Kiršners Jozefs

Egoista bībele

Jozefs Kiršners

Egoista bībele

Ievads Egoista Bībeles labākai izpratnei

Mīļo lasītāj, ar lielu troksni ir ieskandināts jauns gadu tūkstotis. Taču neļaujieties ilūzijām: pasaules gaitā nemainīsies nekas.

Lētticīgie joprojām tversies pie cerībām, kas iepriekšējā gadu tūkstotī nav piepildījušās. Bezpalīdzīgie, tāpat kā senāk, gaidīs palīdzību, ko viņiem apsola labi cilvēki.

Miera apustuļi vēl vairāk nekā līdz šim izmantos to, ka pastāv kari. Slinkie paliks slinki uz čaklo rēķina. Čaklie nomocīsies līdz nāvei, nezinādami, kā labā to dara. Veselības industrija zels un plauks, un nevienam neliksies dīvaini, ka cilvēce tomēr – vai tieši tāpēc – kļūst aizvien slimāka.

Un kāda ir jūsu vieta šajā diezgan trakajā pasaulē, kurā vienīgi nezinošie domā, ka trakums nav īsti normāls? Kur ir jūsu gluži personiskā vieta? Vai arī jūs domājat, ka neizdibināmu iemeslu dēļ visā drīzumā kaut kas mainīsies, kaut arī jūs pats neko nemainīsiet?

Nav ne mazāko šaubu, ka arī 21. gadsimtā saglabāsies visvecākā sabiedrības trīs šķiru sistēma. Tajā pastāvēs:

·       nepārredzami plaša muļķo masa,

·       viltnieku kasta un

·       izmeklētais gudro mazākums.

Muļķie joprojām bezpalīdzīgi meklēs cilvēkus, kuri viņiem pasacīs, kam jātic, kas jādomā, uz ko jācer un kas jāpērk. Viltnieki labprāt tiem palīdzēs un no tā iedzīvosies.

Gudrie nevērīgi stāvēs malā. Viņi paši zina, ko vēlas. Un viņi to dara nemaldīgi. Neprātojot par likumiem un morāli.

Šī grāmata ir bībele gudrajam, kas nav pakļāvies nevienai reliģijai, tātad tam, kurš ik mūža dienu ir tik brīvs un laimīgs, cik vien tas ir viņa spēkos.

Gudrie nekad netaujā, ko viņi drīkst. Viņi dara, ko vēlas. Kamēr muļķie jūtas vainīgi, ja neievēro viltnieku baušļus, gudrie dzīvo pilnīgi bez rūpēm paši pēc sava likuma. Tas skan tā: “Vispirms es, pēc tam – citi.”

Šajā grāmatā pirmoreiz rakstos ir sīki izklāstīts šis egoista bauslis un no tā izrietošā dzīves stratēģija. Ja jūs tomēr grāmatas lasīšanu turpināt, jums vispirms jātiek skaidrībā, ka vienīgi jūs pats spējat novērtēt, pie kuras šķiras esat piederīgs.

Egoista Bībeles izaicinošais saturs jau mutiskā formā pārstāstījumā ir dažos muļķajos radījis nepārvaramu vēlēšanos mainīt šķiru. Turpretī dažs labs viltnieks ir kritis par upuri ilūzijai, ka viņa egoisms ir vienīgais pareizais.

Vairāk nekas par daudzajām neizbēgamajām reakcijām nav sakāms. Nav neviena veselīgā egoisma vēstures pētījuma. Tas pilnā mērā atbilst otrajam svarīgākajam gudrā bauslim. Tas skan tā: “Īstā ticība ir tā, kurai tu šobrīd tici. Arī tad, ja tā būtu maldīga. Svarīgi vienīgi tas, ka tā ir tava paša ticība.”

Ieinteresētais lasītājs neatkarīgo no tā, pie kādas šķiras pieder, grāmatā iedziļinoties, var izveidot pats savu spriedumu. Protams, tikai tad, ja viņš pēc sabiedrības uzspiestās gadiem ilgās dresūras vispār vēl ir spējīgs pats spriest.

Neobligāts ievads Egoista Bībeles lasīšanai

Nav jāaizmirst, ka vārdam “egoists” ikdienas valodā ir negatīva nozīme. Ar šo jēdzienu pietiek, lai muļķos brīdinātu, ka nedrīkst domāt vairāk par sevi nekā par kādas anonīmas kopības labumu.

Par šo diskrimināciju nav jābrīnās. Cilvēkam, kurš pats zina, kā grib dzīvot un kas dara viņu laimīgu, nav vajadzīgs neviens laimes pārdevējs. Iedomājieties vien, cik daudzi viltnieki vienā naktī zaudētu pamatu zem kājām, ja piepeši neviens muļķais vairs nepirktu kosmētikas līdzekļus, medikamentus, sabiedriskā stāvokļa simbolus vai brīvdienu ceļojumus, kas īstenībā tam pavisam nav vajadzīgi.

Arī uzņēmumi, baznīcas un politiķi kļūtu lieki, ja ikviens pilsonis par savu un savas grupas darbu un dvēseles veselību gribētu gādāt pats. Taču bailēm nav iemesla – viltnieku klans joprojām paliek pie varas un pēc progresa un lētticības likumiem patur sabiedrību savā kontrolē.

Tātad Egoista Bībeli varat lasīt ar skaidru apziņu, ka nekas – patiešām itin nekas nemainīsies atkarībā, kādā viltīgie tik lieliski tur muļķos.

Jūs varētu bažīties par mūsu dzīves realitātes izaicinošo viennozīmību, kas turpmākajās lappusēs tiks attēlota pilnīgi nesaudzīgi. Iespējams, dažs lasītājs reizēm jutīsies šokēts, it kā viņš skatītos spogulī pēc uzdzīves nakts. Un viņam neizbēgami rodas jautājums: ”vai tiešām tas esmu es, kas tur skatās man pretī?”

Pēc pieredzes tādās situācijās dzimst laba doma – tagad dzīvē kaut kam tiešām beidzot ir jāmainās. Bet ar katru no mums ir tāpat kā ar dzīvi kopumā: labi nodomi paliek tikai mierinoši attaisnojumi tam, ka īstenībā gluži neko nemainām.

Egoista bībele ir nepilnīgs mēģinājums uzrakstīt dažas atziņas, ko guvuši gudrie, kuri tiešām spēj veidot dzīvi paši saviem spēkiem un pēc saviem priekšstatiem.

Labākais padoms, ko varam dot ieinteresētam lasītājam, bet kam var arī nesekot, ir šāds: jums ir trīs iespējas, kā uztvert šo grāmatu.

·       Jūs varat to lasīt un pēc tam secināt: “Ir jau ļoti jauki, bet šī grāmata nav piemērota man. Salīdzinājumā ar nabaga cilvēkiem Ruandā vai Kosovā man vēl klājas pavisam spoži. Kāpēc tad man jāpūlas un kaut kas savā dzīvē jāmaina?”

·       Jūs varat izvairīties no jebkuras patstāvīgas rīcības, pamatojoties uz sen zināmo dogmu, ko izmanto viltīgie: “Ja visi cilvēki būtu egoisti un neviens vairs nerēķinātos ar citiem, pasaule drīz vien pārvērstos par haosu.” Tas varētu likties pieņemams arguments, taču tas būtu pamatots vienīgi tad, ja pasaule jau sen nebūtu pārvērtusies par vislielāko haosu.

·       Taču jūs varat arī vienu otru atziņu no Egoista Bībeles pieņemt par noderīgu, ja paši lemjat par savu dzīvi.

Tomēr tādā gadījumā ir jāliek lietā vislielākā piesardzība, jo trīs šķiru kārtībā viltīgie neko nav noorganizējuši tik nevainojami kā sistēmu, pēc kuras apspiest jebkuru vienpatņa mēģinājumu pašam uzņemties atbildību par savu dzīvi.

Iespējams, tieši šā iemesla dēļ nepastāv neviena atklāta egoistu organizācija. Gudro egoisms ir kustība bez ideoloģijas, bez vadoņa, biedriem un funkcionāriem. Tāpēc tā arī ir tik nenotverama.

Veselīgs egoisms nav mēģinājums citus pievērst kādai idejai, tā pamatā ir centieni visus spēkus mobilizēt savā, nevis citu labā.

Egoista bībele pilnīgi pretēji citām Bībelēm nav obligātu likumu krājums ar ieteikumiem, aizliegumiem un priekšrakstiem. Tā ir parasta lasāmviela.

Tā ir lasāmviela, kas mierina muļķos, ka viņi savā dzīvē noteikti visu darītu labāk, ja vien viņiem to atļautu. Viltīgos tā pamudina domāt, kā vēl veiklāk paņemt savā aizbildnībā muļķos.

Un gudros? Nu, gudrie te atradīs apstiprinātu visu, ko viņi jau sen savā dzīvē ir īstenojuši.

Egoista desmit baušļi

1.     Pirms tu iegūsti tiesības, tev ir pienākumi.

2.     Ja tev nav naudas, tu to neizdod.

3.     Ja tu labi proti kādu amatu, tad tevi meklē un tu nosaki cenu. Ja tevi nemeklē, tev vajadzīga darbavieta.

4.     Ja esi saskaņā pats ar sevi, tu esi saskaņā ar visu pasauli.

5.     Ikviena agresija pret citu cilvēku ir agresija pret sevi pašu, ko tu gribi izgāzt pār citiem.

6.     Ja tu zini, ko gribi, neviens tev neiestāstīs, ko viņš uzskata par pareizu.

7.     Katram ir tiesības būt slinkam, taču ne uz tava strādīguma rēķina.

8.     Ja esi strādīgs, esi tāds pats sevis nevis citu labā.

9.     Jo vairāk tu par kaut ko runā, jo mazāk tu par to zini.

10. Jo vairāk tu zini, jo mazāk tev ir vajadzības par to runāt. Reizēm mērķtiecīga klusēšana izsaka vairāk nekā simt tukšu teikumu.

Dzīves grāmata

Lai cik niecīgs būtu mirklis, tas ir neatkārtojams. Ja tu neizmanto mirkli, tu droši vien izšķied savu mūžu.

Dzīves grāmatā sakopoti individuāli priekšstati 30 svarīgākajos jautājumos, kas diendienā visdažādākajā veidā nosaka mūsu dzīvi.

Visos laikos aizbildniecība un apspiešana ir pastiprinājusi gudro tieksmi pēc personiskās brīvības. Kamēr viena ļaužu daļa meklēja atbrīvošanu, gāžot apspiedējus, citi guva atziņu, ka brīvība meklējama vienīgi viņos pašos.

Apspiedēju gāšana vienmēr ir novedusi pie tā, ka nemiernieki ļoti drīz paši pārvēršas par apspiedējiem un līdz ar to no gudrajiem pārtapuši viltīgajos.

Gudrie, kas vēlas iegūt savu brīvību ar iekšējo atbrīvošanos, var to panākt vienīgi tad, ja skaidri zina, kādu dzīvi grib dzīvot. Nekādu paraugu nav. Paraugi noder vienīgi viltīgajiem, kas nepagurdami dod muļķajiem aizvien jaunas nepiepildāmas cerības.

No šīs atziņas izriet 30 dzīves grāmatas jautājumi. “Tu” forma – uzrunas forma, kas tiek izmantota visos iespējamos gadījumos, noder, lai uzsvērtu, ka partnerība un dialogs pašam ar sevi ir svarīgākais veselīga egoisma pamats.

Šā iemesla dēļ Egoista bībele vēršas nevis pie kāda cita, bet gan pati pie sevis, tā sakot, pie sava otrā es, kuram pirmais es skaidro, kā būtu iespējams dzīvot.

Šo pieņēmumu apliecinās daudzas liecības. Teiksim, 24. paragrāfa 1. punktā ir rakstīts: “Jebkura partnerība sākas tevī pašā. Tu sev esi visuzticamākais partneris, ja pats sev tici un esi saskaņā ar sevi.” Vai arī 6. paragrāfa 2. punktā teikts: Tu tici pats sev vairāk nekā jebkuram citam.”

Pats par sevi saprotams, ka Egoista Bībelē nav runa nedz par bagātajiem, nedz nabagajiem, gudrajiem vai neizglītotajiem, tajā nav atšķirības starp vīriešiem un sievietēm, homoseksuāļiem vai “normālajiem”. Degpunktā visu laiku ir paša es, personas brīvība un individuālā laime. Un vēl – prasība: neviens nevar nevienam iedot vai atņemt laimi un brīvību Ikviens ir atbildīgs par sevi tikai un vienīgi pats.

Galīga izšķiršanās par paša vadītu dzīvi, kā skaidri redzams, ir galvenais noteikums piederībai pie gudro šķiras. Tikai muļķie meklē glābiņu atrunās, ka viņu nelaimē vainīgi citi.

Tieksme ņemt citus aizbildnībā šķiet galvenā viltīgo iezīme, bet bezpalīdzīga padevība – muļķo iezīme. Tādējādi abas šķiras ir viena no otras atkarīgas.

Zīmīga ir atziņa, kas gudro Bībelē izteikta par viņu egoismu: “Tava dzīves grāmata ir priekšstatu krājums par tavu dzīvi, lai tu ikdienas manipulatīvajā spēlē varētu pārbaudīt ietekmes pats pēc sava mēra, pirms pieņem lēmumu un sāc rīkoties.”

Tā vērtēta, Egoista bībele ar saviem ierosinājumiem, idejām un atziņām kļūst par vienreizīgu krājumu, kurā sakopotas praktiskas alternatīvas sabiedrības aizbildniecībai.

Lielais veselums

1.         Jebkura dzīve ir viens liels veselums. Nekas nepastāv pats par sevi vien. Tu esi daļa no pasaules, kurā dzīvo. Pasaule ir kosmosa daļa. Kosmoss nosaka dzīvības likumus. Tu nespēj mainīt kosmosa likumus, tāpēc tu maini sevī visu, kas neatbilst kosmosa likumiem. Vienīgi tā tu vari būt saskaņā ar kosmosu, un viss, ko darīsi, izdosies.

2.         Kosmosā pastāv neierobežots spēks, kas rada dzīvību, ar kuru tas tevi piepilda. Šis spēks mājo tevī, jo tu esi vienots ar kosmosu.

3.         Tu esi vienots ar sevi. Tu esi vienots miesā un garā. Tu esi vienots ar slimību, sāpēm, dzīvību un nāvi. Tu esi vienota ar labo un ļauno, ar uzvaru un sakāvi, ar draugu un ienaidnieku. Tu esi vienots ar telpu un laiku, un visu, ko pats dari. Ja esi vienots ar visu, nekas nav pret tevi.

4.         Lielās vienotības trenēšana ir nemitīga pievēršanās tavas dzīves sakarībām. Ja tu nespēj aptvert lielās sakarības, tu nespēsi aptvert arī mazās sakarības, kurās visa tava dzīve piepildās ik mīļu dienu.

5.         Tu zini, ko gribi, un izzini sakarības, lai viss kļūtu par vienu lielu veselumu.

Dzīve te un tagad

1.       Tu dzīvo te un tagad un atbilstoši šim mirklim.

2.       Ja esi nomodā, tu esi modrs. Ja guli, tu esi cieši aizmidzis. Ja kaut ko dari, tu nedomā par citu. Ja tavas rokas ir te, arī domas ir te. Ja tu rīkojies, tu nešaubies.

3.       Šodien tu nebaidies rītdienas un netveries pie tā, kas bija vakar. Tālab ik dienai vajadzīga pašai sava stratēģija un sava izšķiršanās. Tu zini, kā gribi dzīvot, un tici sev, tāpēc esi brīvs savos lēmumos.

4.       Tas, kas vakar bija svarīgs, var šodien tāds nebūt. Tāpēc ik dienai vajadzīga sava stratēģija un lēmumi. Tu zini, kā gribi dzīvot, un tici sev, tāpēc savos lēmumos esi brīvs.

5.       Tā ir dzīve te un tagad un spēja atbilst katram acumirklim.

6.       Lai cik īss būtu mirklis, tas ir neatgūstams. Ja tu neizmanto mirkli, tu droši vien izšķied visu savu mūžu.

7.       Tu neceri un nākotni un netveries pie pagātnes, tu dzīvo te un tagad un ik mirkli piepildi savu dzīvi.

Plāns, diena un mirklis

1.       Ja tu pats nezini, ko gribi, citi tev to iestāsta. Tu zini, ko gribi, un tev ir plāns, kā to īstenot.

2.       Tavs plāns pastāv tavas dzīves ietvaros, tas ir tāds, kāds atbilst tev katru dienu. Plāns tev rāda padarāmo. Radošais gars, spontanitāte un ticība vērš neiespējamo iespējamu un paplašina plāna robežas, ja tu tām neesi pārāk pieķēries.

3.       Ik diena ir tavas dzīves projekcija. Tu dzīvo katru dienu tā it kā tā būtu pēdējā, lai gals tevi nevarētu pārsteigt.

4.       Tu ļauj dienai atnākt tā, kā tā nāk, nepūloties to iespiest priekšstatu žņaugos. Tu to dzīvo saskaņā ar lielo kārtību un ar savu es – te un tagad.

5.       Lēmums tiek pieņemts vienā mirklī. Ik lēmums nosaka tavas dzīves gaitu. Tāpēc esi sagatavots jebkuram lēmumam.

·         Tu izlem, kad tev ir pienācis īstais laiks. Ne par vēlu, ne par agru. Visam dzīvē ir savs laiks, viss prasa laiku.

·         Tu izlem par sevi, ne par citiem.

·         Kad esi izlēmis, tu un tavs lēmums ir viens veselums.

·         Ja lēmums bijis nepareizs, tu to maini nevilcinādamies.

6.       Ik plānam vajadzīga stratēģija, pašpaļāvība un dotumu kontrole, lai tu no tā varētu mācīties. Ik plāns ir vienīgi tik vērts, cik no tā ir īstenots.

Sevis apzināšanās

Tu esi tu un neviens cits. Tev ir derīgas tavas vēlmes, vajadzības un mērauklas, nevis citu mērauklas.

Tu esi savas dzīves centrs un nosaki, kas tev pareizs. Ja tu to nedari, citi tevi pierunā, un tu vairs nedzīvo savu dzīvi. Tu zini, ko gribi, un dari to.

Tu uzņemies atbildību par sevi un visu, ko tu dari. Ne par vienu citu tu neesi atbildīgs.

Tavs mērķis ir ikvienu savas dzīves dienu paša spēkiem tik brīvam un laimīgam būt, cik tajā dienā tev tas iespējams.

Tu tici, ka varēsi sasniegt visu, ko vēlies sasniegt. Tu tici sev vairāk nekā jebkuram citam. Ja tu tici citiem, tu nepietiekami tici pats sev.

Tu esi viens ar sevi gan dzīvē, gan nāvē. Bez šaubīšanās. Bez bailēm. Bez svārstīšanās.

Viss, kas tavai dzīvei vajadzīgs, ir tevī. Tu ieklausies savās iekšējās balsīs, lai nevajadzētu iztaujāt nevienu citu.

Tu nejautā: “Ko es drīkstu?” Tu jautā: “Kas te un tagad man ir pareizais?”

Tu esi tāds, kāds tu esi. Nekas tevī nav labs, nekas – slikts. Visam ir sava jēga un savs cēlonis. Ja tu tos izdibini, tu izdibini, kas ir tev pareizākais.

Atgrūst un pieņemt

1.       Tu atgrūd visu, kas tevi apgrūtina un dara slimu. Tu pieņem visu, kas tevi dara brīvu un laimīgu.

2.       Ja tu dzīvo dzīvē un mirsti nāvē, ja esi vienots ar sevi un Kosmosu, nav nekā, no kā tev būtu jābaidās.

3.       Tu nelaid bailes sev klāt. Tu nelaid sev klāt nepacietību. Tu nelaid sev klāt šaubas un visu to, kas stāv ceļā tavai laimei un tavai brīvībai.

4.       Atgrūžot vai pieņemot tu liec lietā pozitīvas projekcijas.

·         Tu atslābinies, aizver acis un dziļi ieelpo to, ko vēlies pieņemt. Tu iztēlojies, kā tas viss tevi piepilda, kā tu kļūsti ar to vienots un cik brīvu, spēcīgu un laimīgu tas tevi dara.

·         Tu aizver acis un pamatīgi un stipri izelpo to, no kā gribi atbrīvoties. Tu iztēlojies, kā tas pilnīgi izzūd no tavām domām un ķermeņa. Tu jūti, cik brīvs, spēcīgs un laimīgs esi.

5.       Tu atbrīvojies no tirgošanās, lai varētu domāt. Tu atbrīvojies no domām, lai varētu nedomāt. Nedomāšanā rodas intuīcijas spēks, tad caur tevi spēj strāvot kosmiskā dzīvības enerģija.

6.       Kad esi domājis, tu izšķiries. Kad esi izšķīries, tu rīkojies. Rīcībā tu esi atbrīvojies no visa, kas rīcību kavē.

7.       Tu atbrīvojies no vakardienas zināšanām, jo šodienas zināšanas tās aizstāj. Nekas nav drošs. Ik diena ir jauna dzīve. Tu to pieņem, kāda tā ir. Tu maini to, ko spēj mainīt. Ja tu to nespēj mainīt šodien, tu to manīsi, kad pienāks laiks.

Ticība sev

1.       Tu esi tāds, kā tu domā. Tu būsi tāds, kā tu vienmēr domāsi. Tāpēc domāšana ir tavas ticības iesākums.

2.       Tu tici sev vairāk nekā jebkuram citam.

3.       Tu zini, ko gribi. Tu tici, ko to panāksi, jo tu nemitīgi to iztēlojies domās.

4.       Ticība ir spēks, kas nes tevi uz priekšu. Šaubas ir spēks, kas velk tevi atpakaļ.

5.       Ja tu šaubies, tu netici. Kad sākas šaubas, ticība ir beigusies.

6.       Tavas domas ved pie ticības, lai tā tev dotu spēku darīt to, par ko tavas domas šaubās. Ticība ir solis no iztēlojamā uz neiedomājamā sasniegšanu. Taču vienīgi tad, ja rīkojies pareizi.

7.       Tu nespēj sasniegt to, kam netici. Tev ir jātic tam, ko tu nespēj iztēloties.

8.       tu vingrini ticību un nemitējies izdibināt šaubu cēloņus, līdz ticība aizstāj šaubas.

9.       Ir tikai viena ticība – ticība sev.

Kārtība un vērtējums

1.       Visam tavā dzīvē ir savs laiks, sava kārtība un sava vērtība. Visu lietu vērtību savā dzīvē tu nosaki pēc savas mērauklas.

2.       Tas, kas šodien tev ir vērtīgs, rīt var vērtību zaudēt. Tāds ir visu vērtību relativitātes princips.

3.       Ja esi saskaņā ar sevi un Kosmosu, visu lietu vērtība un kārtība veidojas pati no sevis.

4.       Kārtības pazīme ir sākums un beigas. Kārtības sistēma pastāv pareizajā secībā. Pareizā secība nosaka mērauklu, ar kuru tu vērtē lietas.

5.       Pareizas vērtēšanas māksla pastāv zināšanā, kas tev ir pareizs un no kā jāatsakās, lai sasniegtu to, ko vēlies sasniegt.

Veselība un slimība

1.       Kad esi vesels, tu dari visu, lai nesaslimtu. Ja esi saslimis, tas nozīmē, ka neesi darījis visu, lai paliktu vesels.

2.       Ja vari palīdzēt sev pasts, palīdzi sev pats. Ja tu nespēj sev palīdzēt, tu atrodi labāko partneri, kas tev palīdz atkal kļūt veselam.

3.       Ja esi slims, tu no tā mācies, kā no slimības izvairīties.

4.       Veselība ir ķermeņa, gara un dvēseles harmonija. Kad viss ir saskaņā, tu esi vesels.

5.       Ķermeņa disharmonija ir cēlonis dvēseles disharmonijai. Veselība sākas lielajā vienotībā.

·         Tu esi vienots ar sevi.

·         Tu esi vienots ar savu ķermeni.

·         Tavs ķermenis ir vienots ar tavu garu, tavu dvēseli, tavām jūtām, ar intuīciju un fantāziju.

6.       Gars un ķermenis pastāv kustībā, jo visa dzīve ir kustība. Ja tavs gars ir kustīgs, arī ķermenis ir kustīgs. Un otrādi.

7.       Tu neapspied savas dabiskās vajadzības, tu tās izdzīvo. Ja tu tās apspied, tās tevi nomāc un dara slimu.

8.       Tu izlīdzini spriedzi un atslābumu, līdz tu sāc dibināties uz sevi.

9.       Tu ieklausies sava ķermeņa un savas dvēseles signālos un respektē vēstis, ko saņem.

10.    Tu atrisini savas problēmas, pirms tās sāk nomākt tevi un padarīt slimu.

Nauda, īpašums un liekais

1.       Nevis nauda nosaka tavas vēlmes un vajadzības, bet gan tavas vēlmes un vajadzības nosaka naudas un īpašuma nozīmi tavā dzīvē.

2.       Ja nauda un īpašums tev sagādā vairāk nepatikšanu nekā prieka, tu pieņem lēmumu, kas tevi padara brīvu un laimīgu.

3.       Tu zini, kas tev tiešām nepieciešams, lai dzīvotu sev atbilstošu dzīvi. Tu zini, no kā tev jāatsakās, lai dzīvē būtu tas, kas vajadzīgs.

4.       No nepieciešamā tu lieto labāko.

5.       Tu izdod tikai to naudu, kas tev ir. Naudu, kas tev ir, tu izlieto šādi:

·         daļu tā, lai varētu dzīvot, kā gribētu;

·         daļu – lai būtu tik brīvs, ka ar naudu tevi nevarētu piespiest kaut ko darīt;

·         daļu naudas tu paturi rezervē, lai tev ne no kā nav jābaidās.

6.       Liekas sākas tad, kad tu pērc kaut ko tikai tāpēc, ka to pērk citi, kaut gan būtu jāzina, ka tev tas nav vajadzīgs.

Neatlaidība un pacietība

1.       Visam tavā dzīvē ir savs laiks, un viss prasa laiku.

2.       Ja esi pieņēmis lēmumu, neatlaidīgi ej savu ceļu, līdz mērķis sasniegts.

3.       Ja lēmums bijis nepareizs un tu neesi sasniedzis mērķi, tu no tā mācies un nevilcinādamies maini plānu.

·         Ir labāk laikus atkāpties nekā visiem spēkiem mesties uz priekšu pazušanā.

·         Ja esi pārāk augstu novērtējis savu spēkus vai arī neesi pietiekami novērtējis pretestības spēku, tu stiprini sevi, līdz esi spēcīgāks par jebkuru pretestību.

·         Tu neizšķied enerģiju, taisnodamies par neveiksmi. Jebkuras sakāves priekšrocība ir tā, ka tu no tās mācies.

4.       Pacietība ir spēja tik ilgi un bez steigas iet pretī mērķim, līdz vēlamais notiek pats no sevis.

5.       Nepacietība nav nekas cits kā atsacīšanās no iespējas gūt panākumus ar neatlaidību.

6.       Pacietībai ir vēl viena nozīme: tik ilgi mācīties no neveiksmēm, līdz gūsti veiksmi.

7.       Jebkuras ieceres mērs ir guvums, ko mērī ar mērķi, kuru esi sev izvirzījis.

8.       Divi šķēršļi, kas visbiežāk stājas neatlaidības un pacietības ceļā, ir šaubas un nepacietība.

Koncentrēšanās

1.       Koncentrēties nozīmē vērst visas domas, jūtas un enerģiju uz to, ko te un tagad dari.

2.       Tu esi vienots ar to, ko dari, un izlieto tam visus spēkus:

·         domas un iztēles spēku;

·         jūtu spēku;

·         intuīcijas spēku;

·         zināšanu spēku;

·         stipru ticību tam, ka spēj visu sasniegt.

3.       Koncentrācijai visbiežāk stājas ceļā pieci šķēršļi:

·         neizlēmība. Ja tu nespēj galīgi izšķirties, tu nespēj arī pilnīgi koncentrēties;

·         bailes kaut ko palaist garām. Ja tu vēlies iegūt visu, pa īstam tu neiegūsti neko;

·         nepietiekama pašpaļāvība. Ja tu kaut kam netici, tu nespēj arī pilnībā uz to koncentrēties;

·         nepacietība. Ja tu sper otro soli, pirms esi spēris pirmo, trešajā solī tavu uzmanību novērš doma par to, ko neesi izdarījis;

·         nepietiekams prieks par to, ko dari. Ja neesi vienots ar savu mērķi, tas tev nesagādā nekādu prieku. Tāpēc tu nedari neko, kas tev nesagādā prieku, un priecājies par visu, ko dari.

4.       Pilnīga koncentrēšanās ir pilnīga harmonija ar to, ko tu domā un dari te un tagad. Tā nozīmē atstumt visu, kas nekalpo mērķa sasniegšanai, un pieņemt visu, kas palīdz mērķi īstenot.

Manipulatīvā spēle

1.       Visa dzīve ir manipulatīva spēle, kurā tu reizēm vinnē, reizēm – zaudē. Tu trenējies spēles noteikumos, lai iespējami bieži vinnētu.

2.       Ik spēli spēlē tā, it kā tā tev būtu pēdējā. Tu ieliec tajā visu savu enerģiju, lai uzvarētu. Tu tici, ka vinnēsi ikvienā spēlē, vai arī tu nespēlē.

3.       Ja nevari izmantot pirmo izdevību, tu liec lietā nākamo. Vienmēr nākamā izdevība ir pēdējā. Ja tu nevis tici, bet tikai ceri, tu vairs neesi noteicējs par to, vai spēli vinnēsi.

4.       Manipulatīvajā spēlē ikviens ir tavs pretinieks. Tu spēj uzvarēt visus, ja gūsti uzvaru pats pār sevi. Vislielākā uzvara ir panākta, ja neviena uzvara nav vajadzīga. Vienīgi tu nosaki, vai spēlē uzvarēsi vai ne. Tu vienīgais zini, kas ir tavas dzīves jēga.

5.       Ja esi par sevi pārliecināts, tev neviens nav jāpārliecina par savu uzvaru. Vislielākais pārliecināšanas spēks ir tava paša pārliecība.

6.       Tu spēlē pēc saviem noteikumiem. Tu nosaki vietu un laiku. Tava sirds neietrīsas. Tavam es nav nekādas formas.

·         Satraukta sirds neļauj darboties tā, kā esi izlēmis. Ja šaubies, tava sirds nav mierīga.

·         Pieķeršanās kādai noteiktai formai kavē tevi rīkoties te un tagad, kā tas katrā mirklī atbilst tev. Ja atsakies no formas, viss kļūst iespējams.

7.       Te ir septiņi izturēšanās veidi, kas manipulatīvajā spēlē palīdz pretinieka agresiju aizvadīt tukšumā, līdz viņš sevi sakauj pats ar savu enerģiju.

·         Ja pretinieks tevi apvaino, tu viņu nepārtrauc. Tu pacietīgi klausies, līdz viņam vairs nav ko teikt.

·         Ja viņš ir nopietns, tu viņu sasmīdini.

·         Tu viņu vadi ar jautājumiem tik ilgi, līdz viņš ir nevis pret tevi, bet par tevi.

·         Tu atzīsti viņa taisnību, pat ja viņam nav taisnība.

·         Tu droši formulē savu viedokli, lai pretinieks zinātu, cik tālu tu gribi iet.

·         Tu neatlaidīgi atkārto savu viedokli, līdz pretinieks pārstāj tev uztiept savus uzskatus.

·         Tu nekad netaisnojies, citādi tu nonāc aizstāvēšanās pozīcijās.

8.       Atkārtošanas likums māca: jau tu melus pietiekami bieži atkārtosi ticami, tie kļūs par patiesību.

9.       Mānīšanas likums māca: trokšņo sīkumos, lai novērstu uzmanību no galvenā.

10.    Kustības likums māca: turi pretinieku nepārtrauktā kustībā, bet pats modri gaidi viņa vājuma brīdi.

11.    Apkārtceļa likums māca: tu ļauj pretiniekam mērot garus ceļus, kamēr pats ej tikai mazus apļus.

12.    Jūtu likums māca: smiekli un asaras pārliecina labāk par jebkuru prātu. Vienas jūtas iedarbojas spēcīgāk nekā simt argumentu.

13.    Atsacīšanās likums māca: ja tu nevari spēlē uzvarēt, labāk atsakies no tās.

14.    Sadraudzēšanās likums māca: ja esi pretinieku padarījis par savu draugu, viņš tev nav jāuzvar.

15.    Zvejnieka likums māca: ja gribi noķert līdaku, liec uz āķa tārpu, kaut arī tev labāk garšo ābolkūka.

16.    Manipulatīvajā spēlē nav nekādas drošības. Tev acu priekšā ir lielais mērķis, un tu sper katru soli tā, kā te un tagad vajadzīgs. Acumirkļa spontanitāte ir svarīgāka par plānu.

17.    Lai vinnētu manipulatīvajā spēlē, neder nedz lepnums un gods, nedz bailes vai līdzcietība. Tu esi modrs un pacietīgs, ej uz priekšu vai atpakaļ, nepazīsti nedz nožēlas, nedz vainas izjūtu – to visu pretinieks var izmantot pret tevi. Plānu tu esi izstrādājis vakar. Spontanitāte ved uz atrisinājumu, kas atbilst šodienai.

18.    Manipulatīvajā spēlē noder likums “skaldi un valdi”. Ja tev ir daudz pretinieku, tu izvēlies stiprāko un gaidi, kad būsi pietiekami stiprs, lai uzvarētu.

19.    Tu vari uzvarēt jebkurā spēle, ja pazīsti pretinieku tikpat labi kā sevi pašu. Tu nevinnēsi nevienā spēlē, ja nepazīsi nedz pretinieku, nedz pats savas iespējas. Tāpēc nepietiek ar to vien, ka pazīsti pats sevi.

20.    Manipulatīvajā spēlē tu izmanto piecas vājības:

·         pretinieka bailes no neparedzamā;

·         nepiepildītas vēlmes un solījumus tās īstenot;

·         cerību uz palīdzību, tāpat arī bezpalīdzību;

·         gara kūtrumu;

·         pretinieka nepietiekamo ticību sev;

21.    Viens no manipulatīvās spēles instrumentiem ir baumas. Tās ir bīstamāks par atklātu spēli. Ja tās rodas, tu tās izkliedē.

22.    Baumas ir mērķtiecīgi meli, kurus var pieņemt par patiesību. Tu dzīvo pats pēc savas patiesības, un tev ir sava dzīves mēraukla, tāpēc tev nav jābaidās no baumām.

23.    Cilvēks, kas nav par sevi drošs un tic baumām vairāk nekā sev pašam, manipulatīvajā spēlē kļūst par viegli pieveicamu upuri.

24.    Ja tu spēlē, tu izmanto citu vājības. Lai citi nevarētu izmantot tavas vājības, tava ticība ir stipra un tavs gars – modrs.

Ēst, dzert un sagremot

1.       Tu ēd un dzer kas tev garšo, jo tavs ķermenis ziņo, kas tam vajadzīgs. Tu pabeidz ēšanu un dzeršanu, jo tavs ķermenis saka, ka jābeidz. Tu ievēro ķermeņa reakcijas un no tām mācies, kas tam ir derīgs un kas – kaitīgs.

2.       Tu ēd kumosiem un dzer malkiem. Apzināti un bez steigas.

3.       Tu neēd un nedzer aiz dusmām vai bailēm, vai tāpēc, lai aizmirstos.

4.       Tu neēd un nedzer pēc pavēles. Tavs mērogs esi tu pats un tava vienotība ar ķermeni un tā patiesajām vajadzībām.

5.       Kad reiz tu ēd, tad ēd. Ja dzer, tad dzer. Ik kumosu tu sakošļā 30 reizes, izgaršo katru malku un ik ēdienu sagatavo tā, lai mutē satek siekalas, kas tevi sagatavo gremošanai.

6.       Tu ņem laiku, kāds vajadzīgs ēšanai un dzeršanai.

7.       Tu ievēro skābā un sārmainā attiecības ēdienā. Ja ēd gaļu, pieēd klāt tikpat daudz salātu. Ja dzer alkoholu, piedzer klāt ūdeni. Ja ēd saldumus, izlīdzini tos ar augļiem.

8.       Ik nedēļu tu vienu dienu gavē, dzerdams ūdeni vai tēju, lai attīrītu organismu.

9.       Pirms tu ēd un dzer, atslābinies. Lai veicinātu gremošanu, pēc ēšanas dodies pastaigā.

10.    Neaizmirsti, ka ēšana un dzeršana ir daļa tava veseluma. Ēšanai un dzeršanai jābūt saskaņā ar tevi, tad arī gremošana būs kārtībā.

11.    Noteikumi labai gremošanai:

·         pareizi ēst;

·         pietiekami dzert;

·         kustēties;

·         atrisināt problēmu, pirms tā ietekmē kuņģi.

Iztēle un radošais gars

1.       Iztēle ir spēja kaut ko saskatīt, pirms tas dots. Radošais gars ir spēja atrast risinājumus, kas tev vēl nav zināmi.

2.       Tavs es, kāds tas ir patlaban, dzīvo te un tagad. Tavs es – tāds, kādu tu vēlētos, dzīvo kā vīzija iztēlē. Tavs radošais gars atrod ceļu, kā vīziju pārvērst īstenībā.

3.       To, ko tava fantāzija nespēj iztēloties, tu nespēj arī īstenot. Tādēļ tu vingrini savas iztēles brīvību.

4.       Tavs radošais gars tev noder vienīgi tad, ja tu tici, ka tev viss ir iespējams. Varbūt šodien vēl ne, bet tad, kad tam būs pienācis laiks.

5.       Tava iztēle spēj attīstīties vienīgi tad, kad tā ir brīva. Ja paļaujies tikai uz pieredzi, tu nedod iztēlei ne mazāko izdevību. Ja baidies, tu apspied iztēli, un tā nespēj attīstīt savu spēku.

6.       Audzināšana pēc citu mērogiem ir novilkusi tavai dzīvei robežas. Iztēle dod impulsu šīs robežas pārkāpt un sevi attīstīt.

7.       Ja fantāzija stiprina tavu ticību sev, tu sasniedz visu.

8.       Manipulatīvajā spēlē fantāzija ir instruments tavās rokās. Ja tu citus spārnosi ar savām idejām, tie kļūs par tavas spēles daļu.

9.       Tu zini, ko gribi, tici sev, un tev ir plāns. Tāpēc neviens nespēj izmantot tavu iztēli savā labā. Izņēmums ir vienīgi gadījums, ja tev ir pietiekams pamatojums to pieļaut.

Realitāte, vīzija un stratēģija

1.       Savas dzīves spēli tu spēlē trijos līmeņos:

·         realitātes līmenī, kas atbilst tās pasaules prasībām, kurā tu dzīvo;

·         paša vīziju līmenī, kādas ir tavai dzīvei;

·         stratēģijas līmenī – ar to tu īsteno savas vīzijas.

2.       Vīzija dod tavai dzīvei jēgu. Realitātē tu pārvari šķēršļus, kas stāv to īstenošanas ceļā. Stratēģija top no prasības pārvarēt šķēršļus.

3.       Tu dzīvo nevis tādēļ, lai izpildītu plānu, nedz arī tādēļ, lai atbilst kādai vīzijai vai stratēģijai. Vienmēr izšķirošais ir tas, kas te un tagad ved pie mērķa, par kuru esi izšķīries.

Laulība un ģimene

1.       Laulībai un partnerattiecībām ir viena un tā pati jēga: divatā tu spēj problēmas atrisināt labāk, nekā spētu atrisināt vienatnē. Ja tas neizdodas, partnerattiecības zaudē jēgu, un tad jāliek lietā princips: ja tas, kas tev ir un ko tu dari, sagādā vairāk nepatikšanu nekā prieka, tu to maini.

2.       Katram ģimenes loceklim jāpilda viena prasība: es katram citam dodu to, ko spēju dot, lai viņš man dotu to, kas man no viņa vajadzīgs.

3.       Kopdzīvei ģimenē ir derīgi trīs principi:

·         iespējami lielas brīvības princips katram, vislielākajā mērā ņemot vērā ikviena cita brīvību;

·         atšķirību respektēšanas princips. Tu respektā otro, kāds viņš ir, gaidot, ka tas mainīsies pēc taviem priekšstatiem;

·         komunikācijas princips pēc manipulatīvās spēles likumiem, kurā visi ir pretinieki. Arī tie, kuri tevi mīl. Jo, ja kādu mīl, tam jāizvirza prasības.

4.       Ģimenē katrs pats ir savs centrs. Ikviens pirmām kārtā, ir atbildīgs par sevi pašu, savu brīvību un laimi.

5.       Ikviens gaida palīdzību no ģimenes vienīgi tad, ja ir visu iespējamo izdarījis, lai pats sev palīdzētu.

6.       Ikviena palīdzība ir palīdzība pašpalīdzībai. Ja kāds nav gatavs pats sev palīdzēt, tam nav nekādu tiesību uz tavu palīdzību.

7.       Laulībā un ģimenē nevienam nav jābūt vienisprātis ar kādu citu, bet katram ir jārespektē katra spriedums.

8.       Labāk ir strīdēties nekā nesacīt neko, sevi žēlot un meklēt vainīgos.

9.       Pareizas partneru strīdēšanās mākslas pamatā ir pieņēmums, ka ikviens var otram pateikt visu, kas viņu uztrauc, turklāt jebkādā formā, taču neviens netur ļaunu prātu otrā rītā.

·         Tas, kurš nākamajā naktī nespēj salabt, vēl nav izteicis visu problēmu.

10.    Katram partnerim ir tiesības pateikt visu. Visu pienākums ir to uzklausīt un viņa viedokli respektēt. Arī tad, ja paši ir citos ieskatos.

11.    Ja kādam no partneriem ir kas sakāms, viņš saka uzreiz, neņemot vērā, ka citi varētu nebūt ar viņu vienisprātis.

12.    Citu saudzēšana nav iemesls neļauties savai agresivitātei. Apspiesta agresija neatrisina nevienu problēmu, tā tikai rada jaunas.

13.    Ja kāds partnerattiecībās grib kaut ko mainīt, viņš to pirmām kārtām maina sevī. Ja viņš savā rīcībā ir pārliecinošs, viņš pārliecina arī citus.

14.    Ģimenes jēga ir nevis piemēroties vājākajam, bet gan palīdzēt pašam saviem spēkiem kļūt stiprākam.

Mīlestība, sekss un apmierinājums

1.       Dabiska vajadzība, ko tu ilgi apspied, tevi apgrūtina un dara slimu.

2.       Vajadzību, ko jūti ģenitālijās, tu nevari apmierināt galvā.

3.       Seksam nav nekāda sakara ar morāli. Morāle ir manipulatīvās spēles instruments, ko viltīgie izgudrojuši, lai pakļautu muļķos.

4.       Mīlestība ir acumirkļa jūtas, no kurām tu negaidi neko citu.

5.       Apmierinājumam noder te un tagad princips: dzīvo tā, kā tas atbilst tev un šim mirklim. Tas, ko tu te un šodien dari, rīt var arī vairs nebūt pareizs.

6.       Mīlestība, sekss un apmierinājums ir daļa tava dzīvot prieka. Ja tie tev sagādā vairāk nepatikšanu nekā prieka, tu nevilcinādamies tos maini.

7.       Ja tu gribi kaut ko iegūt, tev jābūt gatavam no kaut kā cita atsacīties. Tu nevari piespiest notikt tam, kas vēl šodien nav nobriedis. Ja tu apzināti atsacīsies, tu nekad neko nezaudēsi.

8.       Mīlestībai un seksam tev vienmēr ir izmantojamas alternatīvas, tāpēc ar tiem neviens nevar tevi šantažēt.

9.       Tev mīlestība., sekss un apmierinājums ir tas, kas tie ir, un nevis tas, par ko tos uzskata citi. Tur nav nekā laba un nav nekā slikta. Pareizs ir viss, ko tu te un tagad uzskati par sev piemērotu. Tu vienīgais esi sev atbilstošas dzīves mēraukla.

Ciešanas un nāve

Dzīvs būdams, tu dzīvo dzīvi. Kad ir pienācis laiks mirt, tu atstāj dzīvi un nomirsti tik brīvs un laimīgs, cik brīvs un laimīgs tu esi dzīvojis.

Ja tu katru dienu dzīvo tā, it kā tā būtu tava pēdējā diena, nāve nevarēs tevi pārsteigt.

Ja nāve ir vienota ar tavu dzīvi, arī sāpes ir daļa no tevis.

Tu nebaidies no ciešanām, tu kļūsi vienots ar tām.

Tu novērs ķermeņa disharmoniju, trenējot gara harmoniju.

Bailes šantāža un atsacīšanās

1.       Jebkura audzināšana ir audzināšana ar bailēm, draudiem un piespiešanu. Tas, kuram bail, ir šantažējams. Tu neesi šantažējams, jo audzini pats sevi.

2.       Trīs lielās bailes ir šādas:

·         bailes no neparedzamā;

·         bailes izdarīt kaut ko nepareizi un saņemt sodu;

·         bailes zaudēt kaut ko tādu, pie kā esi pieradis.

3.       Ja nav nekādu baiļu, tu tomēr domā: “Man bail.” Ja tu esi tāds, kas pastāvīgi domā, tu iemācies ar savu apzināto domu tikt galā ar bailēm

·         Tu tici sev un nešaubies.

·         Tu dzīvo pats pēc sava mēra, un tev nav jābaidās nedz no citu kritikas, nedz soda.

·         Tu pats zini, kas tev ir pareizs, tāpēc tev nav vajadzīgas citu uzslavas, kas tevi padara manipulējamu.

·         Tu esi garā brīvs; tā ir brīvība, kuru neviens nevar ierobežot.

·         Tu esi vienots ar sevi un savu dzīvi, tāpēc esi vienots ar bailēm.

4.       Ja vingrināsi spēku dzīves dzīvošanai, tev nebūs jābaidās ne no kādas sakāves, jo sakāves tevi mācīs no tām izvairīties.

5.       Tu konstatē bailes un nebēdz no tam. Jo labāk bailes pazīsti, jo labāk proti ar tām apieties.

·         Tu jautā: no kā es īsti baidos?

·         Tu jautā: kas ir vissliktākais, kas ar mani var notikt?

·         Tu jautā: kas ir vislabākais, ko es varu piedzīvot?

·         Tu izšķiries, ko vislabāk vari nekavējoties darīt, lai sastaptos ar briesmām, no kurām baidies.

·         To, ko esi nolēmis, tu dari nevilcinādamies.

6.       Bailes, kurām raugies sejā, nevar tev uzbrukt no aizmugures.

7.       Katrām bailēm ir cēlonis. Ja tu to zini, tu vari tās pašā saknē aizstāt ar ko labāku.

8.       Ja tu dzīvo te un tagad, un tā, kā tava dzīve atbilst katram acumirklim, nav nekā, kas spētu tevi pārsteigt.

9.       Neviens nevar tevi piespiest ar draudiem, jo tu esi gatavs atsacīties no visa.

10.    Ja esi vienots ar dzīvi un ar nāvi, tev nav jābaidās no nāves. Neviens nevar tevi šantažēt ar to, no kā tu nebaidies. Citādi kaut kas būtu vērtīgāks par tavu brīvību.

Runāšana un klusēšana

1.       Dažreiz vajag runāt. Dažreiz pareizāk ir klusēt. Gan runāšanai, gan klusēšanai īstajā brīdī piemīt pārliecināšanas spēks.

2.       Visam, ko tu runā, nav jābūt patiesībai, pietiek, ja tā ir tava taisnība.

3.       Labāk ir, ja pasaki kaut ko nepareizi, nekā noklusē to aiz bailēm. Tu pasaki, ko zini, un pasaki ari, ko jūti. Tad tavas jūtas runā pašas par sevi.

4.       Tu runā, lai kaut ko pasacītu. Bet runā arī tādēļ, lai kaut ko noslēptu.

5.       Tu nerunā aiz bailēm. Tu nerunā aiz uzpūtības. Tie, kas runā aiz bailēm vai lepnības, parasti pasaka par daudz.

6.       Tu pasaki to, kas tajā mirklī tev liekas pareizs un ne par ko neļauj sevi pierunāt pateikt kaut ko tādu, ko pašlaik negribi sacīt.

7.       Labāk ir, ja tu melo, nekā pasaki kaut ko tādu, kas var tev kaitēt. Tas, kurš pieprasa tavu godīgumu, vēlas iegūt no tā labumu manipulatīvajā spēlē.

8.       Kad tu runā, tu zini, ko gribi pateikt. Taču tu ļauj radošajai domai brīvu gaitu, ja tā runas laikā dod jaunas idejas.

9.       Tu nerunā ar muti vien. Tu runā arī ar acīm, ar seju, ar rokām un visu augumu. Tu zini, kad viens žests izsaka vairāk nekā visi vārdi.

10.    Kad klausies, ja labāka ir klausīties, tu nepārtrauc runātāju.

11.    Smiekli un asaras ir valoda, ko saprot visi. Ja tu spēj to izmantot – izmanto. Ja tevi ar to gribēt piemānīt, tu redzi viltu. Ja tu citiem neļauj pasacīt to, ko viņi grib pateikt, viņi neklausīsies, ko tu vēlies pateikt viņiem.

12.    Tas, kurš daudz runā, bieži grib vairāk noslēpt, nekā gribētu pasacīt. Tāpēc klausies, ko viņš nepasaka.

13.    Ja kāds tevi nesaprot, tu neko tam neizskaidro. Tavs uzdevums nav citus mācīt. Tam, kurš nevēlas tevi saprast, ir savi iemesli, kurus tu respektē.

14.    Ja tu runā, tu gādā, lai tevī klausītos. Ja tevī neklausās, tu nerunā. Ja tu kaut ko gribi pateikt, beigu beigās tu to pateiksi, pat ja tevi pārtrauc. Ja tu kaut ko nevari pateikt tagad, pateiksi to vēlāk.

15.    Tu atkal un atkal saki to, kam tici. Arī tad, ja pašlaik citi negrib tev ticēt.

16.    Labāk ir nerunāt, nekā runāt tukšu.

17.    Ja zināšana var nozīmēt varu, tu nevienam nedod varu pār sevi, pasakot kaut ko tādu, ko var izmantot pret tevi manipulatīvajā spēlē. Tu pasaki tad, kad gribi, lai zina.

18.    Tas, ko tu saki, var nebūt pareizi, kaut gan citi pieņem, ka tā ir patiesība. Autoritāte pastāv nevis tavā taisnībā, bet gan citu pieņēmumā, ka tev taisnība.

·         Ja tu izmanto autoritāti manipulatīvajā spēlē, tu zini, ka to var pavērst pret tevi, ja tās pamati tiks saprasti.

19.    Lielākais pārliecināšanas spēks ir nevis autoritātei, bet gan tavai pārliecībai, kad tu to īsteno ikdienas rīcībā.

Kritika, uzslava un taisnošanās

1.       Kritika un uzslava ir manipulatīvās spēles instrumenti. Cilvēks, kam vajadzīgas citu uzslavas un kas baidās no citu kritikas, ir no citiem atkarīgs.

2.       Tu zini, ko gribi. Tu tici sev un rīkojies pēc savām mērauklām. Tāpēc neviens ar uzslavām un kritiku nevar manipulēt tev par sliktu.

3.       Tas, kurš tevi slavē, grib tevi dabūt savā pusē. Tas, kurš kritizē, vēlas tevi pazemot, lai pats tiktu uz augšu. Vai arī viņš grib attaisnot savas kļūdas, norādot uz tavējām. Uzslava un kritika ir manipulatīvās spēles instrumenti, ar kuriem viltīgie paņem muļķos savā aizbildnībā.

4.       Tas, kurš kritizē, vēlas iegūt autoritā4ti.Tu sevi pārliecini pats ar savu pārliecības spēku, un tev nav nekādas vajadzības izcelt savu autoritāti. Tas, kuru var piemānīt ar autoritāti, pats ir bez kādas autoritātes.

5.       Tu izmanto uzslavu un nopēlumu, ja tev tie ir izdevīgi manipulatīvajā spēlē. Jo tavs ieguvums ir svarīgāks par kaitējumu citiem.

6.       Ja ikviens ir atbildīgs par sevi, nav nekāda attaisnojuma tam, ka citi ar tevi manipulē sev par labu.

Meklējumi, zināšanas un patiesība

1.       Tev pastāv tikai viena patiesība: tava paša patiesība. Ja citu patiesību tu padari par savu, tu kļūsti no tās atkarīgs un vājini sevi dzīves manipulatīvajā spēlē.

2.       Katrai dienai ir pašai sava patiesība. Vakardienas patiesība var arī nebūt šodienas patiesība.

3.       Tu nekad nebeidz meklēt savu patiesību te un tagad. Ja tu pārstāj to meklēt, tu pārstāj dzīvot pats savu dzīvi.

4.       Patiesība pastāv ne tikai domās. Tā ir visur. Tu vari to redzēt, just un dzirdēt, ja esi gatavs to ik brīdi un it visur atrast un pieņemt.

5.       Tavas zināšanas ir tikai tās, kas tev pieder te un tagad. Tas ir pastāvīgu meklējumu guvums. Jo ik diena ir jauna dzīve, no kuras tu mācies, un tavas zināšanas aug diendienā, ja esi gatavas tās pieņemt.

6.       Tavu zināšanu mērķis ir praktisks pielietojums. Praktiskais labums ir tas, ka tu aizvien labāk izproti, kā spēj pats saviem spēkiem būt iespējami brīvs un laimīgs.

7.       Pietiek ar to, ja tavas zināšanas te un tagad dara tevi laimīgu, kaut arī tās nekādā citādā veidā lieti nenoder.

8.       Tavas zināšanas nav tās, kuras klāstot, tu vari atsaukties uz tiem, no kuriem esi tās guvis. Zināšanas ir tavu meklējumu, atziņu un izpratnes auglis.

9.       Tu paplašini zināšanas, vakardien zināmo savienojot ar šodien uzzināto. Var būt arī tā, ka vakardienas zināšanas tu atmet, jo šodien zini labāk.

10.    Meklējumu būtība ir zinātkāre. Meklējumu instruments – jautājumi. Meklēt nozīmē apmierināt zinātkāri, līdz vairs nav nekādu jautājumu.

11.    Tas, kurš patiesības meklējumus aizstāj ar apgalvojumiem, nevēlas atrast patiesību. Tas, kurš bēg no savas patiesības, nevar atrast sevi.

12.    Tas, kurš atsaucas vienīgi uz citu zināšanām, negrib iepazīt pats savu patiesību.

13.    Tava patiesība sāk plaisāt, ja tu to apšaubi un tici citu patiesībai. Nav nekāda attaisnojuma tam, ja tu par sevi nedomā vairāk par jebko citu.

14.    Konflikts sākas tad, ja tu atzīsti savu patiesību, bet mēģini to apspiest, jo tā tev ir neērta.

15.    Ja tu dzīvo pats pēc savas taisnības, tev nav nekādu melu. Tad tas nozīmētu, ka tu pamelo pats sevi.

16.    Tev nav jāpierāda sava patiesība. Patiesība pati sevi pierāda.

17.    Tu respektē citu patiesību, ja arī atzīsti, ka tā nav tava patiesība. Ikviens pats ir atbildīgs par savu patiesību.

18.    Pilnīgas zināšanas nerodas domājot, tās rodas intuitīvā uztverē, kad esi vienots ar Kosmosu. Tad tava sirds ir nekustīga un tavs es – bez kādas formas.

19.    Zināšanām nav formas. Ja tavas zināšanas iegūtu formu, tās tevi kavētu pastāvīgos patiesības meklējumos. Ja tava sirds ir satraukta, gars kļūst nemierīgs un tu nespēj atzīt patiesību. Jo patiesība ir izziņas miers.

20.    Gudrība nav meklējama atziņas koka zaros, tā meklējama saknē. Tā ir atšķirība starp formu un saturu.

Līdzcietība un palīdzība

1.       Pastāv tikai viena īsta palīdzība: palīdzība kādam paša spēkiem palīdzēt sev.

2.       Tam, kurš nav gatavs pats sev palīdzēt, neviens pa īstam nevarēs palīdzēt.

3.       Jo biežāk tu ļauj sev palīdzēt, jo vairāk aizmirsti, kā palīdzēt sev pašam. Tas tevi dara atkarīgu no palīga. Tāpēc arī palīdzēšana ir viens no manipulatīvās spēles instrumentiem, lai citus padarītu atkarīgus.

4.       Ja tu kādam apsoli palīdzību, tā atkarība no tevis palielināsies jo vairāk, jo ilgāk liksi gaidīt. Tu palīdzi pats sev, nevis paļaujies uz citu palīdzību. Ja tev vajadzīgs palīgs, tu nekļūsti no tā atkarīgs.

5.       Ja kādam netiek sniegta palīdzība, viņa ciešanas var kļūt par motivāciju pašam sev palīdzēt. Ja ne, viņš padodas liktenim.

6.       Līdzcietība ir pamudinājums žēlot pašam sevi. Tas, kurš meklē tavu palīdzību, grib iegūt attaisnojumu tam, ka pats nespēj sev palīdzēt. Tu viņam palīdzēsi vienīgi tad, ja dosi pamudinājumu pašam atrisināt problēmu, no kuras viņš savās ciešanās bēg.

7.       Ciešanas vien nevienu problēmu neatrisina. Tās rada tikai jaunas problēmas.

8.       Palīdzības vērtību mērī vienīgi ar rezultātu, nevis ar troksni, ar kādu tā tiek pasludināta.

9.       Neatkarīgi no tā, vai tu palīdzi pats sev vai citiem, četri palīdzības soļi paliek vieni un tie paši:

·         tu tiec skaidrībā par problēmu;

·         tu tiec skaidrībā par cēloni;

·         tu atrodi labāko alternatīvu;

·         tu tik ilgi vingrini alternatīvu, līdz tā noenkurojas zemapziņā spēcīgāk par atrisināmās problēmas cēloni.

10.    Citiem palīdzēt spēj vienīgi tas, kurš spēj palīdzēt pats sev.

11.    Tas, kurš pieprasa, lai palīdzi citiem, izmanto tavas vainas izjūtu.

12.    Ja tu kādu nevari pārliecināt, lai viņš palīdz sev pats, tam ir vajadzīgs ciešanu ceļš, lai nonāktu pie sava lēmuma.

13.    Tu neizšķied enerģiju tā labā, kurš nav gatavs pats sev palīdzēt.

14.    Ja kādam palīdzi, tu viņam pasaki, cik ilgi domā to darīt. Ja nebūsi noteicis termiņu, viņš pieradīs uzvelt tev atbildību par savām neveiksmēm.

15.    Ja tu kādam palīdzi, tu redzi, kurā brīdī viņš sāk tevi izmantot tev par ļaunu.

16.    Ir labāk nepalīdzēt, nekā kādu atbalstīt, kad tas bēg no savas problēmas.

17.    Ja kāds otram palīdz, lai nomierinātu savu vainas izjūtu, viņš nepalīdz nedz sev, nedz otram.

18.    Neko nedod arī tas, ak, citiem palīdzot, kāds grib sev pierādīt, ka viņš spēj palīdzēt arī sev.

Partnerattiecības un atbildība

1.       Katras partnerattiecības sākas pašam ar sevi. Tu esi savs visuzticamākais partneris, ja pats sev tici un esi saskaņā ar sevi.

2.       Būt saskaņā ar sevi nozīmē:

·         tu mācies no sakāvēm, nevis sevi kritizē un meklē attaisnojumus;

·         tu nešaubies, jo tici sev;

·         ja tu sev tici, neviens šo ticību nevar iedragāt;

·         tu esi pats par sevi atbildīgs un neļauj nevienam šo atbildību atņemt;

·         tu atzīsti sevi par sevi, un tu sevi nenoliedz. Tu sevi noliedz vienīgi tad, ja manipulatīvajā spēlē gribi kādu piemānīt.

3.       Partnerattiecībām ir jēga tad, ja kopīgiem spēkiem dzīves problēmas ir atrisināmas vieglāk nekā pašam vien.

4.       Partnerības labākais priekšnoteikums ir nevis līdzība, bet gan papildinājums.

5.       Partnerattiecības nozīmē nevis iecietību pret otru, bet gan abpusēju saskaņu problēmu radošā risināšanā.

6.       Partnerība nozīmē respektu pret otru, lai arī tas tevi respektētu.

7.       Partnerība nozīmē dalīt tā, lai ikviens iegūtu vairāk nekā ir ieguldījis.

8.       Partnerattiecībās katram savā veidā ir taisnība. Tu respektē partnera taisnību, lai viņš respektētu arī tavu taisnību. Ja partneris to nedara, tava taisnība tomēr paliek tava taisnība. Un partnera taisnība – viņa taisnība. Tu nemēģini to mainīt.

9.       Partnerattiecības zaudē jēgu, ja tās tev sagādā vairāk rūpju nekā prieka. Tad ir pienācis laiks šķirties, nedomājot par otru.

10.    Ne ar vienu partneri tu nevari būt laimīgs, ja neesi laimīgs pats ar sevi. Tāpat arī tu nevari nevienu mīlēt, ja nemīli pats sevi.

11.    Ja tu tici pats sev vairāk nekā jebkuram citam, neviens partneris nevar tev sagādāt vilšanos.

12.    Partnerības princips ir alternatīva hierarhiskajam principam. Partneru attiecībās ikviens uzņemas atbildību pats par sevi, pirms viņš var uzņemties līdzatbildību par kopīgo uzdevumu.

13.    Pēc hierarhiskā principa veidotās attiecības viens vai daži uzņemas atbildību par citiem un tāpēc pretendē uz autoritāti.

14.    Ja kāds uzņemas atbildību par otru, tas nenozīmē, ka viņš spēj būt atbildīgs pats par sevi.

15.    Ja kāds nespēj būt atbildīgs pats par sevi, bet apgalvo, ka var uzņemties atbildību par citiem, tas slēpjas demokrātiskos lēmumos. Taču nepareizs lēmums nekļūs pareizs tāpēc vien, ka tas pieņemts demokrātiski.

16.    Demokrātiskie lēmumi ir noderīgi tikai tam, lai nevienam nebūtu jāuzņemas atbildība.

17.    Partnerattiecībās ikviens uzņemas atbildību pats, lai neviens nevarētu izvairīties no atbildības.

18.    Demokrātiskie lēmumi kalpo viltīgajiem, lai piedēvētu panākumus sev, bet par sakāvēm padarītu atbildīgus muļķos.

19.    Tu uzņemies atbildību par sevi un savu rīcību, lai tu nebūtu atkarīgs ne no viena, kas grib uzņemties atbildību par tevi.

Sabiedrība, morāle un kultūra

1.       Sabiedrība, kurā tu dzīvo, nav nekas tāds, pret ko tev būtu jājūt atbildība. Tie, kas vēršas pie sabiedrības, grib no tās gūt kādu labumu.

2.       Sabiedrība sastāv no tādiem pašiem vienpatņiem, kāds esi tu.

3.       Tas, kurš meklē aizstāvību sabiedrībā, uzskata sevi par nespējīgu pašam sevi aizsargāt. Sargātāji tādu izmantos savā labā.

4.       Morāle ir pārbaudīts iegansts, lai manipulatīvajā spēlē izmantotu lētticīgos, kam nav pašiem savu mērauklu.

5.       Tie, kas izmanto morāli, tās normas ir pacēluši tādos augstumos, ka neviens, kas morālei pakļaujas, nespēja tās izpildīt. Tāpēc tie, kuri pakļaujas, dzīves manipulatīvajā spēlē ilgstoši paliek zaudētājos. Tos, kuri dzīvo paši pēc savām mērauklām un tic sev, nav iespējams šantažēt ar vainas izjūtu.

6.       Vainas un soda princips ir tāds: ja kāds jūtas vainīgs, jo nedara to, ko no viņa gaida, tas ar sodu maksā ļaudīm, kuri morāles sargu lomā gūst no tā labumu.

7.       Tu pārbaudi morāles sargus, kas paši sevi par tādiem iecēluši, pēc viņu rīcības, nevis pēc viņu runām, pirms pieņem savu spriedumu.

8.       Labākā aizsardzība pret šantāžu ar morāli ir apziņa, ka tu dzīvo pats pēc savām mērauklām.

9.       Tu dzīvo trīs šķiru sabiedrībā, un šķiras ir šādas:

·         viltīgie, kas nosaka muļķajiem, kā tiem jādomā, jātic, jācer un jāpērk;

·         muļķie, kuriem vajadzīgi viltīgie, jo viņi paši nezina, kas jādomā, kam jātic, uz ko jācer un kas jāpērk;

·         gudrie, kuri paši to zina un atbilstoši rīkojas.

10.    Brīva sabiedrība der vienīgi tiem, kas paši ir brīvi. Ja tu dari visu, kas tavos spēkos, lai būtu brīvs, tu esi brīvs visur un jebkurā sabiedrībā.

11.    Tu dzīvo pēc savām mērauklām, tev nav vajadzīga nekāda morāle, kas kavē dzīvot saskaņā ar savām vajadzībām. Ja tev nav vainas izjūtas, tu esi neiedragājams.

12.    Kultūra mājo tevī pašā un ikvienā īpatnī, tā izpaužas veidā, kādā viņš dzīvo savu dzīvi. Kultūra ir pašas dzīves realitāte, un to neviens nevar nedz uzspiest, nedz vadīt.

13.    Ja kultūra tiek vadīta, tā pārstāj būt dzīves sastāvdaļa, kas diendienā neapturami attīstās.

14.    Kultūra ir nevis tas, kas vakar bija nozīmīgs, bet tas, par ko vakardienas kultūra ir kļuvusi šodien. Dzīve norit te un tagad, tāpēc tas, ko tu šodien pārdzīvo, ir tava kultūra.

15.    Spēja mācīties no dzīves, lai dzīvotu, padara tevi par kultūras sastāvdaļu.

16.    Tava kultūra veidojas no tā, kā tu domā, ko tu vēlies sasniegt un kā tu to sasniedz. Tavas kultūras mērs ir tas, cik lielā mērā tu esi brīvs un laimīgs.

17.    Ja tu pats apzinies, ka esi kultūras sastāvdaļa, tev nav vajadzīgs neviens, kas to sev izdevīgi izskaidro vai pārdod.

Mediji

1.       Mediji nav nekādas morāles institūcijas, ja arī pretendē uz šādu statusu. Tie pieder pie manipulāciju industrijas, kas kalpo savu īpašnieku interesēm.

2.       Mediji rada mākslīgu pasauli, kurā ticīgie iegūst reālajā pasaulē neapmierināto vajadzību viltu apmierinājumu. Mediji dod muļķajiem iespēju dzīvot no svešas rokas, jo muļķie nespēj saņemt dzīvi paši savās rokās.

3.       Tu savu dzīvi diendienā dzīvo tieši, jo stāvi realitātē. Tu dzīvi dzīvo, nevis noskaties tajā.

4.       Medijus tu izmanto tā, kā tie atbilst tavām vajadzībām un tavām mērauklām.

5.       Tu dzīvo savu dzīvi katras dienas realitātē un atrisini problēmas, nevis bēdz no tām šķitumu pasaulē.

6.       Tu sapņo pats savus sapņus, pārdzīvo pats savas ciešanas un ar savu spēku veido pasauli, kas atbilst tev.

7.       Tam, kurš dzīvo savu dzīvi tieši, nav vajadzīgs neviens, kura varoņdarbos viņam pastarpināti būtu jāmeklē sava laime.

Valsts, reliģija, partijas, un konkurence

1.       Valsts pastāv tavā labā, nevis tu dzīvo valsts labā. Kurš izliekas par valsti, grib gūt labumu uz muļķo rēķina.

2.       Valsts ir organizācija, ar kuras palīdzību viltīgie modina muļķajos cerību, ka lētticīgajiem vēl tikai to labāko.

3.       Ja valsts neatbilst pilsoņu priekšstatiem, tad vienīgi viņu darīšana ir valsti mainīt.

4.       Reliģijas un partijas sola pilsoņiem labāku dzīvi, ja tie nesīs upurus, ko no tiem gaida.

5.       Reliģijas un partijas piedāvā ticīgajiem cerību uz kolektīvu laimi, ja tie zaudēs individuālo brīvību.

6.       Tavas dzīves mēraukla ir laime, ko tu spēj ar paša spēku un pēc paša priekšstatiem iegūt individuālā brīvībā.

7.       Mainīdams sevi, tu mani pasauli, kurā tu dzīvo. Tas ir individuālisma priekšstats, saskaņā ar kuru katrs spēj izveidot savu pasauli. Protams, ar noteikumu, ka viņš pats ir gatavs uzņemties par to atbildību.

8.       Brīvā konkurencē katram ir izredzes iegūt sev labumu uz citu rēķina. No tāda viedokļa brīvā konkurence ir manipulatīvās spēles izpausme.

9.       Brīvajā konkurencē nepastāv nekāda sociālā saudzība. Ikviens ir pats sev tuvākais saskaņā ar dabas principu – dzīvs paliek stiprākais.

10.    Miers, līdztiesība un tuvākmīlestība ir cerības, ar kurām viltīgie muļķos izmanto savā labā. Vienīgā brīvība ir iespēja pašam izšķirties, vai piederēt pie viltīgajiem, muļķajiem vai gudrajiem.

11.    Lai ko pilsonis izlemtu, viņam jāzina, no kā jāatsakās, lai sasniegtu to, ko uzskata par savas dzīves jēgu.

12.    Brīvs pilsonis tu esi vienīgi tad, ja sevi nesalīdzini ar citiem, jo tu pats zini, ko gribi.

Kosmosa spēks

1.       Pastāv divi spēki, uz ko dibinās tavā dzīve:

·         Kosmosa spēks, kas nosaka visu dzīvību un lietu gaitu;

·         spēks, ko tu smelies sevī pašā, lai dzīvotu dzīvi tā, kā tā atbilst tev.

2.       Tu esi Kosmosa daļā, tāpēc Kosmosa spēks mājo arī tevī, ja esi vienots ar Kosmosu.

3.       Kosmosa spēka pamatā ir Kosmosa kārtība.

4.       Ikdienas meditācijā tu kļūsti vienots ar šo kārtību. Tu nedzīvo pretēji tai, tu dzīvo kopā ar to.

5.       Tev nav vajadzīgs neviens, kas izskaidrotu lielo kārtību, jo to tu atradīsi pats sevī.

6.       Ja esi vienots ar sevi pašu un ar lielo kārtību, tev viss izdodas.

7.       Ja tu dzīvo tikai pēc savas kārtības, bet lielo kārtību neesi sevī uzņēmis, tev izdodas tikai puse. Ja neesi saskaņā ne ar sevi, ne lielo kārtību, tev neizdodas nekas.

8.       Diendienā tu saisties ar Kosmosa spēku, lai sevī uzņemtu vajadzīgo spēju šajā dienā dzīvot atbilstoši šai dienai.

9.       Tu dzīvo savu dzīvi, jo tā ir saskaņā ar tevi un Kosmosa kārtību. Tā ir tavas dzīves mēraukla. Citas mērauklas nav.

Tapšana, augšana un iznīcība

1.       Kosmosa likums ir kārtības un haosa likums. Tas ir tapšanas, augšanas un iznīcības likums.

2.       Tava dzīve rit jebkuras dzīvības ritmā:

·         tā top, jo piedzimst no spriedzes starp kārtību un haosu;

·         tā aug, jo tu tai ļauj attīstīties savā veidā;

·         tā iznīkst, jo ir lietojusi visu spēku un atgriežas tur, no kurienes nākusi, droši vien – lai taptu no jauna, lai augtu un atkal iznīktu.

3.       Tāda ir Kosmosa un dzīvības gaita, kurā tu topi, audz un iznīksti. Tāpēc tu dzīvo dzīvē un nomirsti, kad pienācis tavs laiks. Tu nespēj sekot dienas likumiem, ja neseko dzīves likumiem. Ja tu izdari mazos dienas darbus, lielie darbi seko paši no sevis. Jo dzīvē lielais sākas ar mazu impulsu, kam tu ļauj augt, lai tas uzplauktu pilnos ziedos.

4.       Ja tu ik dienu dzīvo pēc tapšanas, augšanas un iznīcības likuma, tu neej pazušanā.

Dzīves jēga

Tavai dzīvei ir jēga, kādu tu tai piešķir.

Ja tu savai dzīvei piešķir kādu jēgu, bet nepiepildi to, tu nedzīvo dzīvi, kādu varētu dzīvot.

Tu nevari atrast savas dzīves jēgu. Neviens tev nevar to pateikt. To tu vari vienīgi pats intuitīvi sev uztvert, ja nekad nebeidz meklēt.

Ja tu sevi nepazīsti, un neesi vienots ar sevi un Kosmosu, tu nespēj izprast savas dzīves jēgu, tad tu esi tikai savas audzināšanas kopija.

Lielā izšķiršanās, no kuras neviens nevar izvairīties ir tāda:

·         Vai es dzīvoju dzīvi, kas atbilst citu prasībām?

·         Vai varbūt es dzīvoju dzīvi, kas atbilst man pašam?

Tavas dzīves jēga ir pašam saviem spēkiem būt brīvam un laimīgam.

Ja tu šodien esi brīvs un laimīgs, var gadīties, ka rīt tu tāds vairs nebūsi. Jo katra diena ir jauna dzīve, bet brīvībai un laimei nav garantiju. Tu vari vienīgi katru dienu visiem spēkiem pēc tām tiekties.

Tehniku grāmata

Cik brīvs un laimīgs tu dzīvē esi, tas atkarīgs no tā, kā tev izdodas atrisināt problēmas, kas stāv ceļā tavai laimei un brīvībai.

T

ehniku grāmata balstās uz divām atziņām: īstais mūsu laika progress ir atgriešanās pie sevis paša un princips – ievies kārtību mazajās savas dzīves problēmās, tas lielās sakārtosies pašas no sevis.

Tāda ir aizbildniecības stratēģijas: muļķajiem dzīves mērogi tiek ieaudzināti saistībā ar soda draudiem. Taču viņi gandrīz nekad nesaņem konkrētus pamudinājumus īstenot savu dzīvi pašu spēkiem un pēc individuālajām iespējām.

Skolotājs mudina bērnus: “Koncentrējies taču!” vai “Saņemies!” – bet nepasaka viņam, kā var koncentrēties vai saņemties. Citiem vārdiem: muļķajiem tiek pasacīts, kas viņiem jādara, bet viņiem nepasaka, kā to izdarīt pašu spēkiem. Līdz ar to viņi visu mūžu paliek atkarīgi no “gudrajiem”. Dzīves tehnikām jāpaliek viltīgo varas prasmē – kā pamats muļķo mūžīgai turēšanai aizbildnieciskā atkarībā. Pretenzijas uz autoritāti pamatojas uz šo principu. Minēšu dažus piemērus.

·       Vienīgi tiesnešiem un advokātiem ir prasme rīkoties ar likumiem, kas muļķajiem jau sen kļuvuši nepārskatāmi un uzrakstīti viņiem nesaprotamā valodā.

·       Zinātnieki atklāj aizvien jaunas slimības un draud ar to sekām. Taču nav nevienas zinātnes, kas dotu skaidrus norādījumus, kā no šīm slimībām izvairīties ar vienkāršām dzīves tehnikām.

·       Protams, universitātēs nav arī katedru, kurā mācītu, kā kļūt laimīgam paša spēkiem.

·       Politiķi un ierēdņi atsaucas uz monopolu rūpēties par taisnību un kārtību mūsu vārdā un uz mūsu rēķina. Un viņi modri raugās, lai muļķie pilsoņi paši nesāktu aizsargāties pret nemitīgi augošo noziedzību.

Tehniku grāmatā ir aplūkotas desmit tehnikas, ar kuru palīdzību gudrie atbrīvojas no aizbildniecības, lai paši savām rokām veidotu dzīvi, lai visu mūžu nebūtu atkarīgi no viltīgo zināšanām un palīdzības.

Pirmais solis uz jebkuru pašpalīdzību ir apzināšanās, kādas iespējas un spēkus daba dod ikvienam no mums.

Princips “Ievies kārtību sīkajās ikdienas problēmās, tad lielās problēmas atrisināsies pašas” – nozīmē vienīgi lēmumu: palīdzi sev pats, citādi neviens cits tev nepalīdzēs. Vai arī, kā Dzīves grāmatas 4. nodaļas 3. punktā teikts: “Tu uzņemies atbildību par sevi un visu, ko tu dari. Ne par vienu citu tu neesi atbildīgs.”

Elpošana

1.       Elpošana ir tavas dzīves ritms. Tu mācies pareizi elpot, līdz Tas pareizi elpo.

2.       Tu elpo savas dzīves ritmā un ne pretēji tam. Tu neuzspied savam ķermenim elpošanu, ķermenis pats tev rāda, kāda ir pareizā elpa, un tu to pieņem.

3.       Mierīgi, dziļi ieelpojot, tu jūti, kā tevī ieplūst Kosmosa enerģija. Mierīgi, dziļi izelpojot, tu jūti, kā gars un miesa piepildās ar Kosmosa spēku.

·         Tas nozīmē: ja Kosmosa enerģija ir dziļi uzņemta tavā ķermenī, pieaug tavi pārdabiskie spēki.

4.       Nobijies cilvēks elpo ātri un sekli. Spēcīgais elpo dziļi un piepildīti.

5.       Kad tavs ķermenis piepildās ar Kosmosa enerģiju, tu elpo centrā zem nabas.

6.       Kad tu ar Kosmosa spēku piepildi garu un jūtas, tu elpo ar centru muguras smadzeņu pagarinājumā mutes līmenī.

7.       Ja piepildi ar Kosmosa spēku kādu slimu sava ķermeņa punktu, tu novadi elpu pie šā punkta un iztēlojies, kā tas tiek sasildīts un dziedināts.

8.       Ar pareizu elpošanu tu veido harmoniju sevī un savā dzīvē, jo viss dzīvais elpo kā Kosmoss.

9.       Uzbrukumu tu sāc ar izelpu. Ieelpojot tu esi vieglāk ievainojams.

10.    Elpošana ir iztēles spēka instruments, ar ko tu bagātini savu zemapziņu.

11.    Ja tevi pārņēmušas bailes, tu tās spēcīgi izelpo. Ja tevī ir īgnums, tu to spēcīgi izelpo. Ja tev vajadzīgs spēks un koncentrēšanās, tu tos spēcīgi ieelpo.

Spriedze un atslābums

1.       Nepārtraukta spriedze nogurdina. Atslābums vien liek zaudēt spēku. Impulss rodas no abu izlīdzinājuma.

2.       Spriedze un atslābums, kustība un miera stāvoklis ir dabiskie dzīves ritmi, tāpat kā diena un nakts, paisums un bēgums, izelpa un ieelpa.

3.       Ieelpojot tevī rodas spriedze un enerģija. Izelpojot tu atslābinies, virzot visu spriedzi un enerģiju uz šo darbību.

4.       Spriedzes un atslābinājuma izlīdzinājumā rodas kustība. Visa tava dzīve ir kustība. Tu virzies uz priekšu, ja ir pareizi virzīties uz priekšu. Tu ej atpakaļ, ja tev labāk ir atkāpties.

5.       Tu vingrini savaldību, jo ir labāk savaldīties, apdomāties un atslābumā uzkrāt jaunus spēkus. Tā tu izvairies no steigas un nekad un nevienam neļauj uzspiest sev ritmu.

6.       Atslābināšanās trīs elementi ir šādi: pareiza poza, mierīga elpa un pareiza domāšana. Tik ilgi, līdz tu pārstāj domāt un pilnīgi atslābinies nedomāšanā.

·         Tu apsēdies pareizā pozā: galva nedaudz noliekta, mugura – taisna, acis – aizvērtas. Tu ļauj pleciem salīkt un kļūsti pavisam ļengans

·         Tu mierīgi ieelpo un izelpo. Tu atslābinies ar domām un priekšstatu: “Es esmu pavisam mierīgs uz atslābis.”

7.       Atslābinoties tu atbrīvojies. Tu atbrīvojies no ķermeņa. Tu atbrīvojies no visām domām. Tu nevēlies neko un negaidi neko.

8.       Kad esi pietiekami atslābinājies, tu spēcīgi izelpo un atver acis.

9.       Spriedzi un atslābumu tu iepazīsti vienīgi tad, ja ik dienu vingrinies, līdz tie kļūst par tevis daļu.

Ceļš uz zemapziņu

1.       Visu dzīvi vada trīs priekšnoteikumi:

·         tas, kas tevī ir, kad tu piedzimsti;

·         tas, ko citi ar audzināšanu pēc saviem ieskatiem tevī ir ieprogrammējuši;

·         tas, ko tu pats pēc saviem priekšstatiem esi sevī ieprogrammējis.

2.       Tavas domāšanas un rīcības vadības centrāle ir zemapziņa. Kā tā ir ieprogrammēta, tā tu dzīvo.

3.       Instruments, ar ko programmēt zemapziņu, ir sadarbība starp tavu apzināto domu un zemapziņu.

4.       Ja sadarbība ir harmoniska, tu rīkojies pēc saviem priekšstatiem. Ja tā nav saskaņota, tavu dzīvi traucē konflikti.

5.       Konflikti ordas tad, ja tu savas vajadzības un vēlmes nevis īsteno, bet gan apspied un aizturi.

6.       Viss, ko tu apspied, izslīd no tavas apzinātās kontroles. Paliek neapzināts konflikts, kas no zemapziņas bremzē tavu domāšanu un rīcību.

7.       Ja tavu zemapziņu nosaka tavas audzināšanas programma, citu cilvēku mērauklas kavē tavu vajadzību apmierināšanu.

8.       Zemapziņā noenkurotas audzināšanas radītās aiztures tu nevari pārvarēt ar apzinātu gribu, to tu vari panākt vienīgi ar pacietīgu zemapziņas programmēšanu pēc paša alternatīvas. Tavas audzināšanas programmas alternatīva ir lēmums audzināt sevi pašam.

9.       Tu sasniedz zemapziņu, ja neatlaidīgi domā, ko vēlies sasniegt. To tu dari tik ilgi, līdz šī doma zemapziņā noenkurojas stiprāk par visu, kas tevi kavē rīkoties pēc savas gribas.

10.    Tu esi tāds, kā tu domā, un tu būsi tāds, kā tu vienmēr domāsi, līdz caur zemapziņas centrāli tu izpaudīsies darbībā pats no sevis

11.    Zemapziņu tu programmē atslābumā. Tu atslābinies brīvā pozā mierīgā vietā, dziļi un mierīgi elpojot un koncentrējoties uz savu iekšējo es.

12.    Ar pozu, elpu un koncentrēšanos uz savu iekšējo es tu izej no citu uzspiestā dzīves ritma, lai sasniegtu sev atbilstošo ritmu.

13.    Tava zemapziņa nevērtē, tā uzklausa jebkuru programmēšanu. Ja tu to nedari pats ar saviem priekšstatiem, to dara citi pēc savas gribas.

14.    Ja tu vienmēr domā par bailēm, zemapziņa iesakņo bailes tavā rīcībā. Ja tu pastāvīgi domā: “Lai kas notiktu, es ar to tikšu galā,” – zemapziņa motivē tavu rīcību ar ticību panākumiem.

15.    Tu vingrini savu zemapziņu ar visu, ko domā. Ja šaubies, tu aizstāj šaubas ar ticību, ka tu visu spēj panākt. To tu dari tik ilgi, līdz ticība kļūst stiprāka par visām šaubām.

16.    Tava ticība ir neizdzēšami ieprogrammēta tavā zemapziņā. Tu ne tikai domā par ticību sev – tu to arī jūti un veido to garā ar savas fantāzijas spēku.

17.    Tu liec lietā iztēli, lai iedvestu zemapziņai savas rīcības veiksmīgo iznākumu. To tu dari pēc principa: ja gars ir uzvarējis, miesa pati tam seko.

18.    Zemapziņas spēks prasa saskaņu starp tavu es, kas apzināti domā un izlemj, un neapzināto es, kurš vada tavu rīcību.

19.    Ja tavs apzinātais es ir izlēmis, neviena doma vairs nekavē neapzināto rīcības īstenošanu.

20.    Tu neaizmirsti, ka ikviena rīcība ir pakļauta vingrināšanas principam. Princips ir tāds: tas, ko vēlies spēt un sasniegt, tev soli pa solim rīcībā ir jālabo tik ilgi, līdz tas pats no sevi īstenojas pēc taviem priekšstatiem.

21.    Tas nozīmē: tu domā plānojot un izlemjot, bet tu rīkojies ticībā uz panākumiem, un šaubu domās nevar tevi kavēt.

Meditēšana

1.       Domājot tu izzini, kas tu esi, ko gribi un kā vēlamo vari sasniegt. Programmējot zemapziņu, tu nosaki savu rīcību. Meditējot tu panāc lielo vienotību starp sevi un Kosmosu.

2.       Tu dzīvo trejās pasaulēs:

·         Savā iekšējā nemaināmās vienreizības pasaulē;

·         ar citiem kopīgajā pasaulē, kas dzīvi pēc taviem priekšstatiem vai nu atbalsta, vai kavē;

·         bezgalīgā Kosmosa pasaulē, kuras augstākajai kārtībai ir pakļauts viss.

3.       Tu dzīvo saskaņā ar šo kārtību, nevis pretēji tai.

4.       Tu meditē, lai spētu būt vienots ar augstāko kārtību.

5.       Meditējot tu atbrīvojies no savas iekšējās pasaules un ar citiem kopīgās pasaules te un tagad, savienojoties ar neierobežoto, pārlaicīgo Kosmosa bezgalību.

6.       Tikai tad, kad esi savienojis sevī visas trīs pasaules, tu dzīvo harmonijā ar dzīvi un nāvi.

7.       Tu meditē, neko nevēlēdamies un neko negaidot, bez kādiem nolūkiem, līdz pats no sevis notiek viss, kam jānotiek.

8.       Tu meditē katru dienu vienu stundu. Tu nemeditē tā, kā meditētu citi, jo meditēšana ir tikai tava personiskā pieredze. Tas ir ceļš uz sevi pašu, kuru tu spēj iet vienīgi pats savā veidā. Tāpēc nav nekādas pareizas vai nepareizas meditēšanas.

9.       Meditējot tu īsteno trīs atslābināšanās elementus: pareizu pozu, mierīgu elpošanu un pareizu domāšanu, līdz ieslīgsti bezdomībā.

10.    Tu ieņem pareizo pozu: tu sēdi, galva ir brīvi noliekta, mugura taisna, acis aizvērtas.

11.    Tu īsi ieelpo ar sava ķermeņa centru zem nabas un ilgi izelpo. Tu atslābinies ar domām: “Es esmu pavisam mierīgs un atslābis. Es visu atmetu un visu pieņemu.”

12.    Tu sēdi ar taisnu muguru, sakrustotām kājām, kreiso pēdu uzlicis uz labās ciskas.

13.    Rokas – kreisā roka uz labās rokas – guļ klēpī. Īkšķu gali viegli saskaras. Elkoņi brīvi piekļaujas ķermenim.

14.    Mugurkauls ir taisns un mazliet iestiepts.

15.    Visas domas slīd tev garām, līdz tu neko vairs nedomā, neko negaidi un neko negribi.

16.    Nav svarīgi, kā tu meditē. Nav nekādu noteikumu, ja neskaita vienu – tu meditē katru dienu, līdz visa tava dzīve kļūst par meditāciju un tev vairs nav vajadzīga meditēšana.

Izlemšana

1.       Viss, ko dari, sākas ar domu to darīt. Vislabākā ideja nav neko vērta, ja tu to neīsteno. Tas pats sakāms par lēmumiem.

2.       Ja tu neizlem pats, citi to izdara tavā vietā.

3.       Katram pareizam lēmumam ir savs “pirms tam” un “pēc tam”. Pirms lēmuma pieņemšanas tu meklē atbildes uz septiņiem jautājumiem.

·         Kas liecina tam par labu?

·         Kas liecina pret to?

·         Kas noder citiem?

·         Kas noder tev pašam?

·         Vai tev ir spējas, kādas prasa tava lēmuma īstenošana?

·         Ja tev šo spēju vēl nav – kā tu tās vari iegūt? Vai varbūt pūliņi salīdzinājumā ar rezultātu ir pārāk lieli?

·         Cik liels ir risks, un vai tev ir vērts to pieņemt? Taču šodienas risks rīt var pavērsties tev par labu.

4.       Kad lēmumu esi pārbaudījis ar prātu, tu to pārbaudi ar jūtām. Kad esi to pārbaudījis ar jūtām, tu pārbaudi to ar instinktu. Pēc tam izvērtē, vai lēmums atbilst tavas dzīves plānam un tavām mērauklām.

5.       Kad visu esi pārbaudījis ar prātu, jūtām, ar instinktu un saskaņā ar plānu un mērauklām, tu izšķiries bez vilcināšanās.

6.       Tu izšķiries rīkoties sevis, ne citu labā. Tu izlem pats un neļauj citiem lemt tavā vietā.

7.       Ja lēmums bijis nepareizs, tu nekavēdamies izdari secinājumus. Labāk ir laikus atzīt kļūdu, nekā apzināti rīkoties sev par sliktu.

8.       Kad esi izlēmis, tu nešaubies. Tu esi vienots ar savu lēmumu un pilnīgi koncentrējies uz tā īstenošanu.

9.       Pirms tu izšķiries, tu domā. Kad esi izšķīries, tu rīkojies bez šaubu domām. Tu esi pilns ticības sev.

10.    Tu izšķiries pavisam, ne tikai pa pusei.

11.    Labāk ir pieņemt nepareizu lēmumu, nekā neizlemt neko. Jo no savas rīcības kļūdām tu vari mācīties. Ja tu neizlem neko aiz bailēm, tu vingrini bēgšanu no izlemšanas.

12.    Pēc izlemšanas tu uzņemies atbildību. Nepastāv nedz attaisnojumi, nedz vainas novelšana uz citiem, nedz kompromisi. Lēmums ir vai nu pareizs, vai nepareizs.

13.    Sava lēmuma vērtību tu mērī tikai pēc rezultāta un ne pēc kā cita. Vienīgi tad, ja rezultāts atbilst plānotajam mērķim, lēmums ir bijis pareizs. Mērķi nosaki vienīgi tu un neviens cits.

14.    Tu vienīgais izšķir, kad pienācis īstais laiks pieņemt lēmumu.

15.    Īstais laiks ir pienācis, kad tu zini visu, kas tev jāzina, kad ir pietiekami stipra ticība panākumiem, lai lēmumu veiksmīgi īstenotu.

16.    Tu neizšķiries nedz aiz nepacietības, nedz bailēm vai tāpēc, ka citi no tevis to prasa. Labāk ir no kaut kā atsacīties, nekā pieļaut, lai tevi piespiež vai šantažē.

17.    Lēmums ir dzīves manipulatīvās spēles atslēga. Ja vien tu vari pretinieku ietekmēt, tu izšķiries viņa vietā, pirms viņš pats paspējis to izdarīt. Ja citi grib manipulēt ar tevi, viņi mēģina piespiest tevi pieņemt lēmumu, pirms tu vari novērtēt tā sekas.

18.    Tu pats zini, ko gribi un kas tev vajadzīgs. Tās ir mērauklas, ar kurām tu novērtē visas ietekmes, pirms pieņem lēmumu.

Enerģijas koncentrēšana

1.       Kosmosā ir enerģija, kas nosaka lietu gaitu un tavu dzīvi. Ja tu to uzņem, tā dod tev spēku sasniegt visu.

2.       Enerģiju tu koncentrē ar elpu. Ieelpā tā ieplūst tava ķermeņa centrā un sakopojas. Izelpā tā pilnīgi attīstāt, ja tu to neaizturi.

3.       Ja tu enerģijas straumi saisti ar domu un priekšstatu koncentrēšanu, tā spēj attīstīt lielu spēku tur, kur tev tas vajadzīgs.

4.       Tā ir enerģijas koncentrēšana atbilstoši koncentrācijas principam. Tas ir tāds: koncentrēties nozīmē virzīt visas domas, jūtas un enerģiju uz to, ko tu dari te un tagad. Koncentrācija nav nekas iepriekš dots. Tu to vingrini diendienā, līdz tā tev klausa.

5.       Ja tu koncentrē enerģiju, tu to izlieto pilnīgi. Enerģija, kuru aizturi, neko nedod – tā ir kaitīga. Tāpat kā viss, ko tu apspied.

6.       Kad esi koncentrējis enerģiju un sasniedzis mērķi, tu atslābinies. Jo enerģijas koncentrēšana pakļaujas spriedzes un atslābuma likumam.

Plānošana

1.       Visam, ko vēlies sasniegt, pirmām kārtām ir vajadzīgs konkrēts mērķis un pēc tam – konkrēts plāns, saskaņā ar kuru tu soli pa solim domā sasniegt iecerēto.

2.       Panākto vari novērtēt pēc sešiem kritērijiem.

·         Cik konkrēts ir bijis tavs iecerētais mērķis un priekšstats par to.

·         Kā tu esi novērtējis pats sevi un šķēršļus, kas radušies tavā ceļā uz mērķi

·         Cik labs bijis tavs plāns šķēršļu pārvarēšanai.

·         Cik lieli bijuši spēki un spējas, ko tu esi varējis koncentrēt rīcībai.

·         Cik laba bijusi tava stratēģija likt lietā savus spēkus īstajā laikā un vietā.

·         Cik cieša bijusi tava ticība, lai izslēgtu visas šaubas.

3.       Izstrādāt plānu nozīmē noteikt mērķi un zināt, kāda pakāpeniska rīcība vajadzīga, lai to sasniegtu.

4.       Tu vari sasniegt visaugstāko mērķi, ja ceļu uz to izplāno maziem, veicamiem soļiem un tos īsteno pacietīgi un neatlaidīgi.

5.       Nepacietība ir vislielākais plāna īstenošanas ienaidnieks.

6.       Neviens plāns nav svarīgāks par to, kam tas kalpo. Plāns ir tikai ietvars darbībai, kurā no katra soļa izriet nākamais. Ik soli mācīdamies, tu uzlabo savu plānu nākamajam solim.

7.       Labāk ir mainīt plānu, nekā spert nepareizu soli, kas padara mērķa sasniegšanu apšaubāmu.

8.       Labāk ir reizēm riskēt nekā paļauties uz plāna drošību. Sekmīga rīcība prasa radošu pieeju. Radoša pieeja prasa domas brīvību un gatavību riskam.

9.       Četri svarīgākie plānošanas noteikumi ir šādi:

·         zināt par ieceri visu, kas par to jāzina;

·         iespējami daudz nojaust par to, ko nevari uzzināt;

·         pareizi sadalīt spēkus;

·         iepriekš rūpīgi sagatavot vajadzīgo un pareizi novērtēt sekas.

10.    Elastīgs plāns ir pretstats nesatricināmam plānam. Tas padara iespējamu rīcību te un tagad, atbilstoši mirklim. Galā vienmēr izšķirošā ir rezultāta kvalitāte, nevis plāna kvalitāte. Vislabākais plāns ir nepareizs, ja tas nenoved pie iecerētā mērķa.

11.    Plāns tev rāda virzienu, radošais gars – to, kā tu spēj tikt galā ar neparedzēto.

Uzbrukums un aizsardzība

1.       Ja gribi būt brīvs, tev ir pretinieks. Ja tu nedari to, ko citi no tevis gaida, tie tev uzbrūk.

2.       Tu neuzbrūc, jo esi brīvas no agresijas, kas būtu jāvērš pret citiem, lai apliecinātu sevi.

3.       Tu aizsargājies nevis tādēļ, lai uzvarētu, bet tādēļ, lai nosargātu savu brīvību. Ja kāds cenšas ierobežot tavu brīvību, tu aizvadi uzbrukumu tukšumā tik ilgi, līdz agresija izsīkst.

4.       Ja kāds uzbrūk tavām jūtām un grib aizskart tavu lepnumu vai godu, tava sirds nenodreb. Tu netveries pie goda vai cieņas, tāpēc neviens nevar tos ievainot.

5.       Ja kāds grib tevi šantažēt, viņa trieciens ķer tukšumu, jo tu esi gatavs vieglu sirdi atsacīties no visa. Ja tu esi pieķēries drošībai, tu esi ievainojams.

6.       Ja kāds vērš uzbrukumu pret tavu ķermeni, tu padari uzbrucēju nekaitīgu, pirms viņš tevi paspēj ievainot. Tu izmanto priekšrocību: viņu vada agresija, bet tava sirds paliek mierīga.

7.       Ja uzbrukums ir vērsts pret tavu dzīvību, tu nogalini uzbrucēju, pirms viņš paspēj nogalināt tevi.

8.       Ja pretinieks tevi uzbrukdams pārsteidz, tu padodies. Kad pretinieks triumfē, viņš zaudē modrību, un tad tu dod pārsteiguma triecienu.

9.       Aizstāvoties tev nav nekādu blakus domu. Ja kāds tev ir uzbrucis, tas nedrīkst uzbrukt otrreiz.

10.    Ja tev uzbrūk kādas autoritātes aizsegā, tu agresoru izaicini laukā no masas. tas, kurš pūlī jūtas drošs, viens pats kļūst pilnīgi bezpalīdzīgs.

11.    Ja uzbrucējs ir tevi uzvarējis, tu neesi pakļauts , jo tu ne mirkli nešaubies par sevi. Tu izproti, kas tavā rīcībā bijis nepareizs, un mācies no tā.

12.    Ja manipulatīvā spēle diendienā turpinās no rīta līdz vakaram, tu esi modrs no rīta līdz vakaram un zini: tavā spēlē visi ir pretinieki, jo ikviens pirmām kārtām domā par savu labumu. Arī tad, ja tas tev nāk par ļaunu. Svarīgākais ir nevis tas, kā tu sevi pasargā, bet gan tas, ka tu ik mirkli es gatavs to darīt.

13.    Ja kāds pretinieks tevi pazemo, tevī nerodas naids. Tava sirds paliek mierīga, tavam es nav nekādas formas. Ja tavam es nav formas, tev nav arī nedz lepnuma, nedz goda, nedz uzticības, aizturu, sirdsapziņas vai citas kādas formas.

14.    Ja tu esi bez formas, tevi nekas nevar skart. Ja tu tveries pie sava es, tu kļūsti ievainojams. Ja atbrīvojies no sava es, tu kļūsti par kustību un spēj izvairīties.

15.    Labākā aizsardzība ir tavs iekšējais spēks.

16.    Uzbrūkot vai aizstāvoties tu savā rīcībā koncentrē visu enerģiju. Tu nevilcinies, jo citādi pretinieks var paspēt sagatavoties. Tu izdari māņu kustību pa kreisi un reaģē pa labi. Tu noliec sevi pa sitienam un tajā pašā mirklī sit pats.

17.    Lai atsistu jebkuru uzbrukumu, tu vingrinies aizsardzībā:

·         domās tu esi noteikts;

·         jūtās tu esi brīvs;

·         dūres un kājas tu vingrini sitienam;

·         tavs ķermenis ir kustīgs, lai tu varētu pretinieku ielenkt un lai viņš nekad neuzzinātu, kad un no kurienes viņu trāpīs tava aizsardzība.

18.    Ja neesi apņēmīgs un labi sagatavojies, lai savu brīvību nosargātu visiem līdzekļiem, labāk būs, ja padosies, nekā ļausi pretiniekam uzbrukt. Ja tu esi dabūjis sitienu, tu neesi sakauts. Tu paturi iniciatīvu, stiprini spēkus un izmanto priekšrocību, kad pretinieks tavi novērtē pārāk zemu.

19.    Ja esi ļāvis sevi sakaut, neizmantojot nevienu aizstāvēšanās iespēju, tu esi atsacījies pats no sevis, un tad tev jājautā: “Kāda ir manas dzīves jēga?”

20.    Neatkarīgi no tā, vai tu atsit uzbrukumu vārdos vai fiziski, abos gadījumos viss sākas tavās domās.

21.    Ja tu uzbrukumu atvairi negribīgi, tu uzmundrini pretinieku uzbrukt vēlreiz.

22.    Uzbrukumam vārdos tu atbildi septiņos veidos atkarībā no situācijas.

·         Tu klusē un rāmi noklausies, lai agresija iet tev garām tukšumā, jo tu uz to nereaģē.

·         Tu esi jautrs, kad tavs pretinieks dusmās trako.

·         Tu ar jautājumiem novadi uzbrukumu tukšumā, lai pretinieks atbildēdams var apmierināt savu agresijas tieksmi.

·         Tu atvairi uzbrukumu, taktiski piekrizdams, un saki: “Jā, bet…”, neļaujot sevi piespiest pie sienas.

·         Tu mērķtiecīgi novirzi pretinieku no uzbrukuma temata.

·         Tu skaidri un noteikti izsaki savu viedokli, lai pretinieks izšķirotos, cik tālu viņš grib iet.

·         Tu pārspīlēti piekrīti uzbrucējam, lai viņš justos kā uzvarētājs un viņam vairs nebūtu nekāda iemesla uzbrukt.

23.    Manipulatīvajā spēlē uzbrukums un aizsardzība ir lielās vienotības sastāvdaļas.

·         Ja tu esi stiprs un zini, ko gribi, arī tava aizsardzība ir stipra.

·         Ja esi cieši apņēmies nosargāt savu brīvību un laimi, tad nesvārsties.

·         Ja tu pareizi novērtē sevi pašu un uzbrucēju, tu zini, vai vari atvairīt uzbrukumu, vai arī tev jābēg.

Mānīšana

1.       Dzīves manipulatīvajā spēlē ikviens ir tavs pretinieks – arī tu pats. Tu māni pretinieku, bet sevi ne.

2.       Tu spēlē pret visām savām vājībām un pret visiem, kas grib tās izmantot tev par ļaunu.

3.       Tas, kurš pazīst tavas vājības, izmantos tās savā labā. Ja tu neesi vājš, tu to neizrādi, līdz esi kļuvis stiprs. Kad esi stiprs, tu izliecies, ka tev ir vājības. Ir labāk, ja pretinieks tevi novērtē par zemu, nekā tad, ja tu sevi novērtē par augstu.

4.       Pastāv pieci mānīšanas likumi.

·         Par savu pretinieku tu zini visu, bet viņš par tevi – tikai to, ko tu ļauj zināt.

·         Tu smaidi, kad negribi, lai viņš redz tavas asaras.

·         Tu sacel troksni pa kreisi, jo uzbrūc pa labi.

·         Tu runā par sīkumiem, lai novirzītu uzmanību no galvenā.

·         Ja gribi no pretinieka kaut ko uzzināt, tu vispirms pasaki viņam kaut ko tādu, ko viņš vēlas dzirdēt.

5.       Manipulatīvajā spēlē tu esi viens un uzticies tikai sev. Tad neviens pretinieks nevarēs tevi piemānīt. Cilvēks, kas šodien ir tev draugs, rīt var kļūt par tavu ienaidnieku.

6.       Lai tavu pretinieku manipulatīvajā spēlē piemānītu, ir svarīgi divi priekšnoteikumi.

·         tu pazīsti pats sevi un zini, ko gribi;

·         tu pazīsti pretinieku un zini, ko grib viņš.

7.       Te ir nākamie astoņi mānīšanas noteikumi.

·         Tu nerunā par sevi, bet ļauj pretiniekam runāt par sevi

·         Tu izrādi savas jūtas, bet vienīgi tad, ja tās var būt drīzāk noderīgas nekā kaitēt.

·         Ja tu kaut ko skaidri zini, tu pretiniekam tomēr uzdod jautājumu. Ir labāk, ja pretinieks kaut ko iemāca tev, nekā tad, ja tu kaut ko iemāci pretiniekam.

·         Tu kaut ko uzņemies tikai tad, ja tas nāk tev par labu. Nav par ļaunu lēmumu pārdomāt vēlreiz.

·         Tu nesteidzies, kad citi steidzina.

·         Tu neko neapsoli, lai neviens nevarētu atsaukties uz tavu solījumu.

·         Tu neatklāj nevienu noslēpumu, lai neviens tevi nevarētu šantažēt.

·         Lai neviens nevarētu tavu rīcību aprēķināt, tu rīkojies negaidīti, kad pretinieks tam ir vismazāk gatavs.

8.       Tev nevienam nav jādod norēķini, tāpēc tev nav arī nevienam jāskaidro, kāpēc tu kaut ko dari.

9.       Tev ir pašam sava patiesība, tāpēc nekas, ko tu saki saskaņā ar sevi, nav meli. Ja tu nemelo, tev nav arī vainas apziņas.

10.    Mānīt tu vari vienīgi tad, ja esi brīvs un spēcīgs. Tu esi stiprs, ja dibinies pats uz sevi. Tu esi brīvs no bailēm un bažām, no naida un mīlestības, no lepnuma un patmīlības, tu esi gatavs jebkurā laikā atsacīties no visa, kas tevi dara atkarīgu no citiem.

11.    Ja esi kaut ko apsolījis, tu to nepildi, ja tas tev vairāk kaitē nekā dod labumu.

12.    Ja tu kaut ko saki, tā var nebūt patiesība, ko no tevis gaida. Tev ir pašam sava patiesība, un tu esi atbildīgs vienīgi pats sev.

13.    Ja pretinieks tevi māna, tu no tā mācies. Ja tu māni pretinieku, tu neizjūti triumfu. Tev pietiek ar to, ka tu zini.

14.    Tu neaizmirsti, ka mānīšana ir tikai taktisks paņēmiens manipulatīvajā spēlē un neatrisina nevienu problēmu.

Problēmu atrisināšanas tehnika

1.       Cik brīvs un laimīgs tu esi dzīvē, tas atkarīgs no tā, cik labi tev izdodas atrisināt problēmas, kas aizšķērso ceļu uz tavu laimi un brīvību.

2.       Lai problēmu atrisinātu, tev jābūt par to skaidrībā. Problēmas izzināšanā pastās trīs pakāpes:

·         tu izproti tās iedarbību;

·         tu izproti, kādā sakarībā tā pastāv;

·         tu izproti cēloni.

3.       Pastāv divas iespējas kā pret problēmu izturēties:

·         tu izproti problēmas iedarbību un atrodi līdzekli, kas ļauj tev problēmu aizmirst, to neatrisinot. Tādā veidā tu problēmu tomēr neatrisini;

·         tu izproti iedarbību, sakarību un cēloni un aizstāj to ar labāku alternatīvu.

4.       Risinot problēmu, kuras cēlonis tev zināms, tu izmanto trīs spējas:

·         paša vai citu iegūtas zināšanas;

·         intuīciju;

·         radošu pieeju un fantāziju;

5.       Nav tādas problēmas, kuru tu nevarētu izprast, ja vien neatlaidīgi meklē un uzdod pareizos jautājumus.

6.       Svarīgākais jautājums, kas jāuzdod, meklējot problēmas cēloņus, ir: “Kāpēc?”

7.       Tu neatrisināsi nevienu problēmu, ja sacīsi: “To es nevaru.” Ja sacīsi: “To es nevaru,” – šaubas tevī būs lielākas par ticību sev, tad tev vispirms jānostiprina ticība sev.

8.       Ja tu kādai problēmai nespēj tūlīt rast risinājumu, tu nesteigdamies meklē tālāks sakarības. Caur sakarībām tu nonāc pie cēloņa.

9.       Ikvienai problēmai ir rodams atrisinājums, ja tu īstajā laikā dari to, kas jādara, un ja tev pietiek pacietības gaidīt tik ilgi, līdz ir pienācis īstais laiks.

10.    Ja tu kādu problēmu nevis atrisini, bet piespied sevi to aizmirst, tā dara tevi slimu. Ikviena zemapziņā iedzīta problēma mazina ticību sev un palielina bailes. Bailes neatrisina nevienu problēmu, tās problēmas tikai padziļina.

11.    Jo biežāk tu problēmu atvairi, jo lielākas pūles un enerģija vajadzīga, lai to noslēptu citiem.

12.    Ikviena zemapziņā iedzīta problēma palielina agresiju pret sevi pašu, tu sevi sodi par paša nespējību. Tad nekas nemainās arī tādā gadījumā, jau tu agresiju vērs pret citiem. Ikviena agresija pret citu cilvēku ir tikai pret sevi vērstas agresijas projekcija.

13.    Tu liec lietā problēmas atrisināšanas tehniku, ķeroties tai klāt, nevis no tām bēgot.

Vingrinājumu grāmata

Vispirms tu vingrini garu, pēc tam trenē ķermeni. Vingrinājumos gars un ķermenis kļūst vienoti, un tavs ķermenis īsteno to, ko esi ieprogrammējis savās domās un zemapziņā.

Vingrinājumu grāmatā ir sakopoti daudzi gudrajiem egoistiem zināmi paņēmieni, kā savus priekšstatus īstenot ikdienas dzīvē.

Par visām citām atziņām svarīgākas ir trīs..

1.          Tam, kurš grib dzīvot pats pēc saviem priekšstatiem, citu uzspiestā audzināšana ir jāaizstāj ar pašaudzināšanu. Kam tāds lēmums liekas neiespējams, tam nav nekādu izredžu kļūt par egoistu.

2.          Citu uzspiestā audzināšana iedarbojas ar draudiem un bailēm un ved pie nemitīgas pretestības. Pašaudzināšanas pamatā ir jūtīga ieklausīšanās sevī un uzticēšanās sev pēc formulas: “Nav svarīgi, kas man šodien stāsies pretī – es ar to tikšu galā. Ja tas neizdosies šodien, tad citudien, kad būs pienācis īstais laiks.”

3.          Ir iespējams iemācīties dzīvot pēc saviem priekšstatiem, taču vienīgi tad, ja pietiekami ilgi un pacietīgi vingrinās, līdz viss, ko vēlas sasniegt, nāk pats no sevis. Vingrināšanās lielākais ienaidnieks ir nepacietība.

Ja nav vajadzības, lai kāds vingrināšanos egoismā atzītu par labu, ja nav nekādu ārēju spaidu, pašpaļāvība soli pa solim nostiprinās pati.

Šī atziņa liekas jo svarīgāka tāpēc, ka citu uzspiestā audzināšana balstās uz pilnīgi pretēju principu. Audzinātājs var nemitīgi celties savās acīs, pazemojot audzināmo. Pretējā gadījumā viņš zaudē autoritāti un vairs nav vajadzīgs.

Dažam ieinteresētam lasītājam, kas piedzīvojis sakāvi, var noderēt tēlaina piezīme, kuras doma Egoista Bībelē nav izklāstīta.

Tā ir tāda: “Ja tavai dzīvei ir konkrēts mērķis un tu strādā, lai to īstenotu, tu savu mūžu vari veidot kā piramīdu. Ik diena ir akmens, ko tu liec uz iepriekšējiem. Ja tu, lēmumu pieņemot, iztēlojies visu piramīdu, tu ar katru akmeni nostiprini savu personību. Tu vienmēr zini, kādēļ kaut ko dari. Tas piešķir tavai dzīvei spēku, ar kuru pārvarēt visus šķēršļus.” Nobeigumā gribu minēt, vēl kādu interesantu atziņu. Ja tu diendienā reaģē uz to, ko tev piedāvā citi, tu būvē piramīdu uz citiem, kuri izmanto tavas spējas savā labā. Un, ja reiz jautāsi, kāda ir tavas dzīves jēga, tev būs jāatbild: “Esmu dzīvojis nevis sev, bet citiem.”

Trenēšanās

1.       Visu, ko vēlies varēt, tu vingrini, līdz tas notiek pats no sevis.

2.       Tu ieprogrammē zemapziņā priekšstatu, līdz tev par to vairs nav jādomā, jo tas notiek pat no sevis.

3.       Vispirms tu trenē garu, tad – ķermeni. Treniņā gars un miesa kļūst vienoti, un tavs ķermenis īsteno to, ko domādams esi ieprogrammējis zemapziņā.

4.       Vingrināšanās lielākie šķēršļi ir šaubas un nepacietība. Ja tu netici tam, ko gribi pasniegt, tu to nesasniegsi. Ja tu to gribi panākt piespiedu kārtā, gars un miesa nenonāks saskaņā.

5.       Pie mērķa noved nevis griba, bet gan tavas iztēles spēks.

6.       Kad esi sasniedzis mērķi, tu ļauj panākumiem sevī darboties, nedomājot par rītdienu. Ceļš uz mērķi prasa spriedzi, pēc panākumiem tu atslābinies, lai ļautu sakrāties jaunai enerģijai.

7.       Tavas dzīves vingrināšanas pamatā ir spēju un pakāpeniskas mācīšanās vienotība. Nosaukšu septiņas dzīves spējas.

·         Tu apjēdz, kas tu esi, kur stāvi, ko gribi un kāpēc viss ir tā, kā ir.

·         Bez kādiem kompromisiem tu izšķiries par konkrētu mērķi, ko vēlies sasniegt.

·         Tu izplāno, kā mērķi sasniegt.

·         Tu izdibini šķēršļus, kas stāv tavā ceļā uz mērķi, un atrodi to cēloņus.

·         Tu izšķiries par tehniku, ar kādu vari šķēršļus pārvarēt, un sasniedz mērķi.

·         Ar tehnikas palīdzību tu vingrini spējas soli pa solim, līdz pārvarēti visi šķēršļi, kas stāv mērķa sasniegšanas ceļā.

·         Tu kontrolē savas domas un rīcību un mācies no kļūdām un panākumiem. Spēju vingrināšanā pastāv pieci mācību posmi.

·         Vispirms tu sevi informē.

·         Tad tu saproti sakarības.

·         Tu identificē sevi ar mērķi un tici, ka to sasniegsi.

·         Savas spējas tu vingrini bez šaubīšanās un nepacietības.

·         Tu kontrolē katru treniņa soli.

8.       Ja treniņa laikā tu saki sev: “To es nespēju,” – tu treniņu esi beidzis, pirms paspējis iesākt. Jo neviens nevar kaut ko izdarīt, iekams nav mācījies un pietiekami ilgi vingrinājies.

9.       Ja treniņa laikā tu saki: “Tas ir grūti,” – tas tiešām kļūs grūti, jo tu būsi ieprogrammējis zemapziņā pārsteidzīgu attaisnošanās sistēmu.

10.    Ja treniņā un rīcībā kaut kas neizdodas un tu saki: “Mani piemeklējusi neveiksme,” – tu izvairies no atbildības par savu rīcību.

Rīta rituāls

1.       Tavai dzīvei ir četri balsti:

·         Plāns visai turpmākajai dzīvei;

·         katra diena, jo visa tava dzīve ir visu dienu summa;

·         spēja ik mirkli izšķirties tā, kā tas atbilst tev, tavam priekšstatam un plānam;

·         spēja rīkoties tā, kā esi izlēmis.

2.       Ik diena ir tava dzīve, tāpēc tu šo dzīvi vingrini ik dienu, dzīvojot un pārbaudot pēc saviem priekšstatiem.

3.      ikdienā tu pacietīgi vingrinies, ievērojos rituālu. Aktīva pamošanās garam.

·         Tu pamosties, kad esi iecerējis.

·         Pēc tam tu ieprogrammē zemapziņā harmonijas un enerģijas priekšstatu visai dienai. Formula skan tā: “Lai kas šodien notiktu, es esmu brīvs un laimīgs.”

·         Tad tu iztēlojies, kā gars un ķermenis piepildās ar Kosmosa spēku un tevi spēcina visam, kas šajā dienā varētu tevi sagaidīt.

Aktīva pamošanās ķermenim. ikvienu no desmit vingrinājumiem tu izpildi 100 reižu.

·         Tu savelc dūres un izstiep rokas. Tas stiprina muskuļus un veicina asinsriti.

·         Pēc tam tu vēl vairāk veicini asinsriti, guļus “braucot ar divriteni”.

·         Tu grozi galvu pa labi un pa kreisi, tad atliec to atpakaļ un noliec uz priekšu.

·         Tu noliec ķermeni uz priekšu un lokies, līdz ar pirkstu galiem sasniedz kāju pirkstus.

·         Tu apļo rokas.

·         Tu izdari pietupienus, lai ceļgali nezaudētu elastību.

·         Tu grozi ķermeņa augšdaļu pa labi un pa kreisi.

·         Balstā guļus tu ieliec un izliec mugurkaulu.

·         Tu izdari palēcienus.

·         Stāvot uz vienas kājas, tu saliec uz sāniem izvērstu otru kāju un atbalsti to pret pirmās ceļgala locītavu. Tā tu vingrini ķermeņa līdzsvaru, un arī gars paliek līdzsvarā.

4.       Kad esi sagatavojis dienai gan garu, gan ķermeni, tu esi gatavs ikdienas dzīves manipulācijas spēlei. Tāpat kā krietns futbolists, kas nekad neiziet laukumā, iepriekš neiesildījies.

Klusais laiks

1.       Tu nekad nepārstāj izdibināt sevi pašu un kopsakarības, kas nosaka tavu dzīvi.

·         Lai tevi pašu labāk izprastu, tu ik dienu atrodi laiku, lai atklāti ar sevi parunātos.

·         Lai tu varētu dzīvot harmonijā ar apkārtējo pasauli, tu ik dienu vingrini harmoniju sevī.

·         Lai tu būtu daļa lielās Kosmosa kārtības, tu meditē.

2.       Visa tava dzīve diendienā ir pakļauta spriedzes un atslābuma principam.

·         Spriedzē tu dzīvo savu dzīvi uz ārpusi un sevi apliecini.

·         Atslābinoties tu ej ceļu sevī.

3.       Ceļu sevī tu ik dienu ej vismaz stundas ceturksnī klusajā laikā.

4.       Klusais laiks ir tavas pašapceres laiks. Ja tu neapceri pats sevi, tu nekad nevari būt tas, kas īstenībā esi.

5.       Kamēr vien tu dzīvo, tu piedalies dzīves manipulatīvajā spēlē. Ja citi ir stiprāki par tevi, tavs es iet zudībā un tu esi atkarīgs. Ja tu apzinies pats savu spēku un sevi mobilizē, tu atbrīvojies no atkarības.

6.       Lai piedalītos manipulatīvajā spēlē, tu nekad nemitējies vākt aizvien vairāk zināšanu par sevi un vingrināt savas spējas. Klusajā laikā tu sakopo vajadzīgās zināšanas un spēkus, lai manipulatīvajā spēlē uzvarētu un būtu brīvs.

7.       Klusajā laikā tu nedomā ne par ko citu kā vien par sevi. Tu neuzklausi nevienu citu, tu ieklausies vienīgi savā iekšējā es.

8.       Klusajā laikā tu ieej pa durvīm no ārienes savā iekšējā pasaulē, ko tu radi sev vien. Neviens nekad nevar tevi tur traucēt.

9.       Tavā iekšējā pasaulē nav svarīgs nekas, kas skar tevi ārējā pasaulē.

10.    Tu aizver acis, atslābini ķermeni, un, piecas reizes mierīgi ieelpojot, tu jūti iekšējo pasauli, kur tev nav vajadzīgs neviens – tikai tu pats.

11.    Neatkarīgi no tā, kāds posts tevi piemeklējis ārējā pasaulē, tu vienmēr zini, ka tevī pastāv pasaule, kurā esi brīvs un kurā jebkuru brīdi var patverties.

12.    Ar to vien nepietiek, ka tu zini – klusais laiks ir ceļš pie tevis paša un tavas iekšējās harmonijas. Ja tu šo ceļu neej, tava zināšana nav neko vērta.

13.    Ja šajā ceļā tu noej dažus soļus un pārstāj to darīt tālāk, jo tevi pārņem šaubas, tu esi par vienu atziņu bagātāks. Bet tu nekad nenonāc pie mērķa.

14.    Ceļš ir mērķis, bet tu to sasniedz vienīgi tad, ja tava ticība pašam sev ir tik stipra, ka nedz šaubas, nedz neveiksme neliedz iet tālāk.

15.    Klusais laiks ikkatru dienu ir solis, kas stiprina tavu ticību.

16.    Ceļā pie sevis savā iekšējā pasaulē tu nevari nevienam pajautāt, kas ir pareizi vai nepareizi. Ik solis ir pareizs, ja tu to sper, - arī tad, ja tas var likties nepareizs.

17.    Dzīvē tev ir tikai viena izvēle – iet vienā no diviem virzieniem: aizvien tālāk un tālāk no sevis vai aizvien tuvāk un tuvāk atpakaļ pie sevis. Mūsdienu īstais progress ir atgriešanās pie sevis.

18.    Ja tu no sevis bēdz, tu nekad nevari sevi atrast. Ja tu sevi meklē, tu vari sevi atrast. Tāpēc īstais dzīves piedzīvojums ir sevis meklēšana.

19.    Bēgot no sevis, tu seko ceļa rādītājiem, ko citi tev noliek. Sevis meklējumos tu pats nosaki savu ceļu, pa kuru ej.

20.    No sevis bēgot, tu vērsies uz cerībām, ka tiks izpildīti citu dotie solījumi. Ceļā pie sevis tu seko tikai saviem mērķiem.

21.    Tu pats nosaki klusā laikā programmu. Ja tu meklē vienīgi patvērumu no dienas burzmas, tu vari sakopot spēkus un atslābināties. Ja tu meditē, tad meditē. Ja tu meklē atrisinājumus problēmai, atrisinājumi radīsies paši no sevis, ja atbrīvosies no visa, kas kavē tavu radošo spēku.

22.    Klusais laiks, lai kad un kur tu to iekārto, ir tehnika plānu un priekšstatu ieprogrammēšanai zemapziņā.

Mākslu grāmata

Ja tu pārvaldi dzīves amatu, tu esi veiksmīgs un laimīgs. Ja tu pārvaldi dzīves mākslu, nav vairs svarīgi, cik veiksmīgs esi.

Mākslu grāmatas moto ir šāds: “Ja tu pārvaldi dzīves amatu, tu esi veiksmīgs un laimīgs. Ja tu pārvaldi dzīves mākslu, nav vairs svarīgi, cik veiksmīgs esi.”

Dzīves māksla apzināta egoisma nozīmē – tā to sauc kādā nesen atklātā pamatojumā – attiecas uz katru pašu un to nevar atstāt viltīgu mākslinieku vai ierēdņu rokās, lai tie noteiktu, kam jābūt mākslai un kultūrai. Dzīves māksla ir nevis tas, ko rada citiem, bet gan tas, ko cilvēks ceļ sevis veidošanai.

Pārliecināta egoista uztverē māksla stāvēt pāri visām mākslām, kas muļķajiem tiek piedāvātas personības veidošanai, ir dzīves māksla. To sasniegt var ikviens, ja dzīvo ne tikai tāpēc, lai noturētos pie dzīvības, bet gan seko iekšējai prasībai izaugt pašam sev pāri.

Izšķirošais šajā gadījumā ir tas, ka šī māksla kalpo vienīgi sevis paša veidošanai. Dzīves māksliniekam nav vajadzīgs neviens, kura priekšā viņam vajadzētu sevi izrādīt, lai tiktu respektēts. Viņam pietiek ar vislielāko respektu pašam pret sevi.

Tāds priekšstats par mākslu dažam lasītājam var likties pašapmierinātības apliecinājums. Taču tieši tāda ir egoisma filozofijas, ja tāda vispār pastāv, konsekvence.

Šajā filozofijā ir skaidri saskatāma līdzība ar Austrumiem raksturīgo mākslas uztveri. Tajā pastāv tādi jēdzieni kā “Zobena vadīšanas māksla” un norādījumi uz citām spējām, kas saistītas ar dzen meditācijām. Tāpat ir arī ar loka šaušanu, gleznošanu vai tējas ceremoniju.

Piecas Egoista Bībelē uzņemtās mākslas sakņojas personībā ar dažādiem aicinājumiem un atšķirīgu attīstības pakāpi treniņos, kas ved uz brīvību un laimi.

Visi ir vienisprātis, ka saskaņā ar koncentrēšanos uz būtiski katrs tikai vienā no šīm mākslām var rast lielo piepildījumu.

Māksla būt brīvam

1.       Tavas dzīves amats ir katru dienu dzīvot savu dzīvi. Katru dienu būt brīvam un laimīgam – tāda ir tavas dzīves māksla.

2.       Tu pats izšķiries par to, ka pārvaldīsi ne tikai dzīves amatu, bet gan padarīsi savu dzīvi par mākslu. Amatā tu īsteno savu priekšstatu. Mākslā tu vari sasniegt to, kas pārspēj tavu iztēli. Ja vien tu tam tici.

3.       Dzīves amatā tu esi atkarīgs no dzīves likumiem. Dzīves mākslā tu vari būt brīvs, lai attīstītu sevi tādu, kāds esi īstenībā. Amatā tu esi viens no daudziem. Mākslā tu kļūsti par vienreizīgu personību.

4.       Ja tu pārvaldi savas dzīves amatu, tu esi veiksmīgs un laimīgs. Ja pārvaldi mākslu būt brīvam cilvēkam, vairs nav svarīgi, vai esi veiksmīgs.

5.       Mākslā būt brīvam galvenais ir dzīvot tā, kā dzīve atbilst tev, nevis tā, kā citi vēlētos.

6.       Tu nevari būt brīvs, ja nezini, kas esi un kas īsti ir tavas dzīves jēga un laime. Citu īstenotā audzināšana iespiež tevi robežās, kas tevi padara paklausīgu. Ja esi brīvs, tev nav vajadzīga neviena forma, kurā jābaidās no soda.

7.       Ja tu piederi pie muļķo šķiras, tu meklē formu un esi no tās atkarīgs. Ja piederi pie viltīgajiem, tu esi atkarīgs no tā, vai muļķie dzīvo saskaņā ar tavu formu.

8.       Ja tu piederi pie muļķajiem, tu dzīvo pastāvīgās bailēs pārkāpt robežas. Ja piederi pie viltīgajiem, tu dzīvo bailēs, ka neviens negribēs klausīties tavu melodiju.

9.       Ja tev ir bail, tu neesi brīvs. Ja esi brīvs, tu dejo pēc savas melodijas, kas tev vislabāk atbilst, un tev nav vajadzīga neviena cita atzinība.

10.    Ja tu esi brīvs un dejo pēc savas melodijas, tu dzīvo saskaņā ar savas dabas prasībām un neiespied to nekādā formā. Tāpēc māksla būt brīvam ir radošo spēju brīvība.

11.    Tu domā to, ko citi neiedrošinās domāt. Tu atrodi risinājumus, ko citi neatrod, jo viņi domā tikai to, kas bilst formai. Tu dari to, ko citi uzskata par neiespējamu.

12.    Tava brīvība nav nekas tāds, ko citi gribētu tev dot. Tā pastāv tikai tevī un sākas ar tavām domām un ticību, ka nekas nav neiespējams.

13.    Ja tu pārvaldi mākslu būt brīvam cilvēkam, tevi ir mērķis un tu nelauzi galvu par to, vai šo mērķi jebkad sasniegsi. Brīvībā mērķis ir ceļš. Taču vienīgi tad, ja tu nekad nepārstāj iet savu ceļu.

14.    Tavs mērķis ir tas, ko tu šodien izvirzi par mērķi. Ja tu ej savu ceļu, ar katru jauno soli tu saskatīsi nākamo mērķi. Tā ir brīvība – nepadarīt sevi atkarīgu no mērķa.

15.    Savā brīvībā tu esi vienreizīgs, tāpēc tevi nemoka bailes no vientulības, Ja ej savu ceļu un tici sev, tev nav vajadzīgs neviens, kas tāpēc tevi apbrīnotu. Ja mīli pats sevi, tev nav vajadzīgs neviens, par kura mīlestību tu nevari būt drošs.

16.    Ja esi uzticīgs kādam citam vai savai idejai, tu nodod sevi citu varā. Tu esi uzticīgs pats sev un neesi nevienam pateicību parādā.

17.    Tavā dzīvē nav nekādas drošības. Drošība ir tikai solījums manipulatīvajā spēlē visiem, kuri nav droši paši par sevi.

18.    Tava brīvība nav nejaušība. Tu to vingrini savās domās te un tagad. Ja esi brīvs te un tagad, tu nedomā: “Kā gan būs rīt?” Tu esi pilnīgi brīvs, jo esi brīvs savās domās.

19.    Tava brīvība aug jo lielāka, jo labāk tu spēj kontrolēt savas domas. Tu modri seko, kādas domas ieprogrammē savā zemapziņā. Tavu domu formula no rīta līdz vakaram skan šādi: “Lai kas arī šodien notiktu, es esmu brīvs un laimīgs.”

20.    Kad tavā garā ir iesakņojusies brīvība, savas iekšējās pasaules fantāzijās tu esi brīvs arī tad, ja kāds ieslēdz tevi važās. Tāda ir māksla būt brīvam cilvēkam.

Māksla uzvarēt necīnoties

1.       Dzīvē ir trīs ceļi uz uzvaru:

·         Tu cīnies un uzvari citu.

·         Tu gavilē par citu uzvarām, lai aizmirstu, ka pats esi neveiksminieks.

·         Vai arī tu uzvari necīnoties.

2.       Ja tev nepieciešams otru sakaut, lai uzvarētu, tu esi atkarīgs no bailēm, ka arī tevi var uzvarēt. Uzvarētājs, kas baidās, nav īsts uzvarētājs.

3.       Ja tu uzvaru pārdzīvo tikai pastarpināti, tu arī dzīvo pastarpināti.

4.       Tu dzīvo pats pēc savām mērauklām, un tev nav vajadzīgs neviens, kas jāuzvar, lai sevi apliecinātu. Ja pats zini, ko gribi sasniegt, viss, ko tu sasniedz, ir uzvara – pat tad, ja citi tajā saskata sakāvi. Tev nav zaudējumu, jo tu no tiem mācies, kā nākamreiz panākt uzvaru.

5.       Tev ar uzvaru nav nevienam jāpierāda, cik tu esi labs. Pietiek, ja tu pats to zini.

6.       Dzīves manipulatīvajā spēlē svarīgi ir nevis būt labākam par citiem, bet gan pašam ar savu spēku būt tik labam, cik labs tu spēj būt. Ja tu kādu spēli zaudē, tu no zaudējuma mācies. No sakāves mācīties, nevis šaubīties vai meklēt attaisnojumus ir uzvara pašam pār sevi.

7.       Ja esi brīvs no robežām, tu vari uzvarēt vienīgi pats sevi. Ja tu cīnies par savu lepnumu, labo slavu vai godu, tu cīņu esi zaudējis jau pirms tam, kad tā sākusies. Tad tas nozīmē, ka robežas tev svarīgākas par brīvību.

8.       Cīņa ir manipulatīvās spēles stratēģija, saskaņā ar kuru viltīgie izmanto muļķos, kas viņu labā cīnās. Gudros neviens nevar uzvarēt, jo viņi necīnās neviena labā un ne pret vienu.

9.       Vēlēšanās uzvarēt cīņā sākas ar agresiju pret otru cilvēku. Taču katra agresija pret otru ir agresija pašam pret sevi.

10.    Agresivitāte pret sevi sākas tad, kad pietrūkst spējas atrisināt savas problēmas. Tas, kurš nespēj sevi apliecināt pats savās acīs, mēģina izcelties, cīnoties pret citiem.

11.    Tu esi saskaņā ar sevi, pats saviem spēkiem tiec galā ar problēmām, un tev neviens nav jāpazemo, lai sevi celtu godā: tāda ir māksla uzvarēt necīnoties.

Māksla skatīties un klausīties

1.       Māksla skatīties un klausīties nozīmē redzēt un dzirdēt vairāk, nekā redzi un dzirdi. Tu skaties un klausies. Tu nojaut, kas aiz tā slēpjas.

2.       Tu redzi ne tikai to, ko tev rāda, bet arī to, ko vēlas noslēpt.

3.       Ja tu redzi un dzirdi tikai to, ko vēlies redzēt un dzirdēt, tu esi ieslēgts robežās un neesi brīvs.

4.       Ja redzi tikai kaut fragmentu, tu meklē visu. Ja redzi daudzus gabalus, tu no tiem izveido veselumu. Lai saskatītu veselumu, tu nepieķeries sīkumiem.

5.       Ja kaut ko redzi vai dzirdi, tas ir tikai acumirkļa iespaids. Lai to aptvertu pilnībā, tu meklē īsto nozīmi. Īsto nozīmi tu aptver vienīgi intuitīvi.

6.       Ja tu redzi vai dzirdi kaut ko tādu, kas neatbilst taviem priekšstatiem, tu nenovērsies, līdz esi izpratis tā jēgu. Jo dzīvē visam ir jēga, pat tam, kas liekas bezjēdzīgs. Bezjēdzīgs kaut kas ir vienīgi tik ilgi, kamēr neesi to izpratis.

7.       Kad esi apskatījis medaļas vienu pusi, tu apgriez to otrādi, lai apskatītu otru pusi. Vienīgi tad tu vari sacīt: “Esmu medaļu redzējis.”

8.       Ja tu neko nedzirdi, tas vēl nenozīmē, ka tu to nespēj aptvert ar intuīciju. Ja aizver acis, fantāzijā tu redzi vairāk, nekā jebkad spēsi ieraudzīt vaļā acīm.

9.       Nekas, ko redzi un dzirdi, nav tāds, kā īstenībā. Viss ir tikai spoguļattēls pasaulē, kādu tu to iztēlojies, un visam ir tāda nozīme, kādu tu tam piešķir. Tas, ko kaut kas tev nozīmē šodien, rīt var nozīmēt kaut ko pavisam citu. Viss mainās ik mirkli, tāpat kā ik mirkli mainās visa dzīve.

10.    Tāpēc māksla skatīties un klausīties ir spēja dzīvi dzīvot te un tagad, nedomājot par to, kas varētu notikt vēlāk. Šodienu tu dzīvo šodien, un rītdienu tu dzīvosi rīt.

11.    To, ko redzi un dzirdi, tu uzņem nevērtējot. Tu to vērtēsi tad, kad spēsi uztvert intuitīvi. Kad esi to uztvēris intuitīvi, viss parāda tavu īsto vērtību. Ja visam, ko tu redzi un dzirdi, atstāj tā patieso vērtību, tu neuzspied tam formu, kādu vēlētos uzspiest. Jo viss, kas iespiests kādā formā, zaudē dabisko apveidu un patieso vērtību.

12.    Ja tu visam atstāj tā īsto vērtību, tas bagātina tavu redzēšanu un dzirdēšanu. Tāda ir māksla skatīties un klausīties.

Pašizpausmes māksla

1.       Tāpat kā jebkura māksla, pašizpausmes māksla prasa gara brīvību, sirds dabiskumu un nenogurstošu tehnikas vingrināšanu.

2.       Pašizpausmes māksla ir kaut kas vairāk nekā runāšana un klusēšana, tā ir daļa manipulatīvās spēles stratēģijas. Māksla sevi izpaust ir spēja salauzt formu un pieļaut radošā gara brīvību.

3.       Ja tu citiem dari zināmu to, ko viņi vēlas uzzināt, tu spēlē manipulatīvo spēli. Bet tā vēl nav nekāda māksla. Mākslas jēga ir tāda, ka tu izzini kaut ko tādu, ko citi nav izzinājuši, un citiem to dari zināmu tā, ka arī viņi to saprot.

4.       Ja tu citiem kaut ko dari zināmu, bet viņi to nesaprot, tam var būt trīs cēloņi:

·         viņi nevēlas saprast;

·         viņi nevar saprast, jo tici citai patiesībai;

·         vai arī tu nelauzi galvu par to, vai viņi tevi saprot vai nesaprot.

5.       Pašizpausmes mākslai nav nekāda sakara ar to, vai kāds var pieņemt to, ko tu stāsti. Sevi izpaust tev nozīmē atbrīvoties no kaut kā tāda, ko tu nevēlies aizturēt.

6.       Ja gribi, lai citi tevi saprot, tev vispirms jāapgūst amats, tikai pēc tam tas kļūst par mākslu.

7.       Rakstīšana un runāšana kā sevis izpaušanas tehnikas ir pakļautas trīs principiem:

·         kārtības principam,

·         tēlainības principam,

·         oriģinalitātes principam.

8.       Ikvienam vēstījumam ir sava iekšējā uzbūve un sava dramaturģija. Iekšējā uzbūve sastāv no piecām pakāpēm:

·         iesaistīšana – tava vēstījuma saņēmējs jāuzrunā personiski viņa domās un jūtās;

·         identifikācija – uzrunātajam jāsaprot, cik lielā mērā vēstījums attiecas uz viņu, kā tas var viņam būt noderīgs vai kaitīgs;

·         dziļākā izpratne – vēstījuma saņēmējs uzzināto noenkuro savās domās un interpretē savā veidā;

·         izšķiršanās – tu konfrontē vēstījuma saņēmēju ar savu teikto, un viņš tiek izaicināts pieņemt lēmumu;

·         noskaidrošana – vēstījuma saņēmējs pieņem vēstījumu kā ieguvumu un savā veidā jūtas apskaidrots.

9.       Tēlainības princips attiecas uz dramaturģiskajiem līdzekļiem un stila likumiem. Dramaturģiskie līdzekļi ir šādi:

·         atbilde uz sešiem jautājumiem – kas, kurš, kad, kur, kā, kāpēc;

·         apraksts, lai vārdi kļūtu par tēliem;

·         uzskaitījums, lai vēstījums iegūtu noteiktu kārtību;

·         humors, jo dzīve jau nesastāv no nopietnības vien;

·         pretstatījums, jo salīdzinājums dod skaidrāku gleznu;

·         mērķtiecīgi izaicinājumi, lai rosinātu fantāziju; mērķtiecīgi glaimi, lai noturētu uzmanību. Ikviens taču ir pats sev tuvākais un pateicīgs par katru uzslavu;

·         citāts, lai iekustinātu savu domu;

·         dialogs, lai no sarunas biedra domas veidošanās izveidotu savu domu;

·         atziņa, lai otrs varētu to salīdzināt ar savu spriedumu;

·         jautājumi, lai izraisītu paša atbildes meklējumus;

·         emociju radīšana, jo jūtas ir spēcīgākas par domām vien;

·         objektivizēšana, jo jūtas vien ir vienpusīgas;

·         atkārtojums, lai teiktais paliktu atmiņā, jo ir svarīgs;

·         distancēšanās, lai parādītu, ka neesi ar sarunas biedru vienisprātis, taču uzskati viņa spriedumu par derīgu;

·         atkāpšanās, lai parādītu ka esi gatavs savas domas mainīt.

10.    Stila līdzekļi ir šādi:

·         ik teikums ir pārskatāms, vienkāršs un viegli uztverams;

·         ik rindkopa ir sevī noslēgta dramaturģiska vienība;

·         ik apgalvojumam jābūt ticami izklāstītam un pierādāmam. Tu neapgalvo to, ko nespēj pierādīt;

·         spriedzi rada nevis vārdi, bet gan dramatizēts vērojumu vai atziņu attēlojums;

·         runas tēlainība izsaka vairāk nekā vārdi. Tas, kas izraisa jūtas, iedarbojas spēcīgāk par jebkuru loģiku;

·         ikvienam vēstījumam nepieciešams slēdziens;

·         katram tēlojumam vajadzīga kāda pauze un kāds pārsteiguma moments, lai aizvien no jauna pievērstu uzmanību;

·         stila kvalitāti var novērtēt pēc tā, kā vēstījuma saņēmējs uz to reaģē, nevis pēc tā, cik lielā mērā tu runādams pats sev patīc;

·         visam, ko tu vēstī, ir viens vienīgs labākais izteiksmes veids. Jo vairāk vārdu tu tēlojumam izlieto, jo vairāk attālinies no satura.

11.    Pastāv astoņu veidu jautājumi, kas palīdz sarunu vadīt tev vēlamā virzienā:

·         informatīvie jautājumi;

·         taktiskie jautājumi. Tu zini atbildi, taču vēlreiz to pārbaudi;

·         glaimojošie jautājumi;

·         provocējošie jautājumi;

·         mīmiskie jautājumi, jo tava seja bieži var izteikt vairāk nekā vārdi;

·         papildjautājumi. Atbilde uz tavu pirmo jautājumu tev neliekas pietiekama;

·         pretjautājumi, lai iegūtu laiku atbildei;

·         atkārtotie jautājumi, lai ieviestu skaidrību vai pārbaudītu kādu atbildi.

12.    Katra saruna ir pašizpausmes tehnika. Pareizo jautājumu māksla ir māksla vadīt manipulatīvo spēli pēc saviem likumiem.

13.    Pārliecināšanas likumi ir manipulatīvās spēles tehniku sastāvdaļa.

·         Tu atzīsti pretinieka taisnību tik ilgi, cik ilgi viņš atzīst tavu taisnību.

·         Tu izskaidro pretiniekam savu labumu tā, ka viņš ir pārliecināts: tas nāk par labumu viņam.

·         Tu ļauj pretiniekam runāt par sevi, lai iegūtu tā uzticību. Līdz ar to viņš tic tam, ko tu viņam gribi pasacīt.

·         Ja tu kādu nevari pārliecināt, tu pats neesi pārliecināts. Varbūt arī tu esi izvēlējis sarunai nepareizu vietu vai laiku. Var gadīties, ka pretinieks pārvalda manipulatīvo spēli labāk nekā tu. Tad tu uzlabo savas spējas, līdz no zaudējuma gūsti uzvaru. Tāda ir pašizpausmes māksla.

Māksla dzīvot ritmā

1.       Būt vienotam ar sevi un dzīvi nozīmē dzīvot dzīves ritmā. Ritmu tu nevari nedz izgudrot, nedz mainīt. Diena paliek diena, nakts paliek nakts, un dzīvot tu vari vienīgi tad, ja pēc ieelpas izelpo.

2.       Tu izdzīvo dabas ritmā un ne pretēji tam. Ja tu tā dzīvo, tu iegūsti spēku. Ja tu dzīvo pretēji dabas ritmam, tu zaudē spēku.

3.       Dzīves ritmu tu vingrini ikdienas klusajā laikā un meditācijā. Klusajā laikā tu ieklausies sevī. Meditējot tu atbrīvojies no uzspiestā ritma un atrodi pats savu ritmu.

4.       Ja tu diendienā nemeklē sevi, tu sevi neatrodi. Ja esi sevi atradis, dzīves ritms rodas pats no sevis. Ja tu jūti dzīves ritmu, tu esi sevi atradis.

5.       Māksla dzīvot ritmā ir māksla spēt dejot, važās iekaltam.

6.       Dzīvot ritmā nozīmē būt ritmā ar visu, ko ik dienu tev dod dzīve. Ja tā ir brīvība, tu dejo ar brīvību. Ja tā ir nelaime, tu dejo ar nelaimi. Ja tu nomirsti, ir beigusies melodija, kuras ritmā tu esi dzīvojis.

7.       Ja tu uzmani savu elpu, tu sajūti savas dzīves ritmu. Tāda ir māksla dzīvot ritmā.

Ceļa grāmata

Tu nobriesti laimē, bet tāpat arī nelaimē. Ja tu neesi bijis nelaimīgs, tu nevari būt laimīgs. Atkarībā tu nobriesti brīvībai. Tu nekad nebeidz no viena mācīties citam.

Gandrīz no visiem iepriekšējiem tekstiem izriet, ka veselīgā egoisma lielākais atbrīvojošais spēks rodas no dzīves dabisko vajadzību apmierināšanas, koncentrējoties uz to, par ko cilvēks izšķīries.

Ja cilvēks reiz ir pieņēmis lēmumu kārtot dzīvi pats pēc savām mērauklām un saskaņā ar dabas ritmu, turklāt vairo spēkus ikdienas vingrinājumos, atbildes uz viesim svarīgajiem dzīves jautājumiem rodas pašas no sevis.

Taču pie gudro šķiras sevi par pieskaitīt vienīgi tas, kurš ne tikai zina atbildes, bet tās arī īsteno savā rīcībā. Mērogs turklāt ir nevis pūliņi, bet gan pūliņu rezultāts.

Tad nemaz neliekas svarīgi, cik veiksmīgs cilvēks ir ikdienišķā izpratnē. Egoistiem – tas aizvien jāatkārto – veiksme nozīmē būt izdarījušiem katru dienu visu tajā dienā iespējamo, lai vakarā pirms aizmigšanas varētu sacīt: “Šodien es biju laimīgs.” Acīmredzot ir skaidrs, ka var gadīties arī tā, ka sakāve, no kuras mācās, var cilvēku darīt laimīgāku nekā triumfāla uzvara.

Izšķirošais ir neatlaidīgi un pacietīgi, soli pa solim iet uz savu mērķi. Tādā nozīmē, ka ceļš ir mērķis.

Tāpat kā citās Egoista Bībeles grāmatās, arī Ceļa grāmatā minētie trīs ieteikumi ir tikai izvēle no iegūtajām zināšanām.

Ieinteresētais lasītājs var tos izmantot pēc sava prāta un bagātināt ar savām idejām un pieredzi. Tas, vai no šīm zināšanām izriet brīva un laimīga dzīve, varētu būt svarīgs kritērijs, spriežot par to, pie kādas šķiras pats lasītājs galu galā pieder.

Labākais no nepieciešamā

1.       Ja tu būvē savu dzīvi kā piramīdu, tev vajadzīgs plats pamats, uz kurs tu terasi pēc terases varēsi uzcelt smaili.

2.       Vispirms tu strādā pie kvantitātes, lai pēc tam nokļūtu līdz kvalitātei. Vispirms tev jāiemācās dzīves amats, tikai tad tu vari to pārvērst par mākslu. Vispirms tu ej ciešanu ceļu, lai tajā sasniegtu laimi.

3.       Ja esi saskaņā ar sevi un savu ceļu, tev noder princips – labākais no nepieciešamā.

4.       Saprotot, kas ir nepieciešams, tu iegūsti mērauklu tam, kas tev vajadzīgs, lai varētu būt brīvs un laimīgs. Un tu zini, no kā atsakies, jo tas tevi darītu nebrīvu. Tādā veidā tu uzzini, kas tev ir vislabākais, un te un tagad tu visu vērtē pēc savas mērauklas.

5.       Visas lietas tu vērtē pēc tā, cik lielā mērā tās ikdienas dzīvē noder tavai brīvībai un laimei.

6.       Ja esi saskaņā ar sevi un Kosmosu, visu lietu vērtība un kārtība noskaidrojas pati no sevis.

7.       Tas, kas šodien tev ir vērtīgs, rīt var zaudēt savu vērtību. Tāpēc dzīvē nav nekādas drošības. Tas, kas tev šodien vajadzīgs, rīt, iespējams, vairs nebūs derīgs. Un vakardienas lielākā vērtība šodien varbūt vairs nedod neko.

8.       Katra jauna diena prasa jaunu dzīves stratēģiju, tāpēc tu ik dienu no jauna novērtē, kas tev te un tagad ir labākais.

9.       Tavā dzīvē nepieciešamais ir tas, uz kā var balstīties labākais. Ja tev nemaz nav naudas, tevi var piespiest ar naudu, un tu neesi brīvs. Lai tu no nepieciešamā varētu nopirkt labāko, tev vajadzīga nauda.

10.    Nepieciešamais ir tas, kas vajadzīgs tavam ķermenim, lai tas būtu vesels un kustīgs. Tāpat arī tu dod savam garam un jūtām, un visām vajadzībām labāko no nepieciešamā, kad tos apmierini.

11.    To, kas tev te un tagad ir labākais no nepieciešamā, nevar noteikt neviens cits kā vien tu pats.

Strādāt un pārvaldīt

1.       Lai varētu būt brīvs, tu pārvaldi sava darba augļus tā, ka neesi atkarīgs ne no viena.

2.       Darba jēga slēpjas nevis darbā, bet tā kalpošanā tavu vajadzību apmierināšanai. Tāpēc tu nestrādā nedz par daudz, nedz par maz.

3.       Darbu, kas nekalpo tavu vajadzību apmierināšanai un neļauj tev iegūt labāko no nepieciešamā, kas neļauj tev sevi veidot, tu nedari.

4.       Spriedzē tu strādā. Lai tu varētu bez darba atslābināties, tu sava darba augļus pārvaldi tā, lai tie kalpotu atslābumam. Atslābināšanās laikā tu nedomā par darbu.

5.       Pārvaldīt iegūto nozīmē arī savas zināšanas glabāt tā, lai tu tās vari izmantot vienmēr, kad tās vajadzīgas.

6.       Tāpat tu pārvaldi savu naudu. To, kas tev šodien vajadzīgs, tu izdod par labāko no nepieciešamā. To, kas nav vajadzīgs, tu krāj, lai tev būtu nauda vajadzības brīdī. Ja tu krāj, tu par to saņem naudu. Ja tu naudu atstāj citu pārvaldīšanā, tev par to jāmaksā. Lai tu par to varētu samaksāt, tev jāstrādā citu labā.

7.       Ja tu izdod tikai to naudu, kas tev pieder, jo tu nopelnīto naudu pareizi pārvaldi, tu neesi atkarīgs no tā, vai citi tev naudu aizdos.

Nobriešanas laiks

1.       Visam ir savs laiks, visam vajadzīgs laiks – arī tavas personības attīstībai. Vispirms tu izproti dzīvi, tad izprasto analizē. Beidzot tu baudi to, ko esi sasniedzis.

2.       Tu nobriesti laimē, bet tāpat arī nelaimē. Ja tu neesi bijis nelaimīgs, tu nevari būt laimīgs. Atkarībā tu nobriesti brīvībai. Tu nekad nebeidz no vien mācīties citam.

3.       Nobriešanas laiks ir tas, kurā tu no tā, kas esi, kļūsti par to, par ko vēlies būt.

4.       Nobriešanas laiks ir no tapšanas, augšanas un iznīkšanas veidots aplis. Kad tu audz, tu topi. Kad tu iznīksti, tu droši vien audz no jauna, lai atkal spētu tapt. Ja tu atstāj novārtā vienu, tu atstāj novārtā visu, tad nekas nenobriedīs. Ja tavs laiks ir pagājis un tu esi nodzīvojis savu dzīvi, tu neko neesi palaidis garām.

5.       Visam, kas tev vajadzīgs un ko tu dari, ir nepieciešams nobriešanas laiks. Neko tu nevari piespiest. Ja kaut kas ir nobriedis, tas notiek pats no sevis. Nepacietība ir nobriešanas lielākā ienaidniece.

6.       Lielā kārtība tev dod dzīvību. Ko tu ar savu dzīvi izdari, tas atkarīgs vienīgi no tevis.

Pēcvārds

Mīļo lasītāj, Egoista bībele nav nekas vairāk un nekas mazāk kā tas, ko jūs no tās izveidojat. Tas ir tikai ceļvedis sevi meklējumos. Tā neapsola neko un neuzliek nekādus pienākumus. Tā nevienam neko nemāca, tajā ir tikai norādījumi pašam uz sevi.

No tāda viedokļa egoistam vislielākā māksla laikam ir uzrakstīt pašam savu Bībeli. Turklāt lasītājam varētu būt interesanti tas, ka visvienkāršākā zināmā egoista bībele sastāv no viena vienīga teikuma: ”Esmu nolēmis līdz mūža galam dzīvot saskaņā pats ar savām vajadzībām un priekšstatiem un atsacīties no visa, kas mani padara atkarīgu no jebkura cita.”

Visa mūsu dzīve neatkarīgi no tā, vai mēs gribam vai negribam to apzināties, īstenībā ir atkarīga no atbildes uz vienu jautājumu, no kura nevar izvairīties. Tas ir tāds: “Vai es dzīvoju pats savu dzīvi, vai arī es dzīvoju dzīvi, kādu no manis gaida citi?”

Plašajā sabiedrībā vienmēr kāds apmierinās ar to, ka orientē dzīvi saskaņā ar citu pavēlēm un aizliegumiem. Gadu tūkstošiem viltīgie saka muļķajiem, kurš ceļš jāiet. Un muļķo pūlis ir tik laimīgs, ka pašiem nav jādomā, ka dažs ir pat gatavs tā dēļ upurēt savu dzīvību.

Viltīgie iestāsta muļķajiem, ka viņiem jārēķinās ar citiem vairāk nekā ar sevi. Vienīgi gudrie jau sen zina, ka dzīvē nekas nav svarīgāks par viņu pašu dzīvi.

Uzmanīgam lasītājam nebūs pagājusi secen domā, ka personiskās laimes sasniegšana pašam ar savu spēku ir egoisma domas centrā. Lielākajā daļā trīs šķiru sabiedrības pamatlikumu indivīdam dažos teikumos ir garantētas tiesības uz personisko brīvību. Taču pārējais biezo likumgrāmatu saturs sastāv no tā, kā šo brīvību ierobežot.

Kopš grieķu filozofa Epikūra (324 – 270 pmē) skolas laikiem neviens, šķiet, vairs nav nopietni nodarbojies ar cilvēku dabisko nepieciešamību būt brīviem un laimīgiem un ar prieku dzīvot.

Epikūra galvenā doma ir tāda: “Prieks ir laimīgas dzīves sākums un gals. Tas ir izejas punkts jebkurai izvēlei un noraidījumam, un pie tā mēs atgriežamies, jo šis dvēseles stāvoklis ir jebkura vērtības mēraukla.”

Egoista Bībeli lasot, jums droši vien atkal un atkal ir radies jautājums, pie kādas mūsu sabiedrības šķiras jūs patiesībā piederat. Nemēģiniet sevi piemānīt: jūsu piederības mērs ir atkarīgs nevis no tā, kas jūs tiešām vēlētos būt, bet gan no tā, kas `jūs esat domās un darbos.

Nav noliedzams, ka mēs visi esam egoisti. Mēs esam piedzimuši par vienpatņiem, lai sevi kā vienpatņi piepildītu. Kādēļ daba cilvēku būtu apveltījusi ar spēju domāt, just, melot, ienīst, aizstāvēties, pašam sevi mīlēt un sev ticēt?

Taču ne jau tādēļ, lai mēs šīs brīnišķīgās īpašības un iespējas visu mūžu apspiestu, nomāktu un noliegtu. Vai varbūt tomēr?

Content

Kiršners Jozefs Egoista bībele

Ievads Egoista Bībeles labākai izpratnei

Neobligāts ievads Egoista Bībeles lasīšanai

Egoista desmit baušļi

Dzīves grāmata

Lielais veselums

Vingrinājumu grāmata

Mākslu grāmata

Pašizpausmes māksla

Ceļa grāmata

Pēcvārds