Apinis Margonis

Garīgo spēju attīstīšana

M APINIS (BRANTOMS)

Garīgo spēju attīstīšana

Pirmā daļa. Vispārējās spējas.

///

Kādēļ mums jāattīsta savas spējas?

Cilvēks ļoti labprāt stājas pie savu fizisko spēku attīstīšanas un ir pilnīgi pārliecināts, ka šeit iespējami neiedomājami lieli sasniegumi. Šo pārliecību tam dod acim redzamie panākumi visas sporta nozarēs. Mēs visi zinām, ka tikai ar zistematisku muskuļu vingrināšanu ir iespējams sportistam tuvoties rekorda skaitļiem. Bet ne tas tā ir ar mūsu garīgām spējām. Šeit netiek rīkotas nekādas sacīkstes un nav nekādu rekordu. Tādēļ daudzi no mums domā, ka mūsu garīgie spēki nav attīstami un ka tiem ir novilkta robeža, par kuru pāri iet nevaram.

Šādas domas ir maldīgas. Piedzīvojumi rāda ka garīgās spējas padotas tādiem pat attīstības likumiem, kā fiziskie spēki un tādēļ pie attiecīgas vingrinājumu metodes var tapt novestas līdz neiedomājamam augstumam.

Mūsu garīgā dzīve parādas domās, sajūtās, impulsos, simpātijās, antipātijās, dažādās interesēs u. t. t. Visas garīgās dzīves nozares var būt attīstītas un spēcīgas, bet tās var būt ari neattīstītas un nevarīgas.

Apskatīsim vispirms kāds sakars ir cilvēka garīgai dzīvei ar viņa fizisko būtību un viņa dzīvi vispār.

Nav nekādu šaubu, ka cilvēka garīgais „es" ir noteicošais faktors visā viņa būtībā. Tas ir cilvēka būtnes augstākā vadība. Mūsu fiziskais ķermenis padodas mūsu gribai, pilnā mērā tad, ja šī griba ir spēcīga, nepilnā mēra tad, ja griba ii vāja. Griba regulē arī mūsu darbību un ikkatru rīcību. Gribas palīgi un padomdevēji ir -r domāšanas spēja un atmiņas. Ari šis spējas ir attīstamas un spēcināmās. Jo augstāki būs tās attīstītas, jo pareizāka un noteiktāka būs mūsu griba. Domāšanas spēju, gribu un atmiņu sauc par cilvēka garīgo spēku. Šis spēks ir tas, kas veido mūsu dzīvi, apstākļus un mūs pašus. No mūsu garīgā spēka ir atkarīga ari mūsu fiziskā veselība, tāpat ikkatras sekmes un panākumi dzīvē.

Tādēļ nedrīkstam taupīt pūles ša spēka attīstīšanai līdz iespējamai pilnibai. Šajā grāmatā mēs gribam rādīt ceļus un metodes šā mērķa sasniegšanai.

Pareiza domāšana.

Veselības mācības saka, ka cilvēks esot tas ko viņš ēd. Mums šeit jāsaka, ka cilvēks ir ari tas, ko viņš domā. Ir pagājis tas laiks, kad teica, ka „domas muitu nemaksā", un tās uzskatīja par tādu smadzeņu procesu, kas nedara nekādu iespaidu uz savu apkārtni. Pēdējā laikā ir pierādīts, ka domas ir reālas lielas, ir matērija, lai gan gan ķīmiskā ceļā nekonstatējama, bet tomēr sajūtama ar mūsu prāta uztveres orgāniem, tāpat kā gaisma, elektrība un citas enrģijas, pie kufām ķīmiskie pētījumi var konstatēt viņu iedarbību, bet ne viņus pašus.

Domu tiešā iedarbība uz apkārtni, uz citām personām un uz domātāju pašu ir jau senos laikos bijusi pazīstama, bet pēdējā laikā ta ir zinātniski izpētīta un konstatēta kā neapšaubāma patiesība. Domātājs raida no sevis, tāpat kā raidstacija, magnētisku viļņojumu, kufš var būt spēcīgāks vai vājāks, atkarībā no viņa raidītāja enerģijas daudzuma, tapat var būt pozitīvas vai negatīvas dabas, var būt pievelkošs vai atstumjošs.

Katram domu veidojumam ir tieksme tapt par reālu priekšmetu. Doma ir katra jaunradišanas darba pamats un pirmsākums. Domāšanas meistari pat apgalvo, ka domas iedarbojās netikai uz citām personām, bet arī uz dzīvniekiem un pat uz nedzīvam lietām. Ir novērots, ka mājas kustoņi ar laiku it kā pārņem sava saimnieka jeb kopēja īpašības un pat pārveido savu ārējo izskatu pēc sava kunga līdzības. Tā, piemēram suns, kaķis, zirgs, atrasdamies pastāvīgi sava kunga tuvumā jeb kalpībā, savās kustībās, skatā, gaitā u. t. t. atgādina savu maizes tēvu. Šo parādibu nemaz citādi nav iespējams izskaidrot, kā vienīgi tikai ar domu iedarbību. Cilvēks pats domās neapzinīgi veido savu apkārtni pēc savas līdzības.

Tāpat arī konstatēs, ka domas „pielīp" pie nedzīviem priekšmetiem resp. piesātina tos, lai pēc tam atkal izstarotu līdzīgi siltuma stariem, ois izstarojums iedarbojas uz tuvumā atrodošamies personām, tāpat kā pirmatnējie domu viļņi, tikai mazākā mērā. Ar šo izskaidrojama ta parādība, ka ieejot telpās, kur domātas labas un cēlas domas, piemēram, ieejot dievnamā, cilvēks sajūt pacilātību, bet, turpretim, apmeklējot telpas, kur mituši noziedznieki, jeb vispār, ļauni cilvēki, arvienu katram cilvēkam tur radīsies nospiests gara stāvoklis.

s

Izejot no šī viedokļa, būtu jāsargājas no ļaunu, zemu vai noziedzīgu personu klātbūtnes, lai viņu sliktas domas nedarītu negatīvu iespaidu uz mūsu raksturu, bet jāmeklē labu, krietnu un cēlu cilvēku sabiedrība. Tāpat nav ieteicams uzturēties slimu, nabadzīgu, vecu u. t. t. cilvēku sabiedrībā, bet gan labāku iespaidu uz mūsu rakstūru darīs jaunu, veselu un labklājlgu cilvēku klātbūtne. Jāzin tomēr, ka ne katris, kam gadu nasta aiz muguras ir tiešām vecs, tāpat ari uz mums ļaunu iespaidu nedarīs mūsu biedj-a trūcība vai slimība, jā tās ir pārejošas parādibas. „Saki ar ko tu. saejies, tad es tev teikšu, kas tu esi", pauž vecs sakāms vārds.

Tāļāk, ziņot, ka domas piesātina ari nedzīvus priekšmetus, nekad nevajadzētu iegādāt vecas, jau lietošanā bijušas lieias, piemēram, mēbeles, apģērba gabalus u. t. t. ja mēs nezinām, kas viņas lietojis un kādas domas viņas izstaro. Ari tas, ka mēs sajūtam nenoteiktu antipātiju pret dažām vecām lietām, liecina, ka pati daba jau mūs bridina no iespējamām nelabvēlīgām sekām. Jāpiezīmē, ka citu personu domas iedarbojās uz vāju rakstūru stiprāki, kā uz stipru, tas ir, cilvēki ar stipru gribas spēku mazāk iespaidojas no apkārtnes, kā tie, kam gribas spēks nav attīstīts.

Domas darbojas, kā jau teicām, pievelkoši var atstumjoši, skatoties pēc to dabas. Tā piemēram, ja mēs domāsim ar nievāšanu un riebumu par kādu personu, dzīvnieku, lietu jeb abstraktu priekšmetu, tad mūsu domu objektam būs tieksme no mums attālināties. Šī tieksme būs lielāka vai mazāka, atkaribj no tnūsu domu stipruma, no

iiiiinu gribas spēka. Otrādi tas būs, ja mēs par K>iiit ko domāsim ar labpatiku, ar vēlēšanos ie, (Mii, un mīlestību. Tad šim mūsu domu priekšmetam būs tieksme mums tuvoties.

Tādēļ, ja vēlāties kaut ko ievērojamu sa•.uiegt, vai vispārīgi tikt dzīvē uz priekšu, jutns jāveido savas domas, jādara tās stipras. Jūsu domas virzīs uz jums to, ko jūs vēlatie» iegūt, un palīdzēs jums sasniegt mērķi.

Ir arī novērota parādība, ka vienādi domājoši cilvēki savstarpēji tuvojas. Tā labi, godīgi cilvēki visvairāk nāk sakaros ar tādiem pat saviem līdzcilvēkiem, bet noziedznieki, jeb vispār ļauni cilvēki turpretim visur redz un satiek savus domu biedfus, neziedzniekus. Latviešiem divi populāri sakāmvārdi apliecina so patiesību, proti: „Labam viss ir labs" jeb otrādi, un „Tāds tādu redz".

Ja nu domas jūtami iedarbojas uz apkārtni, tad vēl lielāks to iespaids ir uz pašu domātāju. Cilvēks pats un vi (ia liktenis ir tāds, kā tas to savās domās veido. Tādēļ ja jūs vēlaties sasniegt sekmes un labklājību, jums vispirms domās sevi jātēlo par sekmīgu un labklājīgu. Jāatmet it visas naida, skaudības, nenovēlības un citas negatīvas domas. Jāuztur nesatricināma ticiba labākai nākotnei un jāattīsta pašpaļāvība. Ticiet saviem spēkiem un iedomājaties 3evi par lielu personību, iespaidīgu, labklājīgu un bagātu. Tad šāds stāvoklis ari būs viegli sasniedzams.

Jūsu -Jomas iespaido arī jūsu fizisko un garīgo būtību. Tā pa piemēru, ja jūs domāsiet par veselību, domājat, ka jūs esat pilnīgi vesels, ka

r

nemaz nevariet būt slims, tad ari tiešām slimībai būs orūti jums piekļūt, turpretim ja jūsu domas pi iaiž saslimšanas iespējamību, tad slimībai būs atvieglots ceļš uz jums. Ja jūs domājat par uviimu un nespēku, tad tiešām jūsu jaunība āi:i beigsies. Tāpat ja jūs vēlaties, lai jūsu ārējais izskats būtu skaists, jūs nedrīkstat domās sc-vt tēlot nejauku, jums jāiedomājas, jāstāda sava gara acu priekšā jūsu skaistuma ideāls, un jūsu sejas panti, jūsu āriene, veidosies pēc iedomātā ideāla. Pareizas domas ir labākais skaistuma kopšanas līdzeklis.

Domām ir suģestējošs spēks arī attiecībā uz jūsu garīgām īpašībām. Tā, piemēram, ja jūs domās iegalvojat sev, ka jums jau ir pašulaik kādas sevišķas dāvanas, teiksim talants uz mūziku, rakstniecību, vai kaut kādu profesiju, tad šīs spējas jums lielākā vai mazākā mērā radīsies jeb stiprināsies. Tāpat, ja jūs iedomājaties, ka jums nav vienas jeb otras negatīvas īpašības, piemēram tieksme uz alkaliolu, smēķēšanas kaislība u. t. t. tad šis tieksmes jums būs vieglāk pārvarēt, (t. i. tādā gadījienā, ja šīs tieksmes jums piemīt un jūs vēlaties no tām atsvabināties).

Tādā kārtā caur pareizu domāšanas veidu m?s varam veidot savu garīgo būtību un iespaidot dzīves apstākļus mums labvēlīgā virzienā.

Koncentrēto domu spēks.

Kā no iepriekšējās nodaļas redzams, domu iespaids uz pašu domātāju un uz apkārtni ir tik liels, ka to katrs cilvēks var priekš sevis praktiski izmantot. Tādēļ ikvienam cilvēkam, kufš dzīvē grib kaut ko vērtīgu sasniegt, ir jāmācas domas pareizi koncentrēt.

Vispirms caur pareizu domāšanas veidu cilvēks var vienu otru savu garīgo spēju attīstīt un savu fizisko ķermeni veidot. Bet okultās mācības iet vēl tālāk šinī nozarē.

Mēs aizrādījām, ka ja vienas un tās pašas domas raida reizē vairākas personas, tad domu spēks palielinas. Caur šo parādību izskaidrojams publisku svētīšanu un nolādēšanu iespaids.

Mēs zinām no vēstures, cik iiels sods bija baznīcas lāsti vidus laikos. Nolādētā persona parasti nīka un gāja bojā, kaut arī viņa būtu bijusi pilnīgi bez vainas, un lāstu sods netaisns. Draudzes un apkārtnes ļaužu nelabveligāS domns iedarbojās kolektīvi un pazudināja attiecīgo personu.

Tāpat ari kristīgās draudzes svētība, jeb dau<1 u personu vienprātīgā dievlūgšana ir darījušas brīnišķīgi labvēlīgu iespaidu, arī tad. ja šis lūgšanās, vai svētīšanas ir bijušas nevietā.

,Lūdziet, tad jums taps dots", saka blbde. Ari no mentālistu (domāšanas meistaru) viedokļa šis izteiciens ir pareizs, jo lūgšana nav nekas cits, kā noteikta, cieta vēlēšanās jeb griba un tā tad viņai ir pašai par sevi iespaidojošs spēks.

Mentālisti šo kolektīvo domu spēku cenšas izmantot praktiskos nolūkos, lai iespaidotu attiecīgā virzienā kādu personu, jeb vispār, lai kaut kādu norisi'iājunn' varēti' veicināt vai ar', apbirst.

Šim nolūkam 'nodibina mentālistu biedrības. Visiem biedfiem šādās biedrībās uzdod vienā un tanī pašā laikā koncentrēt savas domas uz kādu zināmu objektu, suģestējot to tad zināmā virzienā.

Piemēram, vajadzīgs aizkavēt kādu politisku soli no kāda valsts vira puses. Mentālisti koncentrē savas domas uz minēto personu un suģestē to attiecīgu soli nespert. Ja domājošo personu skaits būs pietiekoši liels un viņu domas pietiekoši. koncentrētas, tad minētais valsts vīrs sajutis nepārvaramu gribu suģestijai paklausīt.

Saprotams šeit krīt svarē ari suģestējamās personas gribas spēks, viņa spēja iespaidam pretoties. Ja tas būs vājš, tad iespaids būs pilnīgs.

Tādēļ visām personām atbildīgos amatos jābūt vispirms ar stipru rakstūru un cietu gribu. Pretējā gadijienā, lai cik cēlas būtu viņā domas, tas būs kā niedra, ko vējš uz visām pusēm šūpo, kamēr to nolauž.

Savās iekšējās darīšanās mentālistu biedrības cenšas veicināt katra atsevišķa biedra labklājību ar kolektīvu domu iespaidu. Piemēram, ja kāds no biedpem ir slims, tad citi biedfi zināmā laikā koncentrē savas domas uz saļimušo, domādami veselības domas. Un šādos gadījienos slimam izveseļošanās tiek atvieglota.

Koncentrēšanās māksla.

Koncentrēties nozīmē sakopot visas savas domas, pat visu savu garīgo būtību uz vienu priekšmetu un paturēt to tur tik ilgi, cik tas mums vajadzīgs. Šāda spēja piemīt tikai retiem cilvēkiem,

Mdlem kas spēj valdīt par savām domām un jūtām. Vislielākais vairums no mums ir izklaidīgi un mušu domas klejo bez kādas vadības no viena priekšmeta uz otru. Ikkatris nopietnāks darbs, ikkatris grūtāks uzdevums tomēr prasa koncentrētu domu spēka pielietošanu. Jo viss, ko mēs daram ar koncentrētu uzmanību, mums izdodas, bet viss ko mēs daram izklaidīgi, beidzas nesekmīgi.

Domu koncentrācijai ir ārkārtīgi svarīga nozīme cilvēka garīgo spēku attīstīšanā, tādēļ nepieciešami šai spējai piegriezt vērību.

Koncentrēties nozīmē: vienas domas neatlaidīgu pieturēšanu, izslēdzot visas citas, pie kam šai domai jābūt plastiski veidotai, iedomātais priekšmets jāstāda gara acu priekšā cik vien iespējams skaidris, plastiski, t. i., it kā domu objekts būtu acu priekšā reālā veidā.

Tāļāk ņemot, koncentrācija ir visu domu, jūtu un gribas spēka sakopošana un mērķtiecīga virzīšana uz vienu centru, vienu punktu, proti uz to, ko pašulaik dara.

Šis punkts ir intreses vidus punkts, ar citiem vārdiem sakot, tas ir apziņas mērķa gala, punkts. Koncentrācija pati pie tam ir zināmā mērā elektriskas straumes raidīšana, kas ved pie mērķa galveno domu.

Koncentrācija ir spēja vērst visus garīgos spēkus katrā laikā un uz katru doto priekšmetu, vai nu izslēdzot pie tam ķermeņa funkcijas, jeb vādot tās v i e n ā v i r z i e n ā. Šādā gadljienā visa cilvēka būtne un apziņa ir noskaņota vienā virzienā, tiek radīta domātāja, domas un mērķa vienība, jeb īsāki sakot — iekšējā vienība.

Kā linzes stikls sakopo saules starus uz vienu centru tā, kā tur rodas dedzinošs karstums, tā cilvēku spēki, koncentrēti vienā punktā, spēj darīt brīnumus.

„Koncentrācija ir pārmaiņu novēršana domāšanas principā" saka kāds jogu mācības paudējs. Piemēram: kāds sēd savā istabā pie garīga darba. Piepeši blakus istabā dzirdama stipra saruna. Tas viņu iztraucē, viņš nevar vairs strādāt, viņš dusmojas. Ko nozīmē: iztraucēt? Kādēļ tas ļaujas traucēties? Ja kāds cilvēks ir koncentrēts, tad to nevar iztraucēt. Troksnis gan to aizsniedz, bet tas to uzņem tikai kā faktu. Viņš top bezjūtīgs pret traucējumu un turpina savu darbu.

Ja turpretim, attiecīgā persona nav koncenrēta, ja viņas domas un intereses ir nedisciplinētas, izklaidīgas, blakus iespaidiem padotas, tad viņš, kā jau redzējām, vispirms top iztraucēts, tad tam uznāk dusmas par traucētājiem un ar augošu niknumu tas klausas uz troksni blakus istabā. Tas ziedo savu interesi trauc ēj u m a m, bet ne darba m. Un šī ntrese top arvienu stiprāka, tas arvienu vairāk padodas domām, ka tiešām ir briesmīgi iztraucēts, un tā kā katra doma tiecas pārvērsties par patiesību, tad visa cilvēka būtne tiešām uzņem gadījienu, kā traucējumu.

Šinī gadijienā notika gan koncentrēšanās, bet nepareiza, proti: uz traucējumu. Vajadzēja domāt patiesībā šādi: Mani peviens netraucē. Es esmu viss pie sava darba. Darbs dara man prieku un aizņem visu manu interesi.

Koncentrēšanās derīgumu, īsos vārdos kopā saņemot varam izteikt šādi: Domu koncetrēšanās pastiprina sekošo:

1. Sajūsmu, j e b a b g a r o t i b u, kas ir nepieciešami vajadzīga, lai veiklu kādu svarīgu uzdevumu, neļaujot vairs atslābt radīšanas priekam.

2. Izdomāšanās spēju, tā kā uzstādītais mērķis top skaidrāk saredzams un var tarn labāki sekot. Rodas iespēja plastiski priekšā stādīt iedomāto, un tādā pašā mērā aug ārējās sekmes.

3. Pašpaļāvību, jo jūt sevī mostamies lieliem spēkiem. Kas lidz šim sekoja citu padomiem, tagad top pastāvīgs; pašticiba un ari darba spējas pastiprinas.

4. Uzmanību un ātras aptveršanas spēju, un caur to darba atvieglošanu, izturību un neatlaidību, tā kā var radīt vērtības enerģiskāki, ātrāki un labāki, kas savukārt dod darba prieku un nepaliek ari no citiem neievērots.

5. A t m i ņ u, kas tādā pašā gaitā pieņemas, kādā tiek izbēgta izklaidība un domu sajukums, jo tie ir galvenie atmiņas vājinātāji.

6. Gribas spēku, jo tikai skaidii saredzot un apzinoties savu mērķi, var rasties griba un spēks viņu sasniegt.

7. Dzīves prieku, jo jūt, ka pieņemas visi spēki, ka top ar katru dienu veselāks, svaigāks un jaunāks. Ikdienišķība tiek apsauļota, un cilvēks atzist sevi, kā iekšēju vienību, kā savas paša pasaules radītāju.

Koncentrēšanās spēju attīstīšana.

Nepieciešama ir zināma vingrināšanās jeb treniņš koncentrēšanās spēju attīstīšanai. Dzīvē nekas vērtīgs nav sasniedzams bez pūlēm, resp. pērkams bez naudas.

Novērojumi ir pierādījuši, ka labāki .ir izvest vingrinājumus vienā un tanī pašā laikā un vietā, tas ir, vienā un tanī pašā stundā sēdot uz viena un ta paša krēsla un tanī pat istabā. Sēdēt vajadzīgs vai nu pret ziemeļiem, pret magnētisko zemes polu (vakaros), jeb arī pret austrumiem, zemes griešanās virzienā (rītos).

Priekš vingrinājumiem labākais laiks, saprotams ir rītos, jo tad cilvēks ir atpūties un jūtas vissvaigflki. Bez tam vēl no rīta pamostoties cilvēka gars atrodas zem garīgās, spirituēlās pasaules iespaida, kur tas kavējās pa miega laiku, un ir vēl spirituēlo spēku pilns, ir jāievēro, kā rītos mums ir visstiprākais tā saucamais saules ritms, kādēļ ari rīta vingrinājumi mūs tieši savieno ar pieņēmušos saules spēku.

Lai varētu koncentrēties, ir nepieciešams iepriekšējs a t s 1 ā b i n ā j u m s. Pie atslābinājuma vajadzīgs vispirms —ārējs miers. Tas izvedams mierīgā, noslēgtā istabā, kur jūs neviens netraucē, vai ari klusā mežā. Dabas mierīgais klusums darīs ari jūs mierīgus.

Tālāk, ir vajadzīgs ķermeņa tniers un ērts stāvoklis. Jūsu locekļiem jābūt miera stāvokli un domas nedrikst nodarboties ar blakus lietām. Rūpējaties ari par to, lai sēdeklis jūs nespiestu, lai apģērbs nebūtu par šauru un lai vispār nekādas neērtības netraucētu jūsu domām koncentrēties.

Koncentrēšanās laikā ir jāsēd taisni, kājas jātura nepiespiesti, rokas uz ceļgaliem, vai ari viena uz otras.

Atslābinājums jāiesāk ar ķermeņa atslābina] umu Tam jānotiek ne vardarbīgi, bet mierīgi un ritmiski. Jūsu domām jādarbojas līdz. Lai atslābinājums būtu pilnīgs, tad tas jāizved pie katra locekļa atsevišķi. To varat sākt teiksim, ar labās rokas īkšķi, tad ar kreisās rokas, tad variet pāriet uz kreisā^ rokas rādītāja pirkstu, un tad tādā pat kārtībā uz citiem pirkstiem. Pēc tam varat atslābināt abas rokas līdz pleciem.

Atslābinājuma iesācējiem ieteicams veicināt ar pašsaģestiju jeb pašpavēlošām domām, apmēram šāda satura:

Es atņemu visu spēku saviem roku muskuļiem Viņi top vaļīgi, pavisam vaļīgi. Es nejūtu vairs savas rokas: viņas stāv brīvi, vaļīgi un ir pilnīgi atslābinātas.

Tāpat jāpārstaigā domās viss ķermenis, pielietojot attiecīgu pašiedvestni. Vājadzlgs just, ka viss ķermenis top vaļīgs un slābs, ka visi locekļi paliek it kā bez spēka. Vajadzīgs sajust absolūtu klusumu un mieru.

Prāta uztveres spējām jātop izslēgtām no darbības. Acis nedrīkst nekā redzēt, plakstiņiem jābūt vaļīgiem un jānoslīd lejā. Ausim jābeidz uzņemt trokšņa iespaidi. Pilnīgi jāapklust ari ir domu darbībai, izņemot tikai vienu domu par pilnīgu mieru.

Šai domai jābūt suģestlvai, apgarotai ar nelokāmu gribu panākt pilnīgu mieru, un viņai jāformulējas apmēram šādos vārdos.

Es gribu biit mierīgs un tnde] esmu tāds. Es nekā neredzu, nedzirdu, nejūtu. Priekš manis ārpasaule ir grimusi nebūtībā. Es jūtu tikai savu esamību es esmu pats miors, viss mani ir līdzsvarots un ar kosmisko dzīvības ritmu saskaņots. Es esmu atslābinājies.

Pie atslābinājuma jāievēro arī pareiza elpošana. Jāelpo caur degunu, mierīgi, ritmiski, vienmērīgi. Elpa jāvelk dziļi, līdz pat plaušu apakšgaliem. Jāieelpo ātrāk, bet jāizelpo lēnāk.

Vissvarīgākais tomēr it — a p z i n i g i elpot, sajust un apzināties, ka ar katru elpas vilcienu uzņem sevī kosmisko dzīvības spēku — pranu, kā ta piepilda katru locekli, katru atomu mūsu ķermenī, dzīvina un uztura to veselu, spēcīgu un svaigu.

Kad atslābinājuma stāvoklis ir panākts, tad var pāriet uz domu koncentrācijas mēģinājumiem. Atsevišķus mēģinājumus var izvest sekosi.

Cik vien iespējams uzmanīgi aplūko kādu priekšmetu, tad aizdara acis un mēģina aplūkoto priekšmetu rekonstruēt tas ir iedomāties, stādīt gara acu priekšā tādu, kāds viņš īstenībā ir. Rekonstrukcijai jābūt tik skaidrai, ka jūsu iedomātais priekšmets liekas ar roku paņemams.

Ja visus sīkumus ueva r sev domās priekšā stādīt, tad mēģinājums jāatkārto, mēģinot vēl reiz iedomāto priekšmetu aplūkot un domās rekonstruēt. Tas jāatkārto tik ilgi, līdz kamēr iedomātā priekšmeta domu attēls top pavisam skaidrs.

Pirmie mēģinājumi var būt vēl vienkāršāki. Vienā gadījumā ņemiet kādu mierigu punktu pie sienas. Otrā — baltu papiru ar uzzīmētu punktu un riņķi tam apkārt. Skataties uz šo punktu un fiksējiet to, domājiet tikai par šo punktu un redziet tikai to. .(aizbēg visi domu novirzijumi.

Mēģinājums ir tad izdevies, ja jūs neredziet ne papīru, ne riņķi, bet tikai vienīgipunktu. Pasaulei apkārt jums jāgrimst nebūtibā. Paliek tikai jūs un punkts.

Mēģinājumiem var ņemt ari komplicētākus zīmējumus; jāuzlūko kaut kāds viens punkts un viss domu spēks jāvirza tikai uz šo punktu. Jācenšas panākt pēc iespējas pilnīga koncentrācija, neļaujot nevienai jūsu domai ne mirkli novirzīties citur. Visām citām zīmējuma daļām priekš jums ir jāgrimst miglā, vienīgi lai jūs redzētu, zinātu un sajustutikai šo punktu.

Ir derīgi ievērot, ka šāda priekšmetu fiksēšana (cieša nepārtraukta skatīšanās) dod koncentrētu skatienu. Acis beidz klejot apkārt un top mierīgas, rādot tādā kārtā jūsu iekšējo stiprumu un noteiktību. Jūs variet citiem brīvi acīs skatīties, bez ka jums kādu reizi būtu acis jānolaiž.

Pilna plastiska skatīšanās var notikt šāda mēģinājuma ceļā:

Liekat savu pulksteni uz galda un uzskatat to cieši un koncentrēti. Tad aizdariet acis un mēģināt pulksteņa veidu rekonstruēt, stādot gara acu priekšā tādu. kāds viņš ir īstenībā.

Vai jūs variet skaidri redzēt, kā izskatas ta cipari? Vai jūs bez kavēšanās variet aprakstīt rādītāju veidu un viņu izrotājumus, kā arī lieluma attiecības to starpā? Vai jūs varat pateikt ar ko jūsu pulkstenis ārēji atšķiras no citiem pulksteņiem

Ja jūs to vēl nevariet, tad atkārtojiet vēlreiz, un tik ilgi, kamēr esat uzņēmuši sevi pilnīgu pulksteņa attēlojumu, un ka jūs to varētu bez kavēšanās izšķirt starp simtu citiem pulksteņiem. Mēģināt to, un izdarat vēl cita veida mēģinājumus pēc saviem ieskatiem.

Šādi vingrinājumi sevišķi ir derīgi atmiņas spēku stiprināšanai, jo attīsta spēju, iespaidus uzņemt pilnīgi, bet ne pavirši, kas ir atmiņas pamatnoteikums.

Visas sekmes un panākumi dzīvē ir atkarīgi no attiecīgā cilvēka koncentrēšanās spējas. Tikai šai spējai piemītot, kā to redzēsim īpašā nodaļā, var būt runa par gribas spēku un rakstura stingrību. Tādēļ katram, kam šī spēja nepiemīt pietiekošā mērā, ta būtu jāattīsta vingrinājumu ceļa.

Kā kavēkļi koncentrēšanās izvešanai minami negatīvas domas, miegainība, nekārtīga elpošana, izklaidība, pasivitāte, nogurums, neharmonisks un nospiests gara stāvoklis un šaubas panākumiem. Šie kavēkļi jānovērš, tikai tad koncentrācijai būs pozitīvi panākumi.

Gribas spēka attīstīšana.

Mēs visi esam dzirdējuši par stipru un vāju gribas spēku, par stipru un vāju rakstūru jeb dabu. Mēs zinām, ka cilvēki ar stipru gribu, jeb rakstūru tiek dzīvē uz priekšu, sasniedz savus mērķus un arī ka otrādi tas ir,ar vājas gribas, jeb neattīstīta rakstura indivīdiem. Tamdēļ būtu lietderīgi uzkavēties pie šiem faktoriem.

