Prudņikova Ilga

Montesori pedagoģija ikdienā

Ilga Prudņikova

Montesori pedagoģija ikdienā

Teorija, pieredze, prakse. Pedagoģiskā bibliotēka.

Ilga Prudņikova

SATURS

IEVADS

MARIJA MONTESORI UN VIŅAS METODE

M. MONTESORI METODES RAKSTUROJUMS

PRAKTISKĀS DZĪVES VINGRINĀJUMI

APSĒŠANĀS PIE GALDA UN PIECELŠANĀS

PAKLĀJIŅA PĀRNEŠANA

DURVJU VĒRŠANA

LAKATIŅU LOCĪŠANA

PĪNĪTES PĪŠANA

BĒRŠANA AR KAROTI

ŪDENS PĀRLIEŠANA

AIZDARU RĀMJI:

AR POGĀM

AR SPRĀDZĒM

AR LENTĪTĒM

AR AIZSIEŠANU

ROKU MAZGĀŠANA

KURPJU TĪRĪŠANA

PUTEKĻU SLAUCĪŠANA

GRUŽU SLAUCĪŠANA

GALDA MAZGĀŠANA

PUĶU KĀRTOŠANA VĀZĒ

LŪDZU UN PALDIES!

IEŠANA PA LĪNIJU

KLUSUMA VINGRINĀJUMI

SAJŪTU VINGRINĀJUMI

CILINDRU BLOKI

ROZĀ TORNIS

VINGRINĀJUMI AR DAŽĀDA LIELUMA STIENĪŠIEM

KRĀSU TĀFEjl-ĪTES

ĢEOMETRISKĀ KUMODE

ĢEOMETRISKIE ĶERMEŅI

TAUSTES DĒLĪŠI

TAUSTES TĀFELĪTES

AUDUMI

SVARA TĀFELĪTES

TROKŠŅU CILINDRI

ZVANIŅI

SILTUMA TĀFELĪTES

SMARŽAS TRAUCIŅI

NOSLĒPUMAINAIS MAISIŅŠ

Saturs

VALODAS VINGRINĀJUMI

KARTIŅAS VĀRDU KRĀJUMA PAPLAŠINĀŠANAI

METĀLA IELIKTŅI

SKAŅU SPĒLES

SMILŠPAPĪRA BURTI

KUSTĪGAIS ALFABĒTS

1.  KASTE

2.  KASTE

3.   KASTE

PIRMĀ LASĪŠANA RAKSTĪBAI ATBILSTOŠĀ

PIRMĀ LASĪŠANA RAKSTĪBAI NEATBILSTOŠĀ

PAZĪSTAMU NOSAUKUMU LASĪŠANA

KARTIŅAS KLASIFICĒJOŠAJAI LASĪŠANAI

UZDEVUMI

GRĀMATIŅAS

MATEMĀTIKAS VINGRINĀJUMI

SKAITĻU STIEŅI

SMILŠPAPĪRA CIPARI

SKAITĻI UN SKAITĻU STIEŅI

KOCIŅI

SKAITĻI UN ČIPSI

ATMIŅAS SPĒLE AR SKAITĻIEM

ZELTA PĒRLĪŠU MATERIĀLS: KVANTITĀTE 1, 10, 100,1000

ZELTA PĒRLĪŠU MATERIĀLS: SIMBOLI 1, 10, 100, 1000

DECIMĀLĀS SISTĒMAS UZBŪVE

SASKAITĪŠANA

SKAITĻU ŠĶIRU MAIŅA

ATŅEMŠANA

REIZINĀŠANA

DALĪŠANA

MARKU SPĒLE

PUNKTU SPĒLE

TEKSTA UZDEVUMI

PĒRĻU TREPES

SEGĒNA DĒLIS I

SEGĒNA DĒLIS I UN PĒRĻU TREPES

SEGĒNA DĒLIS II

ZELTA ĶĒDES

KRĀSAINĀS ĶĒDES (KVADRĀTA UN KUBA)

LITERATŪRA PIELIKUMS

IEVADS

Marijas Montesori pedagoģija ir brīnišķīga kā bērnība. Tā 20. gadsimtā nokritusi no debesīm kā “nepazīstams meteorīts starp ievērojamiem spīdekļiem”. Daudzu gadu saspringtu radošu darbu rezultātā viņai ir izdevies izveidot pamatīgu sistēmu, kuru ir iespējams ieviest pirmsskolas, skolas, ģimenes audzināšanā. Šī metode pašlaik ir viena no visvairāk izplatītākajām bērnu mācīšanas metodēm visā pasaulē. īpaši liela uzmanība tai pievērsta Skandināvijas valstīs un Amerikā. Pēc daudzu gadu aizmirstības 20. gadsimta 90. gados M. Montesori pedagoģijai psihologi un pedagogi sāka pievērsties arī Latvijā.

Grāmatā ir apkopoti vingrinājumi, kas apgūti Internacionālās Attīstības Rehabilitācijas akadēmijas (Vācija), kuras prezidents ir prof. Dr. H. C. mult. Teodors Helbruge (Theodor Hellbruge) un LU Medicīnas fakultātes (Latvija) Montesori atveseļojošās pedagoģijas kursos laika posmā no 28.09.2000. līdz 16.12.2001. (programmas apjoms: 240 stundas), kurus vadīja LU Sociālās pediatrijas centra direktors Valdis Folkmanis un Montesori pedagoges Ņina Opmane un Inga Adamsone.

Pielikumā ir fotogrāfijas ar Nīderlandes firmas Nienhuis Montesori materiāliem, kuri atrodas SIA Bērnu veselības centra “Ķengarags” Montesori kabinetā, ko laipni piedāvāja šī centra direktore Margarita Krauca.

So vingrinājumu aprobācija ir veikta piecu gadu garumā Rīgas 1. Speciālajā internātpamatskolā, kā arī SIA Bērnu veselības centra “Ķengarags” Montesori kabinetā.

Vingrinājumi palīdzēs pirmsskolas, sākumskolas un speciālo skolu pedagogiem, vecākiem un studentiem pildīt savus pienākumus, rūpēties par to, lai radītu apstākļus bērna brīvai attīstībai, lai bērns varētu sekot dabas dotajam plānam, kas sākotnēji ir īpaši trausls un jūtīgs.

Dr. M. Montesori pedagoģija balstās uz bērnu mācīšanu jau agrā bērnībā, kad pieaugušie tikai sastopas ar pirmajām bērnu vajadzībām tas ir laiks, kad bērns veidojas kā indivīds, kad

attīstās atmiņa, prāts un griba. Vislabākos rezultātus varēs iegūt tad, ja šajā periodā atļaus bērnam pašam izvēlēties nodarbības un veidot savus sabiedriskos kontaktus. Neatkarīga dzīve sagatavotā vidē iemāca viņam ne tikai pašam visu darīt, bet viņš iegūst arī jaunas morālās un sociālās spējas, neticami ātri progresē kultūras elementu apgūšanā.

M. Montesori izstrādāto metodi var iztēloties kā trijstūri, kura vienā virsotnē ir bērns, kas tiek respektēts kā personība un indivīds ar viņam piemītošām īpašībām, attīstības īpatnībām un darbošanās ritmu. Otra virsotne ir speciāli sagatavota vide, kas atbilst bērna vajadzībām un ļauj viņam apgūt lietu un parādību pilno pasauli. Trešā virsotne ir speciāli apmācīts pedagogs vai vecāki, kuru loma ir palīdzēt attīstīt bērna dotumus.

Vide               Palīgs

Sistēma balstās uz bērna personības respektēšanu, tā pasargā viņu no pieaugušā iespaida un atstāj telpu augšanai bioloģiskā neatkarībā. Ar savu praktisko iekārtojumu un miera atmosfēru “sagatavotā vide ’’sagādā kārtības un nosvērtības izjūtu, kurā bērns iegūst pieredzi. Bērnam ir atļauta liela brīvība, kas balstās uz pašdisciplīnu. Šai Videi ir jāapmierina bērna vajadzības. Katram bērnam ir dota iespēja eksperimentēt un gūt pieredzi praktiskās dzīves, matemātikas, valodas, mākslas un mūzikas pasaulē.

Pedagogam vai vecākiem ir jābūt tikai bērna palīgiem zināmā brīdī un laikā. Viņiem ir jābūt labi sagatavotiem, jo viņi aizpilda bērna laiku. Pedagogs vai vecāki organizē bērnu vidē, dažādās darbības izpausmēs. Viņiem ir jārespektē bērna vēlmes, jo tās virza bērna attīstību. Bērns ar pārliecību izvēlas to darbu, kas atbilst viņa interesēm. Viņš dara lietas sev. Rodas prieks un entuziasms mācīties, jo viņš dara to, ko grib, nevis to, ko kāds cits iesaka darīt. Bērns grib darboties, bet ja tā nav, problēma ir bērnā, un tad jāmeklē citi iemesli. Bērniem ar attīstības traucējumiem brīvība un spēja izvēlēties ir jāievirza. Montesori materiāls dod iespēju šiem bērniem saņemt daudzpusīgu un kvalitatīvu palīdzību traucējumu korekcijā un novēršanā.

Ļoti būtiski ir tas, ka bērns, regulāri darbojoties ar šiem Montesori materiāliem, atzīst, ka tas, ko viņš izvēlas, ir nozīmīgs viņam pašam. Bērnam mainās vērtību kritēriji, gaume. Bērns labāk izvēlas reālu nodarbošanos (darbu), nevis bezmērķīgu rotaļāšanos, aizpildot savu laiku.

Grāmatā ir dots:

1.  Praktiskās dzīves vingrinājumu apraksts.

2.   Sajūtu vingrinājumu apraksts.

3.  Valodas vingrinājumu apraksts.

4.  Matemātikas vingrinājumu apraksts.

1. praktiskās dzīves vingrinājumi ir sagatavotās vides bāze, kas piedāvā virkni aizraujošu ikdienas aktivitāšu, sākot no rūpēm pašam par sevi, citiem un apkārtējo vidi un beidzot ar pieklājības un dažiem īpašiem kustību vingrinājumiem. Sis materiāls ir saikne ar vecāku mājām, iespēja izprast ikdienas darbības un mācīties tās veikt ar prieku, mīlestību un atbildību, integrēties kolektīva un arī savas ģimenes dzīvē, iepazīt savas tautas kultūru.

Praktiskās dzīves vingrinājumi veicina kustību koordinācijas un kontroles pilnveidošanos, apzinātu apkārtējās vides uztveršanu, spēju uzņemties iniciatīvu un atbildību.

Tie sagatavo bērnu darbam ar pārējo mateiiālu.

2.  sajūtu materiāls ir vide bērna pētījumiem sajūtu jomā. Tas palīdz bērnam koncentrēties uz atsevišķiem iespaidiem, sakārtot tos sistēmā, strukturēt, klasificēt, veidojot bāzi intelektuālajai attīstībai pec Aristoteļa formulētā principa, ka “nekas nav mūsu garā, ja tas iepriekš nav bijis mūsu sajūtās”.

Sajūtu materiāls ir izveidots pēc noteiktiem likumiem, attēlojot materiālā kādu noteiktu īpašību, kas tiek panākta, pārējās īpašības saglabājot nemainīgas. Jēdzieni bērnam tiek doti pēc tam, kad viņš ir iepazinis attiecīgo materiālu. Sajūtu materiāls ir atslēga uz pasauli.

3.  ar valodas vingrinājumu palīdzību pedagogs vai vecāki var palīdzēt bērnam veidot savu valodu. Viņš var piedāvāt bērnam vidi ar bagātu valodu, kā arī materiālu, kas gan netiešā, gan tiešā ceļā bērnu pakāpeniski sagatavo rakstīšanas un lasīšanas prasmju apgūšanai jau pirmsskolas vecumā.

Rakstītprasmes priekšnoteikums ir manuālo prasmju attīstīšana, artikulācijas aparāta vingrinājumi, vārdu krājuma paplašināšana, rakstu zīmju iepazīšana, skaņu analīze un sintēze.

Arvalodas materiālu palīdzību bērns vispirms iemācās izpaust savas domas rakstiskā veidā un vēlāk attīsta lasītprasmi, jo tā ir svešu domu uztveršana ar rakstu zīmju palīdzību, kas ļau; izprast vārda jēgu tikai tad, kad ir izlasīts ātri un ar pareizo uzsvaru.

Sākamā bērns mācās izlasīt vārdu un tikai pēc tam uztvert grāmatas jēgu, jo, kā norāda M. Montesori, starp spēju izlasīt vārdu un uztvert grāmatas jēgu ir tikpat liela atšķirība kā starp spēju izrunāt vārdu un teikt runu.

4.absorbējot konkrēto pieredzi darbā ar matemātikas vingrinājumu palīdzību, bērns pakāpeniski var nonākt līdz iegūto prieKŠstatu abstrakcijai. Darbam ar matemātikas materiāliem bērnu sagatavo visi iepriekš minētie vingrinājumi, kas veicina bērna atklājumus matemātikas jomā.

Šie vingrinājumi palīdz bērnam iepazīt matemātikas jēdzienus, matemātikas darbības, ievērojot secību no konkrētiem priekšstatiem par kvantitāti uz iepazīstināšanu ar simboliem, kvantitātes un simbola savienošanu un matemātiskām darbībām.

Vingrinājumi sniedz atkārtošanas iespējas, tādēļ bērns nepiecešaniās lietas iemācās no galvas.

SDontāna, ilgstoša darbošanās ar šiem materiāliem pareizā secībā pakāpeniski nodrošina neatkarību no šiem materiāliem.

Montesori praktiskās dzīves, sajūtu, valodas, matemātikas vingrinājumi ir ceļš, kā veiksmīgi attīstīt emocionālos, intelektuālos un fiziskos dotumus, kas slēpjas katrā cilvēciskā būtnē. Tādējādi tiek veidota stabila bāze turpmākajiem bērna pētījumiem.

Galvenās atziņas:

1. Montesori pedagoģija veicina bērna kā personības attīstību (savu spēju apzināšana, pašvērtības, pašcieņas un patstāvības attīstība, normalizācija sociālajā un emocionālajā sfērā).

2.  Montesori metode ir multifunkcionāla, tā ir izmantojama gan integrācijas, gan speciālajās, gan veselo bērnu grupās.

Tā nav paredzēta tikai kādai konkrētai bērnu grupai!

3.  Montesori materiāli un didaktiskie principi paver jaunas iespējas bērnu attīstīšanā un rehabilitācijā, ievērojot bērnu spējas, sensitīvos periodus un īpašās intereses.

4.  Lai realizētu Montesori pedagoģijas principus, ir nepieciešami izglītoti Montesori pedagogi un ievērojami jāpalielina vecāku loma, kuriem jāatbild ne tikai par aprūpēšanu un mīlestību, bet pēc iespējas dabiskāk jāuzņemas arī pedagoga lomu.

MARIJA MONTESORI UN VIŅAS METODE

Ievērojamā itāļu ārste, defektoloģe un pedagoģe, kā ari psiholoģe un filozofe Marija Montesori (1870-1952) ir reformpedagoģijas pārstāve, kura attīstīja Ž. Z. Ruso un F. Ā. Dīstervēga idejas par dabatbilsmes lomu bērna audzināšanā, asi uzstājās pret J. F. Herbarta pedagoģiju. Viņa bija nenogurstoša zinātniece pētniece un kaislīga jauno humāno ideju atbalstītāja, kura pievērsa ne tikai pedagogu, bet visas sabiedrības uzmanību.

Kolumbs atklāja reālu ārējo pasauli, Marija Montesori atklāja iekšējo pasauli bērna dvēseles pasauli. Tas bija tikpat ģeniāls atklājums kā Kolumba Amerika. Tieši šis atklājums, nevis viņas metode padarīja Mariju Montesori slavenu. Kā viņa pati skaidro, viņas metode izriet no šī viņas atklājuma.

Marija Montesori izveidoja unikālu bērna pašattīstības sistēmu speciāli sagatavotā attīstošajā vidē. Katra vides daļa veido didaktisko slodzi. Marija Montesori izstrādāja milzīgu skaitu didaktisko materiālu, kuri pirmsskolas un jaunaKā skolas vecuma bērniem attīsta sensorās sajūtas, domāšanu, uzmanību, atmiņu, gribu, runu, atver pasauli caur roku darbu un jūtu skaidrību.

Pilnībā pārņemta ar ārstniecības problēmām un bērnu apmācību, kuriem ir attīstības traucējumi, Marija Montesori iepazinās ar franču psihiatra E. Segena un G. Itara darbiem un pārņēma “pedagoģiskās ārstniecības ” ideju par dažādām slimībās formām: kurlumu, paralīzi, idiotismu, rahitu utt.

Marija Montesori nonāca pie secinājuma, ka garīgā atpalicība ir drīzāk pedagoģiska problēma, nekā medicīniska un tā jārisina nevis ārstniecības iestādēs, bet gan bērnudārzos un skolās. [10, 16]

Vēloties apgūt jaunas zinības, Marija Montesori Itālijas universitātes pirmā medicīnas zinātņu doktore iestājās Romas universitātes Filozofijas fakultātē, kur apguva eksperimentālo psiholoģiju. Visvairāk viņu interesēja antropoloģija cilvēka evolūcijas attīstības jautājumi, dabas faktori, kas ietekmē prāta attīstību.

Vēlāk Marija Montesori atceras, ka viņu iedvesmoja lielā ticība, kaut gan viņa nezināja, vai kādreiz būs iespēja pārbaudīt savas idejas pareizību.

Marija Montesori organizēja skolotāju sagatavošanas kursus, kuros mācīja novērot un audzināt bērnu ar attīstības problēmām. Vadot Ortofrēnisko skolu, viņu neapmierināja pedagoģiskā pieredze, tāpēc pedagoģe uzsāka veidot dažnedažādus didaktiskos materiālus. [9, 8]

Izmantojot oriģinālo lasīšanas un rakstīšanas mācību metodiku, Marijai Montesori izdevās ortofrēniskās skolas audzēkņiem iemācīt lasīt un kaligrāfiski rakstīt tik labi, ka tautas skolas eksāmenā viņi pārspēja veselos bērnus. Šis fakts izraisīja pedagoģisku sensāciju. Pēc Montesori vārdiem, “brīnuma” iemesls bija atšķirības mācību metodēs, kur garīgi atpalikušo bērnu psihiskā attīstība tika “uzturēta un stimulēta”, bet veselajiem bērniem aizkavēta. Mariju Montesori aizrāva E. Segena doma par to, ka fizioloģiskā metode, kas ļauj pamatīgu bērnu individuālu izmeklēšanu, balstoties uz fizioloģiskajām un psiholoģiskajām parādībām, nepieciešama arī veselajiem bērniem. [11, 17]

Marija Montesori vēlējās būvēt savu metodiku, balstoties u^ bērnu novērolumiem dabiskos apstākļos, pieņemot viņus tādus, kādi viņi ir, nevis tādus, kādai jābūt personībai pieaugušo acīs.

Kā var objektīvi novērot bērnu, ja viņš kā automāts izpilda to, ko vēlas pedagogs! Bērniem netiek dota iespēja attīstīt savas spējas, tāpēc nav iespējams veiksmīgi mācīt.

Pakāpeniski izkristalizējās Marijas Montesori pirmais pedagoģiskais kredo: humāna pedagoģija ir iespējama tikai tad, ja bērniem tiek dota darbības brīvība, kas balstās uz pašdisciplīnu.

Nonākusi pie secinājuma, ka viņas metodes ir efektīgas gan bērniem af attīstības traucējumiem, gan, produktīvi izpildītas, arī veseliem bērniem, Marija Montesori ziedoja savu darbību veselajiem bērniem, kuriem tolaik klājās vēl grūtāk.

Šajā laika periodā viņa turpināja apgūt eksperimentālo psiholoģiju, veica antropoloģisko izpēti, novērojot bērnus, un padziļināja savas zināšanas par E. Segena un G. Itara mācību.

Pēc daudzu gadu zinātniskiem pētījumiem Marijai Montesori

radās ideja izveidot individualizētu sistēmu, kas pedagogam dotu iespēju novērot un izzināt bērnu. Izpētot Itālijas skolu sistēļ^ mu, viņa sajuta nepieciešamību pēc alternatīvas sistēmas, kas tiktu balstīta uz personīgo filozofiju, izmantojot didaktisko materiālu patstāvības, pašaudzināšanas un pašmācības attīstībai.

Jaunā tipa pirmsskolas iestādē “Bērnu mājās”, kuru atvēra 1907. gada janvārī Romā, Marija Montesori pēc savas metodes veica lielu izpētes darbu ar bērniem, darba organizāciju ar sensoro materiālu, patstāvīgu bērnu darbu, audzinot jūtas un disciplīnu. [9, 24 27]

v

Šādā specifiskā “eksperimentālā laukumā” pedagoģe humāniste izveidoja speciālu vidi, kas stimulētu dabisko attīstību. Bērni sajā “Bērnu mājā” uzturējās no pīkst. 9.00 līdz 16.00 un apvienoja brīvās spēles ar lūgšanām, bet dažādu izzinošo darbību ar dziedāšanu. Šeit viss bija izveidots tā, lai bērnu pieradinātu pie patstāvības un akceptētu viņa daudzpusīgo darbību.

Marijas Montesori izstrādātās metodes jēga ir stimulēt bērnu paš audzināšanai, pašmāc ībai, pašattīstībai.

Audzinātāja uzdevums ir palīdzēt organizēt bērna radošo darbību, iet pa savu unikālo ceļu, realizēt savu darbu. [7, 9]

Plaši pielietotais didaktiskais materiāls pietiekoši ātri guva brīnumainus rezultātus. Nepārtraukti eksperimentējot ar materiālu, viņa to pilnveidoja. Marijas Montesori materiāls svarīgākais viņas izveidotais elements. Turpinot J. H. Pestalocija un F, Frēbela līniju, pedagoģe izveidoja didaktiskos materiālus, kas ir “pedagoģiskās vides” svarīgākā daļa un kas kļuva par galveno bērna dzīves darbību. Tie kalpoja par bērnu sensorās audzināšanas līdzekli un tiem bija jākļūst par pamatmācību pirmsskolā un jaunākajā skolas vecumā. [7, 10]

Marijas Montesori materiāli ir saistoši un vienkārši, atbilstoši bērna vecuma īpatnībām. Tie atļāva pedagoģei realizēt pašapmācības principu, sasniegt to, ka bērni, brīvi izvēloties nodarbošanos, izpildīja to, ko bija paredzējis audzinātājs, operējot ar piedāvātajiem “skaitļu stieņiem”, “aizdares rāmjiem”, ’lakatiņiem”, “figūru ieliktņiem” utt. Šie materiāli bija izveidoti tā, lai bērns patstāvīgi varētu ieraudzīt un izlabot savas kļūdas, attīstīt gribu un pacietī-

bu? vērīgumu un pašdisciplīnu, paplašinot zināšanas, bet pats galvenais trenēt savu aktivitāti.

Bērni izvēlējās materiālus un strādāja ar tiem bez pamudinājuma. Pārsteidzoša bija noturīgā garīgā koncentrēšanās, pēc kuras bērni šķita drīzāk atpūtušies, nekā noguruši. Šeit iedīglī iezīmējās tas, kas vēlāk kļuva par Marijas Montesori metodes pamatprincipu paļaušanās uz bērna nepiespiestu interesi kā galveno viņa’ darbības dzinuli.

Drīz pēc tam nāca vēl viena interesanta atklāsme par citu bērna mentalitātes būtisku īpatnību tieksmi atkārtot vienu un to pašu neskaitāmas reizes. ^kārtošana, ko bērnam acīmredzot izraisa kāda dziļa psiholoģiska vajadzība, kļuva par Marijas Montesori metodes sastāvdaļu.

Bērni strādāja ar materiāliem, ar neizsakāmu prieku lika lietas atpakaļ savās vietās un uzturēja kārtībā visu telpu. Vēlāk Marija Montesori šajā kārtības mīlestībā, kas piemīt maziem bērniem (bet kuras vairs nav lielākiem bērniem), saskatīja “likuma par attīstības sensitīvajiem periodiem” piemēru.

Par Marijas Montesori sistēmas būtisku sastāvdaļu kļuva "nodarbību brīvas izvēles” princips, jo bērni, kas prata rīkoties ar materiāliem, bija spējīgi izvēlēties un dot priekšroku kādam noteiktam materiālam.

Daudz un dažādi eksperimentējot, pedagoģe secināja, ka bērniem apbalvojumi un sodi ir pilnīgi vienaldzīgi, un viņa no tiem atteicās. Montesori metodei attīstoties un nodibinoties Marijas j Montesori skolām, tas tika pārbaudīts praksē ne vienu reizi vien. Tiklīdz bērni iemācījās strādāt, viņi kļuva rātni un paklausīgi. ^Atklājās, ka palaidnības gandrīz vienmēr ir "novirzes” rezultāts, t. i., haotiskas personības, nepareizi ievirzītas radošās enerģijas izpausme. Vēlāk izrādījās, ka te var līdzēt nevis sodi, bet gan atv brīvošanās no šīm “novirzēm”, kas panākama, ļaujot bērnam brīvi izvēlēties darbu un ievirzot pareizā gultnē viņa personības īpašības.

Negaidīts bija Marijas Montesori atklājums, ka bērni ir lieli klusuma mīlētāji. Sī atklājuma rezultātā radās slavenā “klusuma rotaļa”, kas tagad kļuvusi pierasta un aizkustinoša darbā ar maziem bērniem.

Pārsteidzošs bija arī pedagoģes atklājums, ka bērni dod priekšroku darbam, nevis rotaļām, jo parasti tiek uzskatīts, ka dabiska, nepiespiesta bērna personības izpausme ir rotaļa, bet darbs, tieši pretēji, ir uzspiežams.

Pieaugušajiem nevajadzēja norādīt uz bērna kļūdām, tāpēc netika ierobežota bērna pašapziņa. Apgūstot materiālu un izprotot to savstarpējās saistības, bērni iekļuva cilvēciskās kultūras pasaulē, apgūstot iepriekšējo paaudžu pieredzi.

Montesori klases tika organizētas no jaukta vecuma bērniem no 2,5 līdz 6 gadu vecumam. Bērns mācījās strādāt individuāli, pa pāriem vai grupās, atbilstoši izvēlei, ievērojot klases “pamata likumus” un atgādinot citiem bērniem par to ievērošanu. Kad bērns pirmoreiz sāka darboties ar materiālu, viņam palīdzēja vecākie bērni, bet vēlāk šī palīdzība bija jāsniedz pašam. [7, 11] Jau 1909. gadā pierādījās, ka Marijas Montesori sociāli pedagoģiskais eksperiments ir veiksmīgs. No šī laika viņas spožā zvaigzne pie pedagoģiskā debess juma nostiprinājās.

1910. gadā Marija Montesori pārtrauca personīgo praksi “Bērnu mājā” un pilnīgi pārslēdzās uz eksperimentāli pedagoģisko un propagandisko darbību. [7,12]

Montesori uzsāka braucienus pa dažādām pasaules valstīm. Viņas lekcijas guva fenomenālu atzinību. Vislielākā interese par Montesori pedagoģiju izraisījās ASV. 1913. gadā kādā uzstāšanās laikā ASV bija ieradušies tūkstošiem cilvēku, pat speciāli atbraukuši no tālienes, lai iepazītos ar jauno “pedagoģijas mesiju”. [5] Pirmās ziņas Krievijā par M. Montesori pedagoģiskā eksperimenta veiksmēm nonāca 1910. gadā. 1913. gada rudenī Pēterburgas universitātē, bet pēc tam arī Pedagoģiskajā muzejā notika Montesori didaktiskā materiāla prezentācija, kas guva panākumus. Par aktīviem Marijas Montesori idejas propagandētājiem kļuva T. Suhotina Tolstoja, V. Taubmane, J. Fauseka.

Jūlija Fauseka (1863-1943) pirmā sāka īstenot Montesori idejas dzīvē. [7, 15]

Pieaugošā interese par Montesori sistēmu un tās lielā izplatība Krievijā veicināja to, ka 1926. gadā Valsts zinātnieku padomes, zinātniski pedagoģiskās sekcijas sēdē, pedagogu un izglītības

organizatoru apvienībā tika risināts jautājums par to, vai PSRS visas pirmsskolas iestādes iespējams pārveidot pēc Montesori sistēmas. [7,15] Polemikas rezultātā tika pieņemta rezolūcija, kurā Montesori sistēma tika aizliegta (kolektīvās audzināšanas un sabiedriskā darba labuma iztrūkuma dēļ). Tas idejas nesakrita ar KPFSR darba skolas postulātiem un ar oficiālajām pedagoģiskajām nostādnēm, bet pats nepieņemamākais ar ideoloģijas dogmām.

1928. gadā PSRS Montesori sistēma bija aizliegta pavisam un aizmirsta gandrīz 60 gadus.

/ Interese par M. Montesori sistēmu 20. gadsimtā pārdzīvoja divas kulminācijas. Pirmā no 1910. gada līdz 1940. gadam bija saistīta ar viņas darbību.(Šajā laika periodā viņa daudz ceļoja pa Eiropu, uzstājās ASV, Dienvidamerikā un Āzijā, kur pēc viņas viesošanās visur tika dibinātas bērnu iestādes. [7, 12]

Montesori pedagoģijai nebija ne valstu, ne nacionālo, ne arī reliģiozo robežu. īsā laikā viņa kļuva populāra visā pasaulē un ieguva uzticīgus atbalstītājus.

, Otrais popularitātes vilnis uzjunda 50. gados un turpinās ari mūsdienās. Pašlaik pasaulē ir vairāki tūkstoši Montesori skolu. Holandē pēc Montesori sistēmas izveidots pedagogu sagatavošanas centrs un ir vairāk nekā 200 skolu. ASV un Eiropā darbojas speciālas rūpnīcas, kuras ražo didaktiskos materiālus. No 1929, gada aktīvi darbojas “Vispasaules Montesori asociācija” (AMI Association Montessori Internationale), kurai ir filiāles Vācijā, Zviedrijā, Dānijā un citās valstīs.

Ir publicēti vairāk nekā 30 darbu, kuri pārtulkoti 24 valodās. Populārākie no visiem ir “Zinātniskās pedagoģijas metode” (1909), “Pedagoģiskā antropoloģija” (1913), “Pašaudzināšana un pašmācība sākumskolā” (1922), “Jaunās pasaules audzināšana” (1946).

Mūsdienās pasaulē darbojas tūkstošiem Montesori skolu. Anglijā ir 20% Montesori tipa skolu, kuras apmeklē bērni vecumā no 4 līdz 12 gadiem, bet Holandē 40%. [8,1] Visās pasaules Montesori skolās iekārtojums un apkārtējā vide ir pārsteidzoši līdzīga. Jaunāko bērnu istabās atrodas klasiskais Montesori materiāls, bet vecāko bērnu telpās ir daudz grāmatu, laboratorijas instrumentu.

Pēc daudzu gadu aizmirstības 90. gados M. Montesori pedagoģijai atkal pievērsās Latvijas pedagogi un psihologi. Tika atjaunoti sakari ar Eiropas Montesori centriem.

Programmas elementi Latvijā tiek izmantoti Jūrmalas alternatīvās skolas bērnudārzā, Liepājas Pedagoģijas akadēmijā (Montesori sistēmas Metodiskais centrs ), Liepājas bērnunamā (vadītāja Gundega Tomele), Rīgā , Sociālās pediatrijas centrā. [2, 2]

Šobrīd ir palielinājies iestāžu skaits, kur Motensori pedagoģija tiek izmantota individuālām un mazo grupu nodarbībām. Arī vecāki, kuri ir izvēlējušies Montesori centrus par savu bērnu izglītošanas vietu, ir kļuvuši par šīs metodes atbalstītājiem un popularizētājiem, iesakot sev tuviem cilvēkiem šādi izglītot arī savus bērnus. Ir izveidojusies veiksmīga sadarbība ar ģimenes ārstiem, neirologiem, logopēdiem, psihologiem. Par to var pārliecināties Montesori konsultatīvajā bērnu centrā “Avotiņš” (Priekuļos), SIA bērnu veselības centrā “Ķengarags” (Rīgā), Purmsātu speciālajā internātskolā (Liepājas rajonā), SO Bērnu centrā “Sapnis” (Ventspilī), SO Kurzemes akcijas “Saules stars” (Liepājā).

Šodien, iepazīstoties ar Marijas Montesori pedagoģiju, varam paskatīties uz pirmsskolas izglītības iestāžu un skolu darbības organizāciju, uz ģimenes audzināšanas pamatiem no cita redzesloka un pārdomāt daudzus stereotipus.

Mēs nezinām, ko šis gadsimts prasīs no bērniem, bet neatkarīgi no tā viņiem ir jāiemācās izteikt savas domas. Ja bērns tiek audzināts gaisotnē, kas veicina patstāvību, prasmi domāt, viņā veidojas iecietība, māka tikt galā ar problēmām un vēlme palīdzēt citiem.

Marija Montesori teikusi: “Ja pēc iespējas agrāk bērnos tiks ieaudzināta tieksme pašiem sasniegt savus mērķus, tad drīz radīsim stiprus, patstāvīgus un brīvus cilvēkus.” [7, 240]

MARIJAS MONTESORI METODES RAKSTUROJUMS

Fakts, ka Marija Montesori nav uzrakstījusi nevienu grāmatu par audzināšanas jautājumiem vecākiem, pilnīgi atbilst viņas pedagoģiskās domas koncepcijai, jo tās centrā nepārprotami ir bērns; to viņa savos rakstos daudzkārt arī uzsver.

Bērna centrālās lomas uzsvars nav skaidrojams ar naturālistisko ideoloģiju, Montesori to skaidro, pamatojoties uz ilgstošas un intensīvas bērnu novērošanas rezultātiem. Savas pedagoģiskās darbības sākumā viņai vēl nebija šādu uzskatu, bet gan, kā apgalvo pati M. Montesori, vispārpieņemtie aizspriedumi par bērnu. [1,45] M. Montesori pārsteidzošie atklājumi par bērniem, kuri viņai atgādina “apslēptos dārgumus” to negaidītajā brīnišķumā, kurus atklāj Aladins ar savu burvju lampu, apstiprināja viņas atziņu, ka bērns ir ne tikai savas personīgās dzīves veidotājs kā bioloģiska būtne, bet arī tās garīgais īstenotājs kā kulturāla būtne. Gluži tāpat kā bioloģiskā spektra jomā ir apgalvojums, ka neviens “nevar augt bērna vietā”, arī garīgajā sfērā bērns pats ir sevis veidotājs “arhitekts” un neviens viņam nevar un nedrīkst šo arhitekta amatu atņemt.

M. Montesori, kura pati ir studējusi 19. gadsimta medicīnu un kura īstenībā bija Darvina teorijas piekritēja, iestājās par cilvēka īpašo vietu un stāvokli starp dzīvajām būtnēm. M. Montesori atklāja tieši maziem bērniem viņu dzīves sākumposmā spēju būt citādākiem salīdzinājumā ar zvēriem. Šī spēja būt citādākiem M. Montesori izpratnē izpaužas bērna lielajā bezpalīdzībā, viņam dzimstot, un cilvēka neparasti ilgajā bērnībā, bet jo īpaši faktā, ka cilvēkbērns piedzimst bez sugai specifiskām attieksmēm. Cilvēku raksturojošā, viņu no citām dzīvām būtnēm atšķirošā uzvedības kultūra, kas viņam piešķir sugai atbilstošu specifisku attieksmi, kā runāt, muzicēt, nodarboties ar zinātni, lūgšanu utt. To visu cilvēks nesaņem reizē ar savu piedzimšanu, tātad tā neiedzimst. Viss cilvēkam ir jāiemācās pēc piedzimšanas. Šīs kultūras apguve ir iespējama tik ai tad, ja bē rns tiek uzņemts cilvēku sabiedrībā, kurā minētajai kultūrai ir sava dzīvotspējīgā loma.

Tāpat kā bērnam (viņa embriju attīstības laikā ar barības vielām nodrošina māte) pašam jāveido savs individuālais ķermenis, viņam tas pēc dzimšanas jāveido ar savu garīgo individualitāti, personību. Tāpēc M. Montesori runā par diviem embrionālajiem periodiem prenatālo un postnatālo.

Prenatālais periods laika posms līdz 9 mēnešiem, kas attiecas uz periodu pirms bērna piedzimšanas.

Postnatālajā periodā, kurš aptver pirmos divus līdz trīsarpus gadus, bērnam ir jāveido garīgie “orgāni”, lai ar viņu palīdzību varētu uztvert funkcijas, kuras pieder pie kultūras sabiedrības cilvēka dzīves. Daudz citādāk nekā dzīvniekiem sugai tipisko izturēšanās attieksmju veidošanās notiek cilvēkiem. Tas notiek nevis saskaņā ar instinktu vadītām attīstības norisēm, bet gan saskaņā ar bērna sasniegtajām spējām. Līdz tam brīdim, kad bērnam tiek piedāvāta nepieciešamā “garīgā barība”, viņā viss ar spontānu dinamiku tiecas pēc attīstības. [1, 46]

Iekšējā dinamika, ar kuru bērns jau no dzimšanas īsteno savu tapšanu par cilvēku, nav difūza globāla aktivitāte, bet gan drīzāk kādam iekšējam plānam sekojoša, kuram atbilstoši dinamika parādās kā mainīga, mērķtiecīga interese. Sos procesus M. Montesori bērnos vēroja ar īpašu rūpību un nosauca par “sensitīvajiem periodiem”. Tas ir pats oriģinālākais un svarīgākais atzinums M. Montesori mācībā.

Minētais jēdziens ir ņemts no bioloģijas, kur arī ir sastopamas līdzīgas norises, bet M. Montesori to lieto specifiski antropoloģiskā nozīmē. Viņa ar to apzīmē iekšienē mostošos spēcīgos dzinuļus, kuri ir virzīti uz kādu pavisam konkrētu priekšmetu vai kultūras attieksmi. Kādu laiku tie aizņem it kā visu interešu horizontu, lai pēc kāda laika atkal vadīti no iekšienes tie pamazām norimtu. Šāda sensitīvā perioda laikā bērns jūt sevī motivāciju kādam mērķtiecīgam mācību procesam; un tad viņš mācās ar prieku un nenogurstošu izturību un neatkāpjas, pirms nenonāk līdz iecerētajam rezultātam. Tā bērns apgūst iešanu, runāšanu, sociālās attieksmes, tikumiskus spriedumus utt.

Ja atbilstoši ir sagatavota apkārtējā vide, bērns tāpat var iemācīties arī lasīt, rēķināt, apgūt ģeogrāfiju, bioloģiju utt.

M. Montesori ar lepnumu raksta: “Mūsu skolās mums izdevās šos sensitīvos periodus bērnu attīstībā konstatēt un izmantot audzināšanas mērķiem.” [1, 48]

Ja mēs no bērna pašattīstības darba novērojumiem uzmanību pievēršam viņa atsevišķajiem attīstības posmiem, tad sastopamies ar spēku, kurš pauž spontānas pašattīstības dinamiku dzīves sākumā un kuru M. Montesori nosauc par absorbējošo garu. Viņa ar to domā būtisko spēku, ar kuru notiek intensīva pievēršanās pasaulei, sākotnēji neapzināta, refleksijas un kritikas nespējīga. Toties tā ir spēja vispusēji un simultāni uztvert pasaules iespaidus, kurus tad arī bērns nenogurstoši savāc un zemapziņas dziļumos uzkrāj. Šis spēks M. Montesori liekas garīgs tādēļ, ka tas nešaubīgi spēj uztvert ar garu saistīto valodu, sociālās attieksmes, ‘reliģiju u. c.

^ M. Montesori uzskatīja, ka tieši šajā agrajā laikposmā, uzņemot sevī kultūras iespaidus, bērns var pilnīgi tiem piemēroties, kas vēlāk nekad vairs nebūs iespējams. Augot lielākam, bērns ir jau pielāgojies savai grupai, ir pieņēmis tās tautisko raksturu un sevī iefliiesojis arī tās aizliegumus.

Nekad vairs savā dzīvē cilvēks nespēj tik viegli, sekmīgi un bez zaudējumiem mācīties kā absorbējošā gara laikā. Tas dara saprotamu, kāpēc reiz M. Montesori ar entuziasmu iesaukusies: “Kāda brīnumaina velte cilvēcei ir absorbējošais gars!”

Absorbējošais gars cilvēka tālākajā dzīvē nesaglabājas. Laikā, kad bērnu veido pavisam atvērtas iespējas noteiktu saturu uztverei (piemērs ar valodu), atvērtās iespējas arī samazinās. [1, 50] Tādējādi absorbējošais gars pats sevi pamazām noārda, un, kad bērns otrajā vai trešajā gadā nonāk pie apziņas un saka: “es”, absorbējošais gars ir jau zudis par labu progresīvajai apziņas atmodai, uz kuru cilvēks ir aicināts kā uz savu augstāko iespējamību salīdzinājumā ar citām dzīvām būtnēm.

Absorbējošais gars ir spēja uzņemt kultūras sakarus, un šai uzņemšanai ir nepieciešama “garīgā orgāna veidošana”. Absorbējošā gara fenomena pedagoģiskā puse galvenokārt ir vecāku uzdevums.

Cilvēkbērns piedzimst bez kultūras attieksmēm, un viņš bez cilvēka starpniecības nevar apgūt kultūru. Tādēļ, pēc M. Montesori domām, mazajam bērnam jau pēc dažu nedēļu ilga cieša kontakta ar māti nomoda brīžos ir jānonāk saskarē ar iespējami daudzām un visaptverošām savas ģimenes kultūras attieksmēm. Bērnam jādod iespēja vērot, klausīties, tādējādi viņš ar dzīvās kultūras dotumiem, tos absorbējot, veic pirmos soļus ceļā uz cilvēka attīstību un vienlaikus rada pamatu, lai visaptveroši piedalītos sava laika kultūras vērtību apritē.

M. Montesori par dzīves sākumu raksturojošu parādību līdzās absorbējošam garam min interesi par kustību apgūšanu. Šeit ir jāuzsver, ka cilvēks atšķirībā no dzīvniekiem nemanto nevienu specifisku sugas attieksmju veidu, tātad ari nevienu kultūras nosacīto kustības formu pārvietošanos stāvus, dejošanu, daudzveidīgās kustības ar roku utt.

Daždažādākās pieaugušā kustības ir ne tikai tipiskas cilvēkam, bet gan vispār izteikti individuālas. Tikai tādēļ ir iespējams spriest par cilvēka personīgajām īpatnībām, vērojot viņa rokrakstu. [1, 51]

Bērna attīstībā ir tāds periods, kad viņš interesējas, kā izdarīt precīzas kustības, kā arī interesējas par “kustību loģisko analīzi”. Šajā periodā bērnam sagādā prieku izpildīt darbības ar aizvien lielāku precizitāti.

M. Montesori saka, ja kustību pilnveidošanu uzsāk radošā brīdī (divarpus līdz četru gadu vecumam), tad tā ne tikai veicina prāta normālu attīstību, bet ietekmē visas personības veidošanos, sniedzot apmierinājumu, koncentrēšanās spējas un iekšēju bagātināšanos. Turpretī, ja netiek doti šādi vingrinājumi, kustību pilnveidošana atpaliek, veidojas nelīdzsvarota, nelaimīga, nepašpārliecināta personība, rodas traucējumi, kuri var pastiprināties augšanas vēlākajos posmos.

Par cilvēku mēs iepriekš nezinām, kāds būs viņa kāju un roku pielietojums: vai viņš spēlēs futbolu, dejos, brauks ar velosipēdu, rāpsies kalnos vai spēlēs klavieres, operēs, mīcīs maizi utt. Tas viss un vēl daudz vairāk ir iespējams, tikai tas jāapgūst. [1, 52]

Bērnam piedzimstot, viņam piemīt jau zināmas kustības un

[o potences; mātes ķermenī embrijs jau kustas, bet šīs kustības nosaka refleksi, tās nevada griba, un tās nepakārtