļā ieteiktajiem paņēmieniem. >

Nu un kas? Vai mazums dažādu iedomu mums iešaujas prātā pat tad, kad esam jau pieauguši cilvēki? Vai tās visas jāievada savā Zemapziņā un jāsteidzas īstenot? Tad jau būs bail ieslēgt televizoru, lai tūdaļ neskrietu uz veikalu pirkt visus šos ieliktnīšus, skūšanās krēmus, saldumus un automobiļus. Turklāt to visu uzreiz, jo reklāmu sagatavojuši profesionāli meistari un tā cenšas vienā mirklī ielauzties mūsu Zemapziņā.

Taču jūsu iekšējais cenzors (ja tāds ir) allaž ir nomodā un pārslēdz televizora kanālus. Protams, ja pagūst.

Gluži tāpat tas noraidīs jūsu jauno nostādni.

Profesionāļi reklāmas jomā zina: lai pārliecinātu klientu nopirkt attiecīgo preci, viņam reklāma jāredz 200-300 reižu. Droši vien tik liela atkārtojumu skaita gadījumā mūsu Saprātam pietrūkst iebildumu un tas atkāpjas.

Tātad daudzreizēja atkārtošana ir paņēmiens, kā pārliecināt sevi pašu, ka jums ir vajadzīga jaunā nostādne. Jūsu Zemapziņa redz, ka esat ietiepies un nemitīgi skandināt vienu un to pašu. Laikam jau jums tas patiešām ir vajadzīgs, ja tik daudz laika un spēka veltāt šīs nostādnes atkārtošanai. Lai tad arī notiek, ja jums tā ir tik mīļa.

Tā, rau, notiek sevis ieprogrammēšana un jaunu nostādņu ievadīšana Zemapziņā.

Šis paņēmiens ir plaši zināms un aprakstīts daudzās grāmatās. Tā būtība ir vienkārša: jaunā nostādne ir jāatkārto tik ilgi, līdz jūsu iekšējam "cenzoram" radīsies iespaids, ka tā jums patiešām ir vajadzīga.

Un tad tas nolems ielaist šo nostādni Gatavo lēmumu nodaļā.

Parasti tiek ieteikts atkārtot attiecīgo frāzi 2000-3000 reižu. Vai tikpat reižu pārrakstīt to ar kreiso roku (ar kreiso tādēļ, lai piesaistītu jūsu uzmanību).

Tas, protams, ir mazohistisks paņēmiens. Tikai paši neatlaidīgākie cīnītāji pret saviem trūkumiem to izmanto praksē. Pārējie parasti padodas pēc 20-30 atkārtojumiem.

Cik reižu ir jāatkārto?

Cilvēki bieži uzdod šādu jautājumu: cik reižu jāatkārto jaunā nostādne, lai būtu droša garantija, ka tā ir apgūta un sāk darboties?

Atbilde: 20 miljonus reižu. Ja to izdarīsit, tad rezultāts ir garantēts. Tikai tas paņems jums pāris mūža gadus. Tā ka šo ieteikumu acīmredzot var praktizēt vienīgi tie cilvēki, kuri tuvākos pāris gadus uzturēsies tādās vietās, kur ir ļoti ierobežotas iespējas pārvietoties. Visiem pārējiem gluži vienkārši nebūs tam laika.

Vai var šo nostādni ievadīt ātrāk?

Protams, var. Turklāt lielākajai daļai cilvēku nav nekādas vajadzības tērēt tik daudz laika un spēka jaunās nostādnes apgūšanai.

Mēs jau nācām pie atziņas, ka cilvēki mēdz būt kritiski noskaņoti īpaši tie, kuri augstāko izglītību vai pat zinātnisko grādu ieguvuši ne jau humanitārajās zinātnēs. Viņiem nepieciešamo atkārtojumu skaits var būt bezgalīgs.

Bet ir arī atvērti cilvēki, kas citiem ļoti uzticas, neuztver visu kritiski, viņiem pietiek ar diviem trim tūkstošiem.

Šo grāmatu droši vien lasa tie, kuriem pret visu ir kritiska attieksme. Vai viņiem var palīdzēt šajā procesā? Varbūt tas tomēr būs veltīgi darīts?

Vai var atrak?

Vai ir iespējams paātrināt procesu, kurā vajadzīgā nostādne tiek ievadīta Zemapziņā?

Var gan. Visums kā allaž ir pavēris mums pietiekami daudz iespēju to izdarīt.

Ir divi principiāli atšķirīgi minētā procesa paātrināšanas ceļi.

Pirmais ceļš kaut kā piespiest savu "cenzoru" ātrāk padoties.

Otrs ceļš ievadīt jauno nostādni Gatavo lēmumu nodaļā tā, lai mūsu "cenzors" par to pat nezinātu, proti, izdarīt to pa "sētas durvīm", apejot Saprāta vērtējumu.

Par šo otro ceļu mēs parunāsim nākamajā nodaļā.

Tagad palūkosimies, kā savu jauno nostādni padarīt pārliecinošāku.

Šādi panemieni ir.

Palielināsim nostādnes svaru

Kad 3. nodaļā aplūkojām mūsu "iekšējās noliktavas" modeli, mēs katru informācijas vienību (notikumu, nostādni, novērojumu, rīcības programmu utt.) iztēlojāmies kā apaļu balonu, kas atrodas uz plaukta.

Šie baloni, kā atceraties, varēja būt visdažādākā izmēra gan mazi kā tenisa bumbiņa, gan milzīgi, visās varavīksnes krāsās zaigojoši.

Kā jūs domājat: kuru balonu mūsu "cenzors" viegli palaidīs garām, bet kuru raidīs atpakaļ?

Pareizi pirmo (mazo) nepieņems, bet otrajam parādīs godu.

Tātad, lai mūsu nostādne veiksmīgi izietu cauri "cenzora" kontrolei, tai jābūt ļoti solīdai un pārliecinošai, proti, enerģētiski uzlādētai.

Ka uzlādēt jauno nostādni?

Kā to var uzlādēt? Paņēmienu ir daudz.

Mūsu doma (nostādne) nevar saņemt enerģiju no malas. Mēs nevaram to uzlādēt no elektrības rozetes vai "uzsūkt" tai nepieciešamo enerģiju no citiem cilvēkiem. Tā ir mūsu doma, tāpēc to varam piesātināt tikai ar savu enerģiju.

Proti, vienīgais, ko mēs varam, ir enerģētiski piesātināt (vai nepiesātināt) domu, izmantojot savus pašu resursus, ja tādi, protams, ir.

Pamatojoties uz šo atzinumu, varam izdarīt pirmo secinājumu: veseli un enerģiski cilvēki var vieglāk ievadīt savā Zemapziņā jauno programmu nekā kuslie vai slimie. Tātad ievadīšana jāveic paaugstinātas enerģētikas stāvoklī.

Kā var radīt paaugstinātas enerģētikas stāvokli? Paņēmienu, kā to izdarīt, ir gana.

Tā, piemēram, var izmantot elpošanas praksi. Kaut ko līdzīgu rebefīngam vai holotropajai elpošanai. Paelpojāt un tūliņ ķērāties pie jaunās nostādnes ievadīšanas savā Zemapziņā. Var arī gluži vienkārši ieslēgt meditācijas "Cakru elpošana" ierakstu (no Ošo meditācijām) un paelpot tās pavadījumā (ierakstu var atrast internetā).

Tieši šāda pieeja tiek izmantota doktora M. Norbekova sistēmā. Viņa vadītajās nodarbībās cilvēki ar speciālu meditāciju palīdzību ieiet ekstātiskā stāvoklī (tam dots nosaukums "Oktāva") un, būdami tajā, dod sev nostādnes uz izveseļošanos. Ja meditācija izdodas, izveseļošanās efekts parādās ļoti drīz.

Vēl var izmantot dabiskos augstas enerģētikas stāvokļus. Tā, piemēram, var būt sajūsma, kas pārņem cilvēku, kad ir iekarota kārtējā virsotne; tā var būt gan reāla kāda kalnu virsotne, gan par jūsu sasniegumiem darbā vai mācībās izteikta atzinība. Tikai cilvēki, būdami šādā stāvoklī, parasti aizmirst, ka gribējuši sevī kaut ko mainīt.

Bet veltīgi gan.

Ir vēl kāds gluži labs augstas enerģētikas stāvoklis seksuālais orgasms. Vienīgi žēl, ka tad, ja visu laiku jāpatur prātā nostādne (proti, jātur enerģija galvā), orgasms neiestājas. Bet, ja enerģiju notur ķermenī, tad nav iespējams atcerēties par nostādni milzīgās enerģētiskās plūsmas paralizē Saprātu, un tas pierimst gaidās, kad jūs nomierināsities. Sīkāk par to lasiet šā autora grāmatā [12].

Tātad, tiklīdz esat nonācis ļoti liela pozitīvā uzbudinājuma stāvoklī (sajūsmā, ekstāzē), tā sāciet klusu, pie sevis, skaitīt iepriekš sagatavoto nostādni un tā visai veikli paslīdēs garām iekšējam "cenzoram". Lai gan pirmajā reizē tas var arī neizdoties.

Ja neesat kritisks un jums ir nosliece uz elku pielūgsmi, varat palūgt, lai vajadzīgo nostādni izrunā cilvēks, kuru uzskatāt par autoritāti. No šāda cilvēka saņemtā nostādne būs daudz svarīgāka, nozīmīgāka nekā tā, kuru klusi atkārtosit pats, juzdamies kā pilnīga niecība. Bet kāda enerģētika var būt niecības nostādnei? Protams, niecīga.

Starp citu, tieši tāpēc dažkārt cilvēkiem, kuriem ir ļoti zems pašnovērtējums, rodas gandrīz vai nepārvaramas grūtības ar sevis ieprogrammēšanu. Viņi it kā cenšas sevī kaut ko mainīt, taču paši netic, ka tas izdosies. Proti, Saprāts no viņiem pašiem (no Gatavo lēmumu nodaļas) saņem papildu komandu par to, ka nekas nelīdzēs, un kavē visas izmaiņas.

Iznāk tāds kā noslēgtais loks.

Vai no tā var izlauzties?

Var, ja vajadzīgās nostādnes ievadīšanai Zemapziņā izmanto citus ceļus.

Taču tā jau ir nākamās nodaļas tēma.

Bet tagad pieskarsimies vēl vienam svarīgam jautājumam.

Ja "cenzors" ir ielaidis…

Pieņemsim, ka jūs kaut kādā veidā nonācāt ekstātiskā stāvoklī un jau sākāt klusi, pie sevis, skaitīt, ka esat "briesmīgi skaista" vai "sajūsmā par sevi" vai ka "neprātīgi mīlat naudu".

Kas šādā brīdī notiks?

Tā kā Saprātu ir paralizējis jūsu enerģētiskais spiediens un Saprāts zaudējis savu spēju pretoties jums (tas ir vājš lielākajai cilvēku daļai, enerģētiskajam triecienam nespēj stāties pretī), jaunā nostādne viegli iekļūst jūsu Zemapziņā. Un nonāk Gatavo lēmumu nodaļā.

Taču tur jau iesakņojusies un krāšņi uzziedējusi tā nostādne, kuru jūs gribat aizstāt. Proti, jūsu tagadējā negatīvā pārliecība. Un tai nospļauties par jūsu jauno ieceri. Šī nostādne pastāv jau daudzus gadus un ir pierādījusi savu noderīgumu. Bet kas būs ar jauno, to neviens nezina.

Tāpēc straujas un neatgriezeniskas pārmaiņas savā dzīvē negaidiet. Jo vairāk tādēļ, ka arī pati droši vien neesat vēl gatava dzīvot saskaņā ar jauno nostādni. Kas no tā var iznākt?

Jā, process noris, bet vēl nav beidzies.

To visu var iztēloties kā šādu ainu. Jaunā nostādne ir sēkliņa, kas iestādīta tuvu līdzās lielam kokam. Tagad šai sēkliņai ir jāuzdīgst un jāizaug par koku, kas izspiedīs līdzšinējo koku no tā vietas, proti, kļūs lielāks un kuplāks. Vecais koks pats nonīks no sašutuma vai kauna. Vai no uzmanības trūkuma.

Bet šobrīd viss ir otrādi tas ir varens un drošs par savu noderīgumu. Savukārt jaunā pārliecība vārga, tai nav noturīgu, stabilu pozīciju. Tāda tā arī paliks, ja jūs to neizaudzēsit lielu ar savas uzmanības enerģiju.

Tā mēdz gadīties diezgan bieži. Cilvēkam līdzšinējā dzīve ir apnikusi, viņš sācis lasīt grāmatas. Vai pat apmeklēt personības izaugsmes treniņnodarbības, lai atbrīvotos no savām problēmām. Šajās nodarbībās cilvēks ir sapratis, ka visa cēlonis ir kaut kāda kļūdaina pārliecība, kas spiež viņu darīt to, ko pats nemaz negrib darīt.

Cilvēks noskaidroja, kura ir šī pārliecība. Un formulēja to no jauna nu jau pozitīvā aspektā. Pastrādāja ar jauno nostādni treniņnodarbībās. Radās sajūta, ka no attiecīgās problēmas ir izdevies atbrīvoties.

Tad atgriezās mājās, un ikdiena paņēma viņu savā varā. It kā gribētos kaut ko izdarīt, pastrādāt ar sevi, bet neiznāk, pietrūkst laika. Un viss pamazām aizmirstas. Reiz iesētā sēkliņa gan ir izdīgusi, taču jaunais kociņš nīkuļo vai pat aiziet bojā. Bet kopā ar to ari brīnišķīgais nodoms kaut ko mainīt savā dzīvē.

Tāpēc par iesēto pozitīvo pārmaiņu sēkliņu ir jārūpējas. Proti, jādara viss, lai jaunā nostādne uzdīgtu un izaugtu par varenu koku. Lai tā ieņemtu savu likumīgo vietu tur, kur agrāk atradās tās pretmets.

Tieši tāpēc tiek ieteikts ne tikai formulēt jauno nostādni, bet arī izrunāt to vairākus tūkstošus reižu. Turklāt jo emocionālāk (priecīgāk, protams) to darīsit, jo ātrāk šī pozitīvo pārmaiņu sēkliņa uzdīgs un dos savus augļus.

Vai esat gatavs šādam darbam?

Vai var atrast ko vieglāku ko tādu, lai nebūtu tik ļoti jānopūlas? Lai varētu ieņemt tableti vai kaut ko izdarīt vienu reizi un viss? Un lai tas, kam jāuzdīgst, uzdīgtu un sāktu nest augļus?

Tas laikam ir katra cilvēka sapnis. Nevienam negribas ilgi nopūlēties. Un nav jau kad, gribas taču arī dzīvot. Ēst, dzert, izklaidēties, mīlēt, laist pasaulē bērnus, audzināt viņus, strādāt, ceļot un tā tālāk. Nevis tikai afirmā-

cijas murmināt.

Tā ka dosimies tālāk. Vispirms gan izdarīsim šīs nodaļas kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.    Nostādņu ievadīšana Zemapziņā sākas ar piedzimšanas bridi un turpinās visu mūžu. Taču jaunajam nostādnēm ir vajadzīga brīva vieta, tāda, kur nav agrāko nostādņu par šo pašu temu.

2.    Ja mēģina ievadīt jauno nostādni "aizņemtā" vietā, pirmais pretī tam darbojas pašsaglabāšanās instinkts, kas cenšas pasargā t cilvēku no jebkādām parmaiņām.

3.    Nākamais pretinieks pret pārmaiņām būs mūsu Saprāts, kas sāks salīdzināt jauno nostādni ar jau esošajām par šo tēmu, un diezin vai mums izdosies tam ātri pierādīt jaunās nostādnes priekšrocības.

4.    Cilvēki ar augstāko tehnisko un ekonomisko izglītību, kā ari augstāko izglītību dabaszinātnēs ir ļoti kritiski, jo viņiem ir spēcīgi attīstīta galvas smadzeņu kreisā, "analītiskā"puslode, tāpēc viņiem sevis ieprogrammēšanas process noris ļoti smagi.

5.    Lai īstenotu pārmaiņas, vispirms jāizveido jaunā nostādne, ievērojot attiecīgos noteikumus.

6.    Pēc tam jāievada tā Zemapziņa, pārvarot Saprāta pretestību. Šai nolūkā tradicionāli tiek izmantots jaunās nostādnes daudzreizējas atkārtošanas paņēmiens.

7.    Lai paātrinātu jaunās nostādnes ievadīšanu Zemapziņā, jāpaaugstina tās svarīgums, nozīmīgums, apgādājot to ar papildu enerģētisko lādiņu.

8.    Lieli sarežģījumi ar sevis ieprogrammēšanu rodas cilvēkiem, kuriem ir ļoti zems pašnovērtējums, jo viņu jaunās nostādnes "svars" ir pārāk mazs, turklāt Zemapziņa jau pastāv papildu nostādne attiecība uz to, ka šiem cilvēkiem vairs nekas nespēj lldzet.

9.    Pēc jaunās nostādnes ievadīšanas Zemapziņā tā jāatbalsta ar savas uzmanības enerģiju, citādi šl nostādne neizturēs konkurenci ar iepriekšējo nostādni un bez jebkādam sekām pazudis.

Trenējamies dzīrot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1. Ir pienācis laiks pastrādāt ar jūsu negatīvajām nostādnēm. Šim nolūkam uzzīmējiet tabuliņu ar trim ailēm. Kreisajā ailē rakstiet visas negatīvās nostādnes, kuras jūs varējāt saņemt, sākot ar agru bērnību un beidzot ar pašreizējo vecumu, no citiem cilvēkiem, savas paša pieredzes rezultātā vai dažādās situācijās radījāt pats.

To nevar izdarīt vienā piegājienā. Lai tiktu skaidrībā par visiem jūs ierobežojošajiem gružiem, kas uzkrājušies jūsu Gatavo lēmumu nodaļā, būs vajadzīgi vairāki mēneši.

Proti, vispirms jūs pierakstiet visu, kas ienāks prātā uzreiz. Pēc tam šo aili papildiniet, kad radīsies jaunas domas vai novērojumi.

Pierakstiet šīs negatīvās pārliecības tā, lai tās attiektos tieši uz jums, piemēram: "Es neticu, ka spēšu kaut ko mainīt", "Esmu pārāk slinka", "Visi kārtīgi vīrieši jau izķerti, man nekas pieklājīgs nav palicis", "Man nav mīlestības, vieni vienīgi meli", "Visi mani izmanto." Un tā tālāk. Tas ir šā darba pirmais posms.

2.    Pēc tam attiecībā uz katru negatīvo pārliecību

saskaņā ar šajā nodaļā minētajiem noteikumiem formulējiet nozīmes ziņā pretēju pozitīvo apgalvojumu.

3.    Tad izvēlieties no daudzajām pozitīvajām pārliecībām to, kura jums liksies pati svarīgākā, noteicošā, un sāciet šo nostādni ievadīt savā Zemapziņā. Izmantojiet tam visus paņēmienus, kas palīdz pārvarēt jūsu iekšējā "cenzora" pretestību.

Atvēliet šim darbam pāris mēnešus, lai bez steigas katru dienu varētu kādas 5-10 minūtes ievadīt savā Zemapziņā jauno nostādni. Šo darbu drīkst pārtraukt tikai tad, kad jūs skaidri sajutīsit, ka jaunā nostādne ir nostabilizējusies Zemapziņā un sāk ietekmēt jūsu uzvedību.

Tikai pēc tam ķerieties pie darba ar nākamo pozitīvo nostādni.

Lai paātrinātu šo darbu, varat apmeklēt mūsu otro bāzes treniņnodarbību "Kā domāt pozitīvi" (sīkāk sk. internetā www.sviyash.ru ).

Varat arī internetā (adrese: www.psymarket.ru ) iegādāties datorprogrammu "Panākumu matrica", ievadīt to savā datorā līdz ar visām savām pozitīvajām nostādnēm un aizmirst par darbu ar tām šīs nostādnes pašas nonāks jūsu Zemapziņā.

Sīkāk par šo programmu lasiet nākamajā nodaļā.

15. nodala Apejam iekšejo "cenzoru"

Gudrs cilvēks redz savā priekšā neizmērojamas iespējas, bet muļķis par iespējām uzskata tikai to, kas ir.

Denī Didro

Šajā nodaļā runāsim par to, kā bez īpašiem pūliņiem panākt vajadzīgās pārmaiņas sevī.

Protams, kaut kas acīmredzot tomēr būs jādara. Kaut vai jānopērk vajadzīgās "tabletes" un atbilstoši priekšrakstiem tās jālieto. Taču neko īpaši vairāk.

Vai ir tādi paņēmieni vai instrumenti, lai nekas nebūtu jādara, bet visu varētu saņemt gatavu? Visums kā parasti ir dāsns un paver mums šādu iespēju. Un pat vairākas.

Kas mums ir vajadzīgs? Vajag, lai mūsu iekšējais "cenzors", proti, Saprāts, mierīgi ielaistu Zemapziņā mums vajadzīgo nostādni. Un netraucētu to attīstīt līdz tādam stāvoklim, kad šī nostādne kļūst pilnīgi patstāvīga un sāk ietekmēt mūsu biodatora lēmumus.

Kādas ir iespējas apiet vai apmānīt mūsu "cenzoru"?

Atslēgsim Saprātu

Pirmais un, kā varētu likties, vienkāršākais ceļš ir atslēgt mūsu Saprātu. Bet kā to izdarīt, ja Saprāts kontrolē

visus ķermenī notiekošos procesus? Un, tiklīdz šis "cenzors" atslēdzas, ar mums notiek tas, ko saucam par samaņas zudumu. Proti, ķermenis kļūst ļengans, visi muskuļi atslābst. Sirds it kā pukst, bet apziņas nav, ķermenis paliek bez vadības.

Protams, šādā mirklī ceļš uz Zemapziņu ir atvērts un tajā var ievadīt jebkuru nostādni. īpaši jau tukšā vietā. Ja vieta ir aizņemta, tad pat atvērtas Zemapziņas gadījumā šādā vietā kaut ko jaunu iedabūt nav vienkārši atsauciet atmiņā piemēru par sēkliņu.

Tātad, ja jums kārtīgi iebelž pa galvu tā, lai jūs atslēgtos, bet pēc tam uz kādu stundu, kamēr nenākat pie samaņas, ieslēdz jaunās nostādnes ierakstu, tai ir lielas izredzes iemitināties Gatavo lēmumu nodaļā.

Kā jums patīk šāds paņēmiens? Ja patīk, tad uz priekšu! Viss notiek ātri, turklāt neprasa ne daudz laika, ne spēka.

Tiesa gan, var izmantot ari narkozi, taču ar to ir krietni lielāka noņemšanās: šis līdzeklis kaut kur jādabū, turklāt jāzina, kā to lietot.

Daudziem tas, šķiet, nepatiks. Vai ir kāds humānāks variants? ,

Ir. saprātu var atslēgt ari ar hipnozes palīdzību.

Hipnozes gadījumā ķermeņa pārvaldīšanas funkcijas it kā saglabājas, bet kritiskā attieksme pilnīgi izzūd. Jums var iedvest jebkādu jaunu nostādni, kas nostiprināsies jūsu Zemapziņā un turpmāk noteiks jūsu rīcību.

Šīs metodes lietošanu apgrūtina divi apstākļi. Pirmais ir jāatrod hipnotizētājs un abiem jāvienojas par to, lai viņš iedveš to nostādni, kura ir vajadzīga jums (nevis viņam).

Otrais nejau visi cilvēki pakļaujas hipnozei, tādu ir apmēram 10 procenti. Tieši viņi masveida hipnozes seansu laikā nevar atraut saāķētās rokas vienu no otras, bet pēc tam kāpj uz skatuves uz izpilda visas hipnotizētāja komandas. Bet pārējie cilvēki tik viegli nešķiras no spējas kontrolēt situāciju. Hipnozei nemaz nepakļaujas kritiski noskaņoti, ciniski cilvēki, kuriem raksturīgs augsts iekšējās kontroles līmenis. Tieši viņiem pašiedvesmas process noris vissliktāk mēs to jau zinām.

Vēl ir miegs, kura laikā arī mūsu Saprāts atpūšas. Vai noņemas ar saviem miegā darāmajiem darbiem. Ja attiecīgo ierakstu atkārtoti atskaņo atbilstoši miega cikliskumam visu nakti, tas var dot savu efektu. Ne visai drīz, protams, jo informācijas iegaumēšana notiek vien īsajos mirkļos starp aizmigšanu un pamošanos. Tomēr pēc pāris mēnešiem būs skaidri manāms rezultāts.

Ja spējat gulēt, kad kāda balss nemitīgi kaut ko murmina, tad viss ir kārtībā jūs varat izmantot šo paņēmienu.

Jāteic, ka arī tā izmantošanā var būt sarežģījumi: ierakstu dzirdēs jūsu gultasbiedrs, un tas nogulsnēsies arī viņa Zemapziņā. Labi, ja jūs strādājat ar nostādni "Esmu atvērta lielai naudai!". Bet ja nu tā ir nostādne "Esmu lieliska sieviete! Esmu jutekliska un seksuāla"? Tā taču var novest otru cilvēku līdz dzimumorientācijas maiņai. Pažēlojiet viņu.

Tomēr itin visās lietās ir savi plusi un mīnusi.

Kas vēl var palīdzēt?

Ieiesim no aizmugures

Mēs aplūkojām paņēmienu, kad Saprāts tiek pilnīgi izslēgts.

Taču iespējams arī cits ceļš, proti, Saprāts ir nomodā, bet nespēj atpazīt nostādni, jo tā ir šifrēta.

Tā, piemēram, Saprāts nespēs attiecīgo nostādni atpazīt sava gausuma dēļ. Savukārt Zemapziņa, kas darbojas ievērojami ātrāk par Saprātu, visu atpazīs un pieņems.

Jūs visi droši vien esat dzirdējuši par eksperimentu ar 25. kadru. Mēs kinoteātrī skatāmies filmu, tajā uz ekrāna sekundes laikā parāda 24 dažādus kadrus (vismaz agrāk tā bija). Ja attēls sekundē mainās 24 reizes, mūsu Saprāts, kas nav speciāli trenēts, to neredz, tam viss saplūst vienā nepārtrauktā darbībā.

Tad nu amerikāņu zinātnieki pēc katriem 24 kadriem iemontēja fdmā 25. kadru, kuru greznoja uzraksts "Pērciet kolu". Tas, protams, bija ļoti nogurdinošs darbs, taču viņi to paveica. Un parādīja šo filmu kinoteātrī. Un, rau, pēc tās noskatīšanās visai daudzi cilvēki tūlīt devās nopirkt šo dzērienu.

Kas bija noticis? Gausi funkcionējošais Saprāts neieraudzīja un neatpazina komandu pirkt kolu. Savukārt

Zemapziņa ieraudzīja un uztvēra kā komandu, kas jāizpilda.

Paaugstinātā tieksme pēc šā dzēriena filmas skatītājiem pārgāja nākamajā dienā, kad no āra iesētā sēkliņa, kas izraisīja vēlmi iedzert kolu, nerada atbalstu un sažuva. Tieši tāpēc daži speciālisti ņēmās apgalvot, ka šis efekts neiedarbojas.

Patiesībā tas iedarbojas, ja tiek pareizi izmantots. Proti, ja tiek iedvests pietiekami ilgu laiku, translējot mums jauno nostādni daudzas stundas. Tad tā pagūst nostiprināties Zemapziņā un sāk ietekmēt lēmumus, kas jāpieņem Saprātam.

Skaidrs, ka tad, ja tā ir pilnīgi jauna nostādne, kas iemitinās brīvā vietā, tā visai ātri nostiprinās Gatavo lēmumu nodaļā. Un paliek tur uz visiem laikiem.

Ja attiecīgajā vietā jau ir kāda nostabilizējusies pārliecība, tad no āra nākušās jaunās nostādnes iedvešanas process būs daudz garāks.

Ir vairāki kanāli, pa kuriem var ievadīt Zemapziņā mums vajadzīgo informāciju, apejot savu iekšējo "cenzoru". Lai tas snauduļo, netraucēdams sava Saprāta mieru.

Vizuālais kanāls

Ārējo informāciju mēs uztveram ar acīm (vizuālais kanāls) ar ausīm (audiālais jeb skaņas kanāls), ar maņu orgāniem (taktilais kanāls). Vēl ir oža, taču ar tās palīdzību tiek iegūta ļoti šaura spektra informācija par smaržām. Ir grūti iztēloties, kā varētu ievadīt savā Zemapziņā tādu nostādni kā "Es mīlu naudu" ar taustes vai ožas palīdzību. Ja nu vienīgi aptaustot un apostot ļoti bagātu partneri gultā. Taču tādā gadījumā viņam ir labi jāizskatās un vēl labāk jāsmaržo, bet tā mēdz būt ļoti reti. Kāpēc lai bagāts cilvēks raizētos par to, kā viņš izskatās un kā smaržo? Viņu jau tāpat visi mīl līdz nemaņai.

Tāpēc sevis ieprogrammēšanas nolūkā ērtāk ir izmantot, piemēram, vizuālo kanālu.

Taču cilvēks pats nevar iemontēt 25. kadru tajās filmās, kuras viņš skatās! Lai gan jāteic, ka arī tā gadās! Televīzijā ir speciāls dienests, kas palēninātā tempā noskatās visus raidījumus, lai pārbaudītu, vai tajos nav slēptās reklāmas. Un dažkārt to atrod.

Tātad ir vajadzīga pašam sava programma, kas uz ekrāna ļoti lielā ātrumā parādīs jums vajadzīgās nostādnes.

Televīzijas raidījumos šādu programmu pagaidām it kā nav. Bet attiecīgās nostādnes var ievadīt savā datorā.

Panākumu matrica

Šīs programmas nosaukums ir "Panākumu matrica"("Matrix of Success").Tā uz datora ekrāna ataino jūsu izraudzītās nostādnes tik lielā ātrumā, ka jūs tās neredzat. Bet Zemapziņa redz un pieņem izpildei.

Šajā programmā ir vairāki simti gatavu afirmāciju. Jūs varat izvēlēties tieši sev vajadzīgās, piemeklēt vispiemērotāko šriftu un noregulēt laiku, kad un cik ilgi tās parādīsies uz ekrāna.

Ir iespēja arī pašam ievadīt tās nostādnes vai mērķus, kurus gribētu ieviest savā Zemapziņā.

Programma parāda uz ekrāna jūsu izraudzītās nostādnes, kad strādājat ar jebkuru citu programmu savā datorā. Proti, jūs varat strādāt internetā vai ar jebkuru citu programmu, bet attiecīgās nostādnes tik un tā uz ļoti īsu laika sprīdi parādīsies uz ekrāna, taču jūs tās neieraudzīsit.

Rau, kāda veiksme! Jūs kaut ko darāt, strādājot ar datoru, un vienlaikus attīrāties no nevajadzīgajām nostādnēm, turklāt varat ievadīt jaunas, sev noderīgas un vajadzīgas idejas.

Un viss notiek pats no sevis, bez jebkādiem jūsu pūliņiem.

Tiesa gan, tā kā jūs neuzlādējat jauno nostādni ar savu enerģiju, bet tā tiek gluži vienkārši nolasīta no datora ekrāna, attiecīgajai nostādnei ir pavisam neliels lādiņš. Tātad iepriekšējās nostādnes nomainīšana prasīs diezgan daudz laika. Parasti tie ir divi trīs mēneši. Bet kur jums jāsteidzas? Jūs darāt savus darbus, un vienlaikus notiek jūsu garīgā attīstība un sevis pilnveidošana. Kas var būt vēl labāks?

Kur var dabūt "Panākumu matricu"? Atveriet mājaslapu www.psymarket.ru un tā būs jums rokā!

Uzmanību! Krievijai raksturīgs paaugstināts primātisms, bet primāti, kā jūs jau zināt, neizceļas ar cieņu pret citu cilvēku tiesībām, arī pret šīs programmas autoru tiesībām. Primāti nejūtas kā Personības un neuzskata par Personībām citus cilvēkus. Piekrāpt otru cilvēku, viņuprāt, ir goda lieta, un veiksmes gadījumā viņi pat lepojas ar to 110J.

Vārdu sakot primāti, ko no viņiem var prasīt?

Cilvēki ar šādu attieksmi pret dzīvi katrā ziņā pacentīsies izlikt šo intelektuālo produktu kaut kur internetā, lai citi varētu to bez maksas "pārpumpēt". Arī jums var rasties vēlme par brīvu tikt pie tā.

Te nu gribam jums pateikt, ka šādā veidā nozagtās programmas nedarbojas! Un ne jau tāpēc, ka "pārpumpēšanas" laikā kaut kas var "saiet grīstē". Tās nedarbojas tāpēc, ka jūs pats sev neapliecinājāt, ka esat gatavs iekšējām pārmaiņām, ka jums tās ir vajadzīgas. Cilvēki nenovērtē to, ko dabū par velti. Zemapziņa nolasīs šādu jūs attieksmi pret programmu un pastiprināti aizsargāsies pret to kā nevajadzīgu.

Proti, jūs ar savu attieksmi pret programmas iegūšanas veidu dosit Zemapziņai nostādni uz pilnīgu aizsardzību pret iekšējām pārmaiņām ar tās palīdzību tas ir daudzkārt pārbaudīts fakts.

Tādēļ afirmāciju pazibēšana uz ekrāna nedos jums nekādu labumu. Jūs vēlāk pat teiksit, ka programma nestrādā. Pareizi, taču tā nestrādās tikai jums, jo ar savu rīcību jūs neapstiprinājāt, ka šī programma jums ir nozīmīga.

Kad mēs pērkam kādu lietu, ar pašu samaksāšanas faktu mēs apliecinām, ka šī lieta mums ir vajadzīga un svarīga. Un pret to mēs izturamies pavisam citādi nekā pret lietu, kas mums tikusi bez maksas. Lūdzu, ņemiet to vērā.

Bet tagad dosimies tālāk.

Audiālais kanāls

Mēs vēl neesam likuši lietā dzirdi. Vai uz Zemapziņu var iedarboties pa šo kanālu, apejot Saprāta kontroli un pretošanos?

Jā, var.

Lai to izdarītu, ir jāierunā un jāieraksta attiecīgā nostādne, pēc tam šis ieraksts tā jāpārveido, lai mūsu modrais Saprāts neatpazītu, ko mēs klausāmies.

Bet, ja tas nav atpazinis, tad nav arī noraidījis.

Ja reiz šāda iespēja pastāv, kādēļ lai to neizmantotu?

Ir zināms, ka cilvēks spēj apzināti uztvert skaņu signālus, kuru frekvence ir 20-20 000 Hz. Taču mūsu ausis uztver ari citas, daudz plašāka diapazona frekvences, tikai Saprāts nespēj tās apstrādāt. Tātad, ja mums vajadzīgās komandas tiks dotas, izmantojot infraskaņu (frekvence ir mazāka par 20 Hz) vai ultraskaņu (frekvence ir lielāka par kHz), mēs šīs komandas nevarēsim "sadzirdēt" un tās taisnā ceļā nonāks mūsu Zemapziņā.

Var arī kādā citā veidā apstrādāt mums vajadzīgo nostādņu ierakstu. Šim nolūkam ir izveidoti speciāli algoritmi. Pēc tam saņemtais signāls jāuzliek uz mūzikas vai dabas radīto skaņu fona. Mēs dzirdēsim tikai attiecīgo mūzikas vai dabas skaņu ierakstu, savukārt mums nedzirdamā diapazonā pārveidotās nostādnes bez jebkādiem šķēršļiem ieies mūsu Zemapziņā, ieņemot to negatīvo pārliecību vietu, no kuram mes gribam atbrīvoties.

Kadas īpatnības ir?

Kādi sarežģījumi var rasties, ejot šo ceļu?

Visupirms jau tas, ka jūs pats diezin vai pratīsit iekodēt savu nostādni tā, lai vēlāk to varētu klausīties. Tas nebūt nav vienkārši izdarāms.

Tehnoloģijas cilvēka Zemapziņas ietekmēšanai ir izstrādājuši daudzu valstu zinātnieki saviem slepenajiem mērķiem. Un tikai vēlāk tās kļuva pieejamas plašai izmantošanai.

Programma noskaņošanās pārveidošanai no dzirdamā diapazona uz nedzirdamo Amerikas Savienotajās Valstīs tika izstrādāta pirms vairāk nekā divdesmit gadiem. Tagad ar šīs tehnoloģijas palīdzību ierakstītās noskaņošanās afirmācijas izmanto vairāk nekā desmit miljoni cilvēku visā pasaulē. Šī tehnoloģija palīdz cilvēkiem kļūt apmierinātākiem ar sevi un savu dzīvi.

Pašam izgatavot šādu kodētu noskaņošanās ierīci ir visai grūti. Daudz vienkāršāk ir izmantot gatavas audionoskaņošanās programmas par noteiktu tematiku.

Ko par tām varam jums pastāstīt?

Tas ir konkrētai tēmai veltīts pozitīvu apgalvojumu komplekss, kuru ierunājis profesionāls diktors. Komplekss ar speciālas programmas palīdzību tiek ievadīts cilvēka ausij nedzirdamajā diapazonā un pēc tam savienots ar dabas radītajām skaņām. Tā rezultātā jūs dzirdat tikai jūras šalkoņu vai putnu dziedāšanu, bet jums vajadzīgais pozitīvo nostādņu komplekss, apejot jūsu Saprāta kritiku, nonāk tieši Zemapziņā, turklāt attiecīgajā vietā.

Lai jūs zinātu, kādi ir kodētie ieraksti, pēdējā laikā komplektā iekļauj divus diskus. Vienā no tiem ir ierakstītas diktora ierunātās pozitīvās nostādnes, otrā šīs

pašas nostādnes mūsu ausij nedzirdamajā diapazonā līdz ar mums dzirdamajām dabas skaņām.

Kādi pozitīvās noskaņošanās komplekti ir dabūjami?

Kas jau ir?

Pozitīvās noskaņošanās komplektus var iedalīt vairākās tematiskajās grupās.

Noskaņošanās uz darbu un biznesu

Šajā tematiskajā grupā ietilpst vairākas noskaņošanās.

Noskaņošanās

"Esmu pārliecināšanas meistars "

Tās ir aptuveni 50 pozitīvas nostādnes, kas palīdzēs jums pārvarēt bailes, uzstājoties publikas priekšā, izteikties viegli, enerģiski, pārliecinoši. Rau, daži šo apgalvojumu piemēri:

•  Es ar prieku apmeklēju visas man vajadzīgās tikšanās!

•  Es ar prieku uzstājos daudzu cilvēku priekšā!

•  Publiska uzstāšanās man sagādā patiku!

•  Publiska uzstāšanās mani iedvesmo!

•  Es zinu, ka spēju pārliecināt jebkuru cilvēku!

•  Es uzstājos ar patiku! Katra uzstāšanās izraisa mani sajūsmu!

•  Es publikas priekšā runāju brīvi, viegli, kā rotaļādamies!

•  Mani vārdi raisās viegli un pārliecinoši. Man vienmēr ir ko pateikt cilvēkiem!

•  Es viegli atrodu argumentus sava sarunbiedra pārliecināšanai!

Šī noskaņošanās sākumā bija paredzēta cilvēkiem, kuri strādā daudzlīmeņu mārketinga tīklos, tā palīdz pat visnedrošākajiem darbiniekiem enerģiski un pārliecinoši komunicēties ar jebkuru auditoriju. Vēlāk izrādījās, ka attiecīgās afirmācijas labi noder ari tiem, kuriem jāuzstājas semināros, konferencēs, apspriedēs, prezentācijās utt. Daudzi šīs noskaņošanās lietotāji atzīst, ka pēc tās noklausīšanās enerģija viņos kūsāt kūsā, ļaujot pārliecināt jebkuru sarunbiedru.

Noskaņošanās

"Esmu pārdošanas meistars"

Šī noskaņošanās ietver ap 50 pozitīviem apgalvojumiem, kas palīdz jums mainīt attieksmi pret pārdošanu.

Tagad daudzi cilvēki, apstākļu spiesti, ir pievērsušies dažādu preču pārdošanai, lai gan šī nodarbošanās viņiem neiet pie sirds. Iespējams, ka tādējādi izpaužas sociālisma laikā izveidojusies attieksme pret tirdzniecību. Un varbūt tā savulaik tika ievadīta jūsu Zemapziņā. Bet nostādnes toreiz bija visiem zināmas: "Visi tirgoņi ir zagli", "Kārtīgs cilvēks tirdzniecībā nelīdīs", "Tirgošanās tā ir aziātu nodarbošanās" utt. Skaidrs, ka ar tādām pārliecībām kaut ko panākt jebkura veida pārdošanā ir ļoti sarežģīti. Šīs nostādnes ir jāmaina, un tad tas, ko jūs tagad darāt, cīnoties ar iekšējo protestu, kļūs jums par iemīļotu nodarbošanos. Šai ziņā jums palīdzēs turpmāk minētās un citas nostādnes:

•  Pārdošanas process man sagādā lielu prieku!

•  Pardošana ir process, kurā es varu sevi izpaust kā radoša personība!

•  Es spēju pārdot jebko!

•  Esmu dzimis, lai pārdotu! Esmu sajūsmā par savām spējām pārdot!

•   Es viegli un labprāt kontaktējos ar cilvēkiem! Cilvēki ir man pateicīgi par palīdzību pirkuma izvēlē!

•   Jebkuri iebildumi mani sajūsmina! Tie palīdz man atrast pareizo ceļu uz pircēja sirdi! Es kā spēlēdamies atrodu argumentus, lai pārliecinātu viņu izdarīt pirkumu!

•   Esmu mākslas darbinieks! Pārdošana tā ir māksla, un es visu laiku pilnveidoju savu meistarību! Ikvienu atteikumu pieņemt manu piedāvājumu es uztveru kā pamudinājumu celt savu meistarību! Mana meistarība pārdošanas jomā aug ar katru dienu!

•   Esmu sajūsmā par savu prasmi pārdot! Pārdošana man sagadā prieku! Esmu enerģijas un paļāvības avots apkārtējiem cilvēkiem!

Arī šī noskaņošanās sākotnēji bija paredzēta daudzlīmeņu mārketinga struktūrām. Taču vēlāk noskaidrojās, ka tā lieliski maina attieksmi pret pārdošanu cilvēkiem, kas strādā dažādās tirdzniecības organizācijās, jo viņiem visiem ir kaut kas jāpārdod, vismaz sevi pašu, iekārtojoties darbā un virzoties augšup pa karjeras kāpnēm.

Noskaņošanās

"Esmu naudai kā magnēts"

Šī noskaņošanās sastāv no 61 pozitīvas nostādnes, kas maina jūsu attieksmi pret naudu.

Kas notiek, kad ir apgūtas jaunās nostādnes attieksmē pret naudu? Jūs sākat redzēt, kur un kā varat to nopelnīt. Jūs beidzot saprotat, kur jau agrāk varējāt tikt pie naudas, taču palaidāt garām šo iespēju. Jūs pārstājat atdot naudu tur, kur var to nedarīt. Jūs sākat pienācīgi novērtēt sevi un saprast, ka par savu darbu jums ir jāsaņem vairāk. Un tā tālāk.

Sī noskaņošanas atver jums acis uz pilnīgi jaunam iespējām. Ja nu esat stingri apņēmies veidot karjeru savā

pašreizējā darbavietā, labāk to nemaz neklausieties. Turpretī tad, ja neesat piesaistīts vienai darbavietai, ja esat vadītājs vai neatkarīgs uzņēmējs, šī noskaņošanās jums palīdzēs ieraudzīt pavisam jaunas naudas nopelnīšanas iespējas. Tā padarīs plašāku to lodziņu, pa kuru jūs raugāties pasaulē. Un jūs saskatīsit milzum daudz jaunu iespēju.

Vienīgais, ko šī noskaņošanās neizdarīs, tā nesāks pelnīt (vai saņemt) naudu jūsu vietā. Tas jādara katram pašam.

Ieskatam minēsim dažus apgalvojumus no šīs noskaņošanās. Tie var kļūt "jūsējie" un vadīt jūsu realitāti:

•  Es visur saskatu iespēju nopelnīt naudu! Es bez pūlēm īstenoju labākās iespējas!

•  Es vienmēr piesaistu savā dzīvē ļoti daudz resursu un ideju.

•  Esmu kā magnēts naudai! Nauda atnāk pie manis pa dažādiem ceļiem! Esmu atvērts naudai!

•  Es vienmēr sev maksāju pirmajam!

•  Es strādāju, lai gūtu prieku un apliecinātu sevi! Mans darbs dod man vēlamos ienākumus!

•  Esmu bagāts un sekmīgs cilvēks!

•  Es mīlu naudu, un nauda mii mani! Esmu kā magnēts naudai!

•  Mani ienākumi palielinās ar katru dienu!

•  Tas ir priekpilns un garīgs stāvoklis būt bagātam, panākumus gūstošam cilvēkam.

•  Ceļš uz laimi ir nokaisīts ar naudu. Esmu pelnījis būt laimīgs ar naudu!

Šajā grupā ir arī noskaņošanās, kas vērstas uz biznesa un karjeras attīstību, piemēram, "Fantastiski panākumi biznesā", "Esmu organizēts un rezultatīvs", "Radošā domāšana un jaunrade" un citas.

Citēšu kādu atsauksmi par noskaņošanos "Fantastiski panākumi biznesā":

"… pastāvīgi jūtu, kā uz mani iedarbojas audionoskaņošanās uz fantastisku biznesu. Ierakstu klausos jau divas nedēļas, galva ir grandiozu ideju pilna!!! Tikai pagaidām nerodu tām pielietojumu (ne reālaja, ne materiālajā sfērā), domāju, ka jāpievieno ari disks par naudu. Vispār satriecoša sajūta, nekādu šaubu, esmu kaifā. Irina"

Bez šaubām, tā ir ļoti emocionālas jaunas sievietes atsauksme. Izvērstākas un nopietnākas atsauksmes par to, kāda ir šīs noskaņošanās iedarbība, kā arī visus tajā iekļautos apgalvojumus varat izlasīt mājaslapā www. psymarket.ru nodaļā "SuperAudioTehnoloģijas".

Bet tagad turpināsim iesākto apskatu. Kādas noskaņošanās vēl jūs varētu interesēt?

Noskaņošanās

uz iekšējās harmonijas sasniegšanu

un jaunu kvalitāšu atklāšanu

Protams, ja jūsu rīcībā nonāk tāds varens instruments sevis ietekmēšanai, tad tas ir maksimāli jāizmanto. Tieši to mēs cenšamies panākt, radot jaunus noskaņošanās variantus.

Noskaņošanās

"Dzīvo viegli"

Tā jums palīdzēs izvairīties no pārmērīgas emocionālās reaģēšanas situācijās, kad jūs ar kaut ko neesat vienisprātis. Noskaņošanās nemaina jūsu pārliecības, tā tikai dod komandu Zemapziņai nomierināties un vairs neaizsargāt jūs ierastajā veidā, proti, ļoti emocionāli reaģējot. Noskaņošanās it kā nomierina jūsu iekšējo "kontrolieri", iedvešot tam, ka pasaule ap jums ir brīnišķīga un nekādā veidā jūs neapdraud. Tā rezultātā jūsu reakcija uz jebkuriem notikumiem kļūst mierīgāka un līdzsvarotāka.

Tātad, izmantojot šo noskaņošanos, jūs pat varat mazināt greizsirdību. Mēs šo jautājumu aplūkojām 12. nodaļā, savukārt 7. nodaļā minējām dažus pozitīvos apgalvojumus no šīs noskaņošanās ieskatieties tur.

Autora piezīme. Šī s grāmatas autors pastavigi izmanto minēto noskaņošanos, kas viņam palīdz saglabāt iekšējo līdzsvaru un visus spēkus veltīt iemīļotajam darbam. Turklāt paliek spēks arī izklaidēm, personiskajai dzīvei, saskarsmei ar citiem cilvēkiem, atpūtai un tā tālāk. Un tikai tāpēc, ka tagad enerģija netiek veltīgi tērēta iekšējai cīņai ar dažādiem sarežģījumiem. Tāpēc ļoti iesaku izmantot šo noskaņošanos iekšējā līdzsvara iemantošanai un saglabāšanai.

Noskaņošanās

"Esmu sajūsmā par sevi"

Šī noskaņošanās paredzēta sievietēm, kuras vēlas paaugstināt savu pašnovērtējumu.

Pašnovērtējums ir ļoti sarežģīta lieta. Jūs varat būt stiprs un par sevi pārliecināts vadītājs, taču pilnīgi sastingstat saskarsmē ar pretējā dzimuma pārstāvi. Jūs spējat kalnus gāzt citu labā, bet palūgt kaut ko savā labā tas jums ir nepārvarams šķērslis. Vai arī jūs nemitīgi vainojat sevi visā, kas noticis ar pašu vai apkārtējiem cilvēkiem.

Visu šo situāciju kopsaucējs ir nepietiekama mīlestība pret sevi.

To var labot. Ir jāpastrādā ar šo noskaņošanos, kurā ir vairāk par 90 pozitīviem apgalvojumiem. Minēsim daļu no tiem:

• Esmu lieliska sieviete! 358

•  Esmu sajūsmā par sevi!

•  Es ļoti augstu vērtēju sevi! Es rūpējos par sevi! Esmu pelnījusi rūpes un uzmanību!

•  Esmu pašpietiekama!

•  Es atzīstu par labu visu, ko daru!

•  Es izstaroju enerģiju! Es esmu spēks!

•  Manu rlelbu vada Dievs, tāpēc es visu daru pareizi.

•  Es mīlu sevi un priecājos par visu, ko daru!

•  Esmu pati brīnišķīgāka būtne pasaulē!

•  Es ka spēlēdamies tieku galā ar jebkuru sarežģītu situāciju!

•  Es savu rīcību vienmēr uzskatu par pareizu!

•  Es viegli rodu saskaņu ar savu ķermeni!

•  Esmu pilnību sasniegusi sieviete!

Jeļena par šo noskaņošanos atsūtīja šādu atsauksmi:

"Noklausījos disku 40 stundas. Iekšēja sajūta nekas manā dzīvē nav mainījies, viss ir tāpat, ka bija, ari es esmu tāda pati kā agrāk. Bet!!! Kolēģi darbā (galvenokārt sievietes) interesējas, kāds ir mans noslēpums, teic, ka no maitas esmu pārvērtusies par brīnišķīgu cilvēku. Savukārt vīrieši kā viens apgalvo, ka esmu iemīlējusies. Džinsus (manu mīļāko apģērba gabalu) ir nomainījuši svārki un kleitas. Vienīgais, kas mani pagaidām vēl mulsina, ir tas, ka iemīļotais darbs, kas man šajā dzīvē nozīmēja visu, kļuvis par apgrūtinājumu, bet ar šo problēmu es tikšu gala. Tagad es skaidri zinu, ka esmu uz pareizā ceļa, ka dzīve ir lieliska un skaista un ka mani gaida daudz kas jauks un brīnišķīgs!!!"

Vai ir efekts?

Bieži tiek uzdots jautājums: kā var uzzināt, ka noskaņošanās ir iedarbojusies? Patiešām, noskaņošanās uz iekšējām izmaiņām tas nav darbs ar mērķiem. Attiecībā uz mērķiem viss ir skaidrs: ja esi saņēmis naudu, dabūjis

darbu, apprecējies un tā tālāk, tātad mērķis ir sasniegts, var atvilkt elpu, tad steigties pie nākamā.

Bet kā ir ar afirmācijām? Skaidra kritērija, kas apliecinātu, ka jūs jau "esat sajūsmā par sevi" un "kā magnēts" piesaistījusi sev naudu, nevis gluži vienkārši to nopelnījusi, nav.

Efektu, ko dod darbs ar afirmācijām, var konstatēt, piemēram, pēc tā, kā mainījusies apkārtējo cilvēku attieksme pret jums. To parāda tikko citētā atsauksme.

Vai pēc tā, ka jūs atļāvāties izdarīt ko tādu, ko agrāk nekad neatļautos. Tā, piemēram, jūs nespējāt cilvēkiem pateikt "nē" un centāties izpildīt visus viņu daudzos lūgumus. Bet te pēkšņi pasakāt, ka jūs pārņēmis nogurums un gribas atpūsties. Iedomājieties, cik satriekti būs šie cilvēki, kad zirdziņš, kas visu laiku tik paklausīgi vilka savu vezumu, piepeši nolēmis apstāties un paplūkāt zālīti! Taču tā ir viņu problēma, vai ne?

Vai ari izdarījāt kaut ko tādu, kā agrāk jūsu dzīvē, iespējams, nav bijis. Taču agrāk tas būtu milzīgs sasniegums, bet tagad jūs to pašu paveicāt viegli, gluži kā spēlējoties. Un pati brīnījāties, ka viss sanācis tieši tā.

Uzmanība ir jāpievērš tikai tam.

Ejam tālāk

Kas vēl ir darbam ar sevi paredzētajā komplektā?

Ir noskaņošanās "Patiesa mīlestība pret sevi". Tā

atgādina noskaņošanos "Esmu sajūsmā par sevi", taču akcentē jūsu uzmanību tieši uz mīlestību pret sevi. Un uz sava Augstākā Es iepazīšanu.

Noskaņošanās "Atbrīvošanās no bailēm, depresijām un stresa" nosaukums jau runā pats par sevi. Tā ir vērsta uz jūsu pagātnes aizmiršanu un koncentrēšanos uz pašreizējo skaisto tagadni. Labi noder tiem, kuri ar savām domām un pārdzīvojumiem iestrēguši pagātnē un nekādi nespēj uzsākt "jaunu" dzīvi.

Šo pašu tēmu izvērš noskaņošanās "Atbrīvošanās no negatīvās pagātnes". Tā ļauj jums pārslēgties uz tagadni un aizmirst kādreizējos smagos notikumus savā dzīvē.

Noskaņošanās "Pašcieņa" paver jums iespēju justies kā īstai Personībai, kas pelnījusi mīlestību, uzmanību un visu pārējo tikai pašu labāko.

Noskaņošanās

uz seksualitātes attīstīšanu

Kad cilvēkiem galvenais ir izdzīvošana, viņiem nav laika domāt par dvēseles komfortu vai kaut kādām baudām.

Taču tad, kad izdzīvošanas uzdevumi atrisināti (ir automašīna, dzīvoklis, bērni iekārtoti darbā), rodas vēlme ielaist savā dzīvē kaut ko skaistu.

Jūsu atmiņa pateiks priekšā, ka vislabākās sajūtas jūs pārņēma tad, kad kaislīgi iemīlējāties. Tagad tas laiks pagājis, sajūtas zaudējušas asumu, dzīve kļuvusi pārāk vienveidīga un pliekana. Iespēju it kā būtu kļuvis vairāk, bet baudu un prieka mazāk. Tāpēc gribas savu ikdienu padarīt skaistāku, piemēram, ielaist savā dzīvē jaunu mīlestības un seksa vilni.

Tas ir iespējams f 10] pat bez šķiršanās un sānsoļiem. Jums to izdarīt palīdzēs noskaņošanās, kas izraisīs jaunu jutekliskuma un no tā izrietošās seksualitātes vilni.

Sievietes šai nolūkā var izmantot noskaņošanos "Esmu seksualitātes avots", kurā iekļauti 50 attiecīgi apgalvojumi. Daļa no tiem ir šāda:

•  Mana seksualitāte ir neizmērojama!

•  Mana seksuālā varēšana pieaug ar katru bridi!

•  Esmu sajūsma par savām spējām!

•  Sekss ir radošās enerģijas avots!

•  Es dāvāju savu seksuālo enerģiju savam partnerim!

•  Es lepojos ar savu ķermeni, ar savu ādu, ar savām krūtīm! Mani pārņem prieks, jau iedomājoties vien par savu seksuālo ķermeni!

•  Esmu seksuāla, valdzinoša un apburoša sieviete neatkarīgi no apkārtējo cilvēku domām par mani.

•  Es ļaušu savam seksa partnerim izturēties ta, kā viņš gribēs.

•  Manam mīļotajam cilvēkam piemīt daudz labu īpašību!

•  Es iemācīšu savam seksa partnerim visu, kas vajadzīgs man!

Ja kaut daļu no šiem apgalvojumiem jūsu Zemapziņa pieņems kā rīcības programmu, jūs no vīriešu uzmanības apliecinājumiem ne atkauties nespēsit. Vai no viena, kuru kādreiz bijāt izraudzījusies un kurš tagad gandrīz zaudējis interesi pār jums. Bet pēc noskaņošanās viņam vairs nebūs kur likties…

Ir arī vīriešiem paredzēta noskaņošanās ar nosaukumu "Kazanovas ceļš. Kā kļūt par uzvarētāju gultā". Vīriešiem ir ārkārtīgi svarīgi būt pārliecinātiem par sevi un savām seksuālajām spējām, jo pat nejauši traucējumi šājā sfērā atstāj ļoti negatīvu ietekmi uz viņu seksualitāti.

"Kazanovas ceļā" ir vairāk par 50 pozitīvu apgalvojumu. Minēsim dažus:

•  Esmu drošs par savām spējām!

•  Es varu visu, ko vien vēlēšos!

•  Manas seksuālās spējas ir neierobežotas!

•  Es ļauju sev nodarboties ar seksu tad, kad to vēlos!

•  Es izbaudu seksu, kad tas ir. Es priecājos par katru tam atvēlēto mirkli!

•  Es piepildos ar enerģiju! Viss mans ķermenis piepildās ar varenu spēku, esmu gatavs seksam!

•  Es varu nodarboties ar seksu neierobežotu laiku!

•  Manas seksuālās spējas pieaug ar katru mirkli!

•  Es vienmēr esmu gatavs seksam!

•  Mana iemīļotā ir neizsīkstošs seksualitātes avots!

•  Es esmu seksualitātes avots! Es izstaroju seksualitāti!

Tā ir savdabīga psiholoģiskā viagra, tikai bez blaknēm. Sieviete var to dāvāt mīļotajam vīrietim, ja viņam ir traucējumi šajā jomā. Taču tas jādara ļoti delikāti.

Darbs ar atkarībām

Tehnoloģiju, kas paredzēta sevis ietekmēšanai, var izmantot, lai atbrīvotos no kādas atkarības. Šādā gadījumā noskaņošanās uzdevums ir ievadīt Zemapziņā programmu, kas rada negatīvu attieksmi pret atkarības priekšmetu. Tālāk viss notiks pats no sevis.

Tā, piemēram, noskaņošanās "Izbeigt smēķēšanu" var palīdzēt tiem, kuri grib atmest smēķēšanu, bet nekādi nespēj to izdarīt.

Ja cilvēks nevēlas atmest smēķēšanu, piespiedu kārtā neviena noskaņošanās viņu neatradinās no tās, jo iekšējā pretošanās pārmaiņām būs pārāk stipra.

Kā jāstrādā?

Kā izmantojams šis lieliskais instruments iekšējo pārmaiņu panākšanai? Tas izdarāms visai vienkārši ir tikai jāsper daži soļi.

1. solis. Jāiegādājas audionoskaņošanās (sk. mājaslapu www.psymarket.ru ). To var nopirkt tikai tur, tāpēc nekur citur pat nemeklējiet.

Tiesa gan, iespējams, ka primāti attiecīgās noskaņošanās ievadījuši internetā un tās var iegūt, neko nemaksājot. Taču ņemiet vērā, ka zagtās noskaņošanās jums vēlamo efektu nedos divu iemeslu dēļ.

Pirmo mēs jau minējām: ja jūs neapstiprinājāt, cik svarīga jums ir attiecīgā noskaņošanās, samaksājot par to, tad esat izturējies pret iekšējo pārmaiņu jautājumu ļoti vieglprātīgi. Zemapziņa nolasīja jūsu attieksmi un secināja, ka strādāšana ar šo noskaņošanos tāda niekošanās vien ir, tāpēc aizšķērsos ceļu tajā iekļauto nostādņu apgūšanai.

Otrs iemesls ir šāds: kad noskaņošanās ierakstu pārraksta amatieri, zūd daļa tajā ietverto efektu, līdz ar to iedarbība samazinās. Ievērojot abus minētos faktorus, kļūst skaidrs, ka šādas noskaņošanās klausīšanās ir veltīga laika tērēšana.

2. solis. Noskaņošanās jānoklausās ne mazāk kā 40 stundas. Katra noskaņošanās tas ir stundu garš ieraksts. Turklāt pašas tajā iekļautās nostādnes (50-90) stundas laikā atkārtojas miljons reižu tik augstas efektivitātes, ievadot Zemapziņā jaunas nostādnes, nav nevienai citai sistēmai.

Noskanošanos ieteicams klausīties, uzliekot austiņas.

Tā vēlams rīkoties tāpēc, ka līdztekus pašas noskaņošanās kodējumam tās atskaņošanas laikā papildus tiek izmantots signālu binaurālais efekts. Šā efekta būtība ir tā, ka uz labo un kreiso austiņu tiek raidītas skaņas, kas mazliet atšķiras cita no citas (fāzes ziņā). Tā rezultātā mūsu smadzenes nonāk ģeniālām atklāsmēm raksturīgajā stāvoklī, kad pilnvērtīgi funkcionē uzreiz abas galvas smadzeņu puslodes un informācija Zemapziņā tiek fiksēta ātri un droši.

Ko var darīt, klausoties noskanošanos?

Ko šajā laikā var darīt!'

Var darīt visu, ko vien vēlaties. Nav vajadzīgi nekādi meditatīvie stāvokļi, nav tam jāatvēl īpašs laiks.

Jūs varat strādāt ar datoru, uzkopt māju, gatavot pusdienas, pastaigāties un tā tālāk. Vispār darīt visu to, ko var darīt, ja ir uzliktas austiņas, bet pie sāniem disku atskaņotājs.

Noskaņošanās nav ierakstīta MP3 formātā, jo šis formāts nogriež daļu no skaņu diapazona, tāpēc noskaņošanās daļēji zaudē efektu. Tā ir ierakstīta labas mūzikas formātā, un to var atskaņot, ieliekot kompaktdisku atskaņotājā vai izmantojot datoru.

Iespējams, ar laiku izdosies panākt, ka noskaņošanās varēs ierakstīt MP3 formātā, bet pagaidām tā nav.

Cik ilgi jāklausās noskaņošanās?

Cilvēki, kas izstrādājuši šīs noskaņošanās, ieteic klausīties tās 40 un vairāk stundas. Kāpēc? Atcerieties par jaunās nostādnes sēkliņu, kas jāieaudzē vietā, kur jau ir iepriekšējā nostādne. Tā jākopj, jābaro ar savas uzmanības enerģiju, lai šī sēkliņa spētu izdīgt un vēlāk izspiest agrāko nostādni.

Lai cik pilnīga būtu jaunā tehnoloģija, pagaidām tā nespēj no mazas sēkliņas vienā mirklī izaudzēt spēcīgu stādu. Tam ir vajadzīgs laiks, parasti ne mazāk par 40 stundām, taču tas ir vidējais daudzums.

Atvērtiem, paļāvīgiem vai jūtīgiem cilvēkiem ar 40 stundām pilnīgi pietiek.

Cilvēkiem ar kritiskāku attieksmi vai tādiem, kas visu apšauba, noskaņošanās jānoklausās ilgāk. Tas, cik ilgi, ir atkarīgs no viņu iekšējā stāvokļa.

Ja jūs nemitīgi šaubīsities un pārbaudīsit, vai noskaņošanās iedarbojas, jūs atņemsit savai sēkliņai enerģiju un jaunais dēsts te zaļos, te atkal nonīks. Un tā visa rezultātā neizaugs.

Ja jūs lieki rosīsities un paudīsit neapmierinātību, ka jau trīs stundas esat klausījies, bet nekāda efekta nav, īstenosies jūsu pēdējā komanda: efekta nav.

Ja centīsities panākt visu un uzreiz, proti, vienlaikus (vai citu pēc citas) klausīsities vairākus diskus, jūsu Zemapziņa sapratīs, kā jūs sevi uzskatāt par pilnīgi neapdāvinātu cilvēku, kuram uzreiz jāmaina viss "pildījums". Bet, ja jau jūs paziņojāt, ka esat neapdāvināts cilvēks, kas tādā gadījumā var mainīties indivīdam ar šādu iekšējo pozicionēšanos? Droši vien nekas. Mums nav tādas noskaņošanās, kas Zemapziņai iedvestu, ka esat izcila personība. Tāpēc vispirms vajadzēs pastrādāt ar sevi un atzīt, ka kaut kas labs jums tomēr piemīt. Un jūs izvēlaties nevis lieki rosīties, bet strādāt ar vienu noskaņošanos pusotru vai divus mēnešus.

Vai var klausīties bez austiņām?

Šo jautājumu bieži uzdod cilvēki, kuri iegādājušies noskaņošanās ierakstu.

Vispār tas nav ieteicams.

Kāpēc?

Pirmkārt, zūd binaurālais efekts, nav teta vilna, noskaņošanās apgūšanas efekts samazinās.

Otrkārt, jūs reti esat pilnīgi viens, parasti līdzās (vai blakusistabā) ir citi cilvēki. Ja, klausoties noskaņošanos, izmantosit dinamisko skaļruni, jūs ielauzīsities cita cilvēka telpā bez viņa ziņas. Bet tas nav labi, jo viņš droši vien nav gatavs iekšējām pārmaiņām. Un nekādi nespēs sasaistīt savu nelāgo jušanos ar jūsu atskaņoto meža vai jūras viļņu šalkoņu. Bet, ja šis cilvēks uzzinās, kādas skaņas viņš pret savu gribu klausās, jums var būt lielas nepatikšanas. Vai jums tās ir vajadzīgas?

Un tikai tad, kad esat pilnīgi viens un jums ir daudz laika, jūs varat klausīties noskaņošanos, neuzliekot austiņas. Iepriekš skaidri apzinoties, ka pēc 40 stundām pilnvērtīgs efekts diezin vai bus. Minimums — pec 100 stundām.

Apstiprina zinātniskie pētījumi

Noskaņošanos efektivitāti apstiprina šīs grāmatas autora personiskā pieredze un daudz cilvēku atsauksmes (tās atrodamas mājaslapā www.psymarket.ru ).

Tādas noskaņošanās kā "Sajūsma par sevi" un naudas piesaistei veltītās ir pārbaudījuši arī zinātnieki psihologi ar profesionālo testu palīdzību. Viņi fiksēja reālas pozitīvas pārmaiņas sievietes pašcieņas līmenī, arī abu dzimumu pārstāvju attieksmē pret naudu.

Pētījumu rezultāti publicēti jau minētajā mājaslapā, un jūs varat ar tiem iepazīties jebkurā brīdī.

Kas vēl?

Ķermenis pretojas

Piektajā nodaļā mēs runājām par to, kā mūsu ķermenī veidojas enerģētiskie bloki, kad kaut kas nav atbildis mūsu gaidām, bet mēs nespējām pierādīt savu taisnību.

Katrs šāds enerģētiskais bloks nogulsnējas noteiktā mūsu ķermeņa vietā. Bet, tā kā brīvu vietu ķermenī parasti nav (ja nu vienīgi ķirurgi ir kaut ko izgriezuši), šie bloki izvietojas tur, kur atrodas mūsu iekšējie orgāni. Tie taču ir nevis materiāli, bet gan enerģētiski bloki, mūsu orgāni tiem nav nekāds traucēklis.

Kas notiek, kad mēs sākam aizstāt kādu nostādni savas Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā?

Tā kā attiecīgā nostādne jau vairākkārt ir sagādājusi mums nepatikšanas un lielus pārdzīvojumus, katrai šādai nostādnei atbilst noteikts enerģētiskais bloks, kas atrodas kaut kur mūsu ķermenī.

Ir pat īpašs psihoterapijas veids ķermeniski orientētā psihoterapija. Šīs terapijas seansu laikā cilvēks atceras savus visstiprākos pārdzīvojumus un raugās, kurā viņa ķermeņa daļā rodas nepatīkamas sajūtas. Un atrod vietu, kur paša ķermenī "mājvietu" atradis negatīvais bloks, kas ir saistīts ar šim cilvēkam nevajadzīgo pārliecību.

Tiklīdz bloka atrašanās vieta ir atklāta, sākas iedarbošanās uz šo ķermeņa daļu masēšana, glaudīšana, pozitīvās enerģijas raidīšana un tā tālāk. Rezultātā enerģētiskais bloks uzsūcas un cilvēks sajūt atvieglojumu.

Tiesa gan, ne uz visiem laikiem, jo negatīvā nostādne paliek Zemapziņā un var radīt jaunus pārdzīvojumus. Proti, situācija pēc dažiem gadiem var atkārtoties. Taču psihoterapija nebūt neizvirza par savu uzdevumu radikāli mainīt cilvēka dzīvi. Palīdzēt viņam šobrīd, atbrīvot viņu no nepatīkamajām sajūtām lūk, ar ko parasti nodarbojas psihoterapeits.

Mēs piedāvājam radikālākas iedarbības instrumentu pavisam izvākt no Zemapziņas mums nevajadzīgo nostādni. Līdz ar to izzudīs arī attiecīgais enerģētiskais bloks, kas atrodas kaut kur mūsu ķermenī un ir apņēmības pilns aizstāvēt savu taisnību.

Bet, kad no ķermeņa izvācam enerģētisko bloku, darba sākumstadijā mums var rasties diezgan nepatīkamas sajūtas.

Šis pats efekts vērojams, arī strādājot ar piedošanas formulu. Vai ar elpošanas praksēm (transpersonālā psihoterapija). Arī tad no ķermeņa tiek izvākti enerģētiskie bloki, taču netiek aizstātas tos izveidojušās nostādnes. Un tad ķermenī bieži rodas nepatīkamas sajūtas.

Tā, piemēram, klausoties noskaņošanos, reizēm (!!!) var parādīties galvassāpes, klepus, var aiztrūkt elpa, sareibt galva un tā tālāk. Šķiet, ka nepatīkamās sajūtas sākumā rodas tajā orgānā, kur agrāk bija "iemājojis" mums nevajadzīgais enerģētiskais bloks. Šādās reizēs nevajadzētu izbīties.

Kad vērojamas šādas ķermeņa reakcijas? Tad, kad jaunā nostādne radikāli atšķiras no tās, pēc kuras jūs esat pieradis vadīties daudzus gadus.

Proti, kad jauna sieviete ar ļoti zemu pašnovērtējumu sāk klausīties audionoskaņošanos "Esmu sajūsmā par sevi", kurā cita pēc citas nāk tādas afirmācijas kā "Es ļoti augstu vērtēju sevi! Es rūpējos par sevi! Esmu pelnījusi rūpes un uzmanību! Esmu pašpietiekama! Es atzīstu par labu visu, ko daru! Es piedodu sev visas pagātnē pieļautas kļūdas, šaubas, bailes! Esmu atvērta visām jaunajām, priekpilnajām pārmaiņām! Esmu apmierinātā ar sevi! Man patīk būt neatkarīgai no ārējiem apstākļiem!", noris nostādnes nomaiņas process. Un, gluži dabiski, tiek iznīcināts (uzsūcas) tai atbilstošais enerģētiskais bloks. Tas atstāj savu ierasto vietu, izraisīdams sāpes, tāpēc nostādņu nomaiņas process sākumposmā bieži vien nav visai patīkams.

Šādas sajūtas nerodas vienmēr un visiem, taču mēdz būt. Izveseļošanās bieži ir saistīta ar īslaicīgu slimības paasināšanos, skaidro dziednieki.

Turklāt dažādiem cilvēkiem ir ļoti atšķirīgas sajūtas, nav izdevies konstatēt noteiktas, ar konkrētām nostādnēm saistītas enerģisko bloku veidošanās zonas.

Vienīgais gadījums, kad ķermeņa sajūtas atkārtojas, ir saistīts ar nostādnēm naudas piesaistīšanai. Vairāki vīrieši, klausoties attiecīgo noskaņošanos, piedzīvoja zarnu trakta darbības traucējumus. Acīmredzot sākās organisma atbrīvošanās no nevajadzīgajiem emocionālajiem un citiem sārņiem.

Ko darīt?

Ieteikums ir ļoti vienkāršs: ja, klausoties noskaņošanos, ķermenī sākas nepatīkama reakcija, klausīšanās nekavējoties jāpārtrauc. To drīkst turpināt nākamajā dienā.

Ja arī tad rodas nepatīkamas sajūtas, klausīšanās atkal jāpārtrauc un jāatsāk tikai nākamajā dienā. Parasti pēc trim četriem pārtraukumiem šīs sajūtas izzūd uz visiem laikiem.

Nevajag dzert nekādas zāles vai vēl kaut ko, lai nepieļautu minēto sajūtu rašanos. Ir tikai jāpārtrauc afirmāciju klausīšanās un process, kurā notiek enerģētiskā bloka izvadīšana no jūsu ķermeņa, uz laiku apstāsies.

Un tikai ārkārtējos gadījumos, protams, ir jāvēršas pie ārsta.

Interesanti ir tas, ka tad, ja afirmācijas tikai klusu atkārto vai pārraksta, nekādas nepatīkamas sajūtas ķermenī parasti nerodas. Izskaidrojums ir vienkāršs: ja noskaņošanos klausās veselu stundu, pirmais nostādņu komplekss ienāk Zemapziņā vairāk nekā miljons reižu. Bet cik reizes stundā jūs spējat atkārtot vai pārrakstīt afirmāciju? Simt vai divsimt? Afirmācijas iedzīvināšanas intensitāte ir zema, un ķermenis nereaģē uz to lēnu nomaiņu. Pareizāk sakot, reaģē gan, taču tik viegli, ka mēs neko nejūtam.

Kopumā jaunā tehnoloģija ļauj panākt nepieciešamās pārmaiņas bez lieliem pūliņiem. Šķiet, ceļā uz garīgo attīstību tā ir kārtējā iespēja saņemt kaut ko par brīvu. Visuma dāvana tiem, kuri nav vēl gatavi pilnībā nodoties šim procesam.

Ir tikai jāieslēdz disks ar attiecīgās tēmas afirmācijām un jānoklausās 40 stundas, pa vienai vai divām stundām dienā.

Un vajadzīgās izmaiņas iestāsies it kā pašas no sevis. Ko vēl var vēlēties? Viss, šķiet, ir, vajag tikai sākt.

Līdz ar to mēs beidzam izskatīt jautājumu par to, kā mazliet gudrāki kļuvušie cilvēki ir iemācījušies apiet savu Saprātu, kas funkcionē pēc algoritma, kurš radīts pirms daudziem tūkstošiem gadu.

Un tagad izdarīsim kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1. Ir vairāki paņēmieni, kā mums nevajadzīgo nostādni Gatavo lēmumu nodaļā aizstāt ar citu, neiesaistot šajā procesā Saprātu.

2.    Pirmais paņēmiens pilnīgi izslēgt Saprātu, lai tas kādu laiku nepilda savas kontroliera funkcijas. Šim nolūkam izmanto hipnozi vai miegu.

3.    Otrais paņēmiens ievadīt Zemapziņā mums vajadzīgās nostādnes ta, lai Saprats tās neatpazītu un neliktu nekādus šķēršļus.

4.    Ja jaunās nostādnes ievadīšanai lieto vizuālo kanālu, tad var izmantot procesus, kuros vajadzīga nostādne uz ekrāna parādās ļoti īsu brīdi, kura laikā gausi funkcionējošais Saprāts to nepagūst nolasīt. Savukārt Zemapziņa, kas darbojas ātri, to paspēj atpazīt un pieņem t turpmakai izpildei. Tā darbojas datorprogramma "Panākumu matrica".

5.    Ja izmanto audiālo kanālu (dzirdi), jauno nostādni var ierakstīt ka diktora nolasītu tekstu, bet pēc tam kaut kādā veidā transformēt šo ierakstu tā, lai Saprāts to nedzirdētu un neatpazītu. Tad pārveidotais nostādnes ieraksts tiek uzlikts uz mūzikas vai dabas skaņu fona, un rezultātā mēs klausāmies tieši šīs skaņas. Bet vajadzīgā nostādne (parasti to ir daudz) tiešā ceļā nokļūst mūsu Zemapziņā un atrod sev attiecīgo vietu. Tieši tā darbojas noskaņošanās "Esmu naudai kā magnēts", "Esmu sajūsmā par sevi" un citas.

6.    Ja tiek izmantota jauno nostādņu ievadīšana Zemapziņā pa "sētas durvīm", Saprāts nenodrošina tās ar papildu enerģētisko lādiņu, tāpēc šīs nostādnes ir jāatkārto daudzreiz vairāk nekā tad, ja ar jauno pārliecību strādā apzināti.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1. Iegādājieties programmu "Panākumu matrica", ievadiet to datorā. Izraugieties tajā jums vajadzīgās nostādnes, pārējās izdzēsiet. Pievienojiet savas paša nostādnes, kuras izveidojāt, strādājot ar savām

negatīvajām pārlieclbām, kā arī savus mērķus, kurus gribat sasniegt ( sīkāk par to lasiet nākamajā nodaļā). Palaidiet programmu uz pastāvīgu darbu, kad ir ieslēgts dators, un vērojiet, kādas pārmaiņas pakāpeniski ienāk jūsu dzīvē. Iekārtojiet Pozitīvo pārmaiņu dienasgrāmatu un ierakstiet tajā visas labās pārmaiņas, kas tagad parādās.

Ja ar datoru strādājat maz, iegādājieties pāris jums vajadzīgās tematikas audionoskaņošanās un klausieties vienu no tām katru dienu ne mazāk par stundu (pārtrauciet klausīties, ja rodas nepatīkamas sajūtas). Pierakstiet visas, pat vissīkākās pārmaiņas Pozitīvo pārmaiņu dienasgrāmatā, atzīmējiet tajā arī savus sasniegumus. Kad noturīgs efekts panākts, ķerieties pie nākamās noskaņošanās.

Ja pamanāt, ka nesen ievērotās pārmaiņas izzūd, atsāciet darbu ar noskaņošanos un nostipriniet to pilnīgi.

Un lieki nerosieties, jo maināt sevi, bet tam jābūt apzinātam un nesteidzīgam procesam.

16. nodaļa Bet ka ir ar Notikumu veidošanu?

Vēls vakars. Pie durvīm kāds klauvē. Saimnieks atver.

Atļaujiet piedāvāt mūsu pakalpojumu: mēs izslēdzam jūsu televizoru!

Paldies, bet man to nevajag…

Padomājiet. Ar kautiņu būs dārgāk…

Līdz šim visi mūsu pārspriedumu bija vērsti uz to, lai atklātu sevī kādu negatīvu pārliecību, kas traucē mums sasniegt savus mērķus, un tad aizstātu to ar citu pārliecību, kuru šobrīd uzskatām par pozitīvu.

Kālab vajadzīga visa šī darbošanās? To, kuri vēlas sevi pilnveidot tāpat vien, katram gadījumam, nemaz tik daudz nav. Protams, iekšējā skaidrība un pilnība ir patīkama lieta, bet tā prasa daudz laika. Taču arī ēst gribas. Gribas mīlestību. Gribas seksu. Gribas naudu. Gribas dzīvokli. Gribas automašīnu. Un vēl bezgala daudz ko citu. Tāpēc cilvēks vēlas saprast, kālab jānoņemas ar šo sevis pilnveidošanu.

Visu mūsu līdzšinējo darbu ar sevi noteica liela vēlme sasniegt kādu mērķi. Tā, piemēram, jūsu dzīvē nav mīļotā vīrieša, bet ļoti gribas, lai būtu. Sūdzēties par dzīvi ir apnicis, tas nelīdz, acīmredzot ir jāmaina sava pozicionēšanās, no mūžīgā upura kļūstot par situācijas noteicēju.

Un te nu ļoti noderēs viss, ko mēs pastāstījām iepriekšējās piecpadsmit nodaļās par iekšējo nostādņu nomainīšanu.

Viss it kā būtu lieliski, taču mūsu Zemapziņa un pie reizes arī Saprāts var nonākt nesaprašanā: kāda iemesla dēļ mūsu saimniece pēkšņi tā raizējas? Varbūt saulē pārkarsuši? Labāk nesteigsimies ar viņas prasību izpildi. Tagad viņa pagulēs, bet, kad pamodīsies, būs jau visu aizmirsusi. Citādi var iznākt, ka būsim veltīgi nopūlējušies.

Šāda situācija var izveidoties, ja pati sev neesat precīzi izskaidrojusi savu rīcību un tās rezultātu. Tā, piemēram, kāpēc jūs klausāties noskaņošanos "Esmu naudai kā magnēts"? Vai gribat kļūt par magnētu? Kādēļ jums tas vajadzīgs? Varbūt jūs gribat saņemt lielāku algu? Cik lielu? Varbūt to var palielināt kādā vienkāršākā veidā? Un tā tālāk.

Tātad jums katrā ziņā ir jāmotivē iekšējo pārmaiņu nepieciešamība. To izdarīt ir vienkārši: jūs paziņojat, ko tieši vēlaties panākt, mainot savā Zemapziņā kādu ierobežojošu pārliecību.

Saprātīgā ceļa metodikā to sauc par mērķa formulēšanu, tā mērķa, kuru jūs vēlaties sasniegt savu pūliņu rezultātā. Pretējā gadījumā, ja mērķis nav skaidri formulēts, jūsu Zemapziņa pati sāks kavēt jums nepieciešamās izmaiņas.

Vai mērķa formula atšķiras no pozitīva apgalvojuma?

Kādas ir atšķirības?

Ārēji mērķa formula un pozitīvs apgalvojums (jeb afirmācija) ir ļoti līdzīgi, un daži autori vienu no otra neatšķir.

Pozitīvs apgalvojums vienmēr ir vērsts uz kādu pārmaiņu izraisīšanu cilvēkā pašā, viņa Zemapziņā.

Mērķa formula ir vērsta uz kādu ārēju un pilnīgi konkrētu rezultātu sasniegšanu, turklāt šos rezultātus var novērtēt un pārbaudīt.

Tā, piemēram, apgalvojums "es kļūstu bagātaks ar katru dienu, nauda man nāk viegli un lielā daudzumā" ir acīmredzami pozitīvs apgalvojums, kura uzdevums ir mainīt jūsu attieksmi pret naudu. Taču to, cik naudas jūs varat saņemt, kad būsit pastrādājis ar šo afirmāciju, nezina neviens. Arī jūs ne. Iespējams, tie būs desmit lati, pie kuriem jūs tiksit viegli, saņemot tos desmit santīmu monētās (tas ir, lielā daudzumā). Un tā jūsu vēlme būs izpildīta. Vai tad ne? Jūs taču nepateicāt, ka "liels daudzums" tie nebūt nav desmit lati.

Šādā gadījumā uzreiz rodas jautājums, uz kuru jūsu Saprāts nekad nespēs atbildēt: "liels daudzums" cik latu tas ir? Ja esat īsts bezpaj umtnieks, tad desmit latu jums ir milzīga nauda, bet, ja materiāli nodrošināts cilvēks, tad jūs šos desmit latus pat nepamanīsit.

Savukārt apgalvojums "es viegli nopelnu trīs tūkstošus latu mēnesi" tā jau ir mērķa formula. Tiesa gan, nav skaidrs, ar kuru brīdi jūs grasāties nopelnīt šādu naudu. Ar nākamo mēnesi? Gadu? Tūkstošgadi? Nosakiet visu precīzi, citādi Saprāts atkal drudžaini centīsies saprast, kad jums jādod šī nauda.

Tātad starp pozitīvu apgalvojumu un mērķa formulu pastāv acīmredzama atšķirība. Taču mūsu Zemapziņa abus uztver kā nostādni un ķeras pie tās izpildīšanas.

Mērķa formulēšanas noteikumi

Tātad mēs secinājām, ka noteikumi tā rezultāta formulēšanai, kuru vēlamies sasniegt, nedaudz atšķiras no jaunas nostādnes formulēšanas noteikumiem. Aplūkosim tos sīkāk attiecībā uz mērķiem, kuri nav saistīti ar ražošanas plānu izpildi, tur viss tiek darīts nedaudz citādi. Mēs pievērsīsimies tiem mērķiem, kurus jūs uzskatāt par saviem personiskajiem mērķiem. Neviens gan neliedz jums ražošanas vai biznesa mērķus uzskatīt par tādiem un attiecībā uz tiem izmantot ieteikumus, kuriem tūlīt pievērsīsimies.

1.  jau pašā sākumā jāpasaka vēlamais rezultāts. Tā kā mēs gribam, lai mūsu Zemapziņa izmanto palīdzības sniegšanai visas savas neparastās iespējas, jau pašā sākumā ir skaidri jāpasaka, ko gribam sasniegt savu pūliņu rezultātā.

Te nu ir ļoti svarīgi nemānīt pat pašam sevi. Neizvirzīt nekādus priekšnoteikumus vai ierobežojumus. Neko neuzskatīt kā pašu par sevi saprotamu. Zemapziņa domā tieši, tai nav pagātnes pieredzes un šā "paša par sevi saprotamā".

Proti, ja jums ir vajadzīga nauda, lai nopirktu automašīnu, tad labāk uzreiz norādīt konkrēto marku, nevis tikai attiecīgo naudas summu. Kas zina, kādā ceļā jūs sasniegsit loloto mērķi. Bijušie mūsu treniņu apmeklētāji min simtiem piemēru par to, kā viņi īstenoja savu mērķi, apejot pirkšanas stadiju. Vai nopirka, bet par daudz mazāku summu, nekā bija iedomājušies.

Ja gribat iziet pie vīra, tad tā ari norādiet, ka jums vajadzīgs vīrietis ģimenes nodibināšanai, nevis mīlestībai vai draudzībai. Šai lomai gluži labi noder precējies vīrietis, kurš negrasās šķirties. Un tā tālāk.

2.  katrā ziņā miniet sev svarīgus norobežojošus apstākļus. Proti, ja vēlaties apprecēties un paziņosit (sev, Dzīvei), ka gluži vienkārši gribat iziet pie vīra, jūsu vēlme var piepildīties visai drīz. Taču nepaies ilgs laiks un jūs konstatēsit, ka izredzētais pelna pārāk maz, kaut gan cerējāt, ka materiālajā ziņā viņš būs labāk nodrošināts (tas taču ir "pats par sevi saprotams"). Un jūsu mīlestības laiva, dabūjusi tādu sadzīves grūtību radītu sūci, strauji grims dibenā. Un tā tālāk.

3. Labāk, ja iecerētais rezultāts ir tuvu jūsu iespēju robežai. Tā, piemēram, jūs uzrakstījāt vēstuli, un tagad tā jānosūta. Tālab ir tikai jāaiziet līdz tuvākajai pastkastītei. Mērķis it kā vienkāršs, turklāt neprasa īpašus pūliņus. Un, neraugoties uz to, jūs pēc mēneša ar izbrīnu (vai sašutumu) atrodat vēstuli savā kabatā. Vai portfelī. Jūs tā arī nenosūtījāt to, lai gan tas nebija grūti izdarāms. Kāpēc tā notika?

Te nu atcerēsimies, ka mūsu modeļa "iekšējā noliktavā", kā mēs iztēlojāmies, informācija ir dažāda lieluma un krāsas baloni. Ja jūs pavirši nodomājāt, ka "vēstuli pastkastītē iemetīšu rīt", šī informācija mazas lodītes veidā nokļuva Operatīvajā nodaļā un tur ieripoja kādā kaktā, kur to neviens pat nepamanīja līdz brīdim, kad atradāt vēstuli savā kabatā.

Tagad iztēlosimies situāciju, kad jūs izvirzāt sev mērķi, kuru sasniegt jums nav pa spēkam. Vai ir ļoti jākoncentrējas un jāsasprindzina visi spēki. Tā, piemēram, jūs tagad saņemat 300 latus mēnesī, bet gribat daudz vairāk. Un izvirzāt sev mērķi: "Pec sešiem mēnešiem es pelnīšu 600 latus mēnesi."

Un nu iedomājieties, kas sāksies jūsu Zemapziņā! Kur jūs nopelnīsit šo naudu? Kam tas vajadzīgs? Vai jūs maz esat šādas naudas cienīgs? Un tā tālāk.

Situācija nepārprotami ir satraucoša, un tā pamodinās Instinktu nodaļu. No tās Saprāts tūdaļ saņems komandu: "Kur tu lien? Kas tev garantē, ka nekļūs sliktāk? Paliec mierā!"

Jāteic, ka lielāko daļu cilvēku nezināmā nākotne biedē, un viņi tūdaļ pat atsakās no sava sapņa.

Taču pieņemsim, ka esat ietiepīgs indivīds un izdzīvošanas instinkta intrigām par upuri nekļūstat. Jūs turpināt iet uz mērķi, pārvarot iekšējo pretestību. Proti, ieguldot šajā formulā (nostādnē) papildu enerģijas devu.

Tātad Operatīvajā nodaļā tā nonāk jau kā liels uzlādēts balons, kas piespiež pievērst sev uzmanību. Tāds nevienā kaktā neieripos, drīzāk jau kādu citu tur ieripinās!

Tieši tāpēc vēlamajam rezultātam jābūt tādam, lai tas pārsniegtu jūsu parastās iespējas. Citādi jūs pats aizmirsīsit aiziet līdz tai vietai, kur šo rezultātu var panākt.

Bet tagad iztēlojieties, cik grūti ir dzīvot ļoti bagātiem cilvēkiem. Viss, par ko sapņo miljoniem mazāk nodrošināto ļaužu, viņiem ir sasniedzams, pat nesasprindzinoties. Taču arī viņiem (proti, bagātajiem) gribas kaut kur iet, kaut ko panākt, pacīnīties, pārvarēt. Dzīvot pilnīgā iekšējā mierā kā budistu mūki viņi kopš bērnības nav mācīti. Tāpēc, lai dzīve būtu interesantāka, šie cilvēki sāk izdomāt sev dažādas ekstremālas izklaides, kas prasa visai daudz spēka, prāta un visa pārējā. Un tās jau ir nopietnas spēles, kas zaudējuma gadījumā dažkārt var beigties ar izsūtīšanu uz kādu miglā tītu salu vai pat pavisam aukstu vietu. Arī tā notiek.

4. Formulējot mērķi, nevajadzētu ierobežot tā sasniegšanai izmantojamos paņēmienus. Proti, jūs varat nopirkt sev dzīvokli pa tirgus cenu, ja izslēdzat variantu, ka jums paveiksies un dažādu apstākļu sakritības dēļ tā cena būs krietni mazāka. >

Ja tā, tad droši rakstiet: "Divu gadu laikā es iegādājos trlsistabu dzīvokli ar skatu uz klusu, zaļu pagalmu." Bet pēc tam varonīgi pelniet naudu pirmajai iemaksai dzīvokļa pirkšanai uz kredīta. Tas ir parastais domāšanas veids, kas nosaka no tā izrietošo rīcību.

Bet ir iespējams arī cits variants. Jūs pieļaujat, ka Dzīve (ar Zemapziņas palīdzību) var kaut kā iegrozīties un piedāvāt jums vajadzīgo dzīvokli par krietni mazāku naudu. Vai pavisam bez tās arī tā mēdz notikt. Nav teikts, ka ar jums tieši tā gadīsies, taču bloķēt šādu iespēju nevajadzētu.

Šo rindu autoru divas reizes ciemos aicināja cilvēki, kuriem bija nauda tikai vienistabas un pavisam sliktam divistabu dzīvoklim. Taču viņi bija pozitīvi noskaņoti un pieļāva, ka pastāv ari labāki varianti. Un ka viņi ir tos pelnījuši. Galu galā izveidojās tādi apstākļi, ka abos gadījumos tika nopirkti lieliski trīsistabu dzīvokļi, viens no tiem ar gluži labām mēbelēm.

Protams, tā notiek nevis ar visiem, bet tikai ar loti pozitīviem cilvēkiem. Taču jūs jau esat sapratuši, ka nav labi krāt sevī negatīvo? Un jau esat sākuši izmantot 7. nodaļā minētos paņēmienus? Tātad tā ir muļķīga rīcība neielaist savā dzīvē kaut nelielu brīnumu, jo jūs taču esat tā vērti!

Bet tālab, veidojot mērķa formulu, nerakstiet, ka "pērkat" dzīvokli. Mazliet paplašiniet tā iegūšanas veidus un rakstiet: "Divu gadu laikā es pārceļos uz savu lielisko trīsistabu dzīvokli ar skatu uz klusu, zaļu pagalmu." Jūs pārceļaties, bet tas, vai šo dzīvokli nopirkāt, mantojāt vai saņēmāt kā dāvanu, jums nav svarīgi.

5. mērķa formulā rakstiet tikai to, kas jums patiešām ir vajadzīgs. Proti, to, kā sasniegšanai esat gatavs papūlēties. Vēl labāk, ja, domājot par savu mērķi, jūs pārņem uzbudinājums (!) un apņēmība iet uz to jebkuros apstākļos.

Par ko ir runa? Par to, ka gadījumā, ja izraudzītais mērķis jūs neiedvesmo, tad, ļoti iespējams, tas arī netiks sasniegts. Šis mērķis jūs gluži vienkārši neinteresē, un jūs atradīsit tūkstošiem variantu, kam veltīt savus spēkus un kas jums sniegs lielu prieku un apmierinājumu. Proti, mērķis "es precos, lai māte beidzot liktu mani mierā" nav īsts mērķis. Māte ir tā, kas grib redzēt savu meitu apprecējušos, nevis jūs pati. Lai tad māte arī precas…

6. stingri iesakām izvirzīt mērķus tikai attiecībā uz sevi. Jūs jau vairākkārt esat pārliecinājušies, ka tāda tipa mērķi kā "mans iemīļotais skatās tikai uz mani" vai "mans bērns skola labi mācās" netiek sasniegti.

Vēl vairāk ja jūs pārlieku ietiepāties, iznāca pavisam slikti.

Neatkārtojiet šo kļūdu. Jūs kādu nostādni varat ievadīt vienīgi savā Zemapziņā un panākt, lai tā palīdz jums virzīties uz mērķi.

Ievadīt nostādni (mērķa formulu) cita cilvēka Zemapziņā principā ir iespējams, taču tas ir ļoti grūti izdarāms (tā ir nākamās nodaļas tēma).

Tāpēc labāk ir velti netērēt tam laiku, bet gan strādāt ar saviem paša mērķiem.

7. Veidojot mērķa formulu, labāk izmantot tādu izteiksmes veidu, kas parāda, ka vēlamā darbība notiek patlaban. Proti, nevis "Es apprecējos ar…", bet gan "Esprecos ar…". Nevis "Es saņēmu tūkstoš latus…", bet gan "Es saņemu tūkstoš latus…" Un tā tālāk.

Kāpēc būtu jāievēro šis noteikums? Lai galīgi nesamulsinātu mūsu iekšējo "cenzoru", kuram jau tāpat ir jācīnās pret Instinktu nodaļas nostādnēm, kas neatlaidīgi iesaka atmest visam ar roku. Bet te vēl jūs ar savu "Es apprecējos ar…". Ja apprecējāties, tad apprecējāties, ko vēl vajag? Kāpēc neliekaties mierā, ja viss jau ir noticis? Vai varbūt tagad jums vajadzīgs kas cits? Šķiršanās? Vai nav pārāk ātri? Un tā tālāk.

8. Veidojot mērķa formulu, ļoti vēlams izteikties iespējami lakoniskāk un izmantot vienīgi pozitīvus formulējumus.

Zinātnieki jau sen ir konstatējuši, ka Zemapziņa ļoti vāji uztver priedēkli "ne-". Tā ir gatava rīkoties un nesaprot, ko nozīmē "nerīkoties". Proti, kad jūs rakstāt, ka jums "nesāp zobi", tad jūs Zemapziņai piedāvājat pārāk plašu izvēli attiecībā uz jūsu mērķa sasniegšanas iespējām. Un pats vienkāršākais paņēmiens, kas dod garantētu rezultātu, ir aizstāt slimos, taču dzīvos zobus ar

protēzēm. Un to Zemapziņa jums palīdzēs izdarīt visīsākajā laikā. Bet jūs taču gribējāt pavisam ko citu, vai ne? Tad arī rakstiet, tieši ko jūs vēlaties.

Visi šie jautājumi ir sīki aplūkoti grāmatās [1, 4, 5, 111. Izlasiet tās un jūs iemācīsities pareizi strādāt ar saviem mērķiem. Proti, iet uz tiem pa veiksmes vilni.

Kas un kā palīdz sasniegt mērķus?

Mēs noskaidrojām, kādas prasības tiek izvirzītas mērķa formulai, lai tas tiktu sasniegts iespējami ātrāk. Mums taču vienmēr gribas, lai būtu ātrāk, vai ne?

Protams, cilvēka ķermeņa galvenais pārvaldītājs ir viņa Saprāts. Tieši tas izskata mūsu mērķi, novērtē tā sasniegšanas iespējas un pieņem lēmumu par to, vai šis mērķis mums ir vajadzīgs. Un pats nosūta šo lēmumu Zemapziņai, enerģētiski to iezīmējis. Ja mērķis atzīts par svarīgu, iezīmējums būs spēcīgs, ja ne, tad necils.

Vai enerģētisko zīmi var pastiprināt, ja mērķis netiek atzīts par svarīgu?

Protams, var. Te noder viss, ko mēs pastāstījām, runājot par jaunajām nostādnēm. Proti, ja mērķa formulu ievada savā Zemapziņā, esot spēcīga pozitīvā uzbudinājuma stāvoklī (4-5P), iespēja, ka tas tiks sasniegts, ievērojami palielinās.

Tā, piemēram, Pozitīvās psiholoģijas centrā "Saprātīgais ceļš" notiek speciāli treniņi, kuros mēs darbu ar mērķiem kombinējam ar elpošanas praksēm, kas palielina ķermeņa enerģētiku (sk. www.sviyash.ru ).

Tāpēc daudzi mērķi, kas pirms tam "iestrēga" gadiem ilgi, tika sasniegti jau treniņnodarbību gaitā. Tā, piemēram, tika atdoti seni parādi, izmaksāti aizturētie bonusi, pārdoti "iestrēgušie" dzīvokļi. Un tā tālāk. Skaidrs, ka tas nenotika pilnīgi visiem, taču šādi mazi brīnumi atgadās vai pēc katras nodarbības.

Kā tas notiek? Neviens to īsti nezina. Var tikai iztēloties, ka notiek aptuveni, rau, kas.

Kad mēs skaidri formulējam vēlamo rezultātu un apstiprinām to ar attiecīgiem pūliņiem, mūsu Zemapziņa pieņem šo formulu (nostādni) izpildei. Un sāk meklēt resursus.

Kur glabājas mērķa formula? Laikam gan tieši Operatīvajā nodaļā, jo mērķis jāsasniedz iespējami ātrāk. Ja mērķa formulu nosūta glabāšanā un pieprasa, kad tā ir vajadzīga, var gadīties, ka šīs formulas kārta pat nepienāk.

Jādomā, ka mūsu Operatīvajā nodaļā paliek tās lietas, kuras mums katrā ziņā ir jāpaveic. Ja šādu lietu ir pārāk daudz, daļa no tām tiek nosūtīta glabāšanā uz "datu krātuvi", proti, aizmiršanai.

Ja esam precīzi formulējuši savu mērķi un neaizmirstam atgādināt sev par to katru dienu, šim mērķim nebūs iespējas kaut kur noklīst. Tieši tam kalpo dažāda veida Dārgumu kartes un dažāda veida atgādinājumi par to, ko mēs gribam sasniegt.

Bet, ja mērķa formula atrodas Operatīvajā nodaļā, Zemapziņa centīsies to īstenot.

Šai nolūkā tā izmanto vairākas savas funkcijas un iespējas.

Tā, piemēram, mēs jau zinām par tās otro funkciju:

"Otrā funkcija precīzi izpildīt tās nostādnes, kuras cilvēks saņēmis no āra vai formulējis pats savas dzīves gaitā."

Tieši šī funkcija ir atbildīga par mūsu vēlmju izpildi.

Tātad Zemapziņa sāk meklēt mūsu mērķa sasniegšanas ceļus.

Tā, piemēram, Zemapziņa var vērst cilvēka uzmanību uz tām iespējām, kuras agrāk pagāja garām viņa apziņai. Un pēkšņi jūs atklāsit, ka jau sen varējāt palielināt savus ienākumus, taču bijāt nodarbināts ar citām lietām un "neredzējāt" šīs iespējas. Bet te piepeši ieraudzījāt.

Ja šīs iespējas ir atkarīgas ne tikai nojums, tad jūsu Zemapziņa, izmantojot ceturto funkciju, pārbaudīs citu cilvēku iespējas un atradīs to, kurš var jums palīdzēt sasniegt izvirzīto mērķi. Un vienosies ar šā cilvēka Zemapziņu, ka arī viņš pievērsīs jums uzmanību vai palīdzēs sasniegt jūsu mērķus.

Tā notiek visai bieži. Kad meklējat mīļoto, īsti nesaprotot, kas jūs varētu apmierināt, tad visu laiku gadās "ne tas". Bet, kad skaidri apjaušat sava iecerētā galvenās iezīmes, viņš parādās diezgan drīz. Jūsu Zemapziņa ir saņēmusi nojums "uzvedinājumu" un visai ātri "izskaitļojusi" to cilvēku, kurš atbilst jūsu vēlmēm. Tad var gadīties, ka jums piepeši pievērš savu uzmanību vīrietis, kas jūs jau sen pazina, taču allaž vienaldzīgi pagāja garām. Un te pēkšņi viņu "pārņem" mīlestība. Taču tā ir nevis ļoti kaislīga, bet gan apvaldīta, apzināta |3, 12].

Vai arī jums nepieciešams biznesa partneris. Vai jauns darbs, bet jūs nezināt, kur to meklēt. Ja precīzi formulēsit, ko vēlaties saņemt, un nesāksit šaubīties, tad jūsu Zemapziņa izmantos visas savas superiespējas, lai tiktu galā ar šo uzdevumu: tā organizēs jums tikšanos ar vajadzīgo cilvēku. Tālāk gan jārīkojas pašam jāatver mute un jārunā par savām vajadzībām.

Ja cietīsit klusu, tad tā būs jūsu izvēle neizmantot iespēju, ko noorganizējusi paša Zemapziņa. Tā jūsu vietā nerunās. Varbūt pat gribētu, taču tā ir Saprāta funkcija.

Zemapziņa, protams, var saņemt palīdzību arī no Spēka pola, kura rīcībā ir ļoti daudzas iespējas. Tas spēj piesaistīt jūsu uzdevuma atrisināšanai gluži nopietnus resursus. Taču tie arī var būt tikai cilvēki, kuri nolems, ka ir jāpalīdz jums, kaut gan pavisam nesen par jums nebija pat dzirdējuši. Bet te pēkšņi saņem "grūdienu"! Un no kā? No Spēka pola.

Aptuveni tā veidojas visi mūsu dzīves notikumi, uz kuriem mēs apzināti tiecamies.

Lūdzu, izmantojiet to gudri. Ja neizdodas to paveikt saviem spēkiem, patstāvīgi, nāciet pie mums uz trešo bāzes treniņu "Kā veidot notikumus" (sīkāk sk. www.sviyash.ru ).

Vai izmantojiet programmu "Panākumu matrica" arī ar tās palīdzību var gluži labi ievadīt Zemapziņā mērķa formulu.

Bet mēs tagad izdarīsim kārtējo kopsavilkumu.

KOPSAVILKUMS

1.   Ir pozitīva nostādne un mērķa formula, tās viena no otras nedaudz atšķiras.

2.   Pozitīvs apgalvojums vienmēr ir vērsts uz to, lai panāktu kaut kādas pārmaiņas sevī pašā, savā Zemapziņā. Merka formula vienmēr ir vērsta uz ārēju un pilnīgi konkrētu rezultātu sasniegšanu, turklāt šos rezultātus var novērtēt vai pārbaudīt.

3.   Formulējiet mērķi, ievērojot šādus noteikumus: • Jau pašā sakumā paziņojiet vēlamo rezultātu.

•   Katrā ziņa miniet sev svarīgus ierobežojošus priekšnoteikumus.

•   Labak, ja iecerētais rezultāts ir tuvu jūsu iespēju robežai.

•   Formulējot mērķi, nevajadzētu ierobežot tā sasniegšanai izmantojamos paņēmienus.

•   Mērķa formulā rakstiet tikai to, kas jums patiešām ir vajadzīgs.

•   Stingri iesakām izvirzīt mērķus tikai attiecībā uz sevi.

•   Veidojot mērķa formulu, labāk izmantot tādu izteiksmes veidu, kas parāda, ka vēlamā darbība notiek patlaban.

•   Veidojot mērķa formulu, ļoti vēlams izteikties iespejami lakoniskāk un izmantot vienīgi pozitīvus formulējumus.

4.    Formula tiek ievadīta Operatīvajā nodaļā un atrodas tur līdz mērķa sasniegšanas brīdim. Protams, formulai pastavīgi jādod papildu enerģētiskais lādiņš, lai to nenosūta uz "iekšējo noliktavu".

5.    Zemapziņa jums palīdzēs saskatīt jaunas iespējas un varbūt noorganizēs tikšanos ar vajadzīgajiem cilvēkiem. Bet tālāk bus jārīkojas jums pašam.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Uzrakstiet uz atsevišķas lapas visus tos mērķus, kurus jūs gribētu sasniegt. Veidojot mērķa formulu, ievērojiet visus šeit minētos noteikumus. Arvien papildiniet šo sarakstu, tiklīdz rodas jauni mērķi.

2.    Izvērtējiet savus mērķus pēc to svarīguma pakāpes. Izraugieties 3-5 pašus nozīmīgākos. Izveidojiet tiem Dārgumu karti kolāžu, kurā ir attiecīgi attēloti visi

šie mērķi. Tas bus jusu "atgādinatajs", kas jānoliek tādā vietā, lai katru dienu būtu acu priekšā.

3.    Sastādiet plānu virzībai uz saviem mērķiem tā, lai katru dienu kaut ko paveiktu to īstenošanai.

Jūs varat izmantot grāmatā |1] sniegtos ieteikumus vai datorprogrammu "Sistēma "Efekts"" tur ir ar tuvāku un tālāku mērķu plānošanu saistīts bloks ( http://www.effect.sviyash.ru ). Bet tālāk diemžēl ir jāstrādā. Jāstrādā ar galvu, rokām, kājām, mēli. Bez tā nekas nerodas.

4.    Mērķu sasniegšanas gaitā izraugieties no saraksta jaunus sev pašus svarīgākos mērķus un strādājiet, lai tos īstenotu, saskaņā ar 2. un 3. punktā ieteikto.

17. nodaļa Mācāmies ietekmet citus

Ja ap jums grozās tikai muļķi, tad jūs esat centrālais.

Denī Didro

Grāmatas nosaukumā ir vārdi "kā ietekmēt…citus". Var droši apgalvot, ka lielāko daļu lasītāju pasaistīja tieši tie.

Cik jauki tas būtu ietekmēt citus! Panākt, lai viņi, šie kropļi, kļūtu gudri, skaisti un labestīgi. Tieši tādi, kādus mēs tik ļoti gribētu šos cilvēkus redzēt! Jūs visi zināt, kādiem viņiem ir jābūt, tikai pietrūkst instrumentu šo indivīdu pārveidošanai. Ja jums būtu šādi instrumenti, tad… sargieties! Jūs visus apkārtējos beidzot pataisītu par kārtīgiem cilvēkiem!

Tikai rodas, rau, kāds jautājums: ja nu viņi arī dabū šos pašus instrumentus un ari sadomā iztaisīt no jums cilvēku, tad kuram būs lielāka taisnība? Kurš kuru pārtaisīs? Vai tas, kurš ir fiziski veselāks? Varbūt tas, kuram ir vairāk naudas? Vai arī tas, kuram ir lielāka vara?

Vai jūs esat iekļuvis ticamāko cilvēces "pārveidotāju" sarakstā? Laikam gan ne. Tad jau droši vien ir jābūt uzmanīgam un nav jāizdāļā šie instrumenti kam pagadās.

Jāatzīst, ka šādi instrumenti ir, un mēs tos aplūkosim sīkāk.

Pabaidīsim tuvāko

Pats populārākais paņēmiens, kā ietekmēt otru cilvēku, ir emocionālā manipulēšana.

Savukārt visvairāk izplatīta ir manipulēšana, izmantojot bailes.

Ietekmējam ar baiļu palīdzību

Kas notiek, ja sastopas divi suņi, divi tīģeri vai divi aļņi? Tie rūc viens uz otru. Vai sper ar kāju pret zemi. Vai draudīgi vicina ragus. Vai dara vēl ko citu, tikpat briesmīgu.

Kāpēc dzīvnieki tā rīkojas? Lai iebiedētu pretinieku un piespiestu darīt to, ko tas negrib darīt.

Kā tas notiek? Informācija par pretinieku nonāk dzīvnieka Saprātā. Kaut arī neliels, dzīvniekiem tas tomēr ir. Saprāts salīdzina saņemtos signālus ar savām iespējām un novērtē izredzes gūt uzvaru. Ja izredzes nav pietiekami lielas, tad atkāpjas, gan nebūdams visai apmierināts.

Ko dara divi vīrieši (vai divas sievietes), ja nevar kaut ko sadalīt? Viņi draud viens otram, izmantojot žestus, vārdus, intonācijas. Proti, piespiež otru cilvēku atzīt, ka viņš ir vājāks, ka viņam ir jāpiekāpjas.

Tā notiek, kad pretinieku spēki ir samērā līdzīgi. Bet kā ir tad, kad jūs pārstāvat tikai pats sevi, savukārt pretinieks kaut ko lielu un draudīgu? Piemēram, ir kāda specdienesta darbinieks. Vai pārstāv noziedzīgu grupējumu. Vai varbūt pašu Dievu.

Vai jums pietiks drosmes uzsākt cīņu ar savu pretinieku, ja par viņu potenciāli var iestāties Spēks, kuru pārstāv šis cilvēks?

Reti kurš uzdrošināsies stāties pretī tam, kuram ir neizmērojami lielākas iespējas gūt uzvaru. Mēs baidāmies no šā Spēka, tāpēc izpildām to, kas no mums tiek prasīts.

Agrāk tas viss notika diezgan atklāti: vai nu tu pakļaujies man, vai ej bojā, jo tolaik strīdi tika atrisināti, caurdurot oponentu ar dažādas formas dzelzs priekšmetiem (šķēpiem, zobeniem, dunčiem u.c.).

Tagad daudz kas tiek paslēpts aiz demokrātisku attiecību plīvura, taču būtība palikusi tā pati. Ja jūs kādu atzīstat par Spēku, tad baidīsities no tā. Un izpildīsit visu, ko jums liks.

Cilvēku savstarpējās attiecībās šis process noris pastāvīgi.

Atcerēsimies, par ko runājām 5. nodaļā. Ir noticis kaut kas tāds, kas mūs neapmierina, proti, nesakrīt ar to, ko mēs gaidījām. Mūsu organisms momentāni pāriet uz citu, parasti uz paaugstinātas enerģētikas līmeni. Kāpēc? Lai, esot šajā līmenī, piespiestu mūsu oponentu izdarīt to, ko par vajadzīgu uzskatām mēs. Oponents droši vien "to" neuzskata par vajadzīgu, bet kas tad viņam ko jautā? Mēs ceram, ka viņš nobīsies no mūsu niknuma un aiz bailēm izpildīs to, ko pieprasām.

Kā atceraties, tā ir tipiska manipulēšana, izmantojot bailes.

Šis instruments citu cilvēku ietekmēšanai mums ir dots kopš dzimšanas.

Un mēs to izmantojam pastāvīgi. Atsauciet atmiņā stāstu par māti un bērnu, kurš no rītiem negrib celties! Ko dara māte, uzkliedzot bērnam? Iebiedē viņu.

Bet pēc visa tā mēs vēl ņemamies lasīt grāmatu par to, kā iemācīties ietekmēt citus cilvēkus. Kad paši to vien darām no rīta līdz vakaram. Un reizēm arī guļot.

Kā pastiprināt tuvākā iebiedēšanas prasmi?

Jūs vēlaties pilnveidot šo prasmi, jo jūsu manipulācijas ne vienmēr ir iedarbīgas?

Pats vienkāršākais paņēmiens ir pāriet uz vēl augstāku enerģētisko līmeni par to, kuru izmantojat šodien. Proti, neliela uzbudinājuma vietā tūlīt pat jāpāriet uz nevaldāmu niknumu. Tad visi uzreiz nobīsies no jums un nolīdīs prom kur nu kurais. Jūsu ietekme uz apkārtējiem strauji palielināsies.

Žēl, ka šajā ceļā ir vairāki šķēršļi.

Pirmais nejau visiem var uzrīdīt savu "iekšējo suni". Ir priekšnieki, mīļotie, bērni, vecāki. Viņus, izņemot, protams, priekšniekus, var sadzīt alās, bet viņi no tām var arī neizlīst un tad jūs paliksit viens.

Arī uz jūsu paša veselību šāds paņēmiens var atsaukties, turklāt ne labākajā veidā. Mēs par to jau runājām.

Proti, šo ietekmēšanas paņēmienu var paturēt savā arsenālā, taču tas jāizmanto ļoti piesardzīgi un precīzi, tā, kā to dara gudri cilvēki. Viņi rada draudus nevis ar sevi kā tādu, bet gan ar savu piederību pie Spēka. Proti, stādās priekšā kā cilvēki, kas ir piederīgi pie tā, ko mēs neapzināti (Instinktu nodaļas nostādņu līmenī) uztveram kā Spēku. Šo Spēka sajušanu mēs automātiski pārnesām uz attiecīgajiem cilvēkiem un cenšamies neiesaistīties cīņā ar viņiem. Proti, darām to, ko pieprasa šie cilvēki. Vai tikai izliekamies, ka piekāpjamies, taču tas ir gandrīz viens un tas pats.

Tātad pirmais un visvairāk izplatītais emocionālās manipulēšanas veids ir mēģinājums ietekmēt savu potenciālo vai reālo ienaidnieku un piespiest viņu aiz bailēm (izdzīvošanas instinkts) izdarīt to, ko vēlamies mēs.

Vai ir vēl kādi emocionālās manipulēšanas mehānismi?

Ietekmējam ar vainas apziņas palīdzību

Nākamais populārais emocionālās manipulēšanas mehānisms ir padarīt cilvēku par vainīgu. Tad viņš pats steigšus vien izpildīs visu, kas mums vajadzīgs. Cilvēks pat nebūs jāiebiedē un jāpiespiež, viņš pats visu labprāt izdarīs.

Atcerieties bērniņu, kurš negribēja iet uz skolu. Sabiedēt vecākus ar savām dusmām vai niknumu viņam nav nekādu izredžu. Tāpēc bērns izmanto citu manipulēšanas paņēmienu. Viņš saslimst un tādējādi acumirklī liek vecākiem justies vainīgiem. Viņi tādi arī jūtas, jo uzskata, ka ir atbildīgi par bērna veselību. Un nu viņš ir saslimis. Tātad vecāki nav pietiekami rūpējušies par savu atvasi, slikti pildījuši savus pienākumus. Viņi ir vainīgi. Tagad paši skries un izdarīs visu, ko gribēs bērns.

Viņš ietekmē vecākus, vada tēva un mātes rīcību. Kaut ari "maksa" par to ir temperatūra, iesnas utt.

Šo vienkāršo paņēmienu, kā manipulēt ar vecākiem, bērni nereti izmanto, lai tēvs un māte, kas nemitīgi strīdas un grasās šķirties, tomēr paliktu kopā.

To labprāt izmanto pieaugušas tantes, bet reizēm arī tēvoči, lai īstenotu kādus savus mērķus. Tā, piemēram, vīrs sadomājis aiziet pie citas nu ir īstais bridis sievai saslimt, turklāt tā stiprāk. Un nekur viņš neaizies, paliks kā likts.

Šo pašu paņemienu jau sen praktizē baznīca. Sakumā tā pavēsta, tieši kādas prasības cilvēkiem izvirza Dievs (proti, SuperSpēks). Pēc tam noskaidrojas, ka lielākajai daļai augsti primatīvu personu šis saraksts neder, tām ir ļoti grūti ievērot visus baušļus. Tātad viņi ir grēcīgi, proti, vainīgi. Un viņiem ir jāizpērk sava vaina…

Citādi Dievs agri vai vēlu viņus sodīs te jau pievienojas manipulēšana ar bailēm. Vispār baznīca izmanto pilnu emocionālās manipulēšanas tehniku kompleksu. Un kopumā tas ir labi, jo kā citādi lai iegrožo nesaprātīgos primātus, kuri pienācīgi nenovērtē ne savu, ne citu cilvēku dzīvi un dzīvību? Tikai bailes no Dieva soda un vainas apziņa var piespiest viņus dzīvot cilvēcīgi. Nevis kā dzīvniekiem, lai gan pēc šādas dzīves viņi neapzināti tiecas..

Sīkāk šie jautājumi ir skatīti grāmatā LlOļ.

Tātad otro emocionālās ietekmēšanas instrumentu vainas apziņas izraisīšanu mēs esam labi apguvuši un aktīvi izmantojam.

Lai gan bieži izliekamies, ka neko nezinām par to.

Kas vēl? Kā mūsdienu sabiedrībā vēl tiek panākta ietekme uz cilvēku?

Labumu liegšana

Ir vēl viens ietekmēšanas mehānisms tādu labumu liegšana, kurus cilvēks gribētu saņemt. Sievu vidū ļoti populārs paņēmiens vīra "sodīšanai" par kaut kādiem pārkāpumiem ir tuvības liegšana. Savu fizioloģisko īpatnību dēļ vīrietis tiecas pēc seksuālas izlādēšanās, taču saņem atteikumu. Kad uzvedīsies pareizi, tad varēsi ienākt.

Te jāmin arī draudi atņemt cilvēkam ko tādu, kas viņam jau ir, bet ko viņš var zaudēt, piemēram, automašīnas vadīšanas tiesības. Kaut ko uz ceļa neizdarījāt pareizi, un autoinspektors jūs apturēja. Bet tālāk situācija attīstās pēc ierastā sižeta. Jums ļoti negribas zaudēt tiesības vai iziet dažādas nepatīkamas procedūras, ko paredz likums, lai pieradinātu jūs braukt atbilstoši ceļu satiksmes noteikumiem. Tāpēc jūs mēģināt atrisināt jautājumu uz vietas, lai nezaudētu laiku un nebendētu sev nervus, izpildot nepatīkamos rituālus.

Šīs spēles ietvaros inspektors piespiež jūs veikt dažas darbības, kuras jums ne visai iet pie sirds (samaksāt soda naudu). Tātad viņš jūs ietekmēja un panāca, ka izdarāt to, ko nebūt negrasījāties darīt.

Ir pilnīgi skaidrs, ka šajā gadījumā klāt nāk arī manipulēšana, jo inspektors pārstāv reālu Spēku, pret kuru jūs esat visai nevarīgs. Protams, ja nestrādājat tādās augstās struktūrās, kas ir SuperSpēks salīdzinājumā ar inspektora pārstāvēto Spēku.

Jāteic, ka labumu liegšanas paņēmiens tiek izmantots ļoti bieži un visdažādākajos līmeņos.

Vecāki liedz bērnam saldumus par sliktām atzīmēm, proti, ietekmē viņa uzvedību.

Komercstruktūras atslēdz elektrību vai nedod kredītus, ja otra puse nerīkojas pareizi. Rezultātā tā drīz vien kļūst gudrāka.

Vadītājs liedz darbiniekam prēmiju, ja viņš nestrādā pietiekami labi, tas arī ir ietekmēšanas instruments.

Valdība maznodrošināto iedzīvotāju slāņiem nesniedz nekādu palīdzību, ja to rīcību uzskata par nepareizu. Vai tikai ieminas par šādu iespēju bieži vien ar to pietiek, lai šie cilvēki nāktu pie prāta.

Sieva liedz vīram seksu, vīrs nedod sievai naudu, abi atņem bērnam kādas rotaļlietas. Un tā tālāk.

Vispār labumu liegšanas paņēmiena izmantošana ir ļoti populārs ietekmēšanas veids. Galvenais priekšnoteikums šā paņēmiena izmantošanai: jums ir tas, ko varat nedot vai atņemt. Ja jums kaut kas tāds ir, tad uz priekšu, ķerieties pie to cilvēku vadīšanas, par kuriem jūs pēc patikas varat izņirgāties.

Tiesa gan, ja padomāsit par sekām, tad diezin vai sāksit izmantot šo primitīvo paņēmienu, jo cilvēks, kuru ietekmējat, ierobežojot viņa vajadzības, ir katrā ziņā emocionāli reaģējis uz jūsu manipulāciju. Proti, viņa ķermenī ir izveidojies pret jums vērsts negatīvs enerģētiskais lādiņš. Atkārtojiet savu manipulāciju, vēl dažas reizes ierobežojot attiecīgo cilvēku, un jūs garantēti iemantosit aktīvu ienaidnieku, kas sapņo par to, kā varētu jums atriebties.

Ja tas bija jums tuvs cilvēks (bērns, vīrs vai sieva, vecāki, draugi), jūsu attiecības sabojāsies, mīlestība aizies, paliks vienīgi ienaids atklāts vai slēpts. Vai jums tas vajadzīgs?

Prātojumi par tēmu

Interesants ir fakts, ka ietekmēšanu, atņemot vai nedodot kaut ko, nenoniecina visdažādāko sociālo slānu cilvēki.

Dievs ar savu kalpotāju starpniecību draud liegt cilvēkiem uzturēšanos Paradīzē, ja viņi pārkāps kādus uzvedības noteikumus.

Valdība, lai panāktu kaut ko savās interesēs, var noslēgt gāzes vadu un atstāt bez siltuma daudzus cilvēkus.

Jebkura līmeņa valsts ierēdnis var ietekmēt cilvēkus, atņemot vai nedodot to, ko vini vēlētos saņemt.

Ģimenē vai darbā cilvēki pastāvīgi kaut ko atņem otram, lai panāktu sev vajadzīgo.

Proti, cilvēki nemitīgi manipulē cits ar citu, nedodot vai atņemot kādam to, ko viņš ļoti vēlas.

Tāda ir mūsu realitāte. Mēs visi manipulējam cits ar citu savās interesēs. Valdībai intereses ir plašākas nekā atsevišķam cilvēkam, bet būtībā vienas un tās pašas.

Taču mēs nosodām un sodām tikai vidēja vai zema līmeņa valsts ierēdņus. Lai gan viņi dara tikai to pašu, ko visi pārējie cilvēki.

Viņiem gluži vienkārši nav paveicies.

Bet mēs pagaidām turpinām pētīt ietekmēšanas mehānismus.

Vēršamies pie instinktiem

Bērnībā mūs visus mazliet biedē nākotne. Kas katru no mums turpmāk sagaida? Vai mēs būsim apmierināti ar savu dzīvi? Un tā tālāk.

Pasaule šķiet briesmu pilna, tādēļ pēc instinktiem ir liels pieprasījums.

Te nu mūs var iedzīt lamatās. Un to arī dara lielākā daļa pieaugušo, tieši un nepastarpināti vēršoties pie bērna izdzīvošanas instinkta. Viņi publiski pauž bažas par to, var bērns spēs kaut ko paveikt. Šādas rīcības apslēptā jēga ir skaidra: tu esi vājš, tu neizdzīvosi. Šādas manipulācijas piemērs: "Tev nekas nesanāks. Tu nevari saņemt "piecnieku". Tu nevarēsi pabraukt ar velosipēdu. Tu nemācēsi nomizot kartupeļus." Un tā tālāk.

Pilnīgi dabiski, ka instinkts tajā pašā mirklī tiek uzbudināts, tādēļ bērns metas pierādīt, ka varēs un pratīs.

Reizēm šāda skriešana ieilgst pat līdz piecdesmit gadu vecumam pieaudzis un sekmīgi strādājošs tēvocis vēl aizvien skraida un saviem vecākiem pierāda, kas viņš ir. Ieciklējies. Viņā Zemapziņā stingri iemājojusi nostādne "Mans pienākums ir saviem vecākiem pierādīt, ka es tomēr kaut kas esmu". Un, ja tā ir kā pārakmeņojusies, tad nekādi sasniegumi šai nostādnei nav bīstami, tā jūs trenkās kā zaķi visu mūžu.

Skaidrs, ka šāda manipulācija vairāk iedarbojas uz zēniem, jo viņiem instinkti, it sevišķi izdzīvošanas instinkts, ir stiprāk izpausti.

Ja bērns piedzimis kā zema primātisma būtne, kā prāta cilvēks (tādi arī mēdz būt), tad šāds mehānisms viņa vadīšanai nebūs efektīvs, jo tā vietā, lai teiktu un pierādītu, šāds cilvēks sāks uzdot muļķīgus jautājumus, piemēram: "Bet kāpēc jūs domājat, ka man tas neizdosies? Varbūt man vispirms kaut kas jāiemācās?" Vai ari pasūtīs jūs kaut kur tālāk ar visām jūsu manipulācijām, paziņodams, ka viņam tagad nav laika.

Tātad, lai ietekmētu augsta primātisma cilvēkus, šis paņēmiens noder, bet ļoti racionālu indivīdu vadīšanai neder.

Ievadām nostādnes

Ja esat dzīvojuši padomju laikos, tad atceraties, kādu "smadzeņu skalošanu" visiem iedzīvotājiem pastāvīgi praktizēja komunisti. Viņi ievadīja mūsu Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā sev vajadzīgās nostādnes. Kādas tās bija? Vislabākās: "Cilvēks ir dzimis darbam. Labāk simt draugu nekā simt rubļu. Godīgs darbs izdaiļo cilvēku." Un tā tālāk.

Turklāt darīja to visai profesionāli, izmantojot radio, televīziju, uzskatāmo aģitāciju un atsevišķu komunistu personisko paraugu.

Un kopumā tas viņiem izdevās. Taču bija atsevišķi indivīdi, kas pretojās šai ietekmēšanai un centās sludināt pavisam citādas idejas. Viņi savu panāca…

Tagad mums tieši vai netieši tiek iedvestas gluži vai pretējas nostādnes: "Dzīvo šiki. Bez naudas nav dzīves. Traucies uz priekšu, citādi paspēlēsi." Un tā tālāk. Turklāt šīs nostādnes mums iepotē, nemitīgi rādot skaistu dzīvi, kurā labi kopti vīrieši un izsmalcinātas sievietes visu laiku nodarbojas vai nu ar mīlestību, vai braukā pa kūrortiem, vai arī galē nost cits citu. Darbs netiek rādīts. Mēs to visu skatāmies un neapzināti pieņemam, ka ir jādzīvo tieši tā. Bet tas, kā dzīvojam mēs, tā vispār nav nekāda dzīve, vien eksistēšana.

Turklāt visi ietekmēšanas mehānismi jau sen ir izprasti un izmēģināti. Nākamajiem reklāmas speciālistiem jau augstskolā māca, ka viņu auklējumam vismaz 250-300 reizes ir jāpavīd skatītāja acu priekšā, lai tas reklāmu iegaumētu. Proti, tad viņa iekšējais "cenzors" ielaidīs šo reklāmu Operatīvajā nodaļā un Zemapziņa pieņems to izpildei. Un mēs metīsimies pirkt to, kas tik profesionāli iedabūts mūsu Zemapziņā.

Mēs visu laiku tiekam programmēti, proti, mūsu Zemapziņā nemitīgi tiek ievadītas nostādnes attiecībā uz to, kā ir jādzīvo.

Tas ir, mūs pastāvīgi ietekmē, ievadot mūsu Gatavo lēmumu nodaļā nostādnes par to, kā mums jādzīvo, kas un kur jāpērk, kā jārīkojas dažādās situācijās. Ne velti pieaug tādu autokatastrofu skaits, kuru izraisīšanā izmantots fizisks spēks un pat ieroči. No kurienes tas nāk? Padomājiet! Tās ir programmas, kas tiek ievadītas indivīdu Zemapziņā, kad viņi skatās daudzos grāvējus, kuru varoņi bez kavēšanās liek lietā dūres vai ieročus, ja viņiem kaut kas nepatīk. Bet kurš gan nevēlas būt varonis?

Varbūt arī mēs varētu "pagrozīt stūri"?

Vai mēs arī varam padarboties šajā bezgalīgajā manipulācijas procesā? Proti, kādu ietekmēt?

Laikam jau varam, tikai mūsu iespējas ir nesalīdzināmi mazākas nekā valstij.

Bet mums taču arī nav nekādas vajadzības ietekmēt uzreiz visus savas zemes iedzīvotājus. Kāda mums gar viņiem daļa? Pilnīgi pietiktu ar sīkumiem. Lai Jānis jūs kaislīgi iemīl. Lai priekšnieks jums palielina algu bez jebkādiem papildu noteikumiem. Lai bērns sāk mācīties labāk. Lai mamma liek mieru un neuzbāžas ar savām mūžīgajām pamācībām.

Nu, varbūt vēl šo to gribētos.

Vai tas ir iespējams?

Lai atbildētu uz šo jautājumu, atcerēsimies, kā mūsu Zemapziņā tiek ievadītas nostādnes.

Tās var ievadīt tieši, izlaužoties cauri mūsu iekšējā "cenzora" pretestībai (tā uzdevums ir pasargāt cilvēku no dažādām muļķībām).

Un pa apkārtceļu, kad Saprāts nespēj izpildīt savas aizsargfunkcijas.

Vai mēs varam izmantot šos instrumentus, lai ietekmētu citus cilvēkus? Protams, ka varam. Gan tikai attiecībā uz sīkām lietām.

Ievadām vajadzīgo informāciju tiešā ceļā

Pirmais ietekmēšanas variants pārraut mūsu iekšējā "cenzora" aizsardzību un iedabūt vajadzīgo programmu tieši Zemapziņā.

Ievadīšana tukšā vietā

To viegli izdarīt, ja Gatavo lēmumu nodaļa ir gandrīz tukša un mēs varam tajā ielikt sev vajadzīgo nostādni, gandrīz nesastopot tur jau esošās programmas pretestību.

Šāds triks paveicams vienīgi bērnībā, kad mūsu Zemapziņa vēl nav pārslogota. Bērns vēl nav saņēmis kārtīgas dunkas no apkārtējiem cilvēkiem, tādēļ ir pozitīvs un ar prieku uzņem visu, ko viņam saka pieaugušie. Vai arī pats nolasa vajadzīgās programmas no viņu uzvedības.

Tas ir lieliski, jo palīdz bērnam pietiekami ātri pieņemt noteikumus attiecībā uz izdzīvošanu savā vidē un kļūt par tai adekvātu cilvēku.

Proti, jūs mierīgi varat ietekmēt bērnu, stāstot viņam par to, kā ir jādzīvo. Ja, protams, esat viņam kaut vai mazliet autoritāte.

Ja jūs bērnu pareizi ieprogrammēsit, viņa dzīve būs veiksmīga.

Ja pareizi ieprogrammēt nespēsit, bērns pastāvīgi sastapsies ar problēmām, jo viņa nostādnes vedīs visur kur, tikai ne uz laimīgu un priekpilnu dzīvi.

Programmēšana tā gluži vienkārši ir savu domu izteikšana par to, kā jādzīvo.

Proti, jums bija (ir vai būs) instruments bērna ietekmēšanai viņa agrīnos gados. Vai jūs to pareizi izmantojat? Vai bērns, kad būs izaudzis liels, izjutīs pret jums pateicību?

Piemērs. Reiz žurnālisti pazīstamajam grieķu miljardierim Onasim jautāja, kas viņam palīdzēja kļūt par vienu no bagātākajiem cilvēkiem pasaulē. Miljardieris atbildēja, ka ir pateicīgs par to savam tēvam, kas vienmēr mācīja viņu justies ka bagātam cilvēkam, lai gan pats nekāds bagātnieks nebija. Tēvs teica, ka viņa dēls ir pelnījis visu pašu labāko, ka vienmēr jātiecas saņemt no dzīves labako, ko tā var sniegt (parasti tas ir arī pats dārgākais). Viņš uzsvēra, ka nav vērts taupīt, ka jāpērk tikai vislabakās lietas, kuras šobrīd vari atļauties, un tā tālāk.

Tādas nostādnes tēvs ievadīja sava dēla Zemapziņa, un rezultāta viņa dēls kļuva miljardieris.

Bet tagad mēģiniet atcerēties, kādas nostādnes jums iepotēja jūsu vecāki. Un ko jās pats sakāt saviem bērniem. Vai viņiem ir izredzes kļūt par miljardieriem?

Ārējās programmas ienāk Zemapziņā, kamēr Gatavo lēmumu nodaļā nav aizņemtas visas galvenās vietas. Pēc tam ārējā programmēšana sastaps mūsu iekšējā "cenzora" pretestību. Un jūsu padomiem un pamācībām pusaudzis, sākot ar trīspadsmit gadiem, agresīvi pretosies. Viņš jau pats visu zina, nav ko uzmākties ar savām gudrībām. Ir jau par vēlu.

Vai var kaut kā ietekmēt mūsu iekšējā "cenzora" pretestību?

Protams, var.

Daudzreizeja atkartošana

Mazliet agrāk, kad izskatījām sevis ietekmēšanas mehānismus, mēs secinājām, ka uzveikt mūsu Saprāta pretestību var, ja palielina attiecīgās nostādnes (vai mērķa formulas) atkārtojumu skaitu.

Kad esam tās pietiekami daudzas reizes atkārtojuši, Saprātam pietrūkst pretargumentu un tas ielaiž nostādni Zemapziņā.

Tur šo nostādni, protams, neviens negaida, tāpēc tai vajadzēs pacīnīties par vietu "zem saules". Proti, par izdzīvošanu.

Bet izdzīvošanu, ja atceraties, nodrošina jau minētā nostādnes daudzreizēja atkārtošana.

Tā var ietekmēt sevi.

Gluži tāpat var ietekmēt citus. Kā televīzijas reklāmā truli atkārtojot vienu un to pašu.

Proti, ja nolemjat kaut ko mainīt sev tuvā cilvēkā, nevajag viņu biedēt ar saviem augstas enerģētikas stāvokļiem. Šā cilvēka Zemapziņa uztvers jūsu uzvedību kā uzbrukumu, viņš acumirklī uzbudināsies un visi jūsu labestīgie vārdi izskanēs tukšumā.

Tātad nedrīkst izraisīt attiecīgā indivīda aktīvu pretestību. Proti, jums tiek kategoriski aizliegts pāriet agresijas stāvoklī.

Jums gluži otrādi ietekmēšana jāveic atslābinātā vai pat priekpilna uzbudinājuma stāvoklī.

Kāpēc tas ir vajadzīgs? Paskaidrosim ar piemēru.

Iedomājieties, ka strādājat par mākleri un jums ir jāpārdod dzīvoklis. Jums zvana un pie jums nāk klienti, taču neviens neko nepērk.

Dabiski, ka jūs ir nokaitinājis šo cilvēku trulums un alkatība, jo viņi tikai izliekas, ka grib kaut ko nopirkt. Šīs emocijas jūs ir pilnīgi paņēmušas savā varā, kad ierodas kārtējais klients. Kā jūs domājat, vai viņš ko nopirks? Diez vai? Pilnīgi pareizi. Klients ir uzbudināts, viņš jūt jūsu nelabvēlīgo attieksmi pret sevi un ir gatavs atvairīt jūsu uzbrukumu, kas izpaustos kā priekšlikums nopirkt dzīvokli.

Kā var mainīt šo situāciju?

Izejas šajā gadījumā ir divas.

Pirmā izeja — mainīt savu stāvokli

Pirmā izeja ir acīmredzama ja jūs ar savu vāji slēpto nelabvēlību izraisāt klienta pretestību, tātad no šīs nelabvēlīgās attieksmes ir jāatbrīvojas. Un jāuzlādējas ar tās pretmetu ar pozitīvu, labvēlības un pat sajūsmas pilnu attieksmi. Jāuzlādējas jums pašam, bet klients, nokļuvis jūsu personiskajā enerģētiskajā telpā, arī uzlādēsies ar jūsu pozitīvajām emocijām.

Par šo mehānismu, kas nodrošina apmaiņu ar iekšējām enerģijām, mēs jau stāstījām. Tagad runa ir par tā izmantošanu otra cilvēka ietekmēšanai.

Proti, teorētiski viss ir vienkārši: neraugoties uz to, ka klienti nav visai dāsni, jūs pārejat uz priekpilna uzbudinājuma stāvokli un ļoti pozitīvi sagaidāt kārtējo potenciālo pircēju. Jūs sajūsmināts stāstāt viņam par attiecīgā dzīvokļa jaukumiem (protams, aizmirstot pieminēt kanalizācijas un elektrības trūkumu, kālab sarūgtināt cilvēku ar šīm muļķīgajām detaļām?), viņš pāriet tādā pašā uzbudinājuma stāvoklī un nopērk dzīvokli. Jūs paspiežat viens otram roku un šķiraties.

Tā ir pārdošanas standarttehnoloģija, papildināta ar attiecīgiem emocionāla rakstura komponentiem.

Mēs visi taču labi zinām, ka runātīgi un pozitīvi noskaņoti mākleri pārdod daudz vairāk nekā dusmīgie un nerunīgie. Mēs paši labprāt pērkam kaut ko no jautrajiem, nevis no īgnajiem.

Vienīgā problēma ir tā, kā pašam pāriet uz priekpilna uzbudinājuma stāvokli, ja šajā ziņā ir kādas grūtības.

Kā būt vienmēr jautram?

To, kā būt mūžīgi jautram, nezina neviens. Ir tādi cilvēki, kuru seju jau kopš bērnības rotā smaids. Turklāt dabisks, nesamākslots, nevis "uzlikts", jo to prasa jūsu organizācijas korporatīvā kultūra. Šķiet, šis mūžīgais smaids ir dabas dāvāts, un ir ļoti svarīgi cīņā par saviem ideāliem to nepazaudēt.

Jāatzīmē, ka jau sen ir konstatēts: starp sejas izteiksmi un iekšējo stāvokli pastāv tieša saikne. Proti, ja jums ir slikti, sejā būs skaidri saskatāmas ciešanas. Ja esat līksms, jūsu sejā rotāsies smaids.

Tā būtu saikne starp iekšējo stāvokli un sejas izteiksmi. Bet vai ir ari pretēja saikne starp sejas izteiksmi un iekšējo stāvokli?

Izrādās, ka ir. Proti, ja jūtaties slikti, bet sākat smaidīt, tad pēc kāda laika mainās jūsu iekšējais stāvoklis. Ja sa vilksit savu dusmīgo seju smaidā, drīz vien jums uznāks smiekli par to, ar kādu muļķību jūs noņematies. Proti, jūsu mērķis ir aizstāt slikto noskaņojumu ar labu garastāvokli.

Lai gan var iet arī citu ceļu. Ja esat saspringts vai satraukts, dodiet sev komandu kļūt vēl drūmākam: "Tā, neatslābināties. Sadrūvēties vel vairāk. Vēl. Sabozties. Saraukt uzacis. Vēl sabozties." Un tā tālāk. Un turpināt to tikmēr, līdz jums visa šī situācija kļūs smieklīga.

Un jūs pārlēksit no negatīvā uzbudinājuma zariņa (4N) uz pozitīvā uzbudinājuma zariņu (3P). Vairākus šādus piemērus sniedzām 10. nodaļā, neaizmirstiet pārlasīt tos.

Bet kopumā viss smieklīgais pavērš cilvēku uz pozitīvā pusi. Laba un smieklīga anekdote. Jūsu gaumei atbilstoša laba kinokomēdija. Gluži vienkārši līksmu smieklu ieraksts to jūs varat atrast mājaslapā www.sviyash.ru kā bezmaksas bonusu, ja pasūtāt tēmu "Pašattīstības telpa".

Tātad, pirms kontaktējaties ar kādu cilvēku, atrodiet, par ko pasmaidīt. Pozitīvi uzlādējāties un uz priekšu, uzlādējiet tāpat arī šo cilvēku.

Skaidrs, ka jūs nedrīkst mocīt iekšējā cīņa, ka jūsu ķermenim jābūt attīrītam no emocionālajiem sārņiem, citādi tie provocēs jūs uz jauniem pārdzīvojumiem. Jūs jau zināt, kā atbrīvoties no visa negatīvā. Ja esat aizmirsis, steidzīgi atgriezieties pie 7. nodaļas. Tūlīt pat!

Otrā izeja -mainīt oponenta stāvokli

Var gadīties arī tā: lai kā jūs censtos, taču izspiest no sevis kaut kādas jautrības dzirkstelīti nekādi neizdodas. Viss ir tik nejauki, ka smieties nenāk ne prātā. Ko darīt, vai patiešām nekas nav labojams?

Ir labojams. Varat pats nepāriet uz stipru pozitīvu, bet tūlīt ievadīt attiecīgajā stāvoklī savu oponentu.

Kas tālab jādara? Tikai jāuzdāvā viņam tās pozitīvās enerģijas, ar kurām viņš varētu "aplipt" no jums, ja vien būtu ar ko nojums aplipt.

Tā kā jūs pozitīvo enerģiju ziņā esat diezgan tukšs, var uzreiz sākt ar otru cilvēku.

Lai to izdarītu, ir vienīgi jātiek skaidrībā par to, kāpēc jūsu oponents ir agresīvā stāvoklī. Par ko viņš grasās cīnīties, kā viņam trūkst? Un dāvāt viņam to. Protams, enerģētiski. Ir taču redzams, ka sarunbiedram trūkst naudas, bet arī jums tās nav.

Pamēģiniet saprast, no kā baidās jūsu oponents. Iespējams, viņš patiešām baidās, ka zaudēs naudu vai tiks piekrāpts. Ja tā, tad viņam trūkst drošības sajūtas.

Citā gadījumā jūsu oponents varbūt vēlas apliecināt sevi, proti, saņemt apkārtējo ļaužu atzinību. Vai gluži vienkārši izjust savu nozīmīgumu, gūstot uzvaru pār jums.

Varbūt viņu biedē nākotne un uzvara pārjums ļaus justies drošākam, radīs pārliecību, ka turpmāk viņam viss veiksies.

Iespējams, ka viņam gluži vienkārši vajadzīga cīņa un uzvara, no tā viņš gūst kaifu (adrenalīnu). Bet viss pārējais ir tikai instrumenti nonākšanai vēlamajā stāvoklī.

Un tā tālāk.

Kam kā trūkst?

Cilvēki vienmēr uztraucas, ja netiek pienācīgi atzīti viņu nopelni, izrādīta cieņa, ja viņi nejūtas vajadzīgi, ja pietrūkst drošības sajūtas, naudas vai vēl kaut kā.

Dāvājiet viņiem šos stāvokļus, ja domājat, ka viņiem pietrūkst tieši to.

Kā to izdarīt? Ļoti vienkārši. Nesaraujot sarunas pavedienu, domās dāvājiet savam sarunbiedram nepieciešamās enerģijas. To izdarīt nebūt nav grūti.

Domās iztēlojieties situācijas, kurās viņš pārpārēm saņem to, pēc kā alkst.

Ja tā ir nauda, domās organizējiet šim cilvēkam naudas lietu, kas dāsni nolīst pār viņu. Turklāt šis lietus ir nevis atsevišķas banknotes, bet gan tīklveida maisi ar miljoniem eiro. Viņš tos saliek kaudzē un pats uzsēžas tai virsū, saucot: "Viss ir mans!!!"

Ja tā ir atzinība, padariet viņu par lielas firmas direktoru padomes priekšsēdētāju, kas sēž pie galda kopā ar desmitiem menedžeru (miljonāru) un visiem dod savus dievišķos ieteikumus, kas viņiem būtu darāms un kā.

Ja tā ir cieņa, padariet viņu par izcilu GURU, pasaules mēroga līderi, kuram seko miljoniem cilvēku un dzied viņam slavas dziesmas.

Un tā tālāk. Aina var būt jebkāda. Galvenais, lai jūsu sarunbiedrs tajā saņem enerģijas, kuru viņam pietrūkst un kuras viņš vēlas saņemt, gūstot uzvaru strīdā ar jums.

Jūsu iztēlē radītajām ainām jābūt vienlaikus reālām un groteskām. Kad attiecīgo ainu pastiprināsit, jums pašam uznāks smiekli, proti, jūsu enerģijas kļūs vēl pozitīvākas. Tādējādi jūs mērķtiecīgi dāvāsit savam sarunbiedram ļoti piemērotu, proti, "lietošanai gatavu" enerģiju devu. Tās palīdzēs viņam pāriet uz labu, pozitīvu attieksmi pret jums.

Rezultātā šis cilvēks atslābināsies, kļūs vājāka viņa vēlme cīnīties un kontrolēt.

Turklāt ari jūs jau būsit pietiekami pozitīvs, tā ka jūsu jautājumu izlems nevis divi cīņai gatavi primāti, bet gan divi labvēlīgi noskaņoti biznesa partneri.

Jūsu enerģētiskās "dāvanas" iedarbība ilgs apmēram pusstundu, tāpēc nevelciet garumā galīgā lēmuma pieņemšanu, kā ari dokumentu parakstīšanu, ja tas paredzēts šajā tikšanās reizē.

Pēc tam būs par vēlu.

Kad ieteicams pasniegt šādas dāvanas? Tad, kad jums līdzās ir uzbudināts, negatīvi noskaņots un uz konfliktēšanos tendēts cilvēks.

Tas var būt vīrs, kas pārnācis no darba sliktā garastāvoklī un sācis raustīt ģimenes locekļus, lai kaut no viņiem saņemtu mazliet cienās un atzinības (vai visus rausta sieva, tā ari mēdz gadīties).

Tie var būt vecāki, kas nesaņem viņiem tik ļoti nepieciešamās atzinības devu, jūtas nevajadzīgi, tāpēc pastāvīgi rausta savus bērnus.

Tie var būt jūsu darba kolēģi vai biznesa partneri, kurus biedē nākotne, tāpēc viņi jau tagad raustās paši un rausta jūs.

Tie var būt darījumu partneri, kas baidās palikt bez naudas un visiem spēkiem cenšas uzspiest jums neizdevīgus noteikumus. Un tā tālāk.

Tāpēc neaizmirstiet dāvāt nepieciešamās enerģijas, kad jūs provocēs uz konfliktu. To izdarīt ir visai sarežģīti, taču ne neiespējami.

Ja zināt, kā parasti uzvedas jūsu sarunbiedrs, tad savas dāvanas sāciet pasniegt jau pirms tam, kad viņš mēģinās ar jums kontaktēties, tādējādi jums izdosies izvairīties no konflikta.

Ja nezināt, tieši kas varētu "iet pie sirds" sarunbiedram, dāvājiet šim cilvēkam uzreiz visu kaut kas taču būs viņam pa prātam. Domās dāvājiet viņam mīlestību, seksu, karjeru, naudu, slavu, sabiedrības atzinību, varu. Droši vien kaut kas no uzskaitītā jūsu sarunbiedram patiks.

Kā redzat, ar šā samērā vienkāršā paņēmiena palīdzību mēs varam panākt, ka otrs cilvēks nonāk atslābinājuma un pazeminātas kontroles stāvoklī. Viņa iekšējais "cenzors" būs mazliet apjucis no negaidītās ļoti patīkamo enerģiju plūsmas. Un šis cilvēks sāks justies tā, it kā būtu mazliet iemīlējies (turklāt iemīlēšanās objekts esat jūs). Bet, būdams šādā stāvoklī, cilvēks pats sev uzliek "rozā" brilles un zaudē kontroli pār situāciju. Un tieši tas bija vajadzīgs, jo tagad jūs viegli panāksit to, ko bijāt iecerējis. Proti, pārdosit viņam "neejošu" dzīvokli. Parakstīsit līgumu, kurā ietverti jums izdevīgi noteikumi. Saņemsit kaut kādas priekšrocības. Un tā tālāk.

Proti, jūs varēsit ietekmēt otru cilvēku lēmuma pieņemšanā, skaidri apzinoties, ka viņš ir spēcīgāks pārjums.

Kada ir ietekmešanas specifika?

Tā kā šajā nodaļā aplūkojām jautājumu par to, kā var ietekmēt citu cilvēku, vēlreiz atgriezīsimies pie vārda "ietekmēt". Ko tas nozīmē?

Parasti tas nozīmē, ka jums izdodas panākt, lai cits cilvēks (vai daudzi cilvēki) rīkojas tā, kā ir vajadzīgs jums, lai gan iepriekš viņš droši vien pat negrasījās to darīt, bet jūs šo indivīdu ietekmējāt un viņš mainīja savu lēmumu.

Nozīmes ziņā šim vārdam tuvi ir vārdi "likt", "piespiest", "manipulēt".

Vārda "ietekmēt" īpatnība ir tā, ka šis vārds paredz iedarbību uz sarunbiedru tikai mutvārdos (tāpat kā manipulēšana). To nedrīkst lietot, kad runa ir, piemēram, par fizisku iedarbošanos. Vai par tiešiem draudiem dzīvībai: pavēršot pret cilvēku pistoles stobru, viņu nevis ietekmē, bet gan piespiež.

Ietekmēšanas rezultāts ir tas, ka cilvēks patstāvīgi, pats izpilda kādu darbību. Proti, ziņas par nepieciešamo darbību tiek kaut kādā veidā ievadītas otra cilvēka Zemapziņā, un tad šīs jaunās nostādnes liek viņam izdarīt to, kas ir vajadzīgs mums.

Bet kādus mums nepieciešamās informācijas ievadīšanas paņēmienus mēs zinām?

Daļu no tiem jau minējām.

Paliek vēl viens.

Nostādņu ievadīšana, apejot Saprāta kontroli

Iepriekšējā nodaļā mēs sīki pastāstījām par mūsdienās izstrādātajiem paņēmieniem, kā ievadīt vajadzīgās nostādnes uzreiz Zemapziņā, apejot Saprāta pretestību.

Runa bija par datorprogrammu "Panākumu matrica" un audionoskaņošanos, izmantojot pārveidotu pozitīvo apgalvojumu kompleksu.

Vai šos paņēmienus var izmantot, lai ietekmētu otru cilvēku?

Atbilde-nedrīkst, jo tas ir neētiski. Mums nav tiesību iejaukties cita cilvēka dzīvē bez viņa piekrišanas. Turklāt iespējams, ka viņa tiesības aizsargā kaut kādi likumi.

Vienīgi tad, ja ētikas normas jums neko nenozīmē un esat gatavs riskēt, varat ievadīt sava paziņas datorā programmu "Panākumu matrica" ar tām nostādnēm, kuras, piemēram, paaugstinātu viņa seksualitāti. Un tad var gadīties, ka nokļūstat viņa pastiprināto interešu sfērā.

Varat ielikt vina datorā ari noskanošanos "Atmetam smēķēšanu", pamatojot savu rīcību ar pēkšņi pamodušos mīlestību pret meditatīvo mūziku. Mēs to neesam mēģinājuši darīt, bet teorētiski vēlmei smēķēt vajadzētu iet mazumā, ja attiecīgo mūziku noklausās pietiekami daudz reižu. Savukārt uz tiem, kuri līdz šim nav smēķējuši, tā acīmredzot nekādi neiedarbosies.

Kopumā ideja ir skaidra: jūs ieslēdzat noskaņošanos un daudzas reizes to noklausāties. Un iegūstat rezultātu, pat ja jūsu pacients nav vēlējies nekādas pārmaiņas.

Šo faktu apstiprina doktora Sitina savulaik veiktie eksperimenti. Kā zināms, viņš ir izstrādājis daudzas noskaņošanās, un tās ir gluži vienkārši jālasa. Vai jāklausās to ieraksti (nekodētie).

Savās grāmatās Sitins apraksta eksperimentus, kuros slimnīcas pacientiem pa dinamisko skaļruni atskaņoja uz izveseļošanos orientētas noskaņošanās. Slimnieki spļaudījās, lādējās, taču klausījās, jo citas izejas viņiem nebija.

Statistikas dati liecina, ka slimnieki ātrāk atguva veselību tajās palātās, kurās gribot negribot bija jāklausās attiecīgā noskaņošanās.

Proti, ārējā programmēšana iedarbojas pat tad, ja klausītājs netic šādai iespējai un iekšēji pretojas.

Viss ir atkarīgs no tā, cik ilgi viņš tiek ieprogrammēts.

Var izmantot nekodētu afirmāciju ierakstu, taču tas droši vien novērsīs uzmanību un izraisīs klausītājos pretestību, ja viņi nevēlas attiecīgās pārmaiņas.

Šo pieeju būtu labi izmantot tur, kur cilvēkiem ir ierobežotas tiesības un viņi nevar ietekmēt situāciju. Tā, piemēram, ieslodzījuma vietās varētu periodiski ieslēgt noskaņošanos "uz godīgu dzīvi".

Bet izturēties pret saviem tuviniekiem tā, it kā viņi būtu cietumnieki, nav labi. Šāda rīcība vērtējama kā neētiska. Tāpēc domājiet.

Vai ir vēl kādi vienkārši ietekmēšanas paņēmieni?

Palielināt savu noslādnu svaru

Ja ietekmēšanai neizmantojat nekādus "apkārtceļu" paņēmienus, var gluži vienkārši palielināt katras nostādnes enerģētisko "svaru", tad tā šķitīs "pārliecinošāka" tā cilvēka iekšējam "cenzoram", kuru jūs gribat ietekmēt.

Tā, piemēram, ja sieva grib kaut ko izskaidrot savam lieliskajam vīram, kuram raksturīgs augsts primātisms, viņš savas laulātās draudzenes teiktajā neieklausīsies. Viņš pats visu zina. Bet, ja sieva uzstās, tad var arī dabūt…

Tāpēc pareizāk būs, ka šo viņai tik svarīgo informāciju vīram zināmu darīs cilvēks, kuru viņš neapzināti uztver kā tādu, kas ir pelnījis cieņu, kā tādu, ar kuru ir jārēķinās. Tas var būt paša tēvs, darba kolēģis vai biznesa partneris, vai vēl kāds cits (sieva labāk zinās, kuru viņš respektē). Pati viņa pie šādiem cilvēkiem nepieder.

Tas ir pavisam vienkāršs ietekmēšanas līdzeklis, kuru diemžēl daudzi aizmirst. Un sāk paši pamācīt to, kurš viņus par autoritātēm neuzskata. Rezultāts šādai rīcībai ir gaužām bēdīgs.

Vai ir kas sarežģītāks?

Neirolingvistiska programmēšana (NLP)

un šis tas cits

Protams, ir arī sarežģītāki paņēmieni, taču, lai izmantotu tos, par laimi, ir nepieciešama speciāla apmācība.

Vislabāk no tiem ir izstrādāta neirolingvistiskā programmēšana (NLP).

Šī metodika tika radīta Amerikas Savienotajās Valstīs pirms kādiem trīsdesmit gadiem. Tās autori attiecībā uz cilvēku izmantoja kibernētisko pieeju. Proti, viņi necentās, kā to dara psihologi, rakņāties cilvēka pagātnē un izdabūt no viņa organisma katru enerģētisko bloku vai ikvienu nepareizo nostādni atsevišķi.

Šie pētnieki noskaidroja, kas noris cilvēka ķermenī, kad viņš kaut ko dara, piemēram, kurp virzās indivīda acu skatiens, kad viņš runā patiesību un kad melo. Izrādās, ka visiem tas notiek vienādi.

Ja visi šādi signāli (skaņas, žesti, vārdi, pozas utt.) ir zināmi, rodas sapratne par to, kas jādara, lai panāktu vajadzīgo rezultātu, piemēram, lai cilvēks pārstātu stostīties vai iemīlētu jūs, vai vēl ko citu.

Šādu metodiku apgūst speciālos kursos, turklāt visai ilgi. Mēs tik sarežģītas metodes neaplūkojam. Taču atsevišķus neirolingvistiskās programmēšanas paņēmienus, kuri nav speciāli jāapgūst, izmantojam.

Vairāki no tiem ir minēti šajā grāmatā.

Tomēr kopumā tas nav mūsu ceļš.

Bet mums ir pienācis laiks pievērsties pēdējam kopsavilkumam šajā grāmatā.

KOPSAVILKUMS

1. Paši populārākie ietekmēšanas (drizak gan manipulēšanas) paņēmieni, kurus faktiski liek lietā visi cilvēki, ir emocionālā ietekmēšana, izmantojot bailes vai vainas apziņu. Kad cilvēku pārņēmušas šis emocijas, viņš piekritis darīt visu, ko jus pieprasīsit. Turklāt iebiedēšanas gadījumā darīs to nelabprāt, bet, vainas apziņas mocīts, ātri un bez piespiešanas visu paveiks pats.

2.    Vel viens ietekmēšanas paņēmiens ir ierobežot otra cilvēka iespējas saņemt kaut kādus labumus. Ja viņš izdarīs to, kas vajadzīgs jums, tad saņems to, kas ir vajadzīgs pašam. Tas ir slikts paņēmiens izmantošanai saskarsmē ar sev tuviem cilvēkiem. Katra ierobežošanas reizē viņu pārņem dusmas, uzbudinājums, kas uzkrājas un var padarīt jūs par ienaidniekiem.

3.    Nākamais paņēmiens ievadīt otra cilvēka Zemapziņa jums vajadzīgās nostādnes. To var izdarīt, attiecīgās nostādnes daudzas reizes atkārtojot. Tās jāizrunā labvēlīgā tonī, lai šis cilvēks pret jums nenoskaņotos agresīvi.

4.    Vēl var izmantot dažādus tehniskos līdzekļus, kas atskaņos jums vajadzīgās nostādnes un tādējādi ietekmēs attiecīgo cilvēku. Tomēr to drīkst darīt tikai ar viņa piekrišanu.

Trenējamies dzīvot

Patstāvīgā darba uzdevumi

1.    Sāciet pierakstīt tos gadījumus, kad esat lietojis dažādus cilvēku ietekmēšanas paņēmienus, izmantojot viņu bailes, vainas apziņu vai ierobežojumus. Pēc pāris nedēļām jūs pārliecināsities, ka esat prasmīgs manipulators.

2.    Izmēģiniet citus to pašu mērķu sasniegšanas līdzekļus, neizmantojot stingras ietekmēšanas paņēmienus. Ierakstiet savā burtnīcā, kā jūs varētu panākt iecerēto bez spēka spiediena izmantošanas vai vainas apziņas iedvešanas. Vai principā tas ir iespējams? Ja ir, sāciet pamazam praktizēt mērķu sasniegšanu bez manipulēšanas ar citiem cilvēkiem.

3. Patrenējieties dāvāšanas paņēmiena lietošanā pie saviem tuviniekiem, kad viņiem ir emocionāla pārslodze. Noskaidrojiet, kādu enerģiju šiem cilvēkiem trūkst, un veidojiet savā iztēlē ainas, kurās viņi saņem visu vajadzīgo, lai atslābinātos, atbrīvotos no sasprindzinājuma. Dāvājiet sev tuvajiem cilvēkiem attiecīgās enerģijas, un viņi būs jums par to pateicīgi.

Uzmanību! Darbā šo paņēmienu var izmantot, ja jūs reti tiekaties ar šo cilvēku. Bet, ja iznāk tikties katru dienu, agri vai vēlu viņš sapratīs, ka, atrodoties jums līdzās, ar viņu notiek kaut kas nesaprotams, ka viņš zaudē kontroli pār situāciju un atslābinās, protams, ja šo atslābināšanos esat izmantojis savās personiskajās interesēs.

Tā, piemēram, jūs domās pastāvīgi sūtāt šādas dāvanas savam vadītājam. Tas nebūtu nekas peļams, bet, ja regulāri neizpildāt uzdotos darbus, taču ar izmantotā paņēmiena palīdzību atvairāt visas viņa pretenzijas, tas agri vai vēlu var beigties slikti. Vadītājs sapratīs, ka jūsu klātbūtnē ar viņu notiek kas dīvains, un veiks pasākumus savas telpas aizsargāšanai. Iespējams, pat atbrīvojoties nojums.

18. nodala Noslēguma vieta

Ikvienā situācijā, ja labi pameklē, var atrast kaut ko iepriecinošu.

Daniels Defo

Grāmatas beigās ir pieņemts rakstīt noslēgumu. Parasti tie ir atvadu vārdi un novēlējumi tikties atkal.

Tā kā tamlīdzīgu vārdu šajā grāmatā ir bijis daudz, turklāt ir virkne domu un ideju, kuras neizdevās iedabūt iepriekšējās nodaļās, mēs rīkosimies vienkāršāk noslēgumu veidosim kā pēdējo nodaļu, kurā tad arī sniegsim visu iepriekšējo nodaļu kopsavilkumu. Un pie reizes pievienosim ari tās domas un atziņas, kas radīsies, veidojot šo kopsavilkumu.

Tad nu atgriezīsimies vispirms pie tā, kas rakstīts uz grāmatas vāka.

Šī grāmata ir patstāvīgi praktizējams treniņš

Pašā sākumā mēs jums pastāstījām, ka ir tāda efektīva apmācības forma kā treniņš, turklāt šim treniņam ir kāda īpatnība: izpildot noteiktus uzdevumus, tiek nostiprinātas iegūtās zināšanas un iemaņas.

Tieši tādēļ katras nodaļas beigās ir doti patstāvīgā darba uzdevumi.

Jautājums: vai jūs tos izpildījāt? Varbūt tikai pārskrējāt ar acīm un lasījāt tālāk, dzenoties pēc jaunas informācijas, kas beidzot jūs apgaismotu, un tad gan jūs būtu absolūti laimīgs cilvēks?

Vai viss notika tieši tā? Nebija ne laika, ne intereses kaut ko darīt? Gribējās, lai viss nāk uzreiz, turklāt bez jebkādiem pūliņiem? Apmēram tā: norijat tabletīti un pēc brīža jūtaties bezgala laimīgs. Bet pašam papūlēties tas jums nav pa prātam?

Tieši uz šādu attieksmi pret sevi paļaujas daudzo brīnumtablešu un citu brīnumdarītāju līdzekļu pārdevēji. Uz to, ka jūs nevēlēsities paši kaut ko darīt, bet samaksāsit, lai kāds cits to izdara jūsu vietā. Jūs tikai atdosit naudu par kārtējām brīnumzālēm. Pēc gada tie paši tirgoņi piedāvās jums līdzekli, kas būs 22 procentus efektīvāks par iepriekšējo. Jūs arī to ieņemsit ja nu pēkšņi palīdz? Tā visa dzīve var paiet pastāvīgās citu nestas laimes gaidās.

Kāda nostādne attiecībā uz to ir jūsu Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā? Ļoti vienkārša primātiska nostādne: "Manā dzīvē no manis nekas nav atkarīgs. Laimi man var nest vienīgi kads cits, gudrs cilvēks." Bet, ja jau no jums nekas nav atkarīgs, kālab gan nopūlēties un izpildīt vingrinājumus? Labāk tāpat vien palasīt, kaut vai intereses pēc.

Kā arto tikt galā? Tikai vienā veidā vēlreiz jāizlasa 14.nodaļa un jāizpilda tajā minētie uzdevumi. Jāizpilda!!!

Taču daži lasītāji droši vien ir izpildījuši kaut daļu uzdevumu. Un viņi noteikti ir pamanījuši pozitīvas pārmaiņas savā dzīvē. Apsveicu!

Tagad dosimies tālāk.

Ko mēs galu galā esam sapratuši?

Ko mes esam noskaidrojuši?

Mēs esam sapratuši, ka cilvēks ir visai sarežģīta būtne, ko radījis Visums, Daba vai Dievs (atrodiet desmit atšķirības). Taču viņš neprot izmantot to, kas pašam dots kopš dzimšanas.

Tas atgādina situāciju, kad pavisam mazs bērns vai arī jau pavecs cilvēks kā dāvanu saņem modernu mobilo telefonu ar dažādām "ekstrām". Viņš neprot to lietot. Pareizāk sakot, prot tikai piezvanīt un nospiest pareizo taustiņu, kad viņam kāds zvana. Un viss. Pārējās iespējas (SMS, MMS, GPRS utt.), kuru radīšanā spēkus ieguldījuši simtiem inženieru, paliek neizmantotas. Šis cilvēks gluži vienkārši neprot to darīt.

Tāpat ir ar mums. Lai gan kopš dzimšanas esam apgādāti ar superdatoru, mēs to vien darām kā dzeram ar to šņabi (kafiju) un pielāgojam to seksam, bet starplaikos ejam uz primitīvu darbu, kurā absolūti netiek izmantoti mūsu milzīgie resursi.

Protams, atsevišķi indivīdi ir iemācījušies izmantot daudz vairāk sava organisma iespēju. Taču šādu cilvēku ir pavisam maz, viņi sēž dažādos institūtos un laboratorijās un tur liek lietā kādu sava potenciāla daļu, viss pārējais paliek nepieprasīts (acīmredzot tāpēc viņus dēvē par "botāniķiem").

Tas ir normāli, par cik mums ir iespēja attīstīties.

Bet tagad vēlreiz pārlūkosim, ko tad īsti mēs saņemam savā valdījumā jau ar piedzimšanas brīdi.

Cilvēka modelis

Tātad mēs secinājām, ka pašreizējā posmā ir pilnīgi pieļaujams uzskatīt cilvēku par būtni, kas sastāv no fiziskā ķermeņa un to pārvaldošās ierīces, savdabīga superdatora.

Ķermenis mūs īpaši neinteresē, par cik tas ir gan ļoti sarežģīts, tomēr tikai izpildu orgāns. Tāds kā printeris.

Pienāca signāls tas drukā. Signāls nepienāca nedrukā.

Mūs interesē pats superdators. Kā varētu uzzināt, kurš tā taustiņš jānospiež, lai mūsu dzīve kļūtu sekmīga un priekpilna?

Galu galā mēs nācām pie secinājuma, ka šis superdators sastāv no diviem galvenajiem blokiem mūsu Saprāta un Zemapziņas.

Saprāts tas ir mūsu analītiskais un kritiskais prāts, mūsu iekšējais "cenzors".

Zemapziņa viss pārējais.

Katram no šiem blokiem ir sava struktūra un savas funkcijas.

Saprāta funkcijas

Interesanti ir tas, ka agrāk mēs nerunājām par kādu īpašu Saprāta specifiku. Laikam jau tāpēc, ka grāmatas tēma ir Zemapziņa un Saprātam tajā ir svarīga, taču ne galvenā loma. Tomēr mēs varam fiksēt šeit tās funkcijas, kuras mūsu pārspriedumos par Saprātu atklājās pašas. Tātad cilvēka Saprāts izpilda šādas funkcijas.

1.loģiski apstrādājis saņemtos datus, pieņem lēmumu. Proti, Saprāts saņem no Zemapziņas tam vajadzīgo informāciju, apstrādā to pēc saviem algoritmiem, izdara noteiktus secinājumus un pieņem galīgo lēmumu, kas tiek fiksēts attiecīgajā Zemapziņas nodaļā un, ja nepieciešams, izpildīts ar ķermeņa starpniecību. Tas ir, kaut ko izdomājām un uzzīmējām. Vai izzāģējām. Vai sanaglojām.

Šo funkciju mēs visbiežāk izmantojam darbā, kad kaut ko projektējam, aprēķinām, plānojam, dodam rīkojumus, izskaidrojam un tā tālāk.

2.  Jaunas informācijas ievadīšana Zemapziņā ("datu krātuvē"). Šī informācija tiek iegūta mācīšanās, pārdomu, savas loģiskās darbības vai intuitīvu atklājumu rezultātā. Proti, kaut ko izdomājāt un iegaumējāt.

Ja šo ideju speciāli enerģētiski neiezīmēsit, tad droši vien visai drīz to aizmirsīsit.

3.zemapziņas pasargāšana no lieku kaitīgu programmu ievadīšanas tajā. Kas ir "kaitīga programma"? Tā ir tāda doma, ideja vai nostādne, kas cenšas ieperināties Zemapziņā tajā vietā, kur jau ir kāda agrāk ievadīta programma. Saprāts šo ideju noraidīs neatkarīgi no tā, vai jaunā nostādne kopumā ir derīga vai kaitīga. Komandas "Ielaist!" nebija, tātad lai vācas prom.

Tā, piemēram, jūs kopš bērnības esat paradis pusdienās ēst olivjē salātus, boršču un ceptus kartupeļus ar gaļu (paradumi ir nostādņu kompleksi attiecībā uz to, kas ir garšīgs un kas nav). Pēc tam dažādu apstākļu dēļ nokļuvāt zemē, kur visi ēd tikai hamburgerus un dzer kokakolu ar ledu. Taču jums šie produkti nav pa prātam, lai gan Saprāta līmenī jūs apzināties, ka vajadzētu pielāgoties vietējiem apstākļiem. Bet, tā kā skaidru komandu to darīt jūs sev nedodat, vien iekšēji cīnāties ar šo jums svešo uzturu, nekāda nostādņu nomaiņa nenotiek. Un rezultātā esat spiests braukt uz krievu veikaliem, lai nopirktu tur boršču un olivjē salātus. Lai gan jūsu vēsturiskajā dzimtenē ēšanas paradumi jau sen ir mainījušies un olivjē salāti tagad atrodami vienīgi ārzemēs esošajos krievu veikalos.

Saprāts pieļaus ēšanas paradumu mainīšanu vienīgi tajā gadījumā, ja jūs pieņemsit stingru lēmumu tos mainīt un sava nodoma nopietnību apstiprināsit ar reāliem pūliņiem (sk. 14. nodaļu).

4.  To ideju apstrāde un īstenošana, kuras atnāk pie mums no Zemapziņas pa intuitīvo un citiem neloģiskajiem kanāliem. Tā, piemēram, ir skaidrs, ka mākslinieks radošās atklāsmes laikā neizmanto Saprāta loģiskās funkcijas. Taču ķermeni vada Saprāts (samaņas zaudēšanas gadījumā ķermenis saļimst), kurā pa intuitīvo kanālu ienāk gatavs lēmums (gleznas tēla galīgais redzējums), un mākslinieks gluži vienkārši translē šo tēlu ar ķermeņa starpniecību: viņa roka tur otu, iemērc otu krāsā un zīmē to, kas ir saņemts pa intuitīvo kanālu.

Ja plūsma ir ļoti spēcīga, Saprāts pilnīgi pārtrauc novērtēšanu un gluži vienkārši ļauj šai plūsmai nokļūt pie attiecīgajām ķermeņa daļām (rokām, kājām, rumpja).

No visa šeit pārrunātā izriet, ka Saprātam ir sava specifika.

Saprāta specifika

Saprāta darbības specifikai ir vairākas raksturīgas iezīmes.

1. Dažādiem cilvēkiem ir atšķirīgs Saprāta (loģiskās, emocionālās domāšanas, prasmes analizēt) attīstības līmenis. Saprāts ir attīstībā esoša struktūra. Ja vecāki kopš mazotnes tur bērnu "aizkrāsnē" un viņš negūst nekādus iespaidus, tad šis cilvēks uzaug liels, bet viņa attīstības līmenis ir pavisam zems. Galva it kā būtu, bet Saprāta nav. Viņš ir kā mazs bērns, vienīgi dūres lielas.

Ja bērns jau agrīnos gados gūst daudz iespaidu, kontaktējas ar gudriem pieaugušajiem, tad viņa Saprāts, pašam kļūstot pieaugušam, ir lieliski attīstījies. Zinot to visu, ir vēlams ķerties pie sava bērna attīstīšanas jau ar viņa piedzimšanas brīdi vai pat vēl agrāk.

Mums ir speciālas treniņnodarbības topošajām māmiņām par to, kā pareizi izturēties grūtniecības laikā un pirmajos mēnešos pēc bērna piedzimšanas (sīkāk sk. www.sviyash.ru ).

Pieaugušie labprāt kontaktējas ar cilvēkiem, kuriem ir līdzīgs attīstības līmenis. Pavisam vienkāršu ļautiņu sabiedrībā viņiem ir garlaicīgi, bet pārāk gudro vidū diskomfortabli justies debilam.

2.  Saprāts ir visai lēnas darbības instruments,

proti, tam raksturīgs ierobežots informācijas apstrādāšanas ātrums. Jo vairāk informācijas ir cilvēka "datu krātuvē", jo ilgāk jāgaida galīgais lēmums. Daži cilvēki reizēm uz mirkli ieslīgst pārdomās, proti, burtiski atslēdzas, un viņu Saprāts pa šo laiku ar maksimālu ātrumu izanalizē visus datus un nonāk pie galīgā lēmuma gluži kā dators ar nelielu procesora jaudu.

3. Lai palielinātu lēmuma pieņemšanas ātrumu, Saprāts izmanto gatavās nostādnes, šablonus no Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļas.

Lai ikbrīd nebūtu jākavējas, mūsu Saprāts parūpējies par sagatavēm visiem dzīves gadījumiem. Satikāt paziņu pasmaidījāt un pateicāt: "Sveiks!" Bet pats tajā laikā domājāt par kaut ko citu. Vai ne par ko nedomājāt (pēc vakardienas…). Tas ir Saprāts, kas izmantoja sagatavi, lai nebūtu jāsasprindzinās un velti jātērē laiks.

Tuvojoties vecumdienām, cilvēka Zemapziņas Gatavo lēmumu nodaļā parasti ir uzkrājušās uzvedības programmas visiem dzīves gadījumiem. Pareizāk sakot, tiem gadījumiem, ar kuriem cilvēkam ir nācies saskarties. Ja jums nekad nav bijis grupveida seksa, tad, nokļuvis šādā situācijā, jūs saspringti domāsit, kā lai tam pievienojas. Bet seksa laikā par kaut ko domāt tas nu nekur neder, jo tad enerģija plūdīs uz galvu, nevis tur, kur tai jābūt šāda procesa laikā 112].

Dažus gatavos lēmumus mēs novērtējam kā "kaitīgus, negatīvus, ierobežojošus" un mēģinām aizstāt ar citiem, tādiem, kuri mūs vairāk apmierina. Un tieši par to ir runāts šajā grāmatā.

4. saprāts sekmīgi funkcionē, būdams vienīgi miera vai viegla uzbudinājuma stāvokli. Spēcīgāki enerģētiskie stāvokļi bloķē tā darbu, bet ļoti spēcīgi faktiski paralizē. Sajā mirklī cilvēku vada Gatavo lēmumu nodaļā vai Instinktu nodaļā esošās programmas. Mēs visi zinām, cik slikti domājam (novērtējam, pieņemam pamatotus lēmumus), kaislīgas mīlestības pārņemti vai būdami afekta stāvoklī (5N), dusmu vai uzbudinājuma stāvoklī (4N), sajūsmas pārņemti (4P) un tā tālāk.

Ar to visas redzamās Saprāta funkcijas beidzas. Tomēr paliek vairāki neskaidri jautājumi.

Kas nav saprotams?

Tā, piemēram, nepavisam nav saprotams, kur paliek mūsu Saprāts spēcīgu energoplūsmu laikā. Mēs zinām, ka tas pārstāj funkcionēt. Bet kas un kā tādā gadījumā vada cilvēka ķermeni mūsu sniegtā modeļa ietvaros? Tas nav īsti skaidrs. Proti, mēs esam fiksējuši šo faktu, taču precīzu atbildi pagaidām neesam saņēmuši. Šķiet, paša Saprāta modelis ir jāpilnveido, gan ne šajā grāmatā. Atstāsim šo jautājumu turpmākai izpētei.

Bet ir vēl viens jautājums.

Grāmatās 11, 4, 51 mēs iesakām vienkāršu paņēmienu, kā pārbaudīt, vai jūsu izraudzītais mērķis ir īstais. Jums jāiztēlojas, ka esat sasniedzis šo mērķi ar visiem tā plusiem un neizbēgamajiem mīnusiem, un jāpavēro, kā jūsu ķermenis reaģēs uz šo stāvokli.

Bet ķermenis reaģē dažādi. Pār to var pārskriet siltuma, prieka vai satraukuma vilnis. Tas var palikt pilnīgi vienaldzīgs. Var parādīties nepatīkamas sajūtas, drebuļi, uztraukums.

Kurš no ķermeņa signāliem liecina par to, ka esat izvēlējies pareizo mērķi, ka esat gatavs veltīt savus spēkus tā sasniegšanai?

Pareizi, tikai pirmais signāls. Siltuma vilnis, viegls priekpilns satraukums, patīkamas sajūtas. Visi pārējie signāli norāda, ka jums nevajadzētu virzīties uz šo mērķi.

Paņēmiens ir daudzkārt pārbaudīts, tas "nostrādā". Taču tūlīt pat rodas jautājums: bet kas mums sūta šos patīkamos un nepatīkamos stāvokļus? Protams, mūsu piedāvātā cilvēka uzbūves modeļa ietvaros.

Saprāts to nevar izdarīt, jo pats ir sapinies, pilnīgā nezinā nonācis.

Tātad darītāja ir Zemapziņa. Kura tās nodaļa ir atbildīga par rezultātu, kad tā vēl nav?

Šķiet, darbā tiek iesaistīta Zemapziņas ceturtā funkcija. Varbūt atceraties, ka tā atbild par Saprāta nodrošināšanu ar nepieciešamo informāciju, kas pienāk pa intuīcijas kanālu. Kā tas var notikt?

Pieņemsim, ka jums apnicis strādāt savā darbavietā. Izaugsmes perspektīvas it kā būtu, taču tās ir ļoti neskaidras un atkarīgas no daudziem visdažādākajiem apstākļiem. >

Un tad jūs atrodat citu darbavietu. Darbs gan nedaudz atšķiras profila ziņā, toties jums sola lielāku algu, arī izaugsmes perspektīvas šķiet lielākas. Ko darīt: palikt turpat vai pāriet uz jauno vietu? Kā nekļūdīties savā izvēlē?

Protams, jums vispirms pēc iespējas vairāk jāuzzina par jauno darbavietu. Ja emocionālajā ziņā jūsu ķermenis nav pārāk piesārņots, proti, tas vēl rēķinās ar jums, bet jūs kaut mazlietiņ protat savā ķermenī ieklausīties, tad varat izmantot šādu paņēmienu.

Proti, vispinns jums jāiztēlojas sevi pašreizējā organizācijā pēc trim gadiem un jāparaugās, kādas sajūtas radīsies jūsu ķermenī. Tad jāiztēlojas sevi pēc trim gadiem jaunajā darbavietā un ari jānosaka sajūtas, kas pārņems jūs.

Vienā no variantiem šīs sajūtas būs patīkamākas. Tas nozīmē, ka jūsu ķermenis norāda: jāizvēlas tas.

Un atkal rodas jautājums: kā jūsu rokas, kājas, rumpis zina, kur jums būs labāk pēc trim gadiem?

Dabiski, ka ķermenis pats neko nezina, tas ir tikai indikators. Zina Zemapziņa, kas kaut kādā veidā spēja ielūkoties nākotnē.

Mēs jau stāstījām, ka ir Pasaules informatīvais lauks, kurā vienlaikus atrodami visi mūsu dzīves attīstības varianti. Un mūsu Zemapziņa, izmantodama savas iespējas, ieiet šajā Informatīvajā laukā un tur aprauga gan vienu, gan otru mūsu dzīves līnijas variantu.

Un, piemēram, apraudzījusi tā varianta līniju, kurā jūs paliekat pašreizējā darbavietā, Zemapziņa redz, ka esat saniknots, sācis iedzert un ķildoties ar visiem, ka jūsu stāvoklis pasliktinājies un izredzes uz paaugstinājumu zudušas.

Savukārt uz tā varianta līnijas, kurā jūs maināt darbavietu, pēc trim gadiem jums viss ir lieliski. Jūs drīz vien aizgājāt no šīs jaunās vietas un atradāt citu, kur jums ir stabils stāvoklis un ļoti labs (tobrīd) atalgojums.

Tātad otrais variants dod labāku rezultātu, un Zemapziņa ar ķermeņa sajūtu starpniecību informē jūs par to.

Vai tā var būt? Kādēļ gan ne? Tāpēc pieņemsim šo Zemapziņas superiespēju izmantošanas versiju par darba versiju un turpmāk vadīsimies pēc tās.

Tagad virzīsimies tālāk. Atcerēsimies Zemapziņas funkcijas.

Zemapziņas pasīvās daļas struktūra

Iepriekšējās nodaļās mēs noskaidrojām, ka mūsu Zemapziņa sastāv no pasīvās un aktīvās daļas.

Zemapziņas pasīvā daļa tā ir visas informācijas krātuve, kas sadalīta vairākās specializētās nodaļās.

Informācijas glabāšanas nodaļa, proti, "noliktava" visam tam, ko mūsu maņu orgāni redzējuši, dzirdējuši, sajutuši un par ko mēs kādreiz esam domājuši.

Gatavo lēmumu nodaļa tā ir vieta, kur glabājas mūsu personīgās pieredzes rezultāti un visi tie padomi, norādījumi, ieteikumi un pārējās nostādnes, kuras mēs neapzināti esam ievadījuši sava Zemapziņā un tagad pastāvīgi izmantojam.

Apslēpto programmu nodaļa tā ir vieta, kur glabajas dažādas nostādnes, kuras mēs esam saņēmuši piedzimstot līdz ar savu ķermeni un mūsu nemirstīgo dvēseli.

Instinktīvo programmu nodaļa tā ir vieta, kur glabājas nostādnes, kas nosaka cilvēka uzvedību paaugstinātu briesmu apstākļos (instinktīvās uzvedības nostādnes).

Supersvarīgu ideju nodaļa-tā ir vieta, kur glabājas enerģētiski uzlādētās nostādnes, kas pastāvīgi iejaucas Saprāta darbībā un provocē cilvēku uz nebeidzamu ciņu par šo nostādņu īstenošanu. Saprātīgā ceļa metodikā šis nostādnes sauc par idealizācijām.

Tā ir informācija par Zemapziņas pasīvo daļu.

Vēl ir Operatīvā nodaļa, kur tiek apstrādāta jaunā informācija un izpildīti mūsu Saprata pieprasījumi pēc lēmuma pieņemšanai nepieciešamajām ziņām no Informācijas glabāšanas nodaļas. Operatīvo nodaļu diezgan droši var attiecināt uz Zemapziņas aktīvo daļu.

Vispārinātā veidā to var attēlot, uzzīmējot shēmu, kurā parādīts, ka Zemapziņa sadalās aktīvajā un pasīvajā daļā un abas šīs daļas mijiedarbojas ar Saprātu un ar tā starpniecību vada cilvēka uzvedību.

Zemapziņas funkcijas

Kā jau teicām, ir arī Zemapziņas aktīvā daļa, kas nodrošina mūsu Saprātu ar tam nepieciešamajām ziņām un izpilda vairākas ļoti noderīgas funkcijas.

Pirmā funkcija materiālu sagādāšana no "datu krātuves" objekta vai situācijas identificēšanai.

Otrā funkcija precīza to nostādņu izpilde, kuras cilvēks saņēmis no āra vai izveidojis pats savas dzīves gaitā.

Trešā funkcija tādu patstāvīgu darbību veikšana, vadot cilvēka ķermeni, kuras vērstas uz viņa pasargāšanu no pārliekiem pārdzīvojumiem, stresa vai briesmām.

Ceturtā funkcija Saprāta nodrošināšana ar nepieciešamo informāciju, saņemot to pa intuīcijas kanālu, proti, vēršoties pie Pasaules informatīvā lauka, Spēka poliem vai kādiem citiem, materiālajā pasaulē vēl izpausmi neguvušiem datu avotiem.

Piektā funkcija acumirklīga reālās situācijas salīdzināšana ar tām gaidām (programmām, nostādnēm), kuras tamlīdzīgam gadījumam ir "datu krātuvē", lai tūlīt pat pieņemtu lēmumu, kā uz to reaģēt.

Sestā funkcija nodrošināt organisma momentānu pāriešanu uz to enerģētisko stāvokli, kurš atbilst realitātes un gaidītā salīdzināšanas rezultātiem un cilvēka nostādnēm par ierastajiem reaģēšanas veidiem.

Septītā funkcija piešķirt katram enerģētiskajam stāvoklim noteiktas kvalitātes, pēc kurām var konstatēt, tieši ko grib paust cilvēks.

Tie ir galvenie secinājumi, kurus varam izdarīt pēc kopīgi veiktā pētījuma.

No tā izriet, ka savu Zemapziņu var ietekmēt, lai panāktu sev nepieciešamo rezultātu.

Kā ietekmēt sevi un citus?

Ietekmēšanas būtība ir tā, ka kaut kādā veidā mūsu Zemapziņā (tās pasīvajā daļā) tiek ievadīta mums nepieciešamā nostādne vai mērķa formula.

Ievadīšana var būt tieša, proti, pārliecinot mūsu kritiski noskaņoto Saprātu par to, ka jaunā informācija ir jāpieņem. Parasti šāda ievadīšana notiek, daudzas reizes atkārtojot jauno nostādni. Cilvēks to var darīt pats, bet var arī klausīties ierakstu.

Otrs paņēmiens, kā ievadīt vajadzīgo informāciju Zemapziņā, ir netiešs, proti, jaunā nostādne tiek virzīta uz Zemapziņu tā, ka mūsu Saprāts to neatpazīst. Tas var būt ļoti īsu brīdi skatīts attēls, kurā ietverta attiecīgā nostādne. Lēni funkcionējošais Saprāts to nepagūs identificēt, savukārt Zemapziņa pagūs un pieņems izpildei.

Cits paņēmiens ir vajadzīgo nostādņu kompleksa audioieraksta izmantošana. Šo audioierakstu ar speciāla algoritma palīdzību transformē Saprātam nedzirdamā un neatpazīstamā signālā un uz parastas mūzikas vai

dabas skanu ieraksta fona noklausās daudzas reizes. >

Zemapziņa atpazīst dabas skaņās apslēptās nostādnes un pieņem tās izpildei (sīkāk par šādiem ierakstiem sk. www.psymarket.ru ).

Šīs tehnoloģijas var izmantot, lai izraisītu vajadzīgās pārmaiņas sevī, bet reizēm ari citos cilvēkos.

Treniņi, konsultācijās

Grāmatā minētās idejas izmantotas, veidojot autora izstrādātos treniņus savu emociju pārvaldīšanai, intuīcijas attīstīšanai, darbam ar Zemapziņas dziļākajiem slāņiem (Apslēpto programmu nodaļa).

Šie treniņi tiek iedalīti:

•  atklātajos treniņos visiem interesentiem;

•  korporatīvajos biznesa treniņos;

•  personālajos treniņos (VIP klientiem);

•  internetreniņos (vebināri jeb internetsemināri).

Sīkākas ziņas par tiem jūs atradīsit mājaslapā www.sviyash.ru vai piezvanot pa tālruni +7 495 995 2030.

Atgādināšu, ka treniņi ir mūsdienīga intensīvās apmācības forma, tajos dalībnieki apgūst sev vajadzīgo ideju un paņēmienu izmantošanas pamatprasmes.

Tādējādi jums ir visas iespējas izdarīt pozitīvas pārmaiņas savā dzīvē. Palicis tikai pats mazumiņš atraut no krēsla vislieliskāko jūsu tikpat lieliskā ķermeņa daļu un aiziet uz treninu.

Vai vismaz uzsākt sevis pārveidošanas darbu, ņemot talkā mūsu unikālās programmas, "Panākumu matricu" vai audionoskanošanās.

Jūsu laime ir atkarīga vienīgi nojums pašiem, tāpēc sāciet darboties!

Ar cienu

Aleksandrs S vij ašs 30.03.2010.

Literatūras saraksts

1.    Свияш Л. Разумный мир. Как жить без лишних переживаний. М.: Астрель, 2004

2.    Свияш А, Свняш Ю. Улыбнись, пока не поздно. М.: Астрель, 2003

3.    Свияш А., Свияш Ю. Советы брачующимся, забракованным и страстно желающим забрановаться. М.: Астрель, 2004

4.     Svijašs, А. Kā rīkoties, kad viss nav tā, kā gribētos. Rīga: Vieda, [b.g.l

5.    Свияш А. Что вам мешает быть богатым. М.: Астрель, 2004

6.    Svijašs, А. Veselība ir galvā, nevis aptiekā. Rīga: Vieda, 2011

7.    Свияш А. Уроки судьбы в вопросах и ответах. М.: Центрполиграф, 2004

8.     Свияш А. От Золушки к Принцессе. 90 шагов' к счастливой жизни. М.: Центрполиграф, 2006

9.     Свияш Ю. Как легко и быстро испортить жизнь себе и ближним. М.: Центрполиграф, 2005

10.  Свияш А. Проект-ЧЕЛОВЕЧЕСТВО. Успех или неудача? М.: Астрель, 2006

11.  Свияш А., Свияш Ю. Календарь позитивных перемен. М.: Астрель, 2008

12.  Свияш А. Секс как радостная психотерапия для очень занятых дадь и теть. М.: Астрель, 2009

13.  Гроф С. За пределами мозга. Рождение смерть и трансценденция в психотерапии

Satura rādītājs

Ievads ……………………………………………………………. 3

1.  nodaļa. Kas ir treniņš, un kāpēc tas vajadzīgs?……….. 9

2.   nodaļa. Kas ir cilvēks? …………………………………….. 22

3.  nodaļa. Zemapziņa draugs vai ienaidnieks?………….. 45

4.  nodaļa. Kontaktējamies ar Zemapziņu………………… 85

5.  nodaļa. Ielūkojamies emociju mehānismos…………. 104

6.  nodaļa. Novērtējam savu enerģētisko stāvokli…… 139

7. nodaļa. Atbrīvojamies no enerģētiskajiem

sārņiem ……………………………………………… 169

?

8.  nodaļa. Demistificējam monstrus ……………………… 211

9.  nodaļa. Mainām emociju izpausmes mehānismu … 225

10.  nodaļa. Pārlecam uz labu zariņu……………………. 254

11.  nodaļa. Precizējam Zemapziņas modeli ……………. 262

12.  nodaļa. Bet kā ir ar instinktiem?…………………… 286

13.  nodaļa. Kā ietekmēt sevi? ……………………………… 303

14.  nodaļa. Koriģējam savu "noslogojumu"……………… 320

15.  nodaļa. Apejam "iekšējo cenzoru" ……………………. 344

16.  nodaļa. Bet kā ir ar Notikumu veidošanu?………… 373

17.  nodaļa. Mācāmies ietekmēt citus…………………….. 387

18.  nodaļa. Noslēguma vietā ……………………………. 413

Nenokavējiet iespēju grāmatnīcās iegādāties šādas

apgādā "Vieda" izdotās grāmatas

Dzīvās Ētikas Mācība Helēnas Rērihas vēstules N. Rērihs.

Altajs Himalaji N. Rērihs.

Nesatricināmais N. Rērihs.

Ugunīgais cietoksnis N. Rērihs.

Morijas Puķes. Svētības ceļi. Āzijas sirds N. Rērihs.

Sambala S. Rērihs. Atspulgi G.  Gorčakovs.

Lielais Skolotājs H.  Rēriha.

Budisma pamati. Austrumu Kriptogrammas Agni Jogas skaldnes. 1. daļa Austrumu Kauss. Mahātmu vēstules Austrumu kosmiskās leģendas Origens. Par Sākotnēm Dzīvās Ētikas Mācība par jauniem ārstniecības veidiem Svami Vivekānanda.

Rādža Joga. Bhakti Joga. Karma Joga Svami, Vivekānanda.

Džnāna Joga. Praktiskā Vēdanta Pataņdžali.

Jogas Aforismi A.Klizovskis.

Jaunā laikmeta pasaules izpratne N. Uranovs.

Meklējumu pērles N. Uranovs.

Ugunīgais varoņdarbs. Esības alkas N. Uranovs.

Ugunīgais varoņdarbs. Uguns ir pie sliekšņa Ievads Dzīvās Ētikas Mācībā Parsifāls

Hitopadeša Koknesis. Tautu tiesības Autoru kolektīvu.

Par Latvijas dekolonizāciju A. Kalme.

Mēs un es J. Šubina.

Karaliskā medicīna J. Šubina.

In un Jan veselības avoti J. A. Plaudis. Grafoloģija sirds uz papīra

M. Keļmovičs. Atslēga uz dzīvi

V^ Lācis. Dzīves pārdomas

M. Pormale. Zinātnes un dzīves ceļos

A. Ka vācis. Baltu senvēsture

J. Liepiņš. Sarkano okupantu orģijas Latvijā

R. Barets. Vērtīborientētas organizācijas izveide

F. Kārters. Mazā Koka izglītība

V. Vostokovs. Tibetas lamas īsā enciklopēdija

Steidzite. Ceļavējos

V. Megre. Skanošais ciedrs. Jaunā civilizācija. 2. daļa

V. Megre. Skanošais ciedrs. Anasta. 10. grāmata

K. Niši. Enerģētiskā elpošana

K. Niši. Enerģētiskais uzturs. Makrobiotika

K. Niši. Veselības zelta likumi

K. Niši. Asinsvadu un asiņu atveseļošana

K. Niši. Dvēseles attīrīšana. Meditācijas mācībstundas

K. Niši. Dzīve saskaņā ar gadalaikiem.

Kurss veselības uzturēšanai Lielā Mēness enciklopēdija Zvaigznes un skaitļi. Numeroloģija R. Gandapass. Kāmasūtra oratoram A. Siņakovs. Medus ārstniecības enciklopēdija A. Tartaka. Lielā zelta grāmata D. un N. Zirni. 2012: pirms un pēc. Visi maiju pareģojumi. Seno maiju horoskopi D. Zima, N. Zima, M. Uspenska. Visi horoskopi A. Semjonova, O. Suvalova. Mēness kalendārs

ikdienas dzīvē

I. Vīks. Mūsu dižā senatne

A. Ābele. Par valsti

A. Ābele. Par tautu. Latviešiem būt vai nebūt?

A. Ābele. Par valsti

S. Kneips. Ūdensdziedniecība

L. Morozova, S. Morozovs. Starp karmu un likteni

O. Fiļa. Ēdiens, kas ārstē stresu

A. Semjonova. Ārstēšanās ar siltumu

Formāts 84x108/32

LATVIJAS EKOLOĢISKĀS IZGLĪTĪBAS APGĀDS "VIEDA"

Reģ. apl. Nr. 010300001 Rīgā, Lubānas ielā 6-4, LV-1019

Iespiests: SIA "Latgales druka"

Content

Svijašs Aleksandrs Atvērta Zemapziņa Kā ietekmēt sevi un citus

Ievads

Saprātīgā ceļa ideju attīstīšanu

1. nodaļa Kas ir treniņš, un kāpēc tas vajadzīgs?

2. nodala Kas ir cilvēks?

3. nodaļa Zemapziņa: draugs vai ienaidnieks?

4. nodaļa Kontaktējamies ar Zemapziņu

5. nodaļa Ielūkojamies emociju mehānismos

6. nodala Novērtējam savu enerģētisko stāvokli

7. nodaļa Atbrīvojamies no enerģētiskajiem sārņiem

8. nodala Demistificejam monstrus

9. nodala Mainam emociju izpausmes mehānismu

10. nodala Parlecam uz labu zariņu

11. nodala Precizējam Zemapziņas modeli

12. nodaļa Bet ka ir ar instinktiem?

13. nodaļa Ka ietekmet sevi?

14. nodaļa Koriģējam savu "noslogojumu"

15. nodala Apejam iekšejo "cenzoru"

16. nodaļa Bet ka ir ar Notikumu veidošanu?

17. nodaļa Mācāmies ietekmet citus

18. nodala Noslēguma vieta

Literatūras saraksts

Satura rādītājs

apgādā "Vieda" izdotās grāmatas