Vardi „griba" un „rakstūrs", parasti tiek lietoti vienādā nozīme. Bet viņu oriģinālā nozīme ir mazliet atšķirīga.

Gribas nozīme ir vārdiska, proti: kaut ko gribēt, vēlēties. Raksturs .turpretim, ir spēja, vai nespēja šo gribu uzturēt, nemainīt un nezaudēt. Raksturs ir gribas raksturojums, viņas dabas apzīmētājs.

Vājas gribas cilvēki parasti netiek dzīvē uz priekšu. Tādēļ katram, kas grib kaut ko ievērojamu sasniegt, jāattīsta gribas spēks, jārada stiprs raksturs.

Vispirms, lai kaut ko gribētu, vajaga zināt, ko grib, vajaga varēt to iedomāties, stādīt to sava gara acu priekšā skaidri un saredzami. Neviens nevar gribēt to, ko viņš nevar iedomāties, ko nekad nav redzējis, sajutis jeb savādi uztvēris.

Pie stipras gribas ir nepieciešams priekšnoteikums iedomāšanās spēja, ledomāšanās spēja ir savukārt atkarīga no koncentrēšanās spējas.

Pie koncentrēšanās mēs vēršam visu savu domu spēku uz kaut ko vienu, atsevišķu no pārejās pasaules. Mēs to iedomājamies, stādam sava gara acu priekšā visā pilnībā. Jo lielāka būs mūsu koncentrēšanās spēja, jo skaidrāki mēs saredzēsim iedomāto priekšmetu. Mūsu mērķis, mūsu ideāli ir iedomātā reālā attēls. Jo dzīvāks un skaidrāks būs šis attēls, jo vairāk mēs uz to tieksimies. Koncentrēšanās spēja uztur iedomātā ideāla attēlu svaigu mūsu prātā. Jo lielāka būs mums šī spēja, jo skaidrāki tēlosies mūsu gara acu priekšā mūsu ideāls. Līdz ar to augs mūsu

ļ

spēki, un ceļi, kas ved pie mērķa, būs skaidrāk saredzami. Tie būs tik skaidri, tik reāli un iespējami ka nekādi blakus apstākļi nevarēs mūs i no tiem novērst. Mums būs neteikta, negrozāma griba.

Tā tad lai attīstītu gribas speķu, vispirms jāiesāk ar koncentrēšanās mēģinājumiem, par ko runājām iepriekšējā nodaļā.

Kad spēja koncentrēties ir sasniegta, tad var pāriet uz tiešiem gribas vingrinājumiem.

Cilvēka gribas spēks izpaužas viņa darbībā. Kam šis spēks ir stipris, tas dara tikai to, ko tas grib darīt, jeb ko viņš atrod par labu. Kam gribas spēks, turpretim, vāfs, tas dara arī to, ko viņš negrib darīt un ko atrod par sliktu.

Piemēram, vājas gribas cilvēks zin, ka smēķēt ir slikts paradums. Viuš tomēr turpina smēķēt, jo viņam nepietiek gribas spēka smēķēšanu atmest. Turpretim stipras gribas cilvēks atmet šo paradumu, tik līdz ko viņš pārliecinās.es par 1a jaunumu. To viņš darīs neatkarīgi no ta, vai tas ir patīkami vai nepatīkami, jo viņš valda par savām jūtām un var tām pavēlēt.

Vājas gribas cilvēks seko acumirklīgām sajūtām, stipras gribas cilvēks vadas no pārliecības un prāta slēdzieniem.

Tādēļ lai attīstītu gribas spēku, zist;mātiski jāvingrinās pretoties sajūtu impulsiem un sekot loģiskā prāta norādījumiem.

.īāitsik ar mazsvarīgām lietām, pārejot pakāpeniski uz svarīgākām.

Piemēram, jūs ziniet, ka viss, ko mēs daram, jādara ar koncentrētu uzmanību. Lldr

jūs tomēr visur bijāt izklaidīgi. Apņematies ta' -;ad uz vienu darbu koncentrēt visu uzmanību. To uz īsu laiku jums nebūs grūti izdarīt. Teiksim, no rīta mazgājoties, dariet to tā, it kā no tās atkarātos jūsu dzīvības jautājiens. Izslēdziet katru domu par blakus lietām un domājiet tikai par tām kustībām, ko jūs pašu laiku izdariet.

Tālāk: Jums ir kāda lieta, kas jūs uztrauc. Jūs ziniet, ka uztraukties nav labi. Apņernatie; par šo lietu vismaz vienu reizi neuztraukties. Uzņemiet to, kā faktu, kas uz jums neattiecas, ar absolūtu mieru. Tad apņematies neuztraukties ari par dažām citām lietām. Tālāk apņematies vismaz tikai uz vienu dienu ne par ko nedusmoties.

Ja šie vingrinājumi ir izdevušies, tad variet iet pat šādu atteikšanās ceļu vēl tāļāk. Piespiežat sevi atteikties no katras nelietderīgas un kaitīgas darbības. Studējiet savas tieksmes un impulsus un mācaties tos pazīt. Apņematies stingri atmest visus paradumus, kas apgrūtina jūsu garīgo attīstību. Apņematies tureties tālu no visām tām personām, kas ir jums naidīgas un antipātiskas. Atmetiet visas domas, vārdus un darbības, kas nesaskan ar jūsu mērķiem.

Šāda atteikšanās griba ir līdzīga dārznieka nazim, kas no koka nogriež nevajadzīgos, sakaltušos zarus un atsvabina to no parazītiem.

Ja gribas spēks jau dažas nedēļas ir vingrināts caur atteikšanos, tad var pāriet uz radošo gribu, piespiežot sevi pieturēties pie tādas domu gaitas un tādas darbības, kas saskan tikai ar jūsu mērķiem, neskatoties uz to. vai ši darbība ir patīkama vai ne.

Uzņematies no sākuma tikai vieglākus vingrinājumus, tādus, kuj-us jūs droši variet izpildit. Pie katra izdevušos vingrinājuma jūsu spēks augs.

Tādā ceļā, pārejot nepārtraukti uz svarīgākiem vingrinājumiem, jūs pilnīgi pakļausiet gribas iespaidam savu ķermeni, domas un jūtas. Jūs valdīsiet par sevi un tas ir nepieciešams priekšnoteikums valdītspējai par citiem.

Personīgais magnētisms.

Novērojot ikdienišķīgās dzīves parādības, mēs atrodam, ka dažiem cilvēkiem pienut īpatnēja spēja valdzināt un iespaidot savus līdzcilvēkus. Šādiem cilvēkiem visi labprātīgi, bez kādas piespiešanas paklausa, viņu uzskatiem piekrīt un to domas uzņem bez kritikas. Daudziem citiem, turpretim šāda iespaida nav, kaut ari tie būtu vienalga cik izglītoti un zināšanām bagāti. Ši lielākā vai mazākā iespaidošanas spēja nav nekas cits, kā personīgais magnētisms, pievilkšanas jeb fascinācijas spēja.

Ši spēja mums ir dota ļoti nevienādā mērā: dažiem vairāk, citiem tnazāk.

Cilvēki, kas apbalvoti ar lielāku kvantumu personīgā magnētisma parasti spēj izvest savu gribu: tie sasniedz savus mērķus un izvirzās sadzīves priekšgalā.

Personīgā magnētisma iespaids tūliņ sajūtams tiklīdz ko mēs nākam sakaros ar kādu, kas ar šo spēku apbalvots. Šāda cilvēka klātbūtne liek mūsu asinīm straujāk ritēt un viens skatiens uz mums dara tādu iespaidu, ka mēs kļūstam par ta paklausīgiem kalpiem un apbrīnotājiem. Ar šo spēju izskaidrojama Kloopatras vara pār Antoniju, Marijas Stuartes nepārspējamais iespaids, kufii uzskatīja par tiešo sātānn dāvānu. Ar šis brlnešķīgās dāvānas palīdzību Gvinne turēja zem sava iespaida Kārli II.; arī Kromvelam, kuru sauca par praktisko mistiķi, piemita šī spēja. Šī spēja bija ta, kas Napoleonu darīja par spēcīgāko valdnieku vēsturē. Ari Krievijas galma luteklim — Raspūķinam piemita šī spēja lielākā mērā, palīdzēdama iegūt tituli—«svētais velns"; — viņa iespaidam bija padota visa cāriskā Krievija. Mūslaiku populārais diktators BenitoMusolini pāršāvām sekmēm var pateikties vienīgi savam personīgam magnētismam.

Šo suģestējošo sp^ku, varu, spēju —cilvēks var arī pielietot attiecībā uz dzīvnieku valsti. Tas iegūst varu pār laūvām, tīģeriem, zirgiem, putniem un čūskām. Mums ir zināms, ka to pielieto arī paši dzīvnieki. Tā kaķis fascinē (varētu teikt hipnotizē) putnu, čūska tāpat putnus, citus zvērus un pat cilvēku. «Ļaunās acis" no ka tik ļoti baidas daži cilvēki, ir šīs īpašības sliktā puse.

Personīgais magnētisms ir jūsu sekmju un panākumu lielais noslēpums. Attīstot šo spēju, jums taps dots sp.s ks nevien pārvarēt dzives grūtības, bet ari taps atvērts ceļš uz plašākiem dzives kalngaliem. Jūsu valdošā ska'.a spēks, jūsu magnētiskā būtne, jūsu iespaids pārcelsies pāri citu cilvēku spēkiem. Personīgais magnētisms ir apbrīnojams spēks, kuram d/;iva būtne, kam šis spēks piemit mazā mērā, nemaz nav spējīga pretoties,

Šo magnētisko spēku raida cilvēka ķermenis, kas pats par sevi ir liels magnets. Tas ir daļa no ta, ko zinātnieki nosauc par ēteri. Šo mentālo spēju, tāpat kā muskuļu spēku, var attīstīt un stiprināt caur attiecīgiem vingrinājumiem.

No kurienes rodns šis spēks? Pec okultām zinātnēm, visu pasaules telpu pilda ipatnējs fluidurns, ko sauc par univerzālo dzīvības principu. Minētais princips uztur visu dzīvību zemes virsū. To uzņem cilvēks ar gaisu, barību, saules gaismu un citu dabas spēku iedarbību.

Daļa no šā dzīvības spēka ir cilvēka personīgais magnētisms, no ka atkarājas fascinācijas jeb pievilkšanas spējas stiprums. Vesela cilvēka ķermenis šo spēku izstaro uz visām pusēm magnētiskā fluiduma veidā. Šo fluidumu, kas sastāda tā saucamo cilvēka garīgo atmosfēru, sauc par auru.

Cilvēka aura sastāv no daudzām daļām. Okultisms māca, ka katrai daļai ir arī sava krāsa. Aura savu nokrāsu dabū atkarībā no cilvēka gara stāvokļa.

Personīgais magnētisms ir gribas spēka un koncentrācijas rezultāts. Tādēļ, lai piesavinātos šo iespaidošanas spēku, vispirms nepieciešami attīstīt abas iepriekšminētās spējas. It īpaši no liela svara iemācīties valdīt par savām jūtām un iegribām. Tāļāk nepieciešama laba fiziskā veselība. Tikai veselam ķermenim piemīt īpašība izstarot spēku. Ja sasniegta spēja valdīt par savām jutām, tad zistēmātiski jāpāriet uz vingrinājumiem līdzcilvēku iespaidošanā. Prasiet no citiem, vispirms no mājniekiein vai piederīgiem, paklausību ļllsn gribai. To dariet vispirms mazāk svarīgās lietās, nostādot šo lietu tā, kā tie nevar jums nepaklausīt. Ikkatris izdevies mēģinājums stiprinās jusu speķus. Tālāk pārnesiet paklausības prasību uz saviem līdzcilvēkiem darba vai dienesta vietā. Pats par sevi saprotams, ka visām jūsu prasībām jābūt pareizām un labi apdomātām. Kā tālāka nepieciešamība minama savas kalpības apziņas iznīcināšana. Ja jūs lidz šim esat paraduši kādam bez apdomāsanās paklausīt, tad tagad apdomājiet katru paklausības vai kalpības prasību, analizējot, vai attiecīgai personai ir tiesība no jums prasīt paklausību un kāds labums jums no tās ceļas. Ja jūsu paklausība ir bijusi akla un nenes jums nekāda labuma, tad izbeidziet to, zināms, pakāpeniski un neuzkrītoši.

Magnētisma uzkrāšana un izlietošana.

Smalko fluidumu — magnētismu, ko izstrādā nervu centri, nervu zistēma izdala pa visu ķermeni. Jo veselāks cilvēks, jo lielāks ir šā fluiduma krājums. Šādiem cilvēkiem nav no svafa cik daudz magnētisma viņi iztērē. Tomēr visām magnētisma izlietošanām vajadzētu notikt tikai zem gribas kontroles. Izlietotam magnētismam, jātop no jauna papildinātam.

Magnētismu var nelietīgi izšķērdēt dažādos veidos, kā caur rūpēm, drūmumu, sliktu gara stāvokli, dusmām, nezolidu dzīvi u. t. t. Viss, kas vājina nervu zistēmu, vājina magnētisma spēku. Tādēļ uzturiet pa šsavaldīšanos visos gadījumos, un esiet Arvienu mierīgs fiziski un garīgi.

L>8

Pastāvīga domāšana vājina magnētismu. Tādēļ iemācaties brīžiem savu domu darbību apturēt. Nosēžaties ērtā sēdeklī, atslābinājiet visus muskuļus un nedomājiet nekā. Elpojiet pie tam dziļi un vienmērīgi.

Šādiem miera un klusuma brīžiem nododaties katru dienu vairākas reizes, tad drīz tie jums sāks darīt prieku un jūs sajutīsiet, ka jūsu spēki aug.

Gribas spēks vada magnētismu. letrenēta griba var magnētismu raidīt, neskatoties uz attālumu un kavēkļiem, no vienām smadzenēm uz otram. Ir iespējams arī šādā veidā pārraidīt domas, kas notiek caur balss skaņu, acīm vai rokām. Kad cilvēka prāts ir šo subīīlo spēku sakopojis, tas tiek caur noteiktu piespiešanos vadīts par nerviem uz izplūsmes vietām. Ja šis spēks izplūst caur rokām, tad var sajust vieglu niezēšanu un kutēšanu pirkstu galo<. Ja tas notiek tumšā istabā, jūtīgai personai klātesot, tad šāda persona var pat redzēt šo magnētismu plūstam no pirkstu galiem, kā gaismas straumi vai zilganu liesmiņu. Ja izplūšana notiek caur acīm, tad var dažreiz redzēt divus gaismas staru plūdumus, līdzīgi prožektora gaismai, tā kā par magnētiskām acīm ar pilnu tiesību var teikt, ka tās „met uguņus". Ja magnētismu izvada balss skaņā, tad tas vada stiprus vibrējumus atmosfērā, attiecīgā cilvēka aurā un nervu zistēmā. Magnētisms vēl bez tam izplūst no kāju pēdām, galvas un matu galiem.

Magnētisma straumei ir pat īpatnēja smaiža, ktifu sajūt sensetlvas (jūtīgas) personas. Pie attiecīgiem apstākļiem .šos izplūdumus var arī nofotografēt. Šā magnētiskā spēka izplūdumu var ar domu koncentrāciju regulēt un vadit vēlamā virzienā. Tā piemēram, pie rokas spiediena (sasveicinājoties, atvadoties) jūs variet savu magnētismu ar domām virzīt pa jūsu roku uz to personu, kuj-as roku jūs turiet savējā. Tādā gadījienā jūsu iespaids būs stiprāks. Ja nu šī persona būs pietiekoši sensitīva, tad viņa magnētiskā spēka straumi sajutis kā vieglu vibrējumu savā ķermenī.

Piemēram, ja jūs turot kādas personas roku savējā cieši un koncentrēti skatīsaties viņai acīs, pareizāki, virs deguna starp uzacīm, tad jūsu iespaids būs vēl lielāks. Tadā gadijienā jūsu magnētisms izplūdis arī no acīm. Turpretim, ja roku netura, tad jūsu iespaids aprobežosies ar balss un acu magnetism. Iespaids būs jo lielāks ja magnētisma raidīšana sakrīt ar izelpošanu.

Tādēļ zinot augšminētās parādibas, ir iespējams ar piemērotiem paņēmieni savu iespaidu pavairot mākslīgi. Tas jums būs no ļoti liela svara, ja jūs pie līdzcilvēkiem vēlēsaties izvest cauri savu grib'.;.

Personīgais magnētisms visvairāk nepieciešams tādām profesijām, kur vajadzīgs citām personām kaut ko ieteikt, vai arī tās ierosināt uz kādu darbību. Tā piemēram, veikala pārdevējiem, skolotājiem, ārstiem, advokatiem, fascinācijas spēja ir nepieciešama īpašība. Jau mazāk ta vajadzīga ierēdņiem, zemkopjiem, fabriku stvādniekietn u. t. t. Jāzin tomēr, ka izvirzīties un tikt dzivē uz priekšu bez šīs spējas ir a b z olūti neiespējami.

Fascinācijas augstākā iedarbības pakāpe ir hipnozes stāvoklis. Pie šāda stāvokļa attiecīgā persona pilnīgi zaudē savu paša gribu un apziņu, un ir padota pilnā mērā hipnotizētāja gribai. Par to runāsim īpašās nodaļās.

Šķēršļi garīgā spēka attīstīšanā.

Pie personīgā magnētisma attīstīšanas stājoties, mēs sastapsimies ar dažādiem kavēkļiem un kuri mums ir jāpārvar jau pašā sākumā. Viens no šādiem kavēkļiem būtu nepareiza d ofn ā š a n a.

Pēc rūpīgiem pētījumiem un ķīmiskiem eksperimentiem, zinātnieki ir pierādījuši, ka sliktas domas saindē ķermeni. Sliktas domas ietver sevī sekošas negatīvas īpašības kā: rūpes, bailes, bēdas, dusmas, naidu u. t. t. radot tādā kārtā nospiestu gara stāvokli. Vecajam sakāmvārdam ka «vesels gars mājo veselā miesā" ir divi izskaidrojumi. Parastais ir tas, ka vesela miesa dod mums iespēju būt par vesela gara īpašniekiem. Otris izskaidrojums būtu tas, ka ja gars nav uzturēts vesela stāvoklī, tad arī miesa nevar būt vesela. Jo pēc jaunākiem uzskatiem gars ir tas, kas veido mūsu miesu pēc savas līdzības, tas ir, dara to veselu vai slimu.

No ta redzams, ka pie lascinācijas spējas izveidošanas nepieciešami vajadzīgs, lai attīstāmo dvēselisko spēku ierocis — cilvēka ķermenis, būtu ziedošas veselības stāvoklī.

Sliktas domas piemēram rūpes, saindē ne tikai mūsu organismu, bet mazina ari nervu sp5ku, radot tādā kārtā piepežas slimības un ar laiku padarot neiespējamu garīgo darbu. Tamdēļ cenšaties cik vien iespējams, atsvabināties no šis indes.

Rūpes ir process, kur tiek nebeidzāmi atkārtotas vienas un tās pašas domas, bez ka mēs nāktu pie kaut kāda noteikta slēdziena. Nelaimīgais, rūpju nospiestais cilvēks ir it kā iemīlējis šīs savas nebeidzamās bēdu domas. Viņš atļauj savam garam pie tām kavēties, nemeklējot nekādus līdzekļus, lai izbēgtu rūpju iemeslus. Tāds gara stāvoklis noteikti maitā veselību uu noplicina nervu zistēmas spēku.

Tamdēļ izsargājaties no katrām rūpēm, kas vājinātu jūsu domu spēku. Bieži vien cilvēks parasti domā par tādām lietām, par kurām tam vajadzētu domāt vismazāk, tādā veidā izšķiežot savas domas nevien nevajadzīgi, bet ari padarot tās ļoti trulas pret tām lietām, par kurām tam tiešām vajadzētu interesēties. Tādēļ nepārpūlējiet sevi ar lieku domāšanu un jo sevišķi ar rūpju un dusmu domām. Savos vaļas brīžos ļaujat ari savām domām atpūtu.

Otras sliktas domas ir bailes. Bailes no slimībām, nāves, nelaimes, u t. t. Tādas baiļu domas veicina ta piepildīšanos, no ka baidas, jo katrai domai ir tieksme pārvērsties par patiesību. Rūpes, bailes un citas sliktas domas var pārvarēt, pieradinot savu garu pie miera un nekā nedomāšanas tad, ja ar domām nekā pozitīva nevar panākt. To sasniedz tad, ja neļauj nākt apziņā nevienai nejaušai domai. Tik līdz, ka šāda patvarīga doma parādas uz jūsu apziņas sliekšņa, aizliedziet tai ieeju un nogriežaties projām no tās. Tikai pret 'jā rakstura domām atļaujiet tur ienākt. Ja grib iespiesties doma par naidu un skaudību, vai tam līdzīga doma, tad dodiet vietu labvēlības un līdzjūtībadomām. Turpretim ja jūs sagrāb drūmas domas, tad domājiet, ka pasaule ir skaista, laba, ka jums nekas ļanns nenotiks un un ka viss būs labi. Šādā ceļā jums būs iespēja rūpes izmantot kā pakāpi uz kaut ko aug-tāku, un sev noderīgu.

Tāds uzdevums nav vieglis, bet ar laiku to varēs izvest dzīvē. Lieta izmēģinājuma vērts, jo nonāvējot rūpes jūs siipriiiāsiet savu gribas spēku, kas ir nepieciešams jūsu mērķim attīstīt personīgo magnētismu. Ari par slimību, vecumu un nāvi, tādā pat veidā liedziet domām ieeju. Domājiet tikai veselības un spēka domas. Vienmēr ar savām gara acīm redziet sevi veselu, jaunu, spēcīgu, skaistu un labklājīgu. Tikai pie šādam domām slimībai ceļš uz jums būs slēgts.

Pašiedvesme.

Ir zināms, ka cilvēka organismā ir divas grupas mentālo spēku, kas viena no otras stipri atšķiras. Vienu grupu var apzīmēt, kā parasto, apzinīgo inteliģenci vai prātu, bet otru kā augstāku spēku, kā labāko dabu. Tai piekrīt vadīt un regulēt mūsu parastā prāta funkcijas.

Tā psiehisko parādību pētnieks Meijers, šo prātu kādā savā darbā nosauc par subliminalo, tas ir zemapziņas sliekšņa esošo, rādīdams kādas brīnešķīgas iespējas slēpjas šinī zemapziņas prātā.

Zinātnē šos abus mentālos spēkus apzīmē ar dažādiem nosaukumiem. Mēs viijus nosauksim par zubjektivo un objektīvo prātu.

Zubjektīvais jeb zemapziņas prāts ir tas, kas ir labāks, gudrāks un spēcīgāks par mums pašiem. Tam nav vajadzīgs ne miers, ne atpūta, kā tas ir ar objektīvo prātu. Tas izvedīs dzīvē katru tam miega, transa vai pilnīga miera stāvokļos iedvestos vēlējumus un pavēles. Šis prāts uzņem un reģistrē katru notikumu cilvēka dzīvē. Miega un transa stāvokļos izvestie eksperimenti pierāda, ka nekas neiet zudumā, ko reiz ir uztvēris mūsu prāts. Viss, ko mēs kādreiz esam mācījušies, kaut arī tas liktos pilnīgi izdzisis no atmiņas, uzglabājas zubjektivā prāta archivos. Tā piemēram var izsaukt atmiņā sen aizmirstas valodas, ko esam mācījušies bērnībā, un mazsvarīgus notikumus, par kufiem mūsu parastais prāts nekā neatceram, Tamdēļ mūsu nolūkam no liela svara ir tas' apstāklis, ka ar ša zubjektivā prāta palīdzību var modināt apslēptās spējas, tādā ceļā izkopjot vē lamās īpašības un musu ķermeni padodot zubjektivā prāta iespaidam

Kas grib attīstīt fascinācijas spēju, tam nepieciešami padot savu objektīvo prātu zubjektivā prāta vadībai. Tas panākams ar pašiedvesmi, vai nododot sevi hipnotizētāja rokās. Bet tā kā vav viegli atrast piemērotu hipnotizējāju, kam varētu uzticēties, tad ieteicams pielietot pašiedvesmi

Pašiedvesmi izvest nav gfūti. Pie tam ir vajadzīgs lai objektīvais prāts būtu pasīvs (bezdarbīgs), tā kā miega stāvokii, lai gan labus rezultātus var sasniegt pie pusmiega vai snaudas

stāvokļa, tā kā tas ir no rītiem, īsi pirms atmošanās. Būtu ieteicams pašiedvesmei izpausties kā pēdējai domai pirms iemigšanas. Zubjektīvais gars tad šo domu iemiesos fiziskā ķermeni.

Cik vien jums iespējams, mēģiniet sevi iedomāties tajā stāvoklī, kādā jūs vēlētos atrasties. Vispirms lai attīstītu fascinācijas apeju, tad jums jāmēģina sevi iedomāties ietītu gaišā, spožā atmosfērā. Šajā atmosfērā redziet sevi veselu uri dzīvības spēka pilnu. Redziet izstarojam dzīvības spēku no katras jūsu ķermeņa šūniņas, un plūstam viļņveidīgi uz bezgalību, piepildot ar to visu apkārtni. Šo viļņojumu piepildāt ar spēka, veselības, panākuma un mīlestības domām, un atlīdzība par jūsu pūlēm neizpaliks.

Ir atrasts, ka ar šādiem domu apgalvojumiem tiešām var sasniegt pozitīvus panākumus.

Garīgam treniņam apgalvojums ir tas pats, kas aksioma matemātikā. Tur pieņem kaut ko par patiesību, to nekritizē, nepierāda, bet p i eņ e rn. Šāds apgalvojums pie tādiem noteikumiem veidos dzīvības parādības pēc savas līdzības. Tā piemēram, ja kāds saka: „Es esmu laimīgs", kad tam iet labi, tad tam ir jāmācas to pašu apgalvot arī tad, kad tam iet slikti.

Caur šādu iedvesmi tas radis sevī tādu gara stāvokli, kas izsauks laimes sajūtu. Ja nu šādas domas tiek pastāvigi atkārtotas un garā pieturētas, tad nekādas citas negatīvas vai kaitīgas domas tur nevar iekļūt. Un šādā veidā domas taps par jūsu likteņa veidotājā m.

Priekš šāda nolūka vispiemērotākie apgalvojumi būtu sekosi,

1.     Mans gribas spēks ir stipris un nepārvarams. Es tiešām varu pats sevi un citus iespaidot.

2.     Es esmu spēks šinī materiālajā pasaulē. Manu klātbūtni ikviens sajūt, kur es esmu klāt. Mans spēks ir tikai koncentrēts priekš visa labā, daiļā un dievišķā.

3.     Visa mana būtne izstaro iespaidīgu magnētismu. Mana personība pievelk visus ļaudis, jo es apzinos sevi par spēka centru.

4.     Es zinu, ka esmu dzīvs magnets, kuļ-š visu neaprobežoti pievelk. Caur savu stipro un nesalaužamo gribas spēku es pievelku visas lietas: Mani ir dzīvības spēks.

5.     Mana būtne izstaro mīlestību, un caur tās spēku es visu pievelku. Cilvēkus caur mīlestības spēku es turu savā varā. Es vienmēr esmu mierīgs, jo zinu, ka miers nāk visai dzīvībai par svētību.

Visus šos apgalvojumus uzrakstiet uz papira gabaliņa. Uzrakstiet viņus ar lieliem, trekniem b.irtiem un īsi pirms iemigšananas šos ušrakstus aplūkojiet. Pēc tam stādāt viņus sava gara acu priekšā un apmēram vienu minūti par tiem domājiet. Tad iedomājaties ka jums jau visas šis īpašības piemīt. Pēc-tam izslēdziet domu darbību un ierniegait. Pirmo apgalvojumu ņemiet priekš 6 naktīm, otro atkal priekš (i naktīm, un tā visus pēc kārtas veselu mēnesi, tad sāciet atkal no gala. Šādas iedvesmes jums jāpielieto ne tikai vakaros, bet arī rītos tūliņ pēc atmošanās, it īpaši pusmiega vai snaudu stāvokli, kas ir no rītiem pirms galīgas uzrnošanās,

Lai šis suģestijas iespiestos labāki atmiņā, tad ieteicams ari dienā kādā mierīgā stundā nosēsties un viņas atkārtot.

Ja nu jūs izvedisiet visus šos vingrinājumus pareizi un nopietni, tad jūs attīstīsiet sevi tādu speķu, par kādu jūs pašulaik nevariet nemaz iedomāties. Katru dienu apņematies iet šajā attīstībā uz priekšu. Nevajaga cerēt no vienas dienas pārāk daudz, pat ne no viena mēneša, bet esiet pacietīgi. Un vēlāk jūs paši pārliecināsatics, ka katra piespiešanās jūsu spJui palielina.

Magnētiska acs.

Mēs visi esam dzirdējuši par dažu cilvēku acs brīnišķīgo speķu. Ir cilvēki, kufu skatienam piemīt neiedomājams iespaids: tie var ar skatu nomierināt pat plēsīgus zvērus. Šādi cilvēki ar savu skatienu iespaido ikkatru savu līdzcilvēku un liek tam izpildīt savu gribu. Tas lāda, ka acs ir ierocis, ar kura palīdzību mēs raidām no sevis magnētiska spēka straumi.

Tāpat, ka skats var būt spēcīgs un pavēlošs, tas var būt arī gļēvs un nespēcīgs. Cilvēkam ar gļēvu acu skatienu ir grūti izvest savu gribu un iespaidot savus līdzcilvēkus.

Tādā kārtā spēcīgs skatiens var būt cilvēkam liels palīgs dzīves cīņā un ceļā uz panākumiem. Ar vienu skatienu tas bieži var panākt vairāk, kā dažs ar vispārliecinošākiem vārdiem.

Šāds acu spēks var būt iedzimts, tāpat kā magnētiskais spēks vispār. Bet to var attīstīt arī apzinīgu vingrinājumu ceļā.

Lai acs būtu laba magnētiska spēka raidītāja, ta jāpadod īpašiem vingrinājumiem. Vispirms jāpiesavinās māksla koncentrēt ciešu skatienu uz vienu vietu. Skatienam jābūt nekustošam un jābūt ilgāku laiku vērstam .tikai uz vienu punktu. Nepieradušai acij to ir gfūti panākt. Tai ir tieksme, klejot visapkārt, raustīties, mirkšķināties u. t. t.

Lai aci ievingrinātu koncentrētam jeb centrālam skatienam, ieteicams izvest šādus vingrinājumus.

Nostājaties spoguļa priekšā pusmetra attālumā. Uzlūkojiet cieši un koncentrēti savu attēlu spoguli, vēršot skatieni! uz deguna sakni starp acīm. Acis nedrīkst novērst no zināmā punkta, plakstiņi nedrīkst kustēties nedz raustīties. Šāds skatiens jāiztura lidz 5 minūtēm, bet ja acis sāk nogurt, tad vingrinājums jāpārtrauc izvedot to no jauna pēc dažām stundām vai otrā dienā.

Šādi vingrinājumi stiprinās acu muskuļus, un darīs spēcīgākus acu nervu un attiecīgu nervu centrus. Caur to acs arī vispār taps spēcīgāka un nebūs vairs padota slimībām, vai citām nenormālībām, kā redzes aptumšošanai, īsredzībai, acu sāpēšanai u. 1.1. Ta būs spējīga labāki veikt savu uzdevumu un saprotams, ari spēcīgāki raidīt magnētisku straumi.

Vingrinājumus var izdarīt arī vēršot skatienu uz kuļ-u katru punktu vai priekšmetu pietiekošā attālumā. Nedrīkst tikai ilgi skatīties uz sevišķi tuviem priekšmetiem, jo tas veicina īsredzību.

Ja spēja nekustoši skatīties piesavināta, tad variet šādu skatienu vērst uz cilvēkiem, ar ko jūs runājiet. Skatiens pie runāšanas jātur tāpat uz deguna sakni. Skatiens šeit nav jātura ilgi, bet toties jo koncentrētāki, it īpaši izteicot pirmo vārdu acs nedrikst klejot apkārt.

Acu spēku var stiprināt ari ar acs peldēm. Tās izdara parasti no rīta pie mazgāšanās. Seju iegremdē tīrā ūdenī un tur atver acis, atstājot tās nekustošas tur dažas zekundes. Seju izceļot no ūdens acis neaizver, bdt galvu nosver uz sāniem, lai iztecētu no acīm ūdens. Acu muskuļi caur šādu peldi top spēcināti un acs iegūst lielāku iespaidošanas spēku.

Ievingrinātais acs skatiens ir majestātiskipavēlošs. Šāda skatiena īpašnieka gribai mums gfūti pretoties. Tas var apklusināt mūsu domas un likt mums rīkoties tā, kā to pavēl majestātiskais skatiens.

Magnētiska runa.

Cilvēks raida no sevis magnētisku spēku ne tikai ar acīm, rokām un ķermeni, bet arī ar balss skaņu. Ari balss var būt iespaidīga un pavēloša, tāpat kā ta var būt gļēva un bezspēcīga. Magnētiska balss, kopā ar iezpaidīgu un majestātisku acu skatienu, var iespaidu vēl ļoti lielā mēra pastiprināt.

Lai balss dabūtu magnētisku spēku, nepieciešami vārdus izrunāt noteikti, cieti un skaidri. .Jāizbēg izklaidīga runāšana. K o ncentrējaties uz teikto vārdu saturu. Balss, uz kūpas jūs koncentrējiet savu garu, ir magnētiska.

Nevajāga domāt, ka iespaidu rada balss skaļums. Drīzāk gan tas ir otrādi. Kliedzoša balss na" iespaidīga un rada nepatīkamu iespaidu. Iespaidīga ir tikai dabīga balss, lēna, drīzāk klusa, kā skaļa.

Runājiet skaidri, bet vienkārši. Runājiet tā, kā lai jūsu vārdi butu saprotami un nepārprotāmi. lzteiciet savus apgalvojumus cieti, noteikti un ar pilnu pārliecību par to, kā tie taps uzņemti kā neapšaubāma patiesība. Ja izteicat kādam pavēli, tad nepielaižat ir domas, ka ta varētu tapt nepaklausīta.

Lai piedotu balsij iespaidojošu spēku, jāvingrinās balss skaņas pareizā nostādīšanā. Vingrināšanos var izdarīt šādi: ieslēdzaties vieni savā istaba. Iedomājaties istabas lietas, piemēram, krēslus par cilvēkiem. Runājiet uz šiem, iedomātiem cilvēkiem tā, itkā tie būtu jūsu apakšnieki, bet jūs viņu pavēlnieks Studējiet pie tam savas balss skaņu un raugaties pie tam, lai tai būtu pavēloša īpašība Iedomājaties pie tam, ka katra jūsu pavēle un rīkojums top paklausīts un precīzi izpildīts. Cenšaties arī savu izturēšanos, žestus u. t. t. darīt dabīgus un iespaidīgus.

Studējiet arī savu draugu un paziņu balsis, un novērtējiet to iespaidīgutna mēru.

Runājot cenšaties iepriekš katru teikumu izdomāt līdz galam. Izvēlaties nepārprotamus un iespaidīgus vārdus, un tos izrunājot koncentrējaties uz viņu nozīmi.

Nerunājiet daudz, bet izteiciet visu pēc iespējas ar maz vārdiem. Runāšana patērē nervu . spēku, enerģiju un magnētismu. Lieka vārdu

tērēšana, dusmīga bāršanās, lamāšanās un rupja spēka izšķērdība, kas neries nekāda labuma, bet gan rada sliktu gara stāvokli un bojā veselību. Runājiet maz, un tikai tad, kad tas vajadzigs Jūsu runas ritms, ar nosvērtiem, apzinīgiem un mierīgiem vārdiem darīs daudz lielāku iespaidu kā uztraukta kliegšana. Vārdos jāieliek vi*s jūsu koncentrētais gribas un domu spēks, tad vārdi dabās suģestējošu spēku.

Ja pie tam jūsu balss magnētisms savienosies ar acs iespaidojošo spēku, tad rezultāti būs jo labāki.

Tādēļ nekavējaties attīstīt savu balsi tāpat kā citus garīgos spēkus. Ari balss ir labs ierocis dzlve3 cīņā.

Hipnotisms.

Par hipnotismu nosauc spēju kādu personu novest bezap ziņas stāvoklī un to pakļaut hipnotizētāja gribai. Kipnotizēšanas spējas piemīt cilvēkiem, kam,ir liels personīgā magnētisma spēks. Hipnozes stāvokli sauc arī par mākslīgu miegu, lai gan ar miegu tam nav daudz līdzības. Miegā ciVēks nevar saprātīgi darboties, runāt u. t. t., bet hipnozes stāvoklī tas notiek, lai gan tikai pēc hipnotizētāja norādījumiem.

Hipnozes stāvoklis priekš zinātnes ir neatminama mīkla, jo g^ūti izskaidrojamās daudzas parādības saistītas ar hipnozi. Tā piemēram, hipnotiskā miegā personai parādas tādas spējas un Ipašibas, kādas tai nepiemīt nomoda stāvoklī. Ir bijuši gadījieni, kad hipnotizētā persona parāda

4i

lielas muzikālas dāvanas un nospēlē sarežģītas melodijas, kur nomodā ta pati persona no mūzikas itnekā nezin. Tāpat nāk priekšā runāšana svešā valodā, kur šo valodu attiecīgā persona nemaz nepārvalda. Bieži parādas dažādas zināšanas un pat gaišredzības spēja. Daudzos gadijienos hipnoze ļoti līdzīga transa stāvok1 i m, kur pēc okultistu uzskatiem, caur attiecīgu cilvēku runā vai darbojas cita cilvēka gars.

Pēc zinātnieku uzskatiem, hipnotiskā miegā atrarsas cilvēka zemapziņas spēki un darbojas zemapziņas prāts. Šis prāts ir pilnīgāks un spējīgāks par apzinīgo prātu. Šis prāts strādā nemitīgi, dienu un nakti, vērtē, salīdzina un sijā faktus, līdz nāk pie nemaldīga slēdziena. Šie slēdzieni un atziņas paliek tomēr zemapziņā, bet līdz apzinīgam prātam nonāk tikai neskaidras nojautas. Caur to izskaidrojamas dažādas priekšsajūtas, jo attiecīgais notikums jau ir skaidris zemapziņā, bet apzinīgais prāts to tikai nojauš.

Bet hipnozes stāvokli zemapziņas prāts un zemapziņas atziņas parādas redzamākā veidā, caur to izskaidrojamas hipnotizētās personas neparastās zināšanas jeb gaišredzības spējas.

Ikdienišķlgā dzīvē hipnotismu pielieto dažādiem nolūkiem un dažādos veidos. Izšķir individuālo, masu un miega hipnozi.

Individuālo hipnozi pielieto slimību un dažādu sliktu ieradumu ārstēšanai. Pie ārstēšanas jāņem vērā tas, ka hipnotizējamai personai cītīgi ir jāizpilda visas tās pavēles uu norādījumi, kas iedvesti miega stāvoklī. Individuālo hipnozi izved šādā veidā:

Hipnotizētājs nosēžas pretim pacientam, saņem viņa rokas savējās un cieši uz to skatoties saka apmēram šādos vārdos:

Es zinu, ka jums ir tieksme uz narkotisku vielu lietošanu. Jūs gribiet no šās kaislības atsvabināties, bet jūs to nespējiet. Es tomēr varu jūs izārstēt, ja jūs to vēlaties. Lai to panāktu, jutns šini acumirklī jāpadodas manai gribai. Jums uz isu laiciņu jāiemieg. Nedomājiet vairāk it ne ka, bet uzklausiet manus vārdus, lemiegiet. Aizveriet acis. Tā. Jūs jau palieciet gurdeni, jūs iemiegiet. Jūs jau esat cieši aizmidzis. Tagad klausāties ko es jums teikšu. Jūs … nedrīkstat … vairs lietot narkotiskus līdzekļus. Jums nedrīkst vairs rasties ne doma pār tādiem. Jums jāsajūt riebjums pret visiem šādiem līdzekļiem. Tagad jūs esat izārstēti. Jums vairs nebūs tieksmes pēc kaitīgiem līdzekļiem. Uzmostaties.

Pacients šeit uzmostas, bet par hipnotizētāja vārdiem tas neko neatceras. Ja hipnozes stāvoklis ir bijis pilnīgs, tad attiecīgā persona tiešām ir no savas kaislības izārstēta un tai vairs nenāk galvā doma par ša netikuma atkārtošanu. Sā ārstē dažāda rakstura defektus un netikumus, no kupem attiecīgai personai pašai nav pietiekošas gribas atsvabināties.

Visām pavēlēm, kas nodotas hipnozes stāvokli attiecīgā persona paklausa, neraugoties uz to, ka apzinīgais prāts no šādas pavēles nekā nezin. Tā kādai personai hipnozes stāvokli iedveš, ka tai zināmā dienā un zināmā stundā jāapmeklē tāds un tāds cilvēks. Tikko noteiktā stunda pienākusi, iedvestā pavēle nāk apziņā un hipnotizētā persona sajutis nepārvarāmu tieksmi pavēli izpildīt.

Ja miega stāvoklis ir pilnīgs, tad hipnotizētājs var savam objektam iedvest visu, ko tas tikai vēlas, pat pilnīgi absurdas lietas. Tā piemēram, kādam iedveš, ka viņš tagad ir pavisam cita persona, piemēram ķeizars Napoleons. Tūliņ tas ari sāk izturēties kā ķeizaram pienākas, un dažreiz pat paraksta savu vārdu apbrīnojami līdzīgi iedomātai personībai. Citam iedveš, ka tas tagad brauc ar laivu, ka mājā izcēlies uguns grēks, ka tam ir sasietas rokas u. t. Visos šādos gadījicnos hipnotizējamā persona izturēsies un rīkosies tā, it kā iedvestais bfitu skaidrākā patiesība.

Liēli hipnozes meistari prot iespaidot uz reizi veselu grupu ļaužu v;;j pat pūli. Šādi meistari ir sastopami Indijā, kur garīgo spēju attīstīšana tiek visvairāk kultivēta.

Ir dzirdēti ļoti daudzi gadijieni, kūr masu hipnoze izvesta apmēram šādā veidā:

Hipnotizētājs — faķīrs runā uz saviem klausītājiem ar lielu pārliecību un aizraušanos. Viņš stāsta par noslēpumainiem dabas spēkiem, par cilvēka gara varenību u. t. t., šādā kārtā radot klausītājos baigu ticību noslēpumainām varām. Kad skatītāji tādā kārtā attiecīgi noskaņoti, tad faķīrs saka:

Arī man piemīt daļa no šiem noslēpumainiem spēkiem, par ko jūs tūliņ pārliecināsaties. Es pavēlēšu šai slapjai malkas pagalei pašai no sevis aizdegties un degt spožās liesmās. Viņa jau deg. Jūs redzat liesmas un sajūtiet siltumu.

Un skatītāji tiešām „redz", ka malkas pagale deg. Ta saprotams nedeg, bet ļaužu domas ir tik stipri iespaidotas, ka tie redz un dzird visu, ko saka faķīrs. Citos gadījumos skatītāji „redz", ka pats faķīrs paceļas gaisā un lido. Poc seansa faķīrs paskaidro, ka malkas pagale nemaz nav deguse, jeb ka viņš nebūt nav lidojis par gaisu, un ka skatītāji redzējuši nepareizi.

Nav tomēr jādomā, ka visi faķiru brīnumdarbi dibinās uz apmānīšanu. Tā tas nav. Faķiru spējas daudzos gadījumos tiešām ir tik attīstītas, ka tie var izdarīt daudz ko tādu, ko citi ir iedomāties nevar.

Ari visiem lieliem sapulču runātājiem un oratoriem piemīt spējas hipnotizēt pūli un iedvest tiem pārliecību par savu domu pāioizlbu. Tikai ar to var izskaidrot tos d;idzos faktus, kur pūlis uzņem pavisam absurdas idejas un seko runātājam visur, kur tas vēlas. Tas viss mums rāda, cik neiedomājami tālu cilvēks var attīstīt savas iespaida spējas.

Miega hipnozi, jeb iedvēsmi pielieto galvenā kārtā pie bērniem sliktu paradumu ārstēšanai. Tās izvešanai visnoderīgākais ir pusmiega stāvoklis vakaros, kad bērns vēl nav visai cieši aizmidzis. Bērnam maigi glauda galvu un runā apmēram šādi:

Mans bērns, tev ir slikts paradums melot. Tu man ari atkal šodien meloji. Uz priekšu to tu nekad vairs nedrīksti darīt. Tu jau rīt izteiksi man visu patiesību un vairāk nekad nemēģināsi melot.

Hipnotisko spēju attīstīšana.

Spēja hipnotizēt atkarīga no personīga magnētisma daudzuma. Bet ari tiem, kam šis spēks piemīt, no sakuma nepieciešami vingrinājumi, lai piesavinātos praktiskos paņēmienos un lai attīstītu ticību uz saviem spēkiem.

Mēs zinām, ka katris iesākums ir gfūts un sekmes iespējamas tikai ar laiku un pacietību. Tādēļ nevajaga gaidīt daudz no pirmiem vingrinājumiem un nezaudzēt ticību saviem spēkiem, ja mēģinājumi neizdodas.

Lai neveiksmes gadījienā neiestātos neērts stāvoklis, nav ieteicams lietot vārdus «hipnotisms un hipnotizēšana". Var mēģinājumus vienkārši nosaukt par „magnētiskiem" vingrinājumiem jeb tamlīdzīgi. Tālāk jāpaskaidro objektam, tas ir hipnotizējamai personai, un klātesošiem, ka panākumi ir atkarīgi no objekta gribas un ta koncentrācijas spējas. Jāpaskaidro arī, ka hipnotizators ir tikai šās gribas izvedējs j b vadītājs vajadzīgā virzienā.

Jāprasa no hipnozes objekta, lai tas nebūtu izklaidīgs savās domās, lai apzinīgi nepretotos hipnozei un lai tas saskaņotu savas domas ar hipnotizatora domām. Ja tas būs citādi, tad vājas izredzes, ka mēģinājums izdosies.

Mēģinājumus izved vairāku personu klātbūtnē šādā veidā.

Vispirms visas klātesošās personas nosēdina mīkstos sēdekļos ap eksperimentam pusriņķi. Ir jāizrāda uz mēģinājumu nopietnību, izslēdzot visus jokus un liekas runāšanas. Mēģinājuma vadītājs runā apmēram šādā veidā:

Mūsu sapulcēšanās nolūks ir, šeit izvest dažus psichiskas dabas mēģinājumus. Lūdzu, tādēļ esiet uzmanīgi un izpildiet visu, ko es no jums tagad prasīšu. Jums jābūt pilnīgi pasīviem, neizrādot ne mazāko pretošanos manam iespaidam. Izslēdziet visas citas domas un domājiet vienīgi par to, ko es jums teikšu. Vispirms, lūdzu, novedat savus locekļus pilnīgā pasivitātes stāvoklī, tā kā lai tie būtu pilnīgi slābi. Pēc iespējas sēžat ērti, nolaižot rokas uz ceļiem. Pēc manas komandas lūdzu pacelt pārmaiņus labo un p?c tam kreiso.

Pēc šādiem norādījumiem vadītājs nosēžas krēslā pret klātesošiem un komandē: „labo", pie kam visi klātesošie paceļ savas rokas līdzīgā kārtā un pēc pāra sekundēm tās nolaiž atpakaļ uz ceļiem. Bezspēcīgi, bez muskuļu sasprindzinātības rokām ir jākrīt atpakaļ. Tāds pats mēģinājums tiek izdarīts ar kreiso roku. Eksperiments jāatkārto 6 — 7 reizes. Tā kā vingrinājuma mērķis ir panākt pilnīgu klātesošo locekļu atslābinājumu, tad vadītājam stingri jāraugas, lai rokas tiešām kristu atpakaļ bezspēcīgi, it kā bez dzīvības.

No parastākiem hipnotiskiem eksperimentiem ir krišana uz priekšu. Tādu eksperimentu izdara šādā veidā:

Personu, kuj-a seansa vadītājam liekas visvairāk pieejama hipnotiskiem iespaidiem, tas izvēlas priekš eksperimenta. Viņš liek tai iziet citiem dalībniekiem priekšā un cieši skatities tam acīs Visu mēģinājuma laiku eksperimentors cieši tura savu skatienu uz mēģinājuma objektu, virzot to uz virsdeguni, tas ir, uz vietu sarp acīm. Tad viņš ar pirkstu galiem pieskaras pie objekta galvas virsas abās pusēs starp ausiin un dažas zeķu ndes, turot rokas norādītā vietā un cieši skatoties objektam acis. Pēc tam eksperimentors atkāpjas soli atpakaļ, un velk rokas objektam pār pieri, atkārtojot šo kustību 3 reizes, saprotams, nenolaižot acis no objekta. Visas šās kustības izdarot eksperimentors runā mierīgos, cietos un noteiktos vārdos. Ciešai pārliecībai, ka objekts pakla usīs ir jāizpaužas viņa vārdos. Visu eksperimenta laiku ir jādomā suģestējošas domas kuj-as jātkārto šādos vārdos:

Tev tiešām man ir jāpaklausa. Tu nemaz nevari iedomāties nepaklausīt. Tev bez kādām pretrunām ir jāizpilda visas manas pavēles. Es zinu, ka tu to darīsi.

Pēc tam liipnotizators, nenolaižot acu no objekta, runā apmēram šādi:

Jūs sajūtiet lielu vēlēšanos krist uz priekšu zemē. Nepretojaties šai tieksmei. Es redzu, jūs jau padodaties uz priekšu. Jūs jau krītiet.

Kritējs saprotams, jāuztver lai tas nesadauzītos. Lietot var ari citus vārdus un izteicienus, tikai jāraugas, lai vārdi skanētu mierīgi un pārliecinoši.

Ja mēģinājums izdevies, tad hipnotizators pavēl viņam uzmosties. Objekts pēc tam ieņem savu vietu starp klātesošiem.

Tālākais no parastākiem mēģinājumiem ir roku sasiešana. Šeit eksperimentors liek vienam no klātesošiem satvert viņa roku, tad cieši objektam acis skatīdamies saka apmēram šādos vārdos.

Jūs vairs nevariet savas rokas atvērt un atsvabināt no manējām. Vii,ias ir kā dzelžos sakaltas un jūs nevariet tās kustināt. Jūsu muskuļi jums vairs nepaklausa. Pamēģiniet, jūs nevariet.

Ja iedvesme ir bijusi pareiza, tad objekts tiešām nevar savas rokas pakustināt, kamēr eksperimentors saka, lai viiiš tās atsvabina, jo vhja rokas ir tagad brīvas.

Tādā pat kārtā var izvest acu saslēgšanu, iedvešot hipnotizējamam, ka tas nevar savas acis kustināt nedz atvērt. Var iedvest objektam ari piemēram, ka pie objektā drēbēm vai locekļiem ir uguns un tie deg. Šādi mēģinājumi tomēr bistami, jo var izsaukt lielu nemieru objektā, tas var sajust stipras deguma sāpes un uz miesas var parādliies pat a p d e g u m a brūces.

Šādos veidos izvesti mēģinājumi pastavlgi stiprina eksperimentatora spējas un var novest tās lidz tādam augstumam, kur pat apzinīga pretošanās nevarēs atvairīt krišanu hipnozes stāvoklī. Jāzin tomēr, ka pielietot hipnozi kaut kādos šaubīgos nolūkos, tas ir, lai iespaidotu objektu uz kaut kādu nepareizu rīcibu, stingri aizliegts un likums par to bargi soda.

Hipnozi dažās zemēs pielieto ari noziegumu atklāšanā, kur aizdomās turēto personu noved hipnozes stāvoklī un pavēl tādā kārtā tam atklāt visu patiesību.

Pretēji dažiem apgalvojumiem konstatēts, ka hipnozes pielietošana objektam nekādu ļaunumu nenes. Bez noteiktas vajadzības tomēr šo līdzekli lietot nav ieteicams.

Vispārēji norādījumi.

Ja jūs tiešām vēlaties kādu personu iespaidot sev labvēlīgā virzienā, tad skataties tieši šai personai acīs uv domājiet apmēram šādas domas:

Mana vēlēšanās ir, lai šim cilvēkam ietu ļoti labi. Es nekad viņam nedarīšu nekā' ļauna nedz arī kaut ko sliktu par to runāšu. Veselību, bagātību un laimi es tam vēlu. Es koncentrēju uz to savas labākās, tīrākās un cēlākās domas.

Ar šādām klusām labvēlīgām domām jūs panāksiet sekošo:

1.     Sekmēsiet paši savu labumu un savu garīgo un fizisko attīstību.

2.     Sekmēsiet šīs otras personas labklājību un vispārējo attīstību.

3.     Pret šis personas auras jeb garīgās atmosfēras ļauno iespaidu jūs sevi šādā veidā nodrošiniet. Jūsu labās un cēlās domas nepielaidīs ļauno domu iedarbību.

4.     Ar savām labvēlības domām aizkavējiet šo personu j&ms kaitēt, ja tāds būtu tās nolūks.

Ja jūs ar kādu personu runājiet, tad skataties taisni tai acīs. Jūsu vārdiem tad būs lielāks iespaids. Ja jūs klausaties ko cits uz jums runā, tad tādā gadljienā novēršiet savu skatienu no ta, turot to uz viņa rokām vai krūts apvidu. Tādā ceļā jūs ņemsiet iespēju runātājam jūs iespaidot.

Tā piemēram, skatoties kādam cilvēkam acīs, vēršat savu skatienu uz deguna sakni (starp uzacīm) vai arī tieši uz viņa kreiso aci. Turpretim, kādu personu uzlūkojot, dariet to ar pilnu apziņu un koncentrējaties garīgi uz skatienu. Šādā veidā jūsu skatiens taps magnētisks.

Lai iespaidošanas spējas pavairotu, tad nododaties katru dienu dažādiem okultiem vingrinājumiem.

Savas rokas ejot vai sēdot ieradinājāties arvien turēt dūres. Jums jāzin, ka izstiepti pirksti izplūdina magnētismu tādā veidā darot jūs šln! ziņā nabagākus.

Jūsu gaita lai vienmēr būtu viegla, tādēļ atradinājaties no smagas un neveiklas gaitas. Jauneklīgai, vieglai un elastīgai ir jābūt jūsu gaitai. Šādā veidā jūs pavairojiet savu garīgo spēku. Savu ķermeni turiet arvienu taisni, krūtis uz priekšu.

Iemācaties dažas minūtes ilgi nekustoši, kā akmeņa statūja stāvēt. Šo metodi praktizējiet katru dienu. Tādā veidā jūs palielināsiet savu personīgo magnētismu.

Mēģiniet atmest ikkatru steigu. Darbu darot nesteidzaties, bet dariet to bez steigas ar lielu apdomību, precizitāti un pilnīgu mieru. Jūsu runai jābūt lēnai un nosvērtai. Uzturiet savu gara stāvokli vienmēr mierīgu. Mierīgs gara stāvoklis nozīmē sekmes, laimi, pašpaļāvību un lielu garigu spēku.

Nekad neuztraucaties, nedusmojaties un neuzbudinājāties. Ja jums nav iespējams šādu stāvokli atvairīt, tad mēģiniet vismaz atturēties no katras darbības un runas, kamēr esiet atkal pilnīgi mierīgi. Uztraukums, dusmas, nemiers un dažādas citas negatīvas īpašības mazina jūsu personīgo magnētismu.

Izbeidziet disharmonijas savā darbā. Visu ko jūs dariet dariet ar prieku un milestību, bet ne ar nepatiku un riebjuinu. Radiet darba prieku

5i

māksligi ar pašiedvesmi, ja jums tāds nav. Ja jūs nesajūtiet patiku pie kāda pienākuma izpildīšanas, tad runājiet uz sevi šādus vārdus:

Es mīlu savu darbu un tādēļ to tūliņ darīšu. Man tas ir viegli izdarīt. Es daru šo. darbu bez piespiešanās labprāt. Visa mana interese ir pie šī darba un tādēļ tas ātri un labi tiks padarīts.

Pie šādām domām jūs apspiedīsiet savu kūtrību un radīsiet darba gribu.

Nekad savā darbībā nevadaties no jūtām un impulsiem, bet vadaties tikai no prāta slēdzieniem. Ja jūs tura par .jūtu cilvēku" tad neturiet šādu komplimentu par godu.

Iznīciniet sevī uz visiem laikiem kalpības garu un baillbu. Kalpības gars spiež jūs pie zemes, bet valdonīgās domas ceļ jūs ui augšu. Lai jūs audzinātu sevi par lielu personību, tad runājiet uz sevi katru dienu šādus vārdus:

Es esmu liela personība. Ar savu personību es paceļos pāri saviem līdzcilvēkiem. Mans darbs priekš cilvēces ir nepieciešams. Es piederu pie snvas tautas labākiem. Savai tautas es esmu nepieciešams. Es esmu zemes sāls.

Apzināties savu vērtību un nemitīgi strādājiet pie savas individualitātes attīstības. Mācaties vienmēr. Kas mācas, ir jauns, vesels un modrs, bet kas vairs nemācas, tas drīz top vecs, nevarīgs un iet bojā.

Savās attiecībās ar līdzcilvēkiem arvien esiet mierīgs, laipns un pieklājīgs.

Mēģiniet nodibināt savos līdzcilvēkos par sevi labas domas. Ļaudis mīl spēcīgos un laimīgos, bet nicina vājus un nelaimīgus. Tādēļ nekad nesūdzaties par savu likteni, bet laužu priekšā nostādiet sevi par laimīgu, sekmīgu un labklājīgu personību.

Nekad nevienam neizpaužiet savus nodomus un idejas. Ja jūs visu izteiksiet, tad drīz vien savu līdzcilvēku acis tapsiet neinteresants. Ļaudis interesē tikai noslēpums.

Savās domās arvien jūtaties sekmīgi un neatkarīgi, tad jūs savā darbibā tādu stāvokli sasniegsiet

Izvedot dzīvē visus šos noteikumus, jūs attīstīsiet savu garigo spčku un varēsiet pats veidot savu likteni.

Magnētiska dziedināšana.

Magnētisma spēku var pielietot arī slimību ārstēšanai. Sevišķi ar to var iespaidot nervu slimības un mazināt visādas sāpes, kā zobu, galvas, reimatisma u. t. t.

Magnētiski dziedināt nozīmē: ar personīgo magnētismu pavairot dzīvības spēku dziedināmai personai un tādā ceļā sekmēt tās izveseļošanos. Pie neārstējamām slimībām, piemēram pie ielaista vēža, magnētisma dziedināšana nelīJz.

Magnetizētajam jābūt pilnīgi veselam un pie pozitīva gara stāvokļa. Starp dziedinātāju un slimnieku jāpastāv simpātiskām attiecībām. Slimājam jābūt ar seju uz dienvidiem un muguru uz ziemeļiem, vai jāguļ ar galvu uz ziemeļiem un kājām uz dienvidiem. īsi pēc ēšanas nedrīkst magnetizēt. Slimniekam jāiedvēš stingra ticība dziedināšanas spēkam un pārliecība par drīzu izveseļošanos.

Pie dziedināšanas pacients stāv, sēd, vai guļ, un dziedinātājs stāv vai sēd pie viņa. Tas ņem pacienta rokas savējās un cieši skatas uz to, vai ari tur vienu roku, bet otru liek uz pacieta galvas. Tad velk lēni roku, dažu centimentru attāļumā, pār pacientu, no galvas vidus līdz kājām, pie sirds iedobuma drusciņ apstājoties. Tad velk roku novērstā lokā atpakaļ un atkārto vilcienu. Pēc tam tādus pat vilcienus izdara, pār pacienta sāniem, ar kreiso roku velkot pār labiem sāniem un otrādi. Muguru magnetizē ar krustām saliktām rokām.

Sāpes dziedina vislabāk ar roku uzlikšanu. Labo roku liek uz sirds vietu, kreiso uz pieres tā kā īkšķis aizskar vietu, starp acīm. No īkšķa un pirkstu galiem visvairāk izstaro magnētisms. Šādā veidā dziedina drudzi pie bērniem. Ļoti iespaido ari uzpūšana uz dziedināmo vietu.

Magnētiska dziedināšana mūsu tautai ir pazīstama jau no seniem laikiem, bet zinātnisku attaisnojumu ta ir ieguvusi tikai pēdējā laikā. Mēs lasam daudzus piemērus par magnētisku dziedināšanu bībele un citos vecos rakstos. Ari mūsdienās ar magnētisma palidzibu var dziedināt, ārstēt un darīt brīnumus. Katrā cilvēkā mīt šī dievišķīgā dzirkstele, kuļ-a izstaro magnētisma veidā. Ta ir mentāla viela, kura paceļ mūsu garu augstāki pār materaliem miesas likumiem — dodot iespēju valdīt pār tiem un mūs tuvina pilnībai. Šo spēku revī krājot mēs būsim veseli un stipri. Mūsu būtnes tuvums vai rokas pieskāriens ari citus spēs darīt par veseliem un laimīgiem.

Atmiņas spēcinašana.

Cilvēka dzīvē lielu lomu spolē viņa atmiņas spēja. Atmiņa ir ta, kas cilvēkam rāda pagātni un dod iespēju, dibinājoties uz pagātnes notikumiem, taisīt attiecīgus slēdzienus un izlobīt pamācības. Ta rāda mūsu acu priekšā pielaistās kļūdas un attura mūs no šo kļūdu atkārtošanas. Ta tēlo arī mūsu sasniegumus un rāda pielietotos līdzekļus, ierosinot mūs tādā ceļā uz sekmīgu darbību.

Atmiņas spējai mēdz būt dažādi novirzieni un īpatnības. Viens atmiņas virziens var būt vairāki attīstīts, otris mazāk, skatoties pēc attiecīgā cilvēka attīstības īpatnībām, viņa dzīves un darbības veida. Tā muziķis bieži atmin uz visiem laikiem tikai vienu reizi dzirdētu melodiju, bet cits šo pašu melodiju neatcerēsies pat nākošā dienā, kaut arī būtu dzirdējis to vairākas reizes atkārtotu. Tāpat labs veikalnieks atmin visas preču cenas savā veikalā, bet slikts veikalnieks cenas ir spiests skatīt grāmatas vai uzrakstīt tās uz precēm. Ir zināms ari, ka daži cilvēki spēj attcerēties un pazīt vienu reizi redzētu personu pat pēc gadiem, bet dažs nevar šo atmiņu paturēt pat līdz nākošai dienai.

Tāpat atmiņas spēks, v i s p ā r e j ā nozīmē var būt ikkatram cilvēkam lielāks, vai mazāks. -

Sliktu atmiņu var attīstīt un padarīt spēcīgu ar attiecigu garīgu treniņu un vinginājumiem. Kā visnoderīgākais atmiņas spēcināšanas vingrinājums būtu uzskatāms apzinīga pārdzīvotu nolikumu izsaukšana atmiņā.

Vingrinājumu izdara šādā veidā:

Vakarā, kad dienas gaitas nobeigtas un cilvēks dodaa pie miera, tas koncentrēti pārdomā visu to, kas šinī dienā piedzīvots un pārdzivots. Visiem dienas notikumiem jāliek vēlreiz norisināties gara acu priekšā, kā kino lentā. • No visiem šiem notikumiem jāizdala tie, kas nebūtu aizmirstami un jāizloba pamācības. Pārdomājot dienas gaitas, mūs tagad vēl atklāsies šis un tas, ko agrāk nesamanijam un kas tomēr ir ļoti svarīgs priekš mūsu nākošās darbības. Līdz ar to visi svarīgākie fakti tik dziļi iespiežās mūsu atmiņā, ka paliks mūsu Īpašums uz visiem laikiem, būdami vajadzības gadījienos arvienu pie rokas.

Šādā pat veidā jāpārskata notikumi starp garākiem iaika brīžiem, teiksim, katras nedēļas beigās. Šeit mēs pārskatisiin tikai svarīgākos nedēļas notikumus, izstrādājot no to sakarības virzienlinijas mūsu nākošai darbībai.

Šādi pagātnes faktu atkārtojumi ar laiku top par mūsu paradumu un mūsu domas pašas no sevis spēs izsaukt atmiņā un parādīt mums visu to, kas nedrīkst tapt aizmirsts.

Tiešai atmiņas spēka pavairošanai pielieto arī vēl citādus vingrinājumus. Piemēram, lai piesavinātos spēju paturēt atmiņā reiz lasīto, dara šādi:

Ņemiet grāmatu ar vieglu tekstu un izlasiet uzmanīgi no tās divas rindiņas. Tad aiztaisiet grāmatu un mēģiniet vārdu pa vārdam atkārtot izlasīto, ,1a divas rindas atkārtot vairs nedara nekādas g,r ātibas, tad pārejiet uz 3, 4, 5 un vairākām rindiņām. Ar šādiem vingrinājumiem bieži ir sasniegtas apbrīnojamas spējas. Grāmata priekš vingrinājumiem jāņem pamācoša, lai atmiņā iespiestos tādas zināšanas, kas var tapt izmantotas.

Vingrinājumus var izdarīt arī dažādos citos veidos. Visu vingrinājumu princips ir: atkartot redzēto vai drirdēto pēc iespējas precīzi. Tā, piemēram, ejot pa ielu jūs ieskataties kādā skatu logā. Tad aizdarot acis jūs mēģināt visu to stādīt sava gara acu prekšā, kas veikala logā atrodas. Šādi vingrinājumi pamudina visus iespaidus uzņemot ciešāki, tas ir, tā kā lai tie iespiestos atmiņā.

īpašus vingrinājumus prasa spēja atminēties redzētās personas ārējo izskatu. Kā jau aizrādījām, dažiem cilvēkiem ši atmiņas spēja ir ļoti neattīstīta: tie nespēj atcerēties ta cilvēka izskatu, ar ko tiem ir bijušas darišanas, sakarā ar ko tie nepazīst savus kaimiņus, veikala klientus, priekšniecību u. t. t., caur ko bieži nonāk neērtā stāvoklī. Šāds atmiņas trūkums var būt nopietnis kavēklis ceļā uz panākumiem, tādēļ no ta ir jaatsvabinājas.

Lai iegūtu spēju atminēties cilvēku sejas, jāatradinājas no izklaidīgas skatīšanās. Ikkatris cilvēks, ar ko nākat darīšanā, jāuzskata cieši un koncentrēti. Jāmēģina iegaumēt ta sejas pantus un iespiest tos atmiņā. IJn vēlāk, kad šl cilvēka vairs nav jūsu klātbūtnē, jums jāmēģina stādīties sava gara acu priekšā ta izskats, jautājot sev, vai jūs spētu to pazīt starp simtu citu cilvēku. Tālāk nepieciešami pastāvīgi studēt cilvēku sejas izteiksmes. Mēģiniet ikkatra sejā uztvert viņa raksturīgo pazīmi, kas to izšķir no ikkatras citas sejas.

tā ejot pa ielu uzskatiet visus pretimnācējus, mēģiniet pēc sejas iedomāties ta stāvokli vai profesiju un šķirojiet ļaudis tipos. Tāpat studējiet visu savu paziņu un draugu sejas.

Izvedot dzīve zistemātiski un neatlaidīgi aprādītos vingrinājumus, atmiņas spēks .jūtami pastiprināsies un līdz ar to palielināsies mūsu garīgā darba produktivitāte.

Mēdialās spējas.

Sasniegumi spiritiski-okultās zinātnēs rāda, ka bez redzamās, taustamās un jūtamās materiālās pasaulēs eksistē vēl otra — transcendentālā jeb garīgā pasaule. Šajā garīgā pasaulē dzīvo un darbojas apzinīgas garīgas būtnes, kuj-as mēs nenojaušam. Šajā' pasaulē ari turpinājās cilvēka dzīve tad, kad zemes gaitas tain ir beigušās.

Šādas garīgas pasaules esamību apliecina neapšaubāmi fakti.

Ļoti nožēlojami ir tas, ka tā sauktie «akadēmiskie zinātnieki" it sevišķi dabas pētnieki, matemātiķi, ārsti u. t. t., atzīst tikai materiālo tas ir redzamo uu t a u s t a m o pasauli un negrib atteikties no saviem iepriekš (apriori) noteiktiem principiem, arvien noraidot jaunus faktus, kas nesaskan ar viņu pasaules uzskatiem. Mums tas ir redzams no ta, kā šādas zinātnes priekšstāvji izturas pret spiritismu un okultismu. Lai gan viņi .faktus" noliegt nevar, tomēr viņi tos noklusē un pat atteicas no tādu faktu bezpartejiskas pārbaudīšanas tikai tādēļ ka viņi tos nevar ierindot savās materiālistiskās sistēmās.

Ne tā izturas «filozofs", starp kufiem mēs sākot no veciem laikiem atrodam tādus, kufi ļoti nopietni rēķinās ar spiritisma un okultisma problēmām. Tā piemēram, senātnē Aristotels mācīja ka dvēselei esot netikai matērijas forma, bet arī viņas „entelechijau tas ir, matērijas (ķermeņa) organizējošais princips. Pēc šīs dvēseles meklēja un meklē arī šo baltu dienu daudzi ievērojami filozofi, jo šīs dienas apziņa ir tikai dvēseles «stāvoklis" un ne viņa pati. Mūsu apziņas un domāšanas īstais pamats ir mūsu «zemapziņa", bet pareizāk sakot «virsapziņa* jo ta ir daudz augstāka par mūsu parasto ikdienišķīgo apziņu.

Šos faktus pareizi apgaismoja spiritisms un okultās zinātnes. Tā piemēram, mūsu vienkāršā centrālā apziņa neko nezin par mūsu organisma konstrukciju un iekšējo iekārtu, mēs to, nogremdēti hipnotiskā miegā vai transa stāvokli skaidri redzam un varam sīki aprakstīt, jo kā augšā teikts, mūsu ķermenis ir dvēseles, tas ir mūsu transcendentālā zubjekta produkts. To atzina arī apustuls Pāvils, atšķirot miesu tikai kā «matērijas redzamo formu", no gara kā neredzamā.

Zinot par šādu nemateriālu pasauli, mums dabīgi rodas vēlēšanās nākt sakaros ar tur dzīvojošām būtnēm un ievākt pēc iespējas vairāk zināšanu par šās pasaules apstākļiem.

Te nu izrādās, ka satiksme ar garīgām būtnēm ir gan iespējama, bet tikai ar tādu personu starpniecību, kufas apbalvotas ar m ē d i a l ā m spējām.

Daudziem cilvēkiem šādas spējas ir dotas jau no dabas, citi tās manto iedzimtības ceļā no paaudzes uz paaudzi. Tā tas ir pie indusu augkstākāš kastas — braminiem, kas visi ir mazāk vai vairāk mēdiji. Ari pie mums Rīgā ir daudzi ļoti spējīgi mēdiji. Lai minam populāro gaišreģi E. Finka kungu, par kufu aculiecinieki stāsta ieģcndārus notikumus. Rigā atrodas ari daudzi spiritiski pulciņi, kufu mērķis ir nākt sakaros "ar garīgām inteliģencēm. No latvju zinātniekiem un mūsu augstskolas mācības spēkiem kā pārliecināti spiritisti mināmi prof. Kupče, prof. Plachers, prof. Janeks, Dr. Pipirs u. ct.

Jāpiezīmē, ka dažu konfesiju noraidoša izturēšanās pret spiritismu ir dibināta nz pārpratuma, jo svētie raksti nenoliedz mums nākt sakaros ar garīgo pasauli.

Ir zināms, ka katram cilvēkam piemīt mazāk vai vairāk mēdialo spēju. Tomēr nevienam cilvēkam tās nav dotas tik lielas, ka nevajadzētu tās tāļāk attīstīt.

Mēdialās spējas var attīstīt un stiprināt caur piedalīšanos spiritiskos pulciņos un fenomēnu izsaukšanas mēģinājumiem. Spēks, ko fluidveidīgi raida no sevis pulciņa dalībnieki, darbojas kā stiprākais faktors priekš mēdija. Ja pulciņa dalībnieki fenomēnu manifestācijai labvēlīgi nostādīti, tad iespējamas parādības pat pie vājām mēdija spējām. No otras puses, ja katris pulciņa dalībnieks zaudē daļu sava spēka, tad tas nozīmē v i n g r i n ā j u m u sakaru uzturēšanā ar svešām astrālām būtlbām. Ja kāda persona pie vieniem un tiem pašiem apstākļiem ņem dalibu pulciņa darbībā, jo vieglāki taps astrālām būtnēm viņa fluidu (izplūdumu, izgarojumu) uzņemt.

Tādā ceļā var panākt, ka kāda persona, kas par savām spējām nekā nezin, piepeži atzīst sevi par mēdiju, it īpaši tad, ja astrālai būtnei ir jau iespējams uzturēt sakarus starp savu un mēdija fluidu, un tādā ceļā mēdiju attiecīgi iespaidot.

Daudzi ievērojami zinību viri, kas spiritismu nolieguši, bet piedalījušies vairākos seansos zinātniskos nolūkos, paši attīstījušies par mēdijiem un tapuši par enerģiskiem spiritisma aizstāvjiem.

Lai minam Dr. med. R. Hari Vācijā, kas piedalīdamies kontroles nolūkos seansos, pats tapis par rakstošu mēdiju un varējis pārnest vēstījumus no garīgām būtnēm. Savus panākumus tas apraksta grāmatā „Exsperimentalle Untersuclīungen ūber Geistermanifestationen".

Tāpat okultists Lermina savā grāmatā „Die Geheimlehre" raksta par kādu Dr. Tomsenu, kas bieži uzturēdamies kāda drauga spiritista darbnīcā, tapis par mediju.

Liela loma mēdialo spēju attīstībā piekrīt arī barībai. Tas ir atrasts no ilggadīgiem novērojumiem, un ari ņemot vērā astrālo būtņu norādījumus, kam mums nav iemesla neticēt. Jāpieņem, ka garīgām būtnēm ir tik pat liela interese ar mums uzturēt sakarus, kā mums ar tām. Uz ta pamata viņas nedos mums nepareizus padomus. Piedzīvojumi rāda, ka garīgo būtņu aizrādījumi attiecībā uz kādas personas mēdialo spēju pavairošanu arvienu ir bijuši pareizi.

Attiecībā uz dieti, garīgās inteliģences visur un arvienu stingri norāda uz nepieciešamību pieturēties pie veģetāra dzīves veida. Gaļas barības lietošana tiek pilnīgi noliegta, tāļāk nedrīkst lietot alkaholu, tabaku un citus kairinošus līdzekļus. Barības lietošanā tiek prasīta ari mērenība. Ar vārdu sakot pie mēdialo spēju attīstīšanas un uzturēšanas tiek prasīts viss tas, kas nepieciešams cilvēkam pie dabīga dzīves veida un ziedošas veselības.

Kā garīgās inteliģences pašas dod padomus un norādījumus tām personām, kam ir dāvānas uz spirituālu darbību, par to jau pagājušā gadu simteni, 1881. gadā Dr. Nichols raksta sekoši:

Mēdijus iespaido un pamāca viņu garīgie vadoņi. Tie ieteic ieturēt tīru dieti un atturēšanos no narkotiskām vielām, kā nepieciešamibu priekš augstākas manifestācijas spēju iegūšanas. Labākais mēdijs, kādu vien es pazīstu, 40 gadus nav gaļas baudījis, tas reti dzer vīnu, bet nekad nelieto kafiju vai tēju.

Attiecībā uz dzīves veidu vispārīgi, mēdialo spēju attīstīšana prasa, lai attiecīgā persona atturētos no visām zemām juteklīgām baudām. Tas ari pats par sevi saprotams, jo visi šāda veida kairinājumi patērē nervu spēku un mazina dzīvības enerģiju. Mēdialā darbība turpretim iespējama tikai pie pilna dzīvības enerģijas spraiguma.

Sakari ar garīgo pasauli izpaužas dažādos veidos. Parastie veidi ir: 1) ziņojumu saņemšana, kas var notikt ar rakstu, vārdiem jeb piemērotām zīmēm (klauvieniem), 2) fantomu parādības un 3) materiālizāciju fenomēni. Ļoti daudzas materiālizācijas un fantomu parādības ir piedzīvojis prof. Srenk-Nocings, Vācijā, kā to vēsta viņa grāmata „Materialisations-Fānomene". Grāmatā ievietotas daudzu parādību fotogrāfijas.

Brīdinām tomēr savus lasītājus no vieglprātīgas pieiešanas spiritiskām zinātnēm. Nepiemērotai dabai šī zinātne var izrādīties par kaitīgu un nest psichiskus sarežģījumus, kas var nonākt līdz vājprātībai. Tāpat jazin, ka šo zinātni uzskatīt par māņiem un krāpšanu ir vairāk kā neprātīgi.

Mēdialās spējas pie zināmiem priekšnoteikumiem var tapt novestas līdz neiedomājamam augstumam, proti līdz m ā ģ i j a i. Māģisko spēju īpašnieki spēj izsaukt fenomēnu uz savu vēlēšanos katrā laikā un to nodarbināt savos nolūkos. Tie var priekšmetus un cilvēkus, kā arī sevi pašu demateriālizēt (novest neredzāmā stāvokli) un atkal materializēt (darīt redzāmu). Par šādām spējām lasam visu tautu pasakās, un tie nav tukši māņi.

Izšķir melno m ā ģ i j u, kas darbojas ar jaunu spēku palīdzību, un ko svētie raksti nosauc par «buršanu", to stingri noliedzot, un balto maģiju, kura darbojas labos nolūkos, dibinājoties uz augstākās morāles prasībām.

Gaišredzība.

Mēdialām spējām tuvu pieiet gaišredzības spēja. Nelielā mērā ta piemīt it visiem cilvēkiem, bet daži ar to ir it sevišķi apdāvināti. Par gaišredzību nosauc spēju zināt nākotnes notikumus, kā ari tādus notikumus, kam nav sakaru ar attiecīgu cilvēku. Par šādiem gadījumiem mums ir tik daudz piemēru, ka noliegt to nav iespējams.

Gaišredzību bieži vien sajauc ar nojautu jeb priekšsajūtu. Nojautas pa lielākai daļai ir mūsu zemapziņas darbības sekas un tur neiedarbojas nekādi ārpus mums stāvoši spēki. Minēsim šādu priekšsajūtas gadījienu:

Kāds šofers sagatavo savu auto, lai dotos tālākā braucienā. Bet tam ir tāda sajūta, ka braucienā notiks nelaime. Tam ir slikts gara stāvoklis un nepatika braukt. Kāda balss itkā saka: nebrauc. Šoferis tomēr pārvar savu nepatiku un brauc. Bet notiek nelaime: lūzt kāds ritenis, auto apveļas un šofers dabū smagi ciest.

Vai ta bija gaišredzība? Nebūt ne. Šāda priekšsajūta izskaidrojama ar zemapziņas darbību sekošā veidā:

Iepriekšējā dienā šofers bija savu mašīnu apskatījis un pavirši pārbaudījis. Viens ritenis bija mazliet sagriezies uz sāniem un pāra spieķu bija aizlflzuši. Riteņa nošķiebums bija tik niecīgs, ka šofers tam nepiegrieza vērības, pat nemirkli nedomāja par to. Tāpat spieķu ielūzumi bija tikko manāmi. Acs gan tos uzķēra, bet iespaids bija tik niecīgs, ka līdz apzinīgai domai nemaz nenonāca. Ar vārdu sakot, šofera apzinīgais prāts atrada mašīnu pilnīgā kārtibā Bet ne ta bija ar zemapziņu. Šis prāts ir spējīgāks un precīzāks. Tas visu ievēro un visu redz. Šis prāts ari uzņēma iespaidus par lūzumiem un riteņa nepareizo stāvokli. Zemapziņas prāts nu sāka strādāt un strādāja visu nakti. Tas vērtēja redzēto, salīdzināja un pētīja, kamēr nāca pie slēdziena, ka mašīnas katastrofa neizbēgama. Šai atziņai bija liktenīga no zīme, tādēļ ta nevarēja palikt tikai zemapziņā, bet ta nonāca ari līdz apzinīgam prātam neskaidras nojautas veidā, radot nemierīgu gara stāvokli.

Dažiem cilvēkiem šādas nojautas ir ļoti stipras un tos bieži dēvē par gaišreģiem. Patiesībā tiem ir tikai spēja uztvert zemapziņas atziņas un tās novest līdz apzinīgam prātam. Un zemapziņas slēdzieni parasti ir pareizi, kļūdās ta ļoti reti.

Zemapziņas spēkus atraisīt māca indiešu jogu mācibas. Kam par to būtu interese, ieteicam tad griezties pie speciālas literatūras.

Augstākā gaišredzības pakāpe sasniedzama attistot mēdialās spējas un nododoties īpašiem vingrinājumiem. Vingrinājumus okultās zinātnes ieteic izvest šādi: „ )

Dodaties mierīgā, tumšā istabā un nosēstaties ar seju pret ziemeļiem. Atslābinājiet visus locekļus un elpojiet dziļi un ritmiski. Tad koncentrējiet visas savas domas apmēram 10 minūtes ilgi uz to, ko vēlaties redzēt, jeb zināt. Tad atslābiniet domas, bet mēģiniet uztvert visu to, kas parādas jūsu gara acu priekšā. Vingrinājumi jāatkārto vairākas reizes, tad panākumi neizpaliks: jums radīsies mazāk vai vairāk skaidra nojauta par to, ko vēlaties izzināt vai redzēt. Panākumi šeit atkarīgi no koncentrācijas spējas un atslābinājuma pakāpes: jo vairāk jūs spēsat domas koncentrēt, jo tuvāki būsiet gaišredzības spējai.

Faķtru un jogu spējas. Ikkatris būs kaut ko dzirdējis par Indijas jogu brīnišķīgām spējām. Tie var apklusināt katras sāpes savā organismā, apturēt asins tecēšanu no ievainojuma, dziedināt saslimušo orgānu, pārtraukt vai pastiprināt māgas, aknu, un zarnu darbu, iemigt uz pavēli u. t. t. Ari no mūsu tautiešiem daudzi ir piesavinājušies jogu mākslu un savas spējas demonstrējuši publikas priekšā.

Vēl neticamākas spējas ir piesavinājušies daži Indijas faķīri, par ko bieži raksta laikrakstos. Ir zināmi vairāki gadījieni, kur faķīrs labprātīgi pārirauc sevī visas dzīvības funkcijas un krīt «nāves miegā", Iieīc* sevi 'aprakties uz ilgāku laiku, pat dažām nedējām, zeme, un noteiKia laikā no zārka, paceļas dzīvs un vesels. Atstāsta pat gadīilcnu, kur faķīrs kailām kājām staigājis par kvēlojošām oglēm, bez ka rastos apdeguma brūces, uet sados gadljienos drīzāk, lieta grozīsies ap māģisko spēku iedarbību, nekā ap paša cilvēka garīgām spējām.

Turpretim spēja valdīt par savu ķermeni, orgāniem un fizioloģiskām norisēm ir pavisam dabīga parādība un attīstama vingrinājumu ceļā.

Lai saprastu jogu mācības par dažādu orgānu iespaidošanu un pakļaušanu apzinīgam prātam, apskatīsim, kas notiek cilvēka ķermeni.

Mēs zinām, ka cilvēka ķermenis sastāv no atsevišķām šūniņām, kas savienojoties grupās rada attiecīgus orgānus, kā sirdi, māgu, plaušas, u. 1.1. Pēc jogu mācībām katrai šūniņai ir — savs individuāls prāts, sajūta un griba. Šis šūniņu prāts atsevišķos orgānos ir saskaņots, un tādā kārtā rodas attiecīga organa prāts.

Iekšējo orgānu darbība top vadīta no mūsu instinktīvā prāta, tas ir, no iekšējiem nervu centriem. Šie centri darbojas parasti nevainojami, bet ne katru reizi attiecīgie orgāni viņu pavēles izpilda kārtigi. Tie dažu reizi itkā sadumpojas, un attiecīga šūniņu grupa uzsāk it kā streiku. Tas nekad nenotiek bez iemesla. Gluži tāpat, kā fabrikas strādnieki partrauc darbu, ja nesaņem pienācīgu algu, ari šūniņas pieteic streiku, ja tām nepievada visas vajadzīgās vielas. Un ari ja šī nenormālība novērsta, šūniņas atgriežas pie darba gausi un itkā negribot. Rodas attiecīga organa vājums un nespeja veikt savu darbu.

Pēc jogu mācībām šādas gausas šūniņu grupas var apzinīgi iespaidot uz pareizu darbību. To panaK ai griDas spēka Koncentrāciju iw. aUicCīgārn šūniņām. Gribas spēku var koncentrēt, atkārtojot zināmus teicienus. Līdz ar uzmaniBas koncentrāciju uz attiecīgu orgānu, tur pieplūst asinis un top novadīta dzīvības spēka — p r a n a s, straume. Tas ierosina orgānu uz pareizu darbību. Otris līdzeklis kas visvairāk top ieteikts no jogiem, ir uzmudinošas pavēles ar vārdiem. Arī šeit galveno lomu spēlē gribas spēks. Šis paņēmiens dibināts uz aprādīto apstākli, ka katrai šūniņai un šūniņu grupai ir savs prāts un tā tad arī spēja uztvert mūsu centrālā prāta domas un vēlējumus. Jo koncentrētām domām vispār piemīt iespaidojošs spēks; kas ir vēl jo spēcīgāks attiecībā uz savu paša ķermeni.

Ka koncentrētās domas var tiešām iespaidot fizioloģiskās norises, par to katris var pārliecināties ar sekošu mēģinājumu.

Jums ir aukstas rokas. Nolieciet tagad rokas uz galda un koncentrējiet savas domas uz vienu no tām. Iedomājāties plastiski, ka uz šo roku līdz ar pastiprinātu asins straumi plūst dzīvības enerģija. Par otru roku nedomājiet. Ta ir grimusi nebūtība. Turiet savas domas šādi koncentrētas uz roku 15 minūtes. Pēc šām 15 minūtēm jūs vatēsiet pārliecināties, ka šī jūsu roka ir tapusi silta, bet otra ir auksta, kā bijusi.

Apmēram šādā pat veidā, pielietojot_gie tam suģestējošus vārdus, jogu mācioas ieteic vajadzības gadijiena apstrādāt ikkatru orgānu. Pieņemsim, ka jūsu māga nestrādā labi un jūs vēlētos tās darbību uzlabot. Nosēžaties ērtā sēdekli. Atslābiniet visus locekļus un koncentrējiet savas domas uz māgu. Domājiet un runājiet apmēram šā: Es gribētu lai mana māga darbotos labāki. Es raidu pašulaik uz to savu dzīvības enerģiju. Līdz ar to pievadu tai visas vielas, kas tai vajadzīgas. Es prasu no tevis, māga, lai tu strādātu labāki. Es zinu, ka tu man paklausīsi, jo tavs uzdevums ir man paklausīt.

Līdzīgā kārtā uz pastiprinātu darbību var uzmudināt citus otganus sirdi, aknas, dziedzerus, nieres u. t. t. .logu mācības atzīst pie tam, ka katram organam esot savas īpatnības un arī sava «individualitāte".

Vislielākā sapralība piemītot sirds šūniņām, tādēļ ar tām jāapietas ar lielāku cienību. Vismuļķīgākās esot aknu šūniņas, tādēļ tās uzmudinot nākoties pielietot stingrākus līdzekļus. Māgas šūniņām prāta esot pietiekoši daudz, tomēr mazāk, kā sirds šūniņām. Vispaklausīgākās un vispacietīgākās esot zarnu šūniņas.

Pavēles orgānu šūniņām jānodod ar nopietnību un stingrību, tās vairākas reizes atkārtojot, pie kam noderīgi uz attiecīgu vietu uzlikt roku, viegli uzsist vai paglaudīt.

Pēc jogu mācībām ar šādām suģestējošām pavēlēm var panākt stāvokli, kur visi orgāni paklausīgi izpilda mūsu apzinīgā prāta pavēles. Tas saprotams nav panākams ne dažās dienās, nedz ari dažos mēnešos, bet prasa ilgāku laiku treniņam. Rezultātā rodas iespēja piemēram, apklusināt galvas sāpes, liekot asinīm atplūst atpakaļ, pastiprināt asins riņķošanu, sasildīt salstošus locekļus, apklusināt izsalkumu, pārvarēt nogurumu u. t. t., bet ejot vēl tālāk šajā attīstībā var sasniegt visas tās spējas, ar kūjām faķlri pārsteidz publiku.

Ceļš uz vadonību.

Kolektīvais valsts pārvaldīšanas veids ir izrādījies par nederīgu un visās valstīs ir radusies tieksme koncentrēt valsts varu viena vadoņa rokās. Līdz ar šo šāds pats pašvaldīšanas princips sāk ieviesties visās privātās organizācijās un uzņēmumos: neatbildīgā kolektīvā vietā stājas viens atbildīgs vadonis.

Bet ļaudis, spējīgi būt par vadoņiem kaut kādā dzīves nozarē ir reti, tiem trūkst zināmas vadoņa īpašības — spējas vadīt ļaudis un valdīt par tiem. Tādēļ katram, kas negrib palikt neatbildīgu sekotāju rindās, jāzin vadoņa spēju pamatprincipi un jāprot tie piemērot dzīvē. Kam šādas spējas būs, tam ari ir visas iespējas izvirzīties un ieņemt attiecīgu stāvokli.

Vadonības principi visās nozarēs vieni un tie paši. Ikkatras iestādes, organizācijās, uzņēmuma u. t. t. sekmīgai vadīšanai nepieciešamas šādas vadoņa īpašības:

1. I r j ā z i n uzņēmuma mērķis, tas ir jāzin, kādēļ attiecīgā iestāde vai uzņēmums pastāv un kas tam jāsasniedz. Tirdzniecības uzņēmumam, saprotams, šis mērķis ir lielāka peļņa, kooperatīvam — biedpi vajadzību lēta apmierināšana, valsts iestādei — noteiktas nozares lietderīga vadīšana valsts dzīvē.

2. Jāzin līdzekļi, kā šis mērķis ir v i s v i e g 1 ā k i sasniedzams. Šo zināšanu iegūst attiecīgu nozari rūpīgi studējot, pētot visas iespējamības un pārbaudot līdzekļus.

3. Jāprot vadīt ļaudis. Šī jau ir liela māksla, un daudzpusīga zinātne. Ļaudis seko un paklausa tam, kas apmierina kādu vai vairākas viņu intereses. Vadonim jācenšas lai apmierinātu pēc iespējas vairākas savu darbinieku intereses. Kā svarīgākās no šām interesēm būtu minamas: a) alga. Sekmīgi uzņēmumi tādēļ maksā saviem ļaudīm lielāku algu, kā tas vispārīgi parasts, b) Nodrošināts stāvo k1 i s. Ikkatris strādās labāki, zinot, ka darbs un maize tam nodrošināta un ka to neatlaidīs darba trūkuma dēļ. c) Cilvēcīga apiešanās. Nevienu darbinieku nedrīkst pazemot, rupji uzrunāt, lamāt u. t. t. Katram cilvēkam ir zināma pašcieņa un nav labi to aizskārt. d) I z r e d z e uz augstāku stāvokli. Ļaužu lielākais darba impulss ir — cerība uz labāku nākotni. Ta liek studentam „zubrit" cauras dienas un naktis, ierēdnim izpildīt vairāk, kā to prasa priekšniecība un meitenei — rūpīgi krāt naudu priekš „raibām lupatiņām" lai ar tārn taptu valdzinošāka un varētu nodibināt bezrūpīgu laulības dzīvi. Šās izredzes vadonim ja pabalsta, dodot iespēju sekmīgiem darbiniekiem izvirzīties un ieņemt augstaku vietu.

Bez galvenam interesēm var būt vēl citas mazākas. Šādu interešu apmierināšana vadonim nekā daudz nemaksā, bet panākt var ar to daudz.

4. Jāprot ražīgi strādāt. Lai darbs būtu ražīgs, visā uzņēmumā jāieved noteikta kārtība un darba sadalīšana. Sīki jānosaka katra darbinieka uzdevumi un jākontrolē to izpildīšana. Darbi jāiekārto tā, ka lai nekas neglabātos kādā darbinieka galvā vai tikai atmiņā, bet lai viss būtu uz papīra. Katram darbam jābūt tādā kārtībā, kā darbiniekiem mainoties, attiecīgu darbu var tūliņ darit tālāk cits darbinieks. Kur tas tā nav, tur vadonis ir atkarīgs no darbiniekiem, kas nav vēlami. Ikkatris darbinieks jāsagatavo priekš augstākas vietas uzņēmumā un ikkatram jau pie laika jāsagatavo vietnieks.

Attiecībā uz vadoņa paša darbu jāpieturas pie sekošiem pamatprincipiem: a) neielaisties sīkumos. Sikumi katrā uzņēmumā ir ļoti daudz un ja vadonis par tiem gribēs interesēties, tad pie svarīga darba netiks, b) Nedarīt to, ko spēj darīt apakšnieks. Apakšnieka darbs parasti ir vieglāks un prasa mazāk enerģijas un zināšanas. Tādēļ vadonis nav priekš tādiem. Vadonis dara tikai to, ko neviens no darbiniekiem nevar darit. Arī šādu darbu katrā uzņēmumā būs daudz un piinīgi aizņems vadoņa spējas, c) Darīt visu tūliņ, neatliekot neko ūz rītu. Vakardienas darbi ir tie, kas sa grauj enerģiju un nosit darba prieku.

5. Jāprot novērtēt jaunas i d ej a s. Sekmīgs būs tikai tāds uzņēmums, kurš prot izmantot jaunas idejas. Jo visam vecam ir konkurence, bet kas jauns un nebijis, tur nav konkurences, tur ir vislielākā peļņa. Tādēļ vadonim jāasina skats priekš jaunām iespējamlbām un jāprot ātri izmantot ikkatri jauni apstākļi.

Runas māksla.

Publiska runa ir visspēcīgākais līdzeklis iespaidot ļaudis. Ta ir īpatnēja spēja, neatkarīga no zināšanām un citām garīgām dāvānām. Ši spēja nepieciešama visiem kas grib izvirzīties sabiedriskā vai valsts dzīvē.

Jūs variet būt visizglītotākais, un jūsu zināšanas var būt visplašākās, bet ja jūs nespējiet šo savu gudrību ietērpt pareizos vārdos, nekad nespēsat vadīt pūli.

Un ne tikai sabiedrības vadoņiem vajadzīga runas māksla: ikkatru dienu mums nākas sastapties ar ļaudīm, uz kuriem mums jārunā un kur mums ar savu runu jāpanāk iespaids. Tādēļ ikkatram vadonim jāpiesavinājas spēja labi runāt, jo runas māksla ir spēks.

Lai runa darītu iespaidu, vispirms vajaga zināšanas. Labi jāpārzin tās tēmāts, par ko runā. Bet ar zināšanu vien nepietiek. Seit vispirms jāpārvalda valoda. Jāprot pareizi sastādīt teikumus un ātri atrast vajadzīgos vārdus.

Lai varētu pareizi runāt, jāprot pareizi domāt. Šinī nolūkā katram jāiepazīstas ar domāšanas zinātni, jeb loģiku. Neloģiska runa nepārliecina un neatstāj iespaidu. Runai jābūt taktiskai un graciozai. Nevar lietot gafus daūdzdaļainus teikumus. Domai jāplūst skaidri un vienkārši. Runājot nedrīkst uzdot auditorijai gfūti aptveramus jēdzienus, bet jālieto tikai tādi, kas tūliņ saprotami. . Katrai runai jāseko vienai pamatdomai, kas jāsadala elementos, elementi jaanalizē un no tiem jāizved attiecīgi slēdzieni.

Iesācējiem nepieciešami runu vispirms uzrakstīt. Tikai labi iepraktizējušies runātāji var izteikt bez uzrakstīšanas. Runu uzrakstot, jāizmeklē tie skaistākie un orģinālākie izteicieni. Nav labi lietot jau dzirdētus teicienus, bet gan katru reizi jāatrod jauni izteiksmes veidi.

Ļoti lielu lomu pie runas spēlē balss attīstība. Ikkatra cilvēka balss orgāns var būt labs un spēcīgs, tāpat kā tas var būt vājš un4 neattīstīts. Balsij jābūt skaidrai, skaļai un sadzirdamai. Ta nedrīkst būt vadīta „caur degunu", nedz arī „caur zobiem". Ka balsij ir nedabīgas njskaņas, tas labāk lai nemēģina runāt — iespaids no viņa runas būs nožēlojams.

Sliktu balsi var attīstīt ar vingrinājumiem. No tādiem minami skaļa lasīšana. Lasiet kādu grāmatu, vislabāk tādu, kur nāk iekšā sarunas, skaļā balsī, studējiet paši savu balsi un lieciet to citam novērot. Ikkatris klausītājs šeit jums var būt labāks skolotājs, kā jūs paši.

Tāļāk ieteicams vingrināties runas mākslā ģimenē vai intīmos pulciņos. Ļaujiet šeit sevi nesaudzīgi kritizēt un ņemiet vērā aizrādījumus. Cenšaties lai jūsu balss skaņa būtu s i m p āt i s k a, tāpat žesti un izturēšanās. Ikkatrā runā jāieliek jūtas un temperaments. Kaut arī savādāki jūs būtu visnosvērtākais cilvēks, bet ja jūs nepratīsiet savas domas ietērpt pareizos teikumos, tad sekmju nebūs.

Attiecībā uz runāšanas techniku jāietur sekoši noteikumi.

1.     Runa jāpavada ar attiecīgiem' žestiem un mīmiku. Žestiem jābūt glītiem un dabīgiem un īstā vietā pielietotiem.

2.     Jāizvairas no vienmuļības, paaugstināt kur pienākas balsi.

3.     Ja temāts atļauj, runā jāiepin šad un tad pa komiskai sistuācijai, lai uzjautrinātu klausītājus un pievilktu to uzmanību.

4.     Runājot pieturēties dabīgā pozā. Nedrīkst runāt stāvot vai sēdot nekustoši, statujai lldzigā stāvoklī, tāpat nedrīkst turēt rokas uz muguras, nav labi tās arī visu laiku turēt uz galda priekšā. Nedrīkst atspiesties, saliekties ceļos un tamlīdzīgi, jo tas izrāda nogurumu.

5.     Jārunā vienkārši un bez svešvārdiem. Ļaudis instinktīvi nojauž, ka patiesība ir vienkārša un tādēļ pārmērīgi gudras runas uzņem ar neuzticību.

6.     Runa jānobeidz efektīvi, tas ir tā, lai beigu vārdi darītu vislielāko iespaidu. Lai to panāktu, beigās der saņemt īsi kopā visu saturu un uzsvērt uz vissvarīgāko, izrādod attiecīgu jūtu uzplūdumu. Runas beigās nedrikst novirzīties sāņus un teikt vēl „pāris vārdu" par kādu blakus lietu, šāds nobeigums var izgaisināt visu runas iespaidu.

Kas grib izveidot sevi par profesonālu runātāju, tad saprotams jāiet vēl tālāk runas mākslas studēšanā. Šeit pasniedzam tikai tās zināšanas, pēc kufām ikkatram var rasties vajadzība. Par r nias mākslu visā pilnībā var gūt zināšanas no attiecīgas literatūras.

Garīgā darba higiēna.

Lai garīgs darbs būtu sekmīgs, nepieciešami ievērot zināmus noteikumus un zināt garīgā darba higiēnu. Modernā zinātne māca, ka smadzeņu darbība norit tāpat kā citu mūsu ķermeņa orgānu darbība.

Līdzīgi tam, ka māga izdala gremošanas sekretu, aknas žulti, mutes dziedzeri siekalas, smadzenes izdala dom a s. Tādēļ lai šis domāšanas orgāns, smadzenes, varētu darboties, nepieciešami apmierināt tā fizioloģiskās prasības pēc barības, darba, atpūtas, uzmudinājuma u. 1.1. Tādā kārtā smadzeņu darbība lielā mērā atkarīga no citu orgānu darbības, māgas, plaušām, sirdi, nierēm u. 1.1. Ja šie orgāni darbosies labi un kārtīgi veiks savus uzdevumus, tad arī smadzenēm būs dota iespēja veikt savu uzdevumu pilnos apmēros. Ja turpretim, kāds orgāns, piemēram māga, ir saslimusi un neveic savu uzdevumu, tad smadzenēm netiks pievadītas vajadzīgās barības vielas, tur ieplūdis netīras vai saindētas asinis, caur ko smadzenes nebūs darba spējīgas.

Tādēļ lai garīgā darbība būtu pilnvērtīga, ir nepieciešami gādāt par ķermeņa vispārējo fizisko

veselību. *

Smadzenes top pastāvīgi bagatīgi applūdinātas ar asinīm. Asiņu plūsmai mitoties cilvēks zaudē samaņu. Tā tad bez asins pieplūduma smadzenēs cilvēks nevar domāt. Asinis apgādā smadzenes ar nepieciešamām barības vielām: natronu, dzelzi, u. 1.1., bet it sevšķi ar fosforu. Bez fosfora nav nekādu domu.

Jāzin, ka katram organam ir kaitīgas divas, lietas, proti, pārpūlēšanās un darba trūkums. Tas pat3 sakams ari par smadzenēm.

Par darba trūkumu smadzenēm musu apstākļos gan nenākas runāt: modernā dzīve ir tik sarežģīta, ka prasa ik no katra mazāk vai vairāk smadzeņu darba. Turpretim ļoti biežā parādība ir smadzeņu pārpūlēšan a.

Garīgā pārpūlēšanās var novest pie pilnigas darba nespējas un vājprātības. Labākā gadījienā tā aprobežojas ar nervozitāti, galvas sāpēm, un pamazinātām, darba spējām. Daudzi garīgi darbinieki ar pārpūlēšanos ir saīsinājuši savu mūžu un aizgājuši priekšlaikus kapā.

Tādēļ visi censoņi nopietni jābrīdinā nepārpūlēt savas smadzenes. Lai pie tā nenonāktu garīgai-; darbs jāierobežo ar laiku. Nedrīkst lasīt, domāt, rēķināt, mācīties u. t. t. cauru dienu vai nakti, bet gan tikai dažas stundas diennaktī. Normālais laika ilgums pie garīga darba diennaktī var svārstīties no 3 — 8 stundām. Garīgo darbu var strādāt 8 stundas tikai tad, ja tas neprasa intensīvu domāšanu. Tāds ir parastais biroju un kaucseju darbs, kur ierednim tas jau aprasts un top strādāts puslīdz mechāniski. Savādi tas ir, ja darbs prasa nepārtrauktu domāšanu, piemēram: mācīšanās, matemātikas uzdevuma atrisināšana, literāriska ražojuma rakstīšana u. t. t. Pie. šāda darba būtu ieteicams pavadīt vairāk, kā 3 stundas dienā. Vislabākais un ražīgākais laiks priekš garīga darba ir no rītiem.

Pārpūlēšanos sekmē darba vienmuļība. Cilvēks ir radīts jauktam darbam: garīgais darbs tam jājauc ar fizisko. Adi sie (lama veidi iespaido viens otru veicinoši Tā garīgais darbinieks, kas strādā pārmaiņus ari fizisku darbu, varēs vairāk panākt garīgā laukā, nekā tas, kas nodarbina tikai smadzenes. Kā pārmaiņas darbi garīgam darbiniekam ir ieteicami dārzkopības vai zemkopības darbi.

Pie gariga darba ir jāsargājas pārpūlēt redzi. Redzes nerva pārpūlēšana ne tikai kaitē acij, bet atstāj sliktu iespaidu ari uz gara spējām vispār, jo redzes centrs smadzenēs stāv ļoti tuvu intellekta centram.

Nedrīkst stipri nodarbināt smadzenes vakaros pirms gulēt iešanas. Nav ieteicams šajā laikā pat lasīt. Pirms iemigšanas smadzenēm jādod nomoda atpūta, lai no tām atvilktu tur saplūdušās asinis.

No liela svara priekš garīga darba ir barības jautājums. Lai smadzenes uzturētu darba spēju augstumos, ir nepieciešama piemērota bariba, pareizos laikos un pareizos vairumos. Barībai jābūt vienkāršai, tādai, kas satur visas cilvēka organismam nepieciešamās daļas un ta nedrīkst būt gfūti sagremojama. Nebūtu ieteicams vienā maltītē sajaukt dažādus ēdienus, caur ko gremošana top apgfūtināta. Barība top pilnīgāki izmantota, un organisms vismazāk pārpūlēts, ja vienā maltītē ēd tikai vienu ēdienu. Pie šādas kārtības, saprotams, katrai maltītei ir jāsastāv no citām barības vielām, jo vienmuļīga barība nevar cilvēku uzturēt normālā spēka stāvokļi.

Lai barība būtu viegli uzņemama, jāraugas lai tā nesaturētu daudz stērķeļu vielu. Stērķeli organisms nevar uzņemt tā jāpārvērš cukurā. Šis process patērē daudz nervu spēka, caur ko garīgais darbs var tapt apgrūtināts. Kā bezstērķeļu ēdamvielas intelliģentam darbiniekam ieteicams: augļi, piens un piena produkti, olas un cukurvielas. Noderīgas arī dažas saknes un dārzaugi. Gaļa gan nesatur stērķelvielas, bet ta ir kaitīga citu iemeslu dēļ un tādēļ lietojama tikai nelielos daudzumos, vai pat nemaz.

Ēdot vieglu barību, garīgais darbinieks varēs iztikt ar mazāk miega, organisms netiks nogurdināts ar gremošanas procesu.

Pēc ikkatras maltītes garīgam darbiniekam vajadzīga atpūta no 1 — 2 stundas, kas pavadama vai nu pilnīga miera stāvoklī, vai pastaigājoties. Pilnīgi jāizbēg darbs tūliņ pēc stiprākas maltītes, jo ta i pirmkārt, garīgs darbs iespējams tikai ar lielu piespiešanos, un otrkārt, ja tomēr šinī laikā piespiež darboties smadzenēm, tad gremošanas norise būs apgrūtināta.

Lielu iespaidu uz cilvēka gara darbu dara narkotiskas vielas kā alkahols. nikotīna n. t. t. Visi minētie līdzekļi pie neliela daudzuma no sākuma para spēias paaupslina turpretim _pi> tālākās lietošanas tās krīt vel zemāk, Kā normālā stāvoklī. Tā piemēram smēķētajam gara darbība ir ļoti dzīva pie pirmo dūmu ievilkurna, turpretim sinēķi nobeidzot, tā jau būs krietni vien pavājinājusies.

Gara darbibu atdzīvina ari tēja un kafeja. Bet ari šeit neilgi pec šo vielu lietošanas iestājas reakcija,

Tādēļ pie regulāra ilgstoša gariga darba nekādi uzbudinoši līdzekļi n ebūtu lietojami,, jo to iespaids" ir īslaicīgs.

Smadzenēm kaitīgs ari darba trūkums. Tāpat, ka ikkatris nenodarbināts orgāns, arī smadzenes bezdarba stāvokli top vājas un darba neražīgas. Tādēļ viens no svarīgākiem garīga darba spēju uzturēšenas līdzekļiem ir mērenība darbā un mērenība atpūtā.

Garigas nepieciešamības.

Lai cilvēka garigās spējas uzturētos pienācīgā augstumā, tam jāņem vērā vēl dažas nepiešamlbas.

Cilvēks nedzīvo no maizes vien. Ar to ir teikts, ka cilvēkam bez materiālām vajadzībām, nepieciešama ari garīgā barība.

Garīgā barība meklējama dvēselisko pārdzīvojumu sfērā.

Pirmā nepieciešamība šeit ir — reliģija un mistika. Bez reliģijas, bez nešaubīgas pārliecības par dieviesrības esamību, cilvēks ir šķirts no garīgā spēka avota; cilvēkam jāapzinas, ka viņam ir dota dzirkstele no dievības gara un daļiņa no dievišķīgās visspēcības. Cilvēkam jāapzinas, ka arī viņa spēkos stāv teikt šos vārdus

Lai top, un ka ar! viņa gribai ir zināms piepildījuma spēks. Šādu atziņu mēs varam gūt tikai no reliģijas.

Tālākā nepieciešamība ir — estētisko jūtu izkopšana. Cilvēkam jābūt spējīgam uzņemt to garīgo baudu, ko sniedz māksla, daiļums un tikumība. Daiļums ir harmonija un saskaņa. Tas saskaņo mūsu gara dzīvi un dara harmoniskas mūsu dvēseliskās norises. Katra cilvēka dzīvē nepieciešama augstāku i d eā 1 u piepildīšanās. Cilvēks nevar dzīvot tikai savu fizioloģisko prasību apmierināšanai. Katrā cilvēkā mīt tieksme pēc kaut ka augstāka, un tā nedrīkst tapt apspiesta. Šī tieksme var dabūt savu piepildījumu mīlestībā uz līdzcilvēkiem: tautu, valsti, ģimeni vai cilvēcei vispārīgi. Katram no mums vajadzīgs kaut kas ārpus mums stāvošs, ko mēs mīlētu, kam mēs ziedotu savas rūpes un gādību.

Filozofija atzīst, ka attīstīta cilvēka sastāvs ir sekošs: fiziskās spējas 15%, prāta spējas 25%, jūtas 30%, garīgais elements 40%.

Veikalnieciskā darbībā mēs tā tad varam ielikt tikai 40% savu spēku, tas ir, fiziskās un prāta spējas. Pārējās 60% mums tā tad jāvirza uz citiem mērķiem.

Pie garīgām nepieciešamībām pieskaitama ar prieka izjūta. Prieks ir kaut kas cits, kā izprieca. Var nodoties izpriecām un prieka neizjust. Prieks iespēj ams tikai pie g arīgas harmo-

injas,_ pie l īdzsvarota s dvēseles dzives. Dzīves

prieks Tr spēka un izturības avots. Ar to var sasniegt vairāk, kā ar rūpēm, bēdām un īdzību.

Tādēļ mums visiem spēkiem jācenšas novērst visi tie apstākļi, kas mums neļauj sajust laimi un dzīves prieku.

Lai garīgie spēki varētu tapt izkopti, mums ir jāpieturas pie gaišākā optimisma. Optimisms ir — gaišs skats uz dzīvi, atzīstot, ka dzīve ir laba, ka ļaudis ir labi, un ka mēs paši esam labi. Optimisms it pretstats pesimismam, kas visu uz6kata par sliktu, visur redz tikai ļaunumu un negantību. Šāds uzskats pats par sevi ļaunums, tas diktē mums tādu rīcību un vada mūs uz tādiem ceļiem, kas neved pie panākumiem. Dzīve būs mums laba par tik, par cik mēs paši esam labi. Bet būt labiem un tapt vi slābākiem ir mūsu pašu spēkos.

Dzimumu pievilcibas teorija.

Mēs zinām, ka vīriešu un sieviešu starpā ir personas, kas kā magnets pievelk un valdzina pretējo dzimumu. Lai pieminam populāro teiku par Don-Žuānu, kufa fascinācijas spējai nav bijusi spējīga pretoties neviena sieviete, lai gan neviens no rakstniekiem šiem tipiem nepieraksta ne izcilus skaistumu, nedz arī augstas gara spējas. Pievilcības spēja tā tad meklējama kaut kādās citās īpašībās. Šādi don-žuāni ir ari starp sievietēm, pie tam ari tās netiek tēlotas kā reti skaistas, nedz arī kā augsti apdāvinātas.

No otrap puses mēs redzam, ka ir ari tādi abēju dzimumu priekšstāvji, kas būdami glīta izskata un apdāvināti, tomēr nedara nekāda iespaida uz pretējo dzimumu. Šādi cilvēki parasti ir nelaimīgi: tie nespēj nodibināt laulības dzīvi, un ja to izdodas panakt, tad viņu laulibas dzīve būs nelaimīga.

Tādēļ paceļas jautajumi: kādas tad nu būtu tās īpašības un spējas, kas valdziņā pretējo dzimumu un kādā veida tās attlstamas.

Pēc lietpratēja dzimuma jautājumos, prof. Foreļa, pievilcības spējas priekšnoteikumi būtu sekosi:

Sievieti valdzina pie vīrieša īstas v ir i e t i b a s īpašības. Par tādām uzskatamas: fiziskais un garīgais spēks, doršsirdiba un pašpaļāvība. Sieviete neieredz sievišķīgu vīrieti, tāpat necieš fiziski un garīgi vājos un bailīgos. Sievietei ir tieksme piekļauties stipram un spēcīgam virietim, kas to varētu aizstāvēt dzīves vētrās. Vīrietis zaudē katru pievilcību sievietes acīs, ja tas šādu aizsardzību meklē pie sievietes.

Sievieti pievelk pārākums, par citiem vīriešiem. Grietiņa atmet mīlošo Zībeli un pieķeras Faustam, tādēļ ka to tura par piederošu pie augstākas kārtas. Šādas Grietiņas ir mazāk vai vairāk visas sievietes.

Sievieti valdzina noslēpums, tādēļ atklātas dabas vīriešiem ir mazāk panākumu, kā noslēpumainiem.

Vismazāk sievieti interesē vīrieša skaistums. Fiziskais spēks šeit spēlē daudz lielāku lomu. Sievieti pievelk tas vīrietis, kas pārāks par viņu fiziskā un intelltektuālā ziņā.

Tādēļ ikkatram vīrietim, kas grib iegūt spēju valdzināt sievieti, jākultivē augšminētās īpašības un tās jāizceļ sievietes priekšā. Ja turpretim šādas īpašības vīrietis nevarēs demonstrēt, tad nelīdzēs ne pierunāšana, nedz savu jūtu apliecinājumi: sieviete arvienu pieķersies tam, kam būs vairāk vīrietības.

Gluži pretējas īpašības meklē vīrietis pie sievietes. Vīrieti pievelk tas, ko mēdz apzīmēt par «mūžīgo sievietību". Tās ir īpašības, kas valdzinājušas vīrieti jau senos laikos un valdzinās arvienu. «Mūžīgas sievietlbas" Ipašibas ir — m a ig u m s, pi e kļāvi ba, jutība un k a un I b a. Vīrieti valdzina viss tas, kas sievietīgs un pretējs vīrietībai.

Virietis necieš vīrišķīgas sievietes. Vīrietis nevar sajūsmināties par sievietes fizisko spēku, viņas drošsirdību un varonību vai ari augstu intellektuālo attīstību.

Vīrietis ciena sievietes vispārējo izglītību, bet sievietes augstskolas izglītība to pievelk mazāk.

Sīrieti ari pievelk sievietes praktiskais prāts, skaistuma sajūta un laba gaume. Lielu iespaidu uz vīrieti dara arī sievietes zināšanas mājturības mākslā.

Fiziskais skaistums pie sievietes gan spēlē lielāku lomu, kā pie vīrieša, bet tomēr tas stāv o t rJ vietā. Noteicošais ari šeit ir sievietes g a rlg ā s īpašības, un dvēseles dzīve.

Sakarā ar teikto, sievietēm, lai iegūtu spēju saistīt pie sevis stipro dzimumu, ieteicams piegriezt lielāku vērību augšminēto īpašību un spēju attīstīšanai, bet mazāk nodoties skaistuma kopšanai un ģērbšanās mākslai. Nav noliedzams arī, saprotams šo pēdējo līdzekļu iespaids, bet nepieciešami ir uzturēt samēru starp garīgām īpašībām, miesas skaistumu un viņas ietērpu.

Austrumzemju macība par garīgā spēka pavairošanu.

Mēs zinām, ka vislielākie rezultāti garīgā spēka attīstīšanā ir sasniegti austrumu zemēs. Indijas augstākās kastas, ktiļ-as no paaudzes uz paaudzi nododas sava individuāla „Esu izkopšanai, ir sasniegušas ievērojamu garīgā spēka augstumu. Mēs zinām par braminu spējām, pilnīgi valdīt par savu ķermeni, domām un jūtām. Viņu spēks par fizisko ķermeni ir tik liels, ka pat slimībai un nāvei tie nav pieejami: bramins beidz savas dzīves gaitas tad, kad viņa dzīves uzdevums ir izpildīts un kad tas nevēlas vairāk dzīvot.

Ir dibināti nostāsti par kādu augstieni Tibetā, kur dodoties no visām austrumu zemēm Tie, kas savā attīstībā sasnieguši pārcilvēciskas spējas. Šejienes iemītnieki esot galīgi pārvarējuši materiālās pasaules varu, un dzīvojot kā fiziski-garīgā būtība.

Par šādu augstieni stāsta leģendas. Bet mēs zinatn, ka ikkatrai teikai jeb leģendai ir savs ticamības pamats.

Tādēļ mēs nedrīkstam nevērīgi paiet gafām austrumzemju mācībām šajā nozarē. Apskatīsim šeit mācību par p r a 11 u un tās uzņemšanu.

Okultisti visos laikos ir mācījuši, ka gaisā, ūdenī, svaigā barībā u. t. t. atrodama Īpaša subštance jeb princips — p r a n a. Šis princips ir visas dzīvības avots. TA ir dzlvlbasen erģija, garigā un fiziskā spēka noteicēja.

Šo dzīvības spēku cilvēks var uzņemt sevi vairāk vai mazāk. Kam ir daudz pranas tas ir 'vesels, spējigs un dzives priecīgs, turpretim tam, kam pranas maz, tas ir, slimīgs, nervozs un garīga darba nespējīgs.

Pranu cilvēka organisms uzņem ar barību, saules gaismu, bet galvenā kārtā ar elpošanu. Elpojot pranu uzņem līdz ar skābekli, bet ta nav skābeklis. Gaisa skābeklis, uzņemts organismā, pāriet asinīs un izdalas pa visu asins riņķošanas zistēnm. Prana, turpretim, pāriet nervu zistēmā un top izdalīta pa visiem narvu centriem. Skābekli organisms patērē priekš fiziskām norisēm ķermenī, prana top izlietota garigā darbā. Katra doma, katris gribas akts, un katris jūtu impulss, ir pranas manifestējums. Pranas centrs organismā ir — vēdera smadzenes centrs jeb gang1 js — «saules pinums".

Lai uzņemtu ar elpošanu pēc iespējas vairāk pranas, ir izstrādātas daudzas elpošanas zistēmas. Populārākā no tādām ir — «ritmiskā elpošana". Ritmiskās elpošanas pamatā top likta skaitļa vienība, kas līdzinās vienam sirds pukstienam. Tādēļ vispirms jāpiesavinās sirds pukstienu ritms, kas ir katram cilvēkam savādāks. Liekat roku uz pulsu vai sirds vietu, skaitot pukstienus 1, 2, 3, 4, 5, 6; — 1, 2, 3, 4, 5, 6; kamēr šis ritms ir pilnīgi pārgājis jūsu atmiņā.

Ritmiskā elpošana prasa, lai ieelpošanas un izelpošanas laiks būtu vienāds, un lai elpas ieturēšanas laiks, tāpat kā laiks starp diviem elpas vilcieniem būtu pus tik liels, kā ieelpošanas vai izelpošanas laiks.

Elpošanā vingrinājās šādā veidā:

1.     Nosēžaties ērtā sēdeklī, krūtis, galva un kakls stāv pēc iespējas taisnā līnijā. Pleci atpakaļ, rokas guļ uz ceļgaliem. Krūtis nav jāpadod uz priekšu un vēders nav jāievelk, kā to dara pie vingrošanas.

2.     Velciet lēni un vienmērīgi gaisu iekšā, s e š u pulsa sitienu laikā.

3.     ieturiet gaisu plaušās trīs pulsa sitienu laikā.

4.     Tāpat lēni un vienmērīgi izpūšiet gaisu sešu pulsa sitienu laika.

5.     Līdz nākošai elpas ievilkšanai turiet plaušas tukšas trīsu pulsa sitienu laikā.

6.     Šo vingrinājumu atkārtojiet vairākas reizes.

Pie vingrinājuma nedrīkst plaušas pārpūlēt. Tikko nianama kaut kāda veida neērtība, vingrinājums jāpārtrauc.

Pēc vingrinājuma jāizdara tīrīšanas elpošana. Ta iztīra plaušas un dod atpūtas sajūtu. Tīrīšanas elpošana atsvaidzina visu organismu un dod jaunu enerģiju pie fiziskā un garīga darba. To izved šādā veidā:

1.    Ieņemiet pilnu vilcienu gaisa,

2.     Ieturiet gaisu dažas zekundes.

3.     Sataisiet lūpas tā, it kā jūs gribētu svilpot. Tad izpūšiet nedaudz gaisa caur lūpu starpu. Apstājaties un ieturiet gaisu, pēc tam atkal izpūšiet nedaudz gaisa. Turpiniet šādu izelpošanas veidu, kamēr viss gaiss izelpots. Lūpas jātur cieši un gaiss jāizpūš ar spēku.

Ar šādu metodi var atsvaidzināt noguruma stāvokli. Attiecīgi ievingrinoties šāda elpošana izliksies viegla un nepiespiesta.

Nervu zistēmas stiprināšanai jogu mācības ieteic šādu elpošanas veidu:

1.    Nostājaties taisni, svaigā gaisā.

2.     Ievelciet pilnas krūtis gaisa un ieturiet viņu tur.

3.     Izstiepjiet rokas taisni uz priekšu, nesasprindzinot muskuļus.

Vediet lēni rokas atpakaļ pie pleciem, pakāpeniski sasprindzinot muskuļus tā, ka plecus sasniedzot roka būtu dūrē savilkta un aiz sasprindzinātlbas viegli drebētu.

5.     Tad vairāk reizes tāpat sasprindzinātas un dūrēs savilktas rokas izstiepjiet uz priekšu un ātri atraujiet atpakaļ pie pleciem. Šāda kustība jāatkārto vairākas reizes.

6.     Izpūšiet spēcīgi gaisu caur muti.

7.     Izvediet tīrīšanās elpošanu.

Sa vingrinājuma sekas atkarīgas no ātruma, ar kādu rokas top atrautas atpakaļ no izstieptā stāvokļa, no muskuļu sasprindzinātības un no plaušu piepildīšanas pakāpes.

Smadzeņu darbību atsvaidzina un prāta spējas palielina sekoši elpošanas paņēmieni:

Sēžat taisni, tā kā mugurkauls lai būtu taisnā stāvokli, Skatatie3 taisni uz priekšu. Elpojiet ritmiski, saskaņoti ar pulsa Pilieniem. Bet šeit jāelpo ne caur abāin nāsīm, bet pārmaiņus ar vienu un otru šādā veidā:

Ievelciet elpu caur labo nāsi, piespiežot ar pirkstu kreiso nāsi. Tad saspiežiet labo nāsi un izelpojiet caur kreiso. Tad pirkstu neatņemot :io labās nāsis, ieelpojiet caur to pašu kreiso, bet izelpojiet caur labo, atkal ieelpojiet caur to pašu labo un izelpojiet caur kreiso u. t. t.

Šāda elpošana ieteicama visiem, kas nodarbojas ar garīgu darbu. Ta ir visvecākais jogu elpošanas paņēmiens un labi pazīstams arī Eiropā.

Jogu zinātnes māca arī, kā uzņemt pranu līdz ar barību. Šinī nolūkā ieteicama tikai stādu barību un pie tam zajā veidā. No dzīvnieku produktiem lietojams vienīgi piens visādos veidos. Gaļa pilnīgi noliedzama un top uzskatīta par cilvēka organismam nepiemērotu barību. Krīt svarā ne tikai barības sastāvs, bet ari barības uzņemšanas veids. Pranu ķermenis var uzņemt tikai pie pozitīva .gar0 stāvoKļa. Tādēļ drīkst sesties pie maltītes tikai pie mierīga un līdzsvarota noskaņojuma. Ēdot domas nedrīkst būt izklaidīgas, bet tās jākoncentrē uz ēdamām vielām, to garšu, smaržu u. t. t.

Pranu uzņem arī dzerot svaigu ūdeni, tāpat ieteicamas ar biežas peldes dabīgos ūdeņos.

Pēc jogu mācībām, pranu raida arī saules stari. Tādēļ nepieciešami pēc iespējas vairāk uzturēties saules gaismā, ņemot saules peldes, vai tamlīdzīgi. Saules stari visspēcīgi iedarbojas.agxas_riii23, tādēļ ieteicams šo laiku izmantot apsāuļojoties jeb pastaigājoties saules gaismā.

Saule, gaiss un svaiga stādu barība, tie ir visbagātākie enerģijas un garīgā spēka avoti. To ir atzinuši austrumzemju okultisti jau pirms 1000 gadiem. To tagad atzīst ari akadēmiskā zinātne.

Izlasot šo grāmatu, nevajaga domāt, ka šeit nu ir sakopotas visas zināšanas par garīgā spēka attīstīšanu, uzrādīti visi ceļi, un ka tālāk iet vairs nav iespējams. Tā tas nav. Šī zinātne ir par daudz plaša, lai to ietvertu nelielā gramatā. Mūsu grāmata domāta vairāk kā ierosinājums, nekā izsmeļoša mācība. Tādēļ ieteicam musu lasītājiem nenogurt tālāku ceļu meklēšanā uz garīgiem augstumiem. Uz to novēlam visiem labas sekmes.

otra daļa. Finansiēlās spējas.

...

Vai ir grēks būt bagātam?

Sakarā ar pēdējo gadu desmitu sociālisma mācību panākumiem, visās zemēs bija radusies arī zināma kustība pret naudu un bagātību. Šīs kustības priekšgājēji mēģināja nostādīt bagātību ka kaut ko zemu un netīru. Si pati mācība kūdīja ari nabagos pret turīgiem un nostādīja pēdējos it kā noziedznieku lomā. Un kādam franču zinātniekam pieder pazīstamais teiciens: „La nropriēlē c'est le vol, (katris ipašums ir zagta manta).

Šās kustības sākums meklējams jau sirmā senātu \ Vidus laikos šo mācību izolatīja klostera mūki, jo to interesēs bija naudas saplūšana klosteros. Tie mācīja gan nicināt naudu, bet paši ar pateicību to pieņēma .priekš svētiem mērķiem". Par bagātības pretinieku jāuzskata art Jēzus no Nāceretes, ja viņš tiešām būtu teicis tos vārdus, ko viņām pieraksta. Mateusa evaņģēlija 19. nodaļā no 23 — 24 pantos stāv rakstīts: „Bei Jēzus teica uz saviem mācekļiem: Patiesi es jums saku, bagātam būs gfūti nākt debesu valstībā. Un tālāk es jums saku: Ir vieglāki kamielim līst caur adatas aci, nekā bagātam iekļūt Dieva valstībā".

Šo pantu ir mēģināts dažādi tulkot, bet tas ir veltigi. Tur teiktie vārdi ir tik skaidri un nepārprotami, ka nepielaiž nekādu citu tulkojumu. Viņu nepārprotamais saturs ir: Ba ātība ir grēks un bagātais ir noziedznieks, kas caur to top izslēgts no Dieva žēlastības.

Bet lietpratēji atzīst, ka šie vārdi nevar būt Jēzus te kti. Tas liekas būt pilnīgi izslēgts, ņemot vērā (o augsto viedokli, no kāda Jēzus apskatīja dzīves parādības. No ta raugoties viņš nekad nekad nevarētu pielaist tādu kļūdu, notiesāt bagātību un bagātniekus, kā tādus. Varēja būt notiesāta tikai bagātības nelietīga izlietošana, jeb tās netaisnie iegūšanas ceļi.

Kā tad nu iespējams, ka bibelē būtu ieviesušās šādas nepareizības.

Kļūdas un nepareizības blbele un evaņģēlijos nav nekas jauns. Tādas pēdējā laikā ir atrastas vairākas. Mēs zinām, ka svētie raksti agrāk tapa pavairoti pārrakstīšanas ceļā. Pārrakļ-tīlāji bija mūki, kas «atteikušies no pasaules". Tiem nu dabīgi radās tieksme blbeles vārdus veidot pēc saviem ieskatiem. Tur nemaz nevajadzēja ļaunu nolūku: mūks savā vientiesībā domāja, ka tam tiešām tā jābūt, un ka tādas ir Kristus īstās domas. Tādā ceļā radās izteicieni, kam nebija nekā kopēja ar augstās mācības garu. Vēl jo vairāk par minēto vārdu neistnmu mūs pārliecinā tas fakts, ka kļūdas un nepareizības ieviesušās pat Kristus izteicienos pie krusta: pat oficiālā baznīca atzīst, ka Kristus nekad nebūtu varējis teikt tam pierakstītos bezcerības vārdus: „Mans Dievs, mans Dievs, kādēļ tu mani esi atstājis", kas ir pilnīgā pretrunā pret visu Viņa mācību, sludinošu ticību un cerību līdz galam.

Ar tādu pašu skepsi mums jāuzņem ari citi līdzīgi Kristum pierakstīti teicieni, kas sludina nemīlēt pasauli un nonicināt visu, kas ir pasaulē.

Lai iegūtu pilnīgu skaidrību šinī jautājienā, painteresēsimies, kas par šo lietu stāv rakstīts citās bībeles vietās. Un te nu mēs neatrodam nevienas personas, kas noliegtu bagātību, un nevienas vietas visā blbelē, kur bagātība tūtu uzskatīta kā grēks. Gluži otrādi: mēs tur uzduramies uz daudzām vietām, kur bagātība top cildināta kā Dieva svētība un dāvāna, kas top piešķirta labiem un dievbijīgiem. Par labu pasaulīgai mantai runā ari Kristus līdzība (Mateus evaņģēlijā 25, 14 — 29), kur top cildināts tas kalps, kas kunga mantu par ta prombūtnes laiku pavairojis, bet nosodīts tas, kas to nav darījis piebilstot: „jo kam ir, tam taps dots, bet kam nav, iam taps ari tas pats mazumiņš atņemts, kas tam ir".

Kā svelos rakstos bagātība tiešām top uzskatita par Dieva svētību, liecina seknšas vietas blbele: 5. Mozus grāmatā 28, 11 — 12 mēs lasam: „Un tas Kungs darīs, ka tev būs bagātības pārpilnība. Tas Kungs atvērs priekš tevis savus dārgumus. Un tu a i z 1 i e n ē s i daudzām tautām, bet tu pats n e n oviena neaizņemties. Salamana 111., 16 mēs lasam: „Pie viņas labās rokas ir ilgs mūžs, pie kreisās rokas bagātība un gods. Turpat X., 22 stāv rakstīts: „Ta Kunga svētība dara bagātu bez pūlēm". 2. Korintiešu IX., 8. „Dievs var darīt, ka visas lietas jums ir pilnībā un ka jūs esat bagāti priekš visiem labiem darbiem. Jesaja 1. 19.: Ja jūs gribēsiet būt man paklausīgi, tad jūs baudīsiet šās zemes labu ni u. Šādus izvilkumus, kur bibeles vārdi cildina mantu un bagātību mēs varētu pievest ļoti daudz.

Tālāk, dažus var ievest nesaprašanā bibeles vārdi, ka neviens nevar kalpot diviem kungiem: mantai un Dievam. Tas ir pareizi. Kalpot diviem kuņģiem nevar. Bet bagātība neprasa lai lai kalpotu. Gluži otrādi: bagātība kalpo m u m s un dara mūsu dzivi labāku. Tāpat nevienam nevajadzētu tapt maldinātam no izteiciena, ka dzitijs pakaļ bagātībai neesot cilvēka dievišķīgās dabas cienīga rīcība. Ir gan tiesa, ka dzīties pēc bagātības nav augsti vērtējama rīciba, bet bagātības iegūšana neprasa, lai mēs tai „dzltos pakaļ". ŠI grāmata māca radit apstākļus, kur bagātība p a t e meklēs ceļus uz m u m s. Ta nāks pie mums, bez ka mēs tai ,.dzītos pakaļ". To mums neatvairami pievilks mūsu griba un mūsu mērķtiecīga darbība, neprasot nekādu garigu interešu upurēšanu

Novecojies un nepareizs arī sociālistu uzskats par privātās bagātības nevēlamtbu: pēdējo gadu piedzīvojumi ir mums mācījuši, ka tik^i privātā iniciative ir spējīga nodrošināt tautai labklājību, bet ikkatra „sociālizācija" ved pie bada un nabadzības.

Tādā kārtā mēs redzam, ka neviens no iebildumiem pret bagātību neiztur kritikas un tādēļ visi aizspriedumi šinī lietā atmetami. It sevišķi mums, latviešiem, būtu jācenšas tapt saimnieciski spēcīgākiem, lai radītu pretsparu minoritātu saimnieciskam spēkam. Ar to mēs izdaram lielu patriotisku un valstisku darbu.

Kādēļ mums būt nabagiem?

Jūs, godātā lasītāja un lasītāj, esiet mazturīgi nn nabadzīgi. Vai tā nav? Bet jums nav nekādas vajadzības tāļāk dzīvot šajā nabadzibā. Jūs variet kļūt bagāti un turīgi. Jūsu liktenis ir jīisu pašu rokās, un nav neviena likuma, nevienas varas pasaule, atskaitot jūs pašus kas jūs varētu notiesāt uz nabadzību un trūcību. Kādēļ jus esat trūcīgi? Tādēļ ka jūs savai nabadzībai ticējāt un šās ticības dēļ pietulējāties pie tādām darbības un domāšanas metodēm, kas jūs turēja tāļu nost no visiem šās pasaules labumiem.

Ja jūs gribiet sasniegt labklājību, tad jums vispirms jātic šās labklājības iespējamībai. Ar šo ticību jūs atradīsiet ceļus, kas jūs vedis pie sekmēm uu panākumiem.

Pasaule ir pārpilna visādu mantu un bagātības. Šī pārpilnība ir tik ļoti liela, ka katru no mums var padarīt par pasakainu bagātnieku, bez ka citi ciestu trūkumu. Vai jūs, daiļā lasītāja un lasītāj, šajā pārpilnības vidu vēl gribiet ciest trūkumu un nabadzību? Ta būtu neiedomājama muļķība. Nodrošiniet labāk ari sev daļu no šās bagātības. To jūs variet panākt, rūpīgi iestudējot šīs grāmatas mācību un to izvedot dzīve. Ziniet, ka pats Dievs ir no šīs bagātības neaprobežotu daļu priekš jums nozīmējis. Viņš negrib, ka jūs, viņa mīļotais bērns, ciešat trūkumu un postu. Tādēļ prasiet šo daļu, kas priekš jums nozīmēta. Prasiet neatlaidīgi un enerģiski, jo ta ir jūs u manta. Šī prasība jums ari taps izpildīta, ja jūs būsiet priekš ta pietiekoši sagatavoti.

Sekmju pamatnoteikumi.

Neko dzīvē mēs nevaram iegūt bez maksas. Par visu mums agri vai veļu ir jāsamaksā. Ari sekmes pie mums nenāk pašas no sevis, bet tās var parādīties tikai, ja esam izpildījuši zināmus noteikumus. Tādēļ visiem tiem, kas grib dzīvē sekmes gūt jāievēro šie noteikumi:

1. Labvēlīga apkārtne. Daudzi sekmīgi cilvēki jau šajā apkārtnē ir iedzimuši. .la jūs pie šiem laimīgiem nepiederiet, tad šada apkārtne jums jāuzmeklē jeb pašiem jārada.

2. Nepārtraukta garīga attīstīšanās. Mums arvienu ir jācenšas ieveidot savu garīgo dzīvi labāku un dziļāku. Nekad mēs nedrīkstam pārtraukt mācīšanos. Kas vairs nemācas, tas top vecs, savīst un iet bojā.

3. Veselība. Kas grib kaut ko augstu sasniegt, tam jābūt veselam. Tādēļ studējiet mācību par veselību, kas ir kaut kas cits, nekā mācība par slimībām. Izvediet dzīvē veselības noteikumus; ari tie būs atrodami garīgā sfērā."

4. Vājo spēju attīstīšana. Katram no mums ir stipras un vājas spējas. Stiprās spējas ātri aug un attīstas, tādēļ ka mēs tās kopjam ar sevišķu milestibu. Vājās spējas mēs turpretim nolaižam vēl vairāk, jo mums nav nekādas patikas ar tām nodarboties. Caur to zūd rakstura lldzsvariba un tas lMi^MЈkUa_inūsii ceļā. Cilvēkānī, kāš grib gūt sekmes, jābūt vispusīgi attīstītai personībai.

5. Zināšanas. Sekmīgam cilvēkam nepieciešams daudz zināšanu. Zināšanas sadalamas divās šķirās: tādās, ko mēs esam ieguvuši piespiedu kārtā: skolā, no vecākiem, no priekšniecības, un tādās, ko mēs esam ieguvuši uz paša ierosmi. Pirmo zināšanu vērtība iekmju iegūšanā nav visai liela, bet ļoti liela nozīme ir otra veida zināšanām. Tādēļ jācenšas pēc iespējas vairāk tādu iegūt.

6. Ķermeņa kultūra. Mūsu miesa ir mājoklis priekš mūsu dievišķīgā gara. Tikai veselā miesā mājo vesels gars, jo pastāv-loti cieša saistība starp miesu un garu: jo tik līdz ko mēs vienu nolaižam, cieš ari otris. Nenormālais ķermeņa stāvoklis apgj-ūtina gara darbību un mazina mūsu garīgās spējas un speķus. Bet garīgās spējas ir tās, kas mūs ved uz sekmēm, un lai tādas būtu, jākopj arī miesa. Miesas kultūrai nepieciešama vingrošana, pareiza barība, normāla atpūta, saule, gaiss, svaigs ūdens u. t. t. Vajadzīgas zināšanas par ķermeņa kultūru, kufu var iegūt speciālā literatūrā.

7. Izglītība. Tikai izglītots cilvēks var dzīvē tikt uz priekšu. Tādēļ katram cilvēkam, kas tiecas pēc panākumiem un ievērojama stāvokļa sasniegšanas, ir nepieciešams nepārtraukti papildināt ta izglītība. Jāseko laika garam un atradumiem zinātnē, un technikā. Ar skolā iegūto zināšanu vien šeit nepietiek. Jālasa vērtigas grāmatas, jāapmeklē priekšlasījumi, lekcijas u. 1.1. Ļoti ieteicams pēc iespējas vairāk satikties ar izglītotiem ļaudīm.

8. Reliģijas kopšana. Reliģija ir satiksme ar Dievu. Reliģija ir garīga vērtība — bagātība. Reliģijas trūkums ir garīgs tukšums un nabadzība. Arī reliģijai ir divas šķiras: paša un svešā. Svešā reliģija ir ta, ko mēs esam piesavinājušies no grāmatām, nepareiziem sludinātājiem vai ari filozofu rakstiem. Šāda reliģija var nesaskanēt arniusu īpatnējām tieksmēm un būt mūsu dabai sveša. Šajā reliģijā mēs nākam pie Dieva ar jau gatavām, citu cilvēku sastādītām lūgšanas formulām. Pašu jeb īstā reliģija ir ta. ko diktē mums mūsu iekšējā saiuta. Ar šo reliģiju mēs griežamies pie Dieva tieši un lūdzam viņu saviem paša vārdiem, un ar savu sirds balsi. Pie sveša? reliģijas pieturas garīgi vājie raksturi, kufu dvēseles dzīve nav tik stipra un bagāta, lai radītu pate lūgšanu saviem vārdiem. Turpretim garīgi apdāvināti raksturi lūdz Dievu paši saviem vārdiem-Dievs uzklausa un atbild tikai tiem, kas pie ta griežas sava paša valodā, bet klusē uz iemācītu vārdu atkārtošanu. Šādai lūgšanai parasti līdzi nedomā un arī nekādu atbildi no Dieva negaida. Dievs grib lai mēs lūdzam viņu tieši un savā lūgšana ieliekam savu pāiliecibu. No Dieva mēs varam saņemt atbildi ja pie ta griežamies arī attiecībā uz veikalnieciskām vai tamlīdzīgām lietām. Šādām atbildēm ir liela nozīme, jo tas nostiprina mūsu vienību ar spēka un enerģijas avotu. Tādēļ ikkatram, kas cenšas pēc triumfa un sekmēm, jāizkopj sava reliģiskā dzīve, jāprot griezties pie Dieva un saņemt atbildes no viņa.

9. Sadzīves māksla. Tas ir pats par sevi saprotams priekšnoteikums, kura pamatojums nav mums jāpieved. Jāprot grozīties sabiedrībā, jāpārvalda pieklājības likumi un jāprot iegūt simpātijas un izglītota cilvēka cieņa. Kam šie sabiedriskās dzives likumi nav visai labi pazīstami, tad ir jāgriežas pie speciālas literatūras.

10. Personīgais magnētisms. Ta ir spēja pievilkt un iespaidot ļaudis. Šī īpa-

Šlba ir nepieciešama visiem, kas grib gūt sekmes vienalga kādā nozare. Nepietiek ar to vien ka esiet čakli, darbīgi un centīgi. Jums jāpanāk, lai arī citi rīkotos tā, ka tas iļitns nāk par l-'hu. To "?ar sasniegt ar personīgā magnētisma jeb iespaijlnšanas sp<-ju.

11.     Kapitāls. Tas mums .ir vajadzīgs priekš saimnieciskās patstāvības, pēc ka ikkatram no mums būtu jācenšas. Finansiēlas sekmes ir gūstamas tikai ar patstavīgu darbibu. Jūsu darbībai ir vajadzīgs risks un bīstamība, tādēļ nodibiniet paši savu veikalniecisku uzņēmumu. Risks un bīstamība ir cilvēka dzīvības elements. Tikai pie šādiem apstākļiem tas var attīstīties un augt. Vispār jāsaka, ka tie ļaudis, kufu stāvoklis ir nodrošināts un kufi ved bezrūpīgu bezmērķa dzīvi, iet neizbēgami pretī deģenerācijai un izmiršanai. No ta redzams, ka cilvēks nevar dzīvot bez cīņas, riska un darba.

12.     Pr'ēiižs. Šis vārds nozīmē labu slavu un līdzcilvēku cieņu. Pretižs ir liels faktors dzīves cīņā, tādēļ visi to cenšas uzturēt visiem līdzekļiem, izceļot visur savas gaišās puses un slēpjot savus trūkumus. Neturiet arī jūs savu sveci zem pūra, bet rūpējaties, lai visi būtu par jurns un jūsu veikalu labās domās. Nemēģiniet tomēr pretižu celt ar lielību un pašslavēšanu, bet lieciet runāt faktiem.

13.     Talants. Katram cilvēkam jau ir uz kaut ko īpašas dāvānas jeb talants. Neviens nenāk pasaulē bez talanta. Bet bieži šis talants ir apslēpts un tas ir jāatrod. Katra uzdevums ir atklāt savu talantu un to izmantot. Ja domājiet, ka jums nav nekāda talanta, tad pārbaudiet sevi un meklējiet noteikti pēc ta: jo, kas meklē, ta3 ari atrod.

14.     Ar od u izvēle. Pie darba lauka izvēles jāpieiet ar lielu rūpību un jāķeras tikai pie tāda darba, uz ko ir spēja un talants. Šeit jāņem vērā, ka vislielākās sekmes gūstamas tanī arodā, kas piemērots attiecīgā cilvēka tieksmam un raksturam un pie ka tas sajūt sevišķu patiku un darba prieku.

15.     Koncentrēšanās uz vienu darbu. Nevienam nav iespējams uz reizi ķert divus zaķus. Kas to gribēs darit, tam abi zaķi izbēgs. Tāpat, kas grib apzinīgi veikt savus aroda pienākumus nevar tam pašā laikā dzīties oēc goda amatiem, noturot priekšlasījumus, rakstīt romānus vai tamlīdzīgi. Kas grib gūt finansiēlas sekmes, tam jākoncentrē visas spējas un spēki uz sava veikala darīšanām, ņemot dalību politiskās kustibās, biedrībās u. t. t. tikai tik tālu, cik tās skar viņa intereses. Atstājiet šos darba laukus tiem, kas tajos var ielikt visu savu interesi.

16.     Pašpaļāvība. Kas grib gūt sekmes, tam jāpaļaujas uz saviem spēkiem un jāciena sava personība. Jāprot sevi disciplinēt, uzturēt tādu pašu mieru satiksmē ar svešām un augsti stāvošām personām, kā savu paziņu klātbūtnē. Jāatmet kautrība. Ta piederas jaunai meitenei, bet ne veikalniekam. Nedrīkst baidīties uzņemties svarīgus un atbildīgus pienākumus. Nekad nekautrēties no sakaros nākšanas ar augstāk stāvošām personām

17. A t m i ņ a s spēja. Katram sekmīgam cilvēkam nepieciešama laba atmiņa, lai būtu pie rokas fakti attiecīga slēdziena taisīšanai. Atmiņa vajadzīga, lai vienmēr būtu priekš acīm agrākie piedzīvojumi un novērojumi. Tādēļ nepieciešami stiprināt atmiņas spēku, izvedot attiecīgus vingrinājumus.

Iegūšanas jeb saimnieciskais prāts.

Ar .šādu termiņu apzīmē tādu cilvēka garīgo īpašību, kas dara to spējīgu iegūt un paturēt materiālas vērtības jeb bagātību (vācu: Erwerbssinn). Katram cilvēkam, kas tiecas pēc bagātības, nepieciešams labi attīstīts iegūšanas prāts. Bagātību dažos gadījumos gan vai iegūt ari bez ša prāta spējas, bet to paturēt un pārvaldīt ir abzolūti izslēgts. Tādēļ katram, kas grib gūt ilgstošas sekmes un kam šī spēja nebūtu izkopta, ta steidzīgi jāattīsta.

Iegūšanas prāts ir garīga īpašība, kuj-as fiziskais centrs atrodas galvas smadzenēs deniņu priekšējā daļā. Lai šo centru atrastu, jāiziet no auss cauruma un apmēram 5 centimetri uzaugšu, tad 31 /* līdz 4 centimetri uz priekšu. Šās vietas attīstības pakāpe rāda, cik daudz attiecīgam cilvēkam saimnieciskā prāta.

Šī spēja ir visiem no mums dota, bet ļoti nevienādā mērā. Ta ir tomēr attlstama, izkopjama un pastiprinama, bet nolaižot ta var vēl pavājināties.

Iegūšanas prāts ved cilvēku pie bagātības. Ar šo prātu mēs pazīstam vērtības un atrodam ceļus, kā šās vērtības iegūt. Ta ir spēja pelnit naudu, uzkrāt lielas bagātības, tās pārvaldīt un pavairot.

Iegūšanas prāts ir gara baņķieris un veikalvedis. Tas māca vērtības objektu pareizi novērtēt un ieteic nodarbošanās veidu vai veikala nozari. Tas dod padomus tirgotājiem, kā iepirkt izdevīgi preces un kā tās pārdot, piedāvāt un reklamēt.

Iegūšanas prāts ir bankniecibas, tirdzniecības un rūpniecības metafiziskais mugurkauls: tāda pat liela nozime tam ir visā materiālā kultūrā. Bez saimnieciskā prāta nebūtu civilizācijas, un pasaulē valdītu mežonība.

Kam šī prāta spēja ir vāja, tas ir vājs veikalnieks. Tas bieži iepirks gfūti pārdodamas preces, vai ari pavisam nepārdodamas preces Viņš iepirks preces vairāk kā vajadzīgs, nepratīs, tas nedz piedāvāt nedz pārdot.

Tā jaunava ar vāju saimniecisko prātu būs slikta nama māte. Viņai nebūs intereses priekš mājas saimniecības un savus pienākumus ta izpildīs nolaidīgi un bez intereses. Viņa nekad ne! zinās produktu cenas, nepazīs to labumu un ne■ zinās kā un kur iepirkt labas preces. Viņa būs izšķērdīga un neka nesapratis no taupības. Savu naudu ta izdos ātri un nekā neietaupts priekš nebaltām dienām. Ja nu šāda jaunava apprecēs viru ar stipru saimniecisku prātu, tad ta būs nelaimīga laulība. Vīrs sievai pastāvīgi pārmetīs izšķērdību un nolaidību, bet sieva sauks vīru par skopu un pedantisku. Ja jūs, godāto lasītāj, vēl esiet neprecējies, tad nekad nepreciet šādu jaunavu, izņemot tikai tad, ja jūs to ļoti mflat, un ja viņa dabū līdz tik lielu pūru, kā var uzturēt saimniecības vadītāju un divus kalpotājus, kam būs tad papilnam darba jūsu mājā.

Kam irstipris saimnieciskais prāts, tas prasa sev labklājību un bagatību. Viņš ne tikai prasa, bet to iegūst. Viņa bagātības griba ir tik liela, ka tas var viegli visu savu garīgo būtību koncentrēt uz peļņu un iegūšanu, caur ko viņš ātri un skaidri saredz visaiespējamības, kas viņu ved pie mērķa. Bet kam šis prāts ir vājs, tas „neprasa daudz pēc naudas un mantas", kā to dzied sentimentālās dziesmās, bet ir .Jautris un priecīgs" arī nabadzībā un postā. Šāds cilvēks nevar koncentrēties uz peļņas iespējarnībām un nevar savus spēkus visā visumā virzīt uz peļņu un iegūšanu. Aiz ša iemesla l;r arvienu, cik ilgi tas dzīvo, paliek proletārietis, dzīvodams no rokas mutē.

Ja jūs, daiļā lasītāja, neesiet apprecējusies, tad nekad nepreciet šādu viru. Pie viņa jums vajadzēs pašai pelnīt maizi, un jūsu ģimene cietīs badu. Šāda vīrieša pazīmes ir sekošas: 1) viņš ir vieglprātīgs un izšķērdīgs. Tas viegli izdod naudu, nerūpējoties par to, vai ienākums sedz izdevumus. Tas iegādā nevajadzīgas lietas, bet trūkumā vajadzīgās pārdod; 2) arvienu tam ir naudas trūkums un arvienu tas meklē aizņemties, lai gan aizņemto naudu ar labu nekad neatdod; 3) tas ilgi nepastāv vienā vietā un darbā, bet atstāj to pie mazākām gfūtībām, lai paliktu bez darba un maizes; 4) arvienu tas žēlojas par saviem līdzcilvēkiem, draugiem, radiem, pārmetot tiem skopumu un neatsauclbu; 5) tas arvienu liek lielas ceribas uz bagātiem radiem, lotereju un citiem šaubīgiem ienākuma avotiem. Gfātibās tas nemeklē izeju pats saviem spēkiem, bet griežas pie pazīstamiem un draugiem, un ir sašutis par tiem, ja tie tam nepalīdz.

Kam saimnieciskais prāts ir stipris, tas ciena tirgotāja amatu un tos, kas pie ta pieder. Viņš interesējas par kursiem, biržu, vekseļiem un tirgus cenām. Laikrakstos tas katru dienu rūpīgi izlasa visu, kas attiecas uz saimniecisko dzīvi. Viņu pievelk kantora un rēķina grāmatas, un kantona atmosfēra vispār ir tam valdzinoša.

Kam, turpretim, saimnieciskais prāts ir vājs, tas nicina tirgotāja šķiru un lamā tās piederīgos par «spekulantiem", «krāpniekiem u. t. t. Biržu šie cilvēki uzskata par tautas saindētāju un vekseļus tas tura par velna izgudrojumu, lai krāptu ļaudis". Saimnieciskās ziņas avīzē priekš viņa ir «grieķu valoda", un vērtspapīru kursu tabele — «ķiniešu ābece". Kantorgrāmatas redzot tam top nelabi, bet iedomājoties komerciēlu darbinieku, tam rodas pašnāvības domas.

Ir bieži dzirdēts izteiciens, ka nauda nedarot cilvēku laimīgu. Tas ir nepatiess apgalvojums. Bagātība, saprotams, nedara cilvēku laimīgu ar vāju iegūšanas prātu, bet turpretim cilvēku ar attīstītu saimniecisku prātu ta dara laimīgu, kurpretim nabadzība liek to justies dziļi nelaimīgam.

Virs, kam ir stipris saimnieciskais prāts, uzskata par savu goda pienākumu pašam uzturēt ģimeni ar savu peļņu. Viņš to ari var. Viņš labprāt neko nelūdz no otra, nepieņem citu laipnības, un neaizņemas naudu citādi, kā tikai uz komerciāliem pamatiem. Viņš neieredz lūdzējus un tam nav nekā priekš tādiem, ne dāvanas, ne līdzjūtības.

Jāzin, ka bagātu dara ne laimīga apstākļu sagadīšanās, bet gan saimnieciskā prāta spēks. Tāpat proletārietis nav tādēļ nabags, ka tam nebūtu smaidijuse laime, bet gan tādēļ, ka tam nav iegūšanas prāta.

Saimnieciskā prāta attīstīšana.

Retos gadījienos bagātību iegūst arī ļaudis ar vāju saimniecisko prātu. Bet kam šis prāts ir pietiekoši attīstīts, tas noteikti taps bagāts. Nonākšana bagātnieku skaitā tam ir tikai laika jaulājiens.

Kā attīstīt saimniecicisko prātu? S a m n i ec i s k o prātu attīsta, novēršot cik vien iespējams apziņu no visām citām spējām un koncentrējot savu garu tikai uz saimnieciskām lietā m.

Jāievingrinājas visur prasīt pēc derīguma principa. Redzot kādu cilvēku, dzīvnieku, stādu vai lietu jums sev jajautā: cik tas tr vērts, kāds labums no viņa ceļas un vai tas ir vispār vajadzīgs. Jums pašiem ir šādi jautājumi sev jāuzstāda un jāpūlas atrast pareizas atbildes uz tiem.

Koncentrējoties uz saimnieciskām lietām, jums tomēr nav uz visiem laikiem jāizbeidz attīstīšanās citos virzienos. Šim vispārējas attīstības pārtraukumam var būt tikai pagaidu raksturs un tas var turpināties tik ilgi, kamēr attīstas saimnieciskās spējas.

Jāatradinājas spriest par ļaudim pēc viņu izskata, apģērba, vecuma, izcelšanās, titula, zinātnieka grāda, vai amata. Ari šeit spriedums jātaisa tikai pēc derīguma principa, l.īdz šim jūs droši esat sajutuši lielu bijību pret augstiem tituļiem. Barons, princis, deputāts, doktors un visi iie, kas apģērbti eleganti un kupi runa pilna svešvārdiem, visi šie droši vien ir darījuši uz jums lielu iespaidu. Turpretim pret tādiem, kas nav no augstas kārtas, kas baudījuši tikai pamatskolas izglītību, kas vienkārši ģērbies, un strādā vienkāršu darbu, pret tādiem jūs droši vien neesat sajutuši nekādas cienības. Tā tas uz priekšu vairs nedrīkst turpināties. Ja jūs gribiet attMit saimniecisko prātu, tad jūs nedrīkstiet «skatīt vitu no cepures". Spriežot par kāda cilvēka vērtību interesējāties vispirms: cik liela ir viņa bagātība, cik viņš pelna, cik cilvēkus no sava ienākuma viņš uztur un cikiem viņš dod darbu un maizi.

Nedomājiet tikai, kn jums tagad jānoliedz visas citas vērtibas, kam nav materiālas dabas. Tas jums nav jādara, bet tikai jāatslābina pagaidām interese par tām. Kad būsiet attīstījuši savas saimnieciskās spējas un ar to palīdzību nostiprinājuši savu materiālo stāvokli, jums būs laika diezgan interesēties par citām vēnibām, piemeram intellektuālām, emocionēlām un spirituēlām. lntellektuālā vērtiba pastāv savu vai citu zināšanu paplašināšanā, emocionēlā vērtiba pastāv iekš visa ta, kas jūs pašus vai citus iepriecina, mierina un mīl. Spirituēlā vērtība pastāv sa -ā vai cini garīgā redzes aploka paplašināšanā, dvēseles dzīves izkopšanā, dvēselisko spēju attīstīšanā. Pie šīm augstākām vērtībām jūs variet pieiet tikai tad, kad esiet nodrošinājuši savu materiālo pamatu un pilnīgi piesavinājušies materiālo vērtību izpratni. Jāzirt, ka n e'vi e n s, k s nonicina materiālās vērtības, nevar nākt pie augstāko garīgo vērtību izpratnes un atziņas. Tādēļ ja jūsu saimnieciskās spējas ir tikai attīstīšanas stadijā, jums jāpārvar visi tie kārdinājumi, kas jūs varet'.i atraut interesi tio materiālām vērtībām. Jums vajaija mllrt naudu un pēc tās neatlaidīgi prasīt, zinot ka no visām pasaules bagātībām neaprobežoti liela daia ir priekš jums nolemta. Meklējiet visur un skatiet arvienu pec gadījieua un iespējas iegūt bagātību u:i to paturēt. Kas meklē tas atrod.

Nepaliekat stāvot pusceļā. Puskoka lēcēju mums ir ārkārtīgi daudz, tādēļ nepalieliniet vairāk to skaitu ar sevi. Ir daudz tādu cilvēku, kas reiz ir strādājuši un pūlējušies, lai taptu bagāti. Bet radās grūtības un pie pirmietn kavēkļiem tie jau palika mazdūšīgi. Caur to gfūtības rodas jo lielākas, kamēr drīz tas meta „šauteni krūmos", apmierinādamies ar to „ka ir mīļā veselība". Šādi mazdūšīgi puskoklēcēji vel bieži mīl palielīties, ka esot .pārvarējuši pasauli". Par to, saprotams, ir runas nevar būt: tie vienkārši ir nožēlojami bēgļi no cīņas lauka.

Tas kas grib attīstīt savus spēkus materiālo vērtību iegūšanai, nedrīkst pielaist domu pār padošanos liktenim. Vienalga, kādi šķēršļi būtu tam ceļā, tam nešaubīgi jātic, ka visus gfūtības taps pārvarētas un^tas droši nāks pie mērķa. Noslēdziet savu garu priekš šaubām un mazdūšības.

Tiecoties pēc viena noteikta mērķa, jūs līdz ar to sasniegsiet vēl daudz citu vērtigu lietu. Jūs nostiprināsiet savu veselību. Cilvēkam, kam ir stipra griba un neatlaidīga vēlēšanās, pieplūst pastāvīgi jauni dzīvības spēki, kas dara to spēcīgu, veselu un svaigu. Jūs pagariniet savu jaunību. (Cilvēks, kas neatlaidīgi mācas, strādā un uzvar ir mūžīgi jauns un spēcīgs, turpretim tam, kas ir uzvatēts, kam vairs nav ne pēc ka ko censties, kas no cīņas atteicies uu padevies liktenim, tam dzīvības spēku patēriņš vairs neatjaunojas. Dabā valda lietderības princips. Dzīvības enerģiju nesaņem tas, kas to nevar izlietot. Tādēļ tāds cilvēks ātri top vecs, gaudens, nevarīgs un iet bojā. Kas grib attMit saimnieciskās spējas, tam pastāvīgi jātur acis uz tirdzniecības un rūpnieclbasdzivi. Viņam jāuzmeklē tāda sabiedrība un jāgrozās starp tādiem ļaudīm, kam ir stipris iegūšanas prāts. Draugi tam jāiegūst tikai starp šādiem ļaudim.

Viņa galvenais studiju priekšmets ir saimnieciska dzīve, viņas nozares un darba metodes tik iigi, kamēr attiecīgās 3pējas attīstītas, Tam jāstudē grāmatas par tautsaimniecību, banku darbību, biržu, grāmatvedību, tirdzniecības likumiem un visu, kas attiecas uz saimniecību.

Bet visstiprākais faktors saimniecisko spēju attīstīšanā ir — stipra vēlēšanās iegūt labklājību. Kam šāda velēšanās ir, tas automātiski novērsīsies, no ļaudīm,'kas viņa mērķus nevar sekmēt un instinktīvi pievērsīsies tādām personām, kas var būt viņam noderības. Stipra vēlēšanās būs arī ta, kas dos attiecīgam cilvēkam rokā vajadzīgās grāmatas'un vedis viņu pie saimniecisku zinību avotiem. Stipra vēlēšanās v.idīs viņu uz tiem ceļiem, kur vismazākā pretestība mērķa sasniegšanā un radīs viņā tādu domu gaitu, kas attīsta viņa spējas. Kam šī velēšanās ir pietiekoši stipra un to netraucē citas biakns vēlēšanās, tam bagātības sasniegšana ir nodrošināta.

Trīsdesmitseši sekmju baušļi.

1.     Izvēlaties tādu nodarbošanās veidu, uz ko jūs sajūtiet ne tikai tieksmi, bet kur jums ir ari talants.

2.     Koncentrējiet savus spēkus. Ja jūs kādu grāmatu lasiet, tad domājiet tikai par to, ko jūs lasiet. Ja jūs ejiet pastaigāties, tad domājiet tikai par pastaigāšanos. Ja jūs esiet savā birojā, tad domājiet tikai par to dar :u, kas jums tur jādara. Atradinājāties no netikuma, darīt divus darbus uz reizi, kur ir meklējams cēlonis daudzām kļūdām un nepareizībām.

3.     Rūpējaties par savu veselību, pie kam izbēgat satiksmi ar slimiem, grozoties galvenā kārtā starp veseliem un spēcīgiem cilvēkiem Studējiet šo ļaužu dzīves un domāšanas veidu.

4.     Pavairojiet savu dzīvības enerģiju ar to, ka jūs Dievu, dzīvi, dzīvību uu savus līdzcilvēkus mīlat. Neklausāties uz dažādu svešu mācību paudējiem, kas jūs pavedina būt ļaunam un neapmierinātam.

5.     Apspiežiet savu baudkāri, un izbēgat radīšanas elementu spermas, noplūdumu. Nelasiet erotisku literatūru. Izbēgat tādas personas un tādus izdevumus, kas seksualitāti nostāda par anekdotu priekšmetu. Ja jūs runājiet ar sieviešu kārtas personu, tad runājiet ar to ne kā ar dzimuma būtni, bet kā ar cilvēku. Jogu zinātnes sauc seksuālo juteklību par „nagašaki", tas ir, čūskas spēku un māca, ka šo tieksmi apspiežot var tāļu pavairot savu dzīvības enerģiju.

6.     Taupiet savu naudu. Taupīt tomēr nenozīmē maz izdot, bet gan izdot naudu tikai par derīgām lietā in. Taupot naudu raugaties uz to, lai jūs paturētu savu pašcieņu un lai taupība neizvērstos par skopumu.

7.     Asiniet savu skatienu priekš izdevīga g a d I j i e n a saredzēšanās. Šis ir ļoti svarīgs noteikums, jo daudzi iegūst bagātību nejaušus izdevīgus apstākļus izmantodami. Atradinājāties no sava garīgā kūtruma un vienaldzības, būdami arvienu gatavi nekavējoši ķerties pie labvēlīgu apstākļu izmantošanas. Jūsu līdzšinējā kūtrība un intereses trūkums droši vien ir bijuši tie iemesli, kādēļ jūsu dzīve ir tecējusi bez pārmaiņām, radot jūsos neapmierinātību. Ķeraties ar dzīvu interesi pie sava darba un saviem uzdevumiem, un tad būs viss citādi.

8.     Esiet arvien čakli un darbīgi. Paruna saka: «slinkums ir visa ļaunuma cēlonis. Tādēļ mīliet savu darbu un dariet to ar ceaitlbu.

9. Ar savu darbu cenšaties tikai pēc c ēliem un nesavtīgiem mērķiem. Pats par sevi saprotams, ka vispirms jums ar savu darbu jāpelna nauda un jāpavairo ieguldītais kapitāls. Bet otra līnijā raugaties uz to, lai jūsu darbība būtu derīga un lai jūs ar to nestu saviem līdzcilvēkiem kādu labu. Strādāt tikai priekš ta vienīgā mērķa — saraust bagātību, nozīmē iet pretim finansiēlam, ķermeniskam uri garīgam bankrotam. Tā rīkoties būtu ne tikai muļķīgi, bet arī nemorāliski un mežonīgi.

10.    Attīstiet savu sabiedrisko magnētismu. Ko jums palīdz visdziļākā filozoiija, visaugstākā izglītība, vislielākā veiklība un vislabākā griba, ja jūs neesiet spējīgi citus pievilkt, iespaidot un pieturēt. Jums nebūs sekmes, ja jūs ar savu disharmonisko personisko atmosfēru, ar takta trūkumu un ļaunu dabu savus līdzcilvēkus atstumjiet.

11.    Esiet arvienu godīgi un nenovēršaties nevienu soli no godīguma. Daudzi cilvēki ir .dievbijīgi", tas ir tādā nozīmē, k.i viņi to saprot; viņi tic Dievam, iet baznīcā un tic pēcnāves dzivei. Bet savā ikdienišķīgā dzīvē tie nepavisam nav godīgi un izmanto savus līdzcilvēkus bez kādiem sirdsapziņas pārmetumiem. Arvienu ir bijis, ka 90% no visiem cilvēkiem ir vairāk vai inazāk negodīgi. Tādēļ godīgais un krietnais izceļas viņu starpā un tiek uz priekšu.

12.     Uzticaties paši sev un saviem spēkiem. „Tas kas šaubas, ir nepastāvīgs visos ceļos", lasam mēs Jēkaba vēstulē (1, 8). Kas ir nepastāvīgs, tam nav izturības, tas savu darbu nenoved līdz galam, liet darbu nenovest līdz galam nozīmē būt nesekmīgam. Šaubas un sekmes izslēdz viens otru. Tādēļ tam, kas izvēlas vienu, no otra jāalsakas.

13.    Rādiet arvienu laipnu seju. Izbeidziet īdzību un esiet arvienu dzīves priecīgi. Priecīgs prāts pievelk ļaudis, drūms tos atgrūž. Jūsu dzīves prieks tomēr nedrīkst izvērsties par vieglprātību. Sagaidiet tikai labu. Gaidišanai ir magnētisks spēks. Ta pievelk to, ko gaida. Tādēļ jāgaida tikai patīkamais un labais.

14.    Neķildojaties ar ļaudīm. Ja kāds jūs apvaino tad izliekaties, itkā jūs to nebūtu dzirdējuši. Citos gadljienos uzņemat to par joku. Ja apvainojums ir izteikts citu klātbūtnē un ta mērķis jūs apvainot ir aciin redzams, tad tomēr pieturiet pilnīgu mieru, smaidiet apvainotājiem acis un sakat ka pārtrauciet ar to visas attiecības uz visiem laikiem. Ja apvainotājs lūdz jums piedošanu, tad neatteicaties tādu tūliņ dot.

15.    iegūstiet savu līdzcilvēku simpātijas. Nerunājiet ļaudīm pretim un nenoniciniet cita ieskatus. Piekrītiet cik tas vien iespējams jūsu runas biedj-a domām. Piekrišana un līdzjūtiba modina simpātiju, pretruna un nosodīšana rada antipātiju.

16.    Turiet savas lietas noslēpumā. Nekad nerunājiet ar citiem par jūsu naudas lietām, un veikala darīšanām. Neatklājiet citiem savas darba un peļņas metodes. Kas visu izpļāpā citiem, to tura par muļķi un tam neuzticas.

17.     Strādājiet pēc iespējas vieni un pieņemiet lēmumus tad, kad esiet vienatnē. Vediet slepenu grāmatu un neļaujiet nevienam tanī ieskatīties. Neatklājiet savus noslēpumus pat ģimenes locekļiem, nemaz nerunājot par veikala darbiniekiem.

18.     Nedodiet nevienam norēķinus par savu darbibu. Nekad nepaskaidrojiet, kādēļ jūs to dariet tā, un ne savādāki, f Izejot no mājas neteiciet, pie ka jūs ejiet, un kādēļ jūs ejiet. Šāda rīcība attīstīs jūsu pašpaļāvību un radīs līdzcilvēku cienību.

19.     Groz īties tikai izglītotu, godīgu un sekmīgu cilvēku sabiedrībā, lzbeidziet satiksmi ar nesekmigiem, nabadzīgiem, un neizglītotiem ļaudīm. Itsevišķi izbēdziet negodīgu vai noziedzīgu sabiedrību. Nesatiekaties ar kāršu spēlmaņiem, dzērājiem, nepieklājīgu joku taisītājiem u. t. t. Ja šādi ļaudis ir jūsu paziņu starpā, tad pārtrauciet satiksmi ar tiem, kas saprotams, var notikt tikai neuzkrītoši.

20.     Ja jūs gribat precēties, tad nevadaties no seksuālām dziņām, ko bieži samaina ar mīlestību. Skataties uz to, lai jūsu izvēlētai būtu laba veselība, skaidris prāts, silta dvēsele un atlistita garīga dzīve. Nelieciet nekādu svaru uz skaistumu. Viņa var būt vienalga cik skaista, variet to vienalga cik stipri mīlēt, nepreciet to, ja ta ir neattīstīta.

21.    Nekad nepārtrauciet mācīties un garīgi attīstīties. Kas mācas tas ir svaigs un dzīvespriecīgs, kas nemācas, ir saīdzis, drūms, top ātri vecs un nevarīgs.

22.     Esiet ar vienu mierīgi un ar nosvērtu gapi stāvokli. Nesteidzaties nekad, bet visu dariet lēni, mierīgi un koncentrēti. Nerunājiet neapdomātas vārdus. Katrai jūsu runai jābūt nosvērtai un mierīgai.

23.     Strādājiet arvienu čakli un apzinīgi, neskataties uz to, ja jūsu darbs art kādreiz netiek pienācīgi atalgots. Ziniet to, ka labi un apdomīgi padarīts darbs stiprinās jūsu pašapziņu, un attīstīs jūsu spējas. Strādājot kādu darbu, nesteidzaties nekad.

24.     Mācaties pareizu atpūtu. Jāzin, kā p3r atpūtu var būt ne tikai miera stāvoklis, bet ar; darba pārmaiņa, darot pienākumu darba vietā patikamo darbu. Rūpējaties par labu miegu.

25.     Studējiet ļaužu vajadzības, ražojiet un pārdodiet tikai tādas lietas, kas ļaudīm nepieciešami vajadzīgas.

26.     Radiet paši pieprasījumu pēc savām precēm. Nedomājiet tomēr to sasniegt tikai ar reklāmu. Jūsu precēm jābūt tādām, kas atbilst ļaužu vajadzībām. Ja jūsu preces ir labas un reklāma laba, tad panākumi ir pilnīgi dioši.

27.     Lieciet savā veikalā savas paša domas un savu paša prātu. Nedariet pakaļ citiem. Jo vairāk jūs veikalā ieliksiel, no sevis paša, jo ātrāki jūs tiksiet uz priekšu.

28.     Studējiet veikalnieciskas zinības, pētiet sekmju un neveiksmju cēloņus. Studējiet darbu un darba metodes. Mācāties dzīves un domāšanas veidu no tādiem ļaudīm, kas jau tāļu tikuši uz priekšu.

29.     Sekojiet sekmīgu cilvēku padomiem. Cieniet tomēr tikai tādus padomus, pēc kuriem jūs prasiet, bet ne tādus, ko jums dod neprasītus.

30.     Neuzticaties pilnīgi nevienam, pat ģimenes locekļiem, nemaz nerunājot par veikala

il5

darbiniekiem. Novērojiet slepeni ikkatru un kontrolējiet visus. Bezkontroles darbs var samaitāt vislabāko darbinieku.

31.     Koncentrējiet visu savu uzmanlbuuz to, i ko vēlaties sasniegt. Atlieciet pagaidām visas ļ blakus intereses tik ilgi, kamēr galvenais mērķis ir sasniegts.

32.     Nekad nelielāties un neizceliet paši sevi, bet liekat lai runā jīlsu darbi. Jūsu vārdiem neticēs, bet darbiem bez vārdiem ticēs.

33.     Mācaties klusēšanas mākslu. Runājiet tikai to, ko vajadzīgs runāt, un izteiciet to ar tik maz vārdiem, cik tas vien iespējams. Klusēšanā jūs uzkrājiet savus garīgos spēkus. Klusēšana rada noslēpuma atmosfēru, tā pievelk un pavairo līdzcilvēku simpātijas.

34.     Krājiet jaunas idejas. Vislielāko peļņu nes tas, kas ir jauns un nebijis. Pierakstiet tūliņ ikkatru ideju, tiklīdz, ko tā uzliesmo jūsu smadzenēs, jeb arī kad to jums pateic cits.

35.     Izstrādājiet sava darba plānu uz dienām, mēnešiem un gadiem uz priekšu. Darbojaties pēc plāna jūsu darbs būs nesalīdzināmi vieglāks un sekmīgāks, kā bez ta.

36.     Izniciniet sevi kalpa apziņu un kultivējiet vadoņa spējas. Mācaties pavēlēt un valdīt. Bet valdīt par citiem var tikai tas, kas valda par sevi pašu. Tādēļ, stājoties pie vadoņa spēju attīstīšanas, atsvabinajaities no visa zemā, ļaunā un necienīga. Nekad nemitaties paši sevi apzinoties par cēlu, spēcīgu un dievišķīgu būtni.

Sekmes katrā darba laukā.

Katram, kas grib gūt sekmes savā darbā, vajaga milēt un cienīt šo savu darbu. Nekad nežēlojaties par savu amatu vai profesiju. Neienīstiet to un nedariet savus pienākumus ar nepatiku. Ja jūsu arods jums ir pretīgs, tad jūs nekādas sekmes tanī nesasniegsiet, un ari vaļā no tā netiksiet. Tādēļ mācaties milēt savu darbu, amatu vai profesiju. Tas nav gfūti panākt, jo nepatika gandrīz arvienu ir tikai iedoma. Izpildiet savus pienākumus ar interesi un centību un koncentrējiet savu garu uz tiem. Cenšaties sava darba mākslu pilnīgi piesavināties un studēji jt visu, kas uz to attiecas.

Atmetiet nepariezās domas, ka jūsu darbs priekš jums par grūtu, ka tas kaitīga jū<u veselībai, jeb ka tas par daudz aizņem jūsu laiku un spēkus.

Katru reizi, kad jūs par to domājiet runājiet garā ar sevi šādi: Es mīlu darbu. Es labprāt ar to nodarbojos un izpildu to pēc labākās apziņas. Mani interesē viss, kas uz to attiecas. Manu pienākumu izpildīšana dara mani laimīgu un stiprina manus spēkus. Es esmu ap sierināts ar savu darbu. Tas mani nenogurdina un vakaros no darba nākot, es esmu tik pat modrs un svaigs, kā no rīta.

Ja jūs šādas domas pieturēsiet, tad jūs iemīļosiet savu darbu un sasniegsiet tanī lielas sekmes. Šādā ceļā jūs atvairīsiet no sevis to nepareizo ticību, kas jūs attura, vājina, duļķo jūsu garu un dara jūs nelaimigtt, dusmīgu un saīgušu, un tās vietā jums radīsies cita ticība savam darbam un saviem spēkiem, kas darīs jūs stipru, priecīgu un sekmīgu.

Šā rīkojaties ne tikai tad, kad jūs gribiet savā darbā palikt un sasniegt tarif sekmes, bet art tad, ja jūs domājiet to atstāt. Dievs jums šo nodarbošanos ir devis, ar ko jūs pašulaik nopelniet savu uzturu, un V i ij š nedos jums nevienu labāku datbu, pirms jūs nebūsiet iemācījušies esošo mīlēt, lābi izpildīt un pamatīgi iemācīties.

Darba vērtība.

Kas grib gūt sekmes, tam uz visiem laikiem jāatmet nepareizais uzskats, ka darbs būtu nasta un apgrūtinājums bet bezdarbība — dzīves laime, lkdieniškā dzivē mums rāda, ka patiesībā lietas stāv pavisam otrādi, proti, daibs ir dzīves nepieciešamība, laime un svētība, bet darba trūkums — sods un nelaime.

Ar darbu cilvēks aug un āttīstas, paliek vesels, svaigs, jauneklīgs un dzīves priecīgs. Bezdarbība turpretim, cilvēku saēd kā rūsa, dara to saīgušu, drūmu, gaudenu un atnes priekšlaicīgu vecumu un nāvi. Tādēļ vecāki izdara lielu muļķību, krādami mantu priekš saviem bērniem, lai tiem „nebūtu grūti jāstrādā", Sāgādādami ar savām pūlēm bērniem bezdarba dzīvi, tie ir izaudzinājuši čūsku bērnu azotē: ta agri vai vēlu tos nāvīgi sakodīs. Piemēri ikdienišķlgā dzīvē mums rāda, ka tie bērni, kas audzināti bezrūpīgi dzīvei un nodrošināti ar lielu bagātību, pārdzīvo savus vecākus tikai par nedaudz gadiem. Darba trūkums, baudas, izlaidība u. t. t. ātri noved jaunās dzīvības pie gala.

Katram normālam cilvēkam ir iedzimta tieksme uz darbu. Lai novērojam mazus bērnus. Tie nevienu minūti nevar iztikt bez darba resp. muskuļu nodarbināšanas. Pat zīdainis, kufa muskuļi vēl ir neattīstīti un vāji, laiž darbā savu vienīgo attīstīto orgānu — balss rīkli un brēc stundām ilgi bez kāda iemesla, kamēr sejiņa top sarkana un ķermenītis sāk raustīties. Tā ir dabīga norise pie augšanas, un bieži tie bērni, kas visvairāk brēc, aug visātrāki un top par spēcīgiem cilvēkiem

Katris paveiktais darbs dod cilvēkam prieku un labsajūtu. Kas nepazīst lab veikta darba prieku, tam ir noslēgts lielākais baudījums zemes virsu.'ļ

Pilnīga nesakanba ar darba svētību stāv visiem cilvēkiem lielākā vai mazākā mērā piemītoša negriba strādāt. Neskatoties uz to, ka darbs ir dzīvības nepieciešamība, visi cilvēki ir mazāk vai vairāk slinki.

Analizējot negribu straJāt, mēs atrodam, ka visgrūtākais ir darba iesāku m s, pats pirmais solis, jeb darba rika pirmais pielietojums. Ja šis pirmais iesākums veikts, nepatika piepeši zūd un rodas dziņa strādāt tāļāk. Tā piemēram, rakstnieks kam bijušas lislas pūles nostāties pie galda un uzrakstīt pirmo rindiņu, bez kādām grūtībām uzraksta visu nodaļu, ja šis grūtākais iesākums veikts ar piespiešanos.

Tālākā negatīvā tieksme šeit ir — negiiba ķerties pie grūtāka, bet gan pie mazvērtīgāka no zināmā darba. Tā dažs rakstnieks uzraksta ievadu ļoti labu, kas neprasa nekādas pūles un varēja tapt uzrakstīts kā pēdējais. Tādēļ daudzām grāmatām priekšvārds ir vislabākais, bet pate grāmata vāja.

Kā vislielākais kavēklis uzsākt darbu minama tieksme uzsākšanu atlikt uz rītu, cerībā kā rītu būs lielāka patika to darīt. Šeit katru reizi jāpiedzīvo vilšanās: rītu tāpat nav nekādas patikas sākt darbu un tas top atlikts uz nākošo dienu.

Tamdēļ darba māksla prasa, lai vislielākā vērība taptu piegriezta darba sākumam. Šeit jāpielieto gribas spēks. Ir jāatmet tieksme atlikt darbu uz ritu Dariet visu jau šodien, kas jums jādara, lai rītu jau varētu darīt citus darbus. Iesāciet darbu tūliņ', jo labi iesākts darbs ir jau pa pusei pudarlts.

Tālākais līdzeklis cīņā ar negribu strādāt ir — regulāra darba paradums. Katram paradumam ir ļoti liels spēks. Kādēļ gan šo spēku nepielietot pie darba?

Ja darbs iegājis paradumā, tad tas vairs nekādās piespiešanās neprasa. Lai to panāktu, tad katru dienu darbs jāuzsāk noteiktā laikā un jāveic noteikts darba daudzums. Piemēram, ja jūs mācaties svešu valodu katru dienu sākat mācīšanos noteiktā laikā, šinī laikā veiciet zināmu, jau iepriekš nozīmētu paragrāfu skaitu, jeb ierobežojiet mācīšanos ar notektu laiku. Sākumā šeit vavajadzēs pielietot piespiešanos, bet vēlāk radīsies tieksme un patika pati no s?vis: jūs būsiet nelaimīgi tad, kad jums no tā būtu kaut kāda iemesla dēļ jāatsakās.

Tikai darbs ir visu vērtību pamats; darbs dod laimi, bagātību un dzīves prieku. Tādēļ studējiet darbu, mācaties strādāt un cenšaties labi strādāt. Darba māksla ir — ceļš uz labklājību.

Laika izmantošana.

Time is money, laiks ir nauda. Šis populārais amerikāņu izteiciens ari pie mums gūst aivi^nu lielāku nozīmi. Patiesībā laiks ir vēl va i rā k. ka nauda: laiks ir pate dzīvība.

Neskatoties uz to, ka visi mēs zinām laika vērtību, katru dienu miljoniem minūšu un stundu paliek neizmantotas. Daudziem cilvēkiem neprašana izmantot laiku ir par iemeslu nabadzībai un trūkumam.

Laika pareizas izmantošanas noteikumi ir se-

koši:

1. Atsvabināšanās no liekiem d a r b i e rn. Mēs savā dzīvē daram daudz nevajadzīga un lieka. To mēs daram aiz paraduma, tādēļ ka nekad neesam domājuši, vai tas mums ir vajadzīgs, vil ne. Pie šādām nevajadzīgām laika iztērešanām pieskaitama: vispirms mazvērtīgu grāmatu lasīšana. Pie tādām pieskanami visi „saist >šie" romāni, Seksuāla literatūra, un joku žurnāli. Tāpat avīzes lasīšana no punkta līdz punktam nav nekas vairāk, kā laika nosišana. Avizi lasot pietiek izlasīt tikai tos artiķeļus, kas mums tieši interesē, bet visas pārejās avīzes saturu mēs varam pietiekoši labi uztvert, paskatot tikai virsrakstus. Pie šādas nostādīšanas avīzes lasīšana mums aizņems ne vairāk kā 15 minūtes, un mēs zinām visu, kas mums jāzin.

Tālāk visvairāk lieki pavada laiku tukšās sarunās, viesu uzņemšanā un viesos iešanā. Tāpat aizraušanās ar darbību biedrībās, klubos, politiskās partijās u. t. t. aizņem daudz laika un enerģijas, parasti neatnesot nekādu labumu.

2. Pareiza darba laika sadalīšana. Darba plāns jāsastāda vairākām dienām vai nedējām uz priekšu. Katram paredzamam darbam jānozīmē zināms laika ilgums noteiktās stundās. Šis plāns jāuzraksta un jātura tā, ka to lai katrā bridi varētu redzēt.

Piemēram, ja esiet tirdznieciska uzņēmuma vadītājs, tad jums darba plāns nākošai dienai var būt šāds:

pulksten 7 Uzcelšanās. ļ līdz , 8 Apģērbšanās, vanna, vingrošana. i/s9 Kantori.

līdz „ 9 Veikala aizrādijumi un apskate darbiniekiem.

„ » 10 Cenu un tirgus stāvokļa pētīšana.

„ „ 11 Rita pasta lasīšana un rezolūciju taisīšana.

12 Apmeklētāju pieņemšana u. t. t.

„ 2 Dažādi darbi svarīguma kārtībā, šādā pat kārtībā ir sastādams pēcpusdienas un vakara darbu plāns, saprotams, ņemot vērā uzņēmuma un personīgos 'apstākļus. Pozicljā, „Dažādi darbi" stāv sarakstīti visi tie īpatnējie darbi, ko paredzēts šinī dienā nokārtot, liekot pašus pirmos svarīgākos un neatliekamos. Piemēram: 1) Izpirkt vekseli par Ls . . . : 2) Sastādīt nodokļu listi. 3) Norakstīt slepenu vēstuli X personai u. t. t.

Ar šādu laika un darbu sadalīšanu panāk sekošo: 1) Atsvabina savu prātu no rūpēm, ka kaut kas varētu tapt aizmirsts paļJarit. 2) Atkrīt gudrošana: kas tagad būtu jādara. 3) Ienes ritmu un darbu precizitāti visā uzņēmumā.

3. Minūšu un sīko starpbrīžu izmantošan a. Ļoti bieži nāk priekšā gadījieni, kur viens darbs ir pabeigts, bet iesākt nākošo itkā nav laika. Šādi brīži parasti paliek neizmantoti, tāpat kā braucieni tramvajos, autobusos un tā joprojām. Kopā ņemtas šās nedaudzās minūtes tomēr iztaisa ]oti lielu laika sprīdi, kas gada laikā var līdzināties vairākām nedēļām darba laika.

Lai šie brīži neietu zudumā, jānorīko īpašs lietderīgs darbs priekš šādiem starpbrīžiem. Tos var, piemēram izmantot, mācoties svešu valodu. Gfūtāki izmantot laikus, ko pavada braucienos, piemēram katru ritu un vakaru autobusos 15 minūtes. Skatīt sen redzētas ielas šeit tikai, studēt līdzbraucēju sejas arī nevajadzīgs darbs. Lasīt vai rakstīt nav ērti. Šādus braucienu brīžus ieteicams izmantot koncentrācijas vingrinājumiem. To izdara, piemēram šādi: Nolieciet rokas uz labā ceļa vienu uz otru. Koncentrējiet uz savām rokam visas savas domas. Kamēr iuš~Sā1utiet ttrasu^ sutumu rokās. Sādi vingrinājumi atradinās jūs no izklaidības un pavairos jūsu domu spēku, kā arī personīgo magnētismu. Līdz ar to celsies jūsu labsajūta un pavairosies darba enerģija.

4. Lietderīga atpūta. Priekš atpūtas cilvēkam parasti ir vajadzīgs daudz mazāk laika, kā to mēdz domāt, jarūpējas par to, lai atpūta būtu īsta un lietderīga.

Pilnīga atpūta ir miegs. Miegā cilvēkam nākas pavadīt no 6 — 10 stundām, skatoties pēc viņa konstitūcijas, nodarbošanās veida u. t. t. Lai laiks, ko mēs pavadam miega stāvoklī, būtu pec iespējas mazāks, jārūpējas lai miegs vienmēr būtu pilnvērtīgs. To var panākt ievērojot sekošus noteikumus:

1.     Jāiet gulēt arvienu noteiktos laikos, pie kam ar tādu aprCĶnu, ka saulei lecot varētu uzcelties. Rīta laiks Īsi pēc saules uzlēkšanas ir visražīgākais darba ziņā, un to nevajadzētu nogulēt.

2.     Gulēt higiēniskos apstākļos, tas ir, tīrā gaisā, pie piemērotas temperatūras (ap 12° R.) un ar nepārpildītu māgu.

3.     Gulēt ejot noskaņot pozitīvi savu gara stāvokli, tas ir, atmest visas rūpju, naida, baiļu, dusmu vai citas negatīvas domas.

Šos noteikumus ievērojot varēs pilnīgi atspirgt nedaudzās stundās, un nākošā dienā būs ražīga darba spējīgs.

Bez miega, cilvēkam nepieciešama arī nomoda atpūta. Šeit valda nepareizs uzskats, ka atpūta var būt tikai bezdarbībā. Nomoda atpūta drīzāk ir -f darba pārmaiņa, bet ne bezdarbība. Tā garīga darba strādniekam atpūta ir vieglis fizisks darbs, bet fiziska darba darītājs kā atpūtu var uzņemt garīgas kustības, ka: grāmatas lasīšanu, sarunu, muzicēšanu, gleznošanu u. t. t. Atpūta tā tad ir ikkatris darbs, ko dara patikas dēļ.

Tādēļ lai izmantotu laiku, nav jācenšas pēc bezdarbīgas atpūtas. Bezdarbībai ar vienu pievienojas gaflaiciba, kas nogurdina vairāk, kā darbs. Sakarā ar to, jāiekārtojas tā, ka lai atpūtas brīžos mums būtu pie rokas patīkama nodarbošanās, kurai nav nekāda sakara ar mūsu parasto darbu. Tāda atpūta būs pilnvērtīga un lietderīga.

Par atpūtu nevar uzskatīt teātrus, operas vai citu sarīkojumu apmeklēšanu. Šādās vietās parasti ir slikts gaiss, un priekšnesumi arī iedarbojas uz apmeklē'aju mazāk, vai vairāk uztraucoši.

Dzīves māksla.

Ikkatra cilvēka sekmes un pamats ir atkarīgi no viņa līdzcilvēku izturēšanās pret viņu. Kas prot izsaukt līdzcilvēkos labvēlību, prot ļaudis ievilkt savu interešu sfērā un likt tiem darboties viņa labā, tas ātri sasniegs to, pēc ka viņš cenšas. It īpaši tas būtu sakāms par finansiēlām sekmēm.

Tādēļ katram, kas grib izvirzīties uz dzīves kalngaliem, jāstudē dzīves māksla un jāzin tie noteikumi, kas dod iespēju iegūt līdzcilvēku labvēlību.

Šāda dzīves māksla vispilnīgāk)' ietverta japāņa slepenā mācībā, ko sauc par bušido. Japāņi ir vislielākie dzīves mākslinieki. Tie prot iegūt simpātijas pat pie eiropiešiem, ko nespēj neviena cita Āzijas tauta. Japāņus dēvē par .mūžīgi smaidošo tautu„ lai gan japāņu dzīves apstākļi ir daudz gfūtāki, ka tas ir pie citām tautām. Japāņi pārsteidz svešniekus ar savu možo garu, dzīves prieku, darba enerģiju un nepārspējamo laipnību. Pat uz nāvi notiesātais japānis soda vietā vēl smaida un ir priekšzīmīgi laipnis. Šāds garīgs spēks ir bušido mācības rezultāts.

Sniegsim šeit nedaudz zināšanas par šo mācību. Tā tik pat labi piemērojama mūsu zemē, kā austrumos.

Kā jait zinām, jo vairāk personu savas domas vērš uz vienu un to pašu objektu (domāšanas priekšmetu, personu, lietu u. t. t.), jo stiprāka būs šo domu iedarbība.

Šo ievērojot, bušidoisti māca, ka katram nepieciešami vajadzīgs radīt savos līdzcilvēkos labas domas par sevi. Lai to panāktu, ir izstrādāta vesela zistēma sadzīves noteikumu, kufās bušidoisti, un vispār austrumzemju tautas, stingri ievēro.

Tādēļ katris japāns, vienalga kāds bfllu tam sabiedrības stāvoklis vai izgītiba, vispirms, cenšas visiem spēkiem ievērot labā toņa likumu s. "Jo pie bušido mācības pieder: slikto neredzēt, nekā nenievāt, nelabvēlīgus notikumus neminēt, nekā stipri nekritizēt, ar vienu vārdu sakot, visu nepatīkamo, nelabvēlīgo vienumēr un visur, kā mutiki tā rakstiski, abzolūti ignorēt, noklusēt un neminēt.

Bušidoistu augstākais likums ir vienmēr un visur paturēt garīgo līdzsvaru. Nekad neizrādīt dusmas, nelaipnību, saīgumu, neapmierinātību u t. t., ne vārdos, ne darbos, ne sejas izteiksmē. Nelaime, sāpes, apvainošanās nedrīkst tikt izrāditas, un vispār nedrīkst tikt izrādīts tas, kas notiek cilvēka iekšienē. Šādu izturēšanos gan var uzskatīt par liekulību, bet bušidoisti liekuļošanu neuzskata par netikumu. Japins iet uz nāves sodu ar smaidu sejā.

Ar ķildošanos, lamu vārdiem, nievāšanu, jeb vaidēšanu un žēlošanos, nekā nevar sasniegt. Panakumi dzīvē ar šādiem līdzekļiem ir absolūti izslēgti. Ļaudis dara, ko viņi grib. Ja jūs viņus neiespadosiet ar savu personību, (vitālo magnētismu), jūsu gribai un padomiem pakļausit, tad ar vārdiem nekā nesasniegsiet. Nonievāšana, kritizēšana, lamāšanās, vaidēšana un žēlošanās radīs jums tikai ienaidniekus, laupīs draugus, maitās jūsu rakstūru, kaites jūsu nerviem, slikti iespaidos jūsu domu un gara spējas vispār, un mazinās jūsu personības iespaidu uz līdzcilvēkiem.

Otris bušido mācības pamatnoteikums ir — optimisms. Visur redzēt un izcelt tikai labo. Ļaunumu neievērot. Nekad nežēloties par sliktiem apstākļiem, sliktu veselību u. t. t. un nedomāt par to. Ja japāns zin, ka tas ir neglābjami slims, ir tad viņš apgalvos, ka ir pilnīgi vesels, un nekad nav juties iik labi, kā taisni tagad. Ja japāņu veikalniekam stāv ritu bankrots priekšā, arī tad viņš vēl šodien apgalvos, ka tas stāv uz pilnīgi drošiem pamatiem.

Attiecībā uz līdzcilvēkiem, bušidoists nekad nevienu neapmelos, nenoliegs, nekritizēs, bet visu rīcībā un darbībā atradīs attaisnojošo domu. Tā katru cilvēku, kas tam kaut ko stāsta, tas ar interesi un līdzjūtību uzklausīs un ja nevarēs stāstītājam piekrist, tad neteiks nekā, bet mēģinās sarunu vērst uz citu tēmatu.

Šāds optimisms, kas no sākuma var būt liekuļots, ar laiku top par patiesu rakstūra īpašību un dara brīnišķīgi labvēlīgu iespaidu uz cilvēka labsajūtu un top par spēka un dzīves prieka avotu.

Mūsu draugu, paziņu, un vispār līdzcilvēku labām domām par mums ir maģisks spēks, sevišķi tajos punktos, kur šis domas sakrīt. Neviens nevar teikt „man vienalga, ko par mani domā citi."

Mūsu līdzcilvēku saskanīgās labās domas par mums rada tā saucamo „psicholoЈisko batereju", kas vairo mūsu spēkus un atvieglo mums ceļu uz sekmēm ūn panākumiem dzīvē. Tādēļ bušidoistu augstākais mērķis ir šo psicholoģisko batereju uzturēt arvienu svaigu un stipru."

Katra cilvēki, gars pēc, bušidoistu mācības, ražo katru dienu aprobežotu daudzumu īpatnēju kaut ko, tā saucamo interesi. Katram cilvēkam ir noteikts daudzums šis intereses, ko viņš var izlietot un kad tās viņam vairs nav, tad tas nonāk stāvokli, ko sauc par garīgo tukšumu.

Intereses, jeb interesēšanas spēja ir tie magnētiskie pavedieni, kas cilvēka garu savieno ar ārpasauli. Tas ir līdzeklis pievilkt un paturēt lietas. Atmiņa nav nekas cits, kā intereses darba rezultāts. Visas atmiņas mums ir vienādas, jo nav slikiu, nedz labu atmiņu.

Lietas, kas ir aizmirstas, patiesībā uzglabājas apakšapziņā. Neviena doma neiet zudumā un nekas abzolūti nevar tikt aizmirsts.

Ja kādam cilvēkam atmiņa liekas but vāja, ja tas pat neatceras nekā, ko vakar darījis, tad tur iemeslis meklējams citur, bet ne atmiņas vājumā. Šādi cilvēki savu garīgo speķu, savu interesēšanās spēju ir izlietojuši citā virzienā un tik lielā mērā. ka priekš attiecīgā fakta atcerēšanās tiem vairs nav intereses krājumā. Piemēram, kāds veikala māceklis bija tik aizmāršīgs, ka nevarēja atcerēties, kādus pienākumus izpildījis iepriekšējā dienā, lai gan citādi viņa gara spējas bija pietiekoši lielas. Izrādījās ka viņš visu savu interesi ziedo kādai skautu organizācijai, kufai tas bija par priekšnieku.

un kitj-ai viņš savus pienākumus izpildīja ar apbrīnojamu precizitāti. Šis amats tam aizņēma visus garīgos spēkus, tā kā nekas vairs neatlika pāri. Viņš izlietoja visu savu interesi vienā virzienā.

Bušidoisti prasa no saviem mācekļiem, lai tie tūliņ varētu par kaut kādu lietu interesēties. Zināmām intereses krājumam tiem arvien jābūt gatavam priekš katras patiesi intereses cienīgas lietas. Tiem vajaga būt arī spējīgiem uz pavēli interesēties.

Ja interesēšanās spēju izlieto nepareizi, nedisciplinēti, tad tas lielā mērā kaitē cilvēka rakstūram. Tā var izvērsties slimīgās idejās, kaislīgās tieksmēs, vienpusībās un citās savādībās. Interese, kā dažs spēks, ir graujošs, ja tas darbojas kā aklis spēks. Svētība no tā ceļas tikai tad, ja tā stāv zem cilvēka abzolūtas kundzības. Bušidoisti māca labāko metodi, kā šo interesi disciplinēt un vadīt.

Ir zināms, ka visi cilvēki ir e g 0i s t i. Katris grib izvest cauri savu gribu, katris cenšas pēc sava mērķa. Viss, kas veicina šāda mērķa sasniegšanu, dara labvēlīgu iespaidu uz cilvēkiem. Tādēļ bušidoisti māca lai ar c it i e tn cilvēkiem nekad par sevi nerunātu. Ļaudis interesējās tikai par sevi pašiem, par saviem darbiem un savām priekšrocībām, par savām spējam un savām zināšanām, par saviem labumiem un saviem draugiem, bet par citiem indivīdiem tikai tik daudz, cik no tiem var gūt kādu labumu.

Katram cilvēkam ir zinama pievilcība, jo katram ir mazāk vai vairāk gribas spēka, tādēļ sabiedrība iedarbojas dzīvinoši. Lai šo pievilcību veidotu, bušidoisti noliedz runāt par sevi un savām interesēm, bet gan piegriezt vērību sava pertīmrunātaja interesēm un ieiet viņa runas tēmatā. Šādā veidā nu tiek sasniegti divi mērķi, proti, mēs disciplinējam savu inreresi, mācam to paklausīt mūsu prātam un daram labvēlīgu iespaidu uz savu runas biedri. Tas būs par mūsu atsaucību uz viņu interesēm ļoti aizkustināts un viņa labvēlība mums būs nodrošināta.

Bušido, tā tad, māca sabiedriskā satiksmē savas intereses, simpātijas un antipātijas veikli pārvaldīt, tās noklusēt un apslēpt, bet ieiet uz citu idejām un interesēm, lai tādā veidā mācītos disciplinēt savas jūtas un lai radītu citos labvēlīgas domas par sevi.

Bet lai mūsu iespaids būtu pilnvērtīgs, vajadzīgs vēl kaut kas, proti spēka un stipra rakstūra iespaids. Nespēcīgu, gļēvu rakstūru neviens nevar ciest, kaut arī viņa īpašnieks savādi būtu labākais cilvēks pasaulē. Ļaudis mīl tikai spēku, tādēļ bušidoisti netaupa pūles, lai parādītu sevi, kā spēcīgu rakstūru. Šo panāk vienkāršā ceļā sekosi: Nekad nevajaga izpaust citiem savas darbības motīvus un nolūkus. Nekad neatvainoties par saviem darbiem, un neprasīt no citiem ari viņu darbības pamatojumus un neievērot viņu atvainošanos. Piemēram: Ja jūs kādu atstājiet, teiciet īsi, ka jūs tagad gribiet iet. Visus viņa jautājienus, kādēļ un kur, atstājiet neievērotus.

Glabājiet no-lēpumu. Nedodiet nevienam nekādus paskaidrojumus par savu darbību un nekādus pamatojumus.

Nekad neprasiet vispārējās lietās padomus no citiem un nedodiet tādus no savas puses. Jums jāseko tikai savai pārliecībai un jāļauj citiem arī tāpat darīt.

Cita padoms tikai tad jums būs par svētību, ja to dos speciālists kādā nozarē, par ko jums pašiem nav zināšanu. Visos citos gadījumos cita padomiem paklausīt nozīmē — izdarīt kļūdu un bojāt savu rakstūru.

Jūs turēs par stipru rakstūru, par spēcīgu personību un jūs tāds arī būsiet. Jo jūsu spēki pavairosies un jums būs vieglāki gūt sekmes dzivē.

Jūs būsiet egoists (patmīlis), bet lai gūtu dzīvē sekmes, cilvēkam tādam jābūt. Bet reizē ar to jūs būsiet arī altruists (labdaris), jo jūsu izturēšanās nāks tikai par labu jūsu līdzcilvēkiem.

Egoisms un altruisms, pēc bušidoistu mācības, ir savienojami.

Bušido mācība, kā redzējām, tā tad sastāv no pareizo sadzīves formu ieturēšanas, un pareizas domāšanas.

Šīs mācības izvešana dzīvē attīsta cilvēka garīgos spēkus. Ta ved pie disciplinētas domāšanas, pašsavaldlšanār, objektivitātes un tādā ceļā palielina personīgo magnētismu un mūsu dzīvības spēku vispār.

Veikala sekmes.

Nekur nav tik lielas konkurences, kā tirdzniecībā. Mums ir liela pārpilnība visādu veikalu. Daudzi no tiem tirgo labi un viņu īpašnieki top bagāti, citi turpretim nīkuļo un iet bojā. Lai veikals zeltu, ta vadītajam nepieciešamas īpašas aroda zināšanas. Tās šeit pasniegt visā visumā gan nevarēsim, bet sniegsim tomēr galvenās virzienlīnijas.

Sekmīga veikala pamata noteikumi ir sekoši:

1. Izdevīga atrašanās vieta. Veikali, kas tirgojas ar masu patēriņu precēm, var atrasties tikai centros, jeb pilsētu centru ielās. Mazliet tālāk no centra var atrasties speciālu preču veikali, kuļu klienti nav gafām gājēji, bet gan tādi, kam retāka vajadzība pēc minētās preces un kam veikala adrese jau zināma. Pilsētas nomalēs var atrasties veikali tikai ar vietējā patēriņa precēm. Atverot dažādu vietējā patēriņa veikalu jāraugas, lai vieta būtu pietiekoši apdzīvota, un lai tuvumā nebūtu konkurences veikala. Citādi jau ir ar tādiem veikaliem kufu klienti nav apkārtējo namu iedzīvotāji, bet kas domāti visas pilsētas vai pat visa apgabala vajadzībām. Šādus veikalus nav jābaidas atvērt tur, kur blakus vai tuvumā ir otiis vai pat vairāki tādi pat veikali. Gluži otrādi: ir bīstami šādu veikalu ierīkot uz ielas, kur nav neviena līdzīga veikala: pircēji šo veikalu šeit neapmeklēs un neatradīs, bet gan ies uz to ielu, kur šādu veikalu ir vairāk. Tā piemēram, mūstl Rīgā, uzvalku pircējs ies uz Marijas ielu, ādas pircējs uz Peldu ielu u. t. t. Tādē] atverot veikalu vispirms izstudējiet vietu un apkārtni.

2. Lētas preces. Lai preces varētu leti pārdot tās labi jāpazīst un jāprot iepirkt. Tirgotājam jāstudē ražošanas apstākli un jāpārzin visas iepirkšanas iespējamības. Ari attiecībā uz p-eču lētu pārdošanu mūsu tirgotāji bieži pieturas pie nepareiza ieskata. Tie domā apmēram šā: Ko man palīdz lēti pārdot? Lēti pārdodot es par maz pelnu. Paaugstinot preču cenas es gan pārdošu mazāk, bet peļņa man būs tik pat liela, jo uz katru darījumu es pelnīšu vairāk. Turklāt man būs mazāk jāstrādā Tā tad izdevigāki ir pārdot dārgāk, mazāk apgrozīt un vairāk pelnīt.

Šāds uzskats ir pavisam nepareizs: un tirgotājam, kas pie tāda pieturas, bojā eja ir droša. Pirmkārt, preču lētums patērētāju interesē daudz, daudz vairāk, ka to mēdz domāt. Katris pircējs taču grib mazāk izdot, tādēļ labprāt mēro kilometru lielus attālumus, lai nopirktu preci par dažiem santīmiem lētāki. Otrkārt, patērētāji sajūt antipātiju pret tirgotāju, kas paaugstina preču cenas un labprāt nemīl tādu veikalu apmeklēt, kaut arī nelielā cenas starpība nekādu lomu nespēlētu.

Šādu veikalnieku klientūra sastāv galvenā kārtā no nejaušiem pircējiem, vai tādiem, kam nav laika griezties citur. Pats par sevi saprotams, ka šādu pricēju nevar būt daudz un viņu skaits nevar pavairoties. Sakarā ar to katras sekmes šādam veikalam izslēgtas.

Pārdodot, turpretim, preces cik vien iespējams lēti, tirgotāji pievilks savam veikalam arvienu vairāk apmeklētāju. Sakarā ar to radīsies iespēja preces iepirkt lielākā daudzumā, un tā tad lētāki. Lētāki iepirktā prece dos labu labu peļņu ari pie zemām pārdošanas cenām. Ja nu pie šādiem apstākļiem apgrozījums ir liels, tad ir liela arī peļņa. Uz šādiem pamatiem dibinātam veikalam ir visas izredzes attīstīties un viņa īpašniekam bagatība ir nodrošināta.

3. I. a b a Apkalpošana. Katris cilvēks mīl, lai viņarn rada laipnu seju, lai tam paglaimo un pazemīgi pakalpo. Kufš veikalnieks šo mākslu prot, tas pievilks ar to daudzus klientus. Veikala pārdevējam jābūt laipnam pret visiem veikala apmeklētājiem, arī pret tiem, kas maz pērk, vai pat nepērk nekā.

4. Pircēju iespaidošana. Ļaudis pērk ne tikai to, kas viņiem vajadzīgs, bet arī to, ko viņiem ieteic par vajadzīgu. Tādēļ pārdevējam jāstudē pārdošanas māksla, tam jāprot izcelt preces labumu, iekārdināt pircēju un p i espiest: to preci nopirkt. Jāņem vērā, pircēji reti kad nopērk kādu preci pēc sava ieskata, bet gan iegūst to, ko pārdevējs viņam ieteic. Ļaudis mīl, lai tos pārliecina un iespaido.

5. Laba r e k I ā m a. Daudzi veikali nevar uzplaukt tādēļ, ka publika neka nezin par tādu veikalu un tādu precu esamību. Šeit nu tirgotājam jānāk klajā ar reklāmu. Reklāmā jāuzsver preču laDutns, lētums vai citas priekšrocības. Reklāmu veidi ir dažādi un ar tiem jāiepazīstas katram tirgotājam.

Izvedot dzīvē šos norādījumus, katram tirgotājam iespējams sasniegt sava veikala zelšanu un lielus ienākumus. Jāpiezīmē, ka tirdzniecība ir arods, kur visvairāk iespējamību, gūt sekmes saprātīgam, un aiziet bojā neprātīgam. Tādēļ ķeroties pie šā bīstamā aroda, jāapbruņojas stiprām speciālām zināšanām.

Satura rādītājs.

Pirmā daļa.

Vispārējās spējas.

Lpp_.

Kādēļ mums jāattīsta savas spējas •. . . 5

Pareiza domāšana…………………………………………. 6

Koncentrēto domu spēks………………………………. 10

Koncentrēšanās māksla……………………. • . 12

Koncentrēšanās spēju attīstīšana . . • • 16

Gribas spēka attīstīšana……………………….. . 20

Personīgais magnētisms……………………………….. 24

Magnētisma uzkrāšana un izlietošana . . 27

Šķēršļi garīgā spēka attīstīšanā …. 30

Pašiedvesme………………………………………….

Magnētiska acs………………………………………….. 36

Magnētiska runa . ……………………………………… 38

Hipnotisms……………………………………………….. 40

Hipnotisko spēju attīstīšana………………………….. 45

Vispārēji norādījumi……………………………………. 49

Magnētiska dziedināšana ……………………………… 52

Atmiņas spēcināšana…………………………………….. ,r '4

Mēdialās spējas…………………………………………. 57

Gaišredzība……………………………………………… Ģ2

Faķīru un jogu spējas ………………………………….. 61

Ceļš uz vadonību……………………………………….. 68

Runas māksla …………………………………………… 71

Garīgā darba higiēna…………………………………… 74

Garīgās nepieciešamības………………………………. 78

Dzimumu pievilcības teorija………………………….. 80

Austrumzemju mācība par garīgā spēka pavairošanu 83

Otrā daļa. Finatisiēlās spējas

Vai ir grēks būt bagātam . . . Kādēļ mums būt nabagiem . . .

Sekmju pamatnoteikumi………………..

Iegūšanas jeb saimnieciskais prāts Saimnieciskā prāta attīstīšana . . Trīsdesmitseši sekmju baušļi . . Sekmes katrā darba laukā . . .

Darba vērtība…………………………….

Laika izmantošana . . . . . . Dzīves māksla …. ^ . . Veikala sekmes . . . . . .

Content

Apinis Margonis Garīgo spēju attīstīšana

Pirmā daļa. Vispārējās spējas.

Kādēļ mums jāattīsta savas spējas?

Pareiza domāšana.

Koncentrēto domu spēks.

Koncentrēšanās māksla.

Koncentrēšanās spēju attīstīšana.

Gribas spēka attīstīšana.

Personīgais magnētisms.

Magnētisma uzkrāšana un izlietošana.

Šķēršļi garīgā spēka attīstīšanā.

Pašiedvesme.

Magnētiska acs.

Magnētiska runa.

Hipnotisms.

Hipnotisko spēju attīstīšana.

Vispārēji norādījumi.

Magnētiska dziedināšana.

Atmiņas spēcinašana.

Mēdialās spējas.

Gaišredzība.

Ceļš uz vadonību.

Runas māksla.

Garīgā darba higiēna.

Garigas nepieciešamības.

Dzimumu pievilcibas teorija.

Austrumzemju macība par garīgā spēka pavairošanu.

otra daļa. Finansiēlās spējas.

Vai ir grēks būt bagātam?

Sekmju pamatnoteikumi.

Iegūšanas jeb saimnieciskais prāts.

Saimnieciskā prāta attīstīšana.

Trīsdesmitseši sekmju baušļi.

Darba vērtība.

Laika izmantošana.

Dzīves māksla.

Veikala sekmes.

Satura rādītājs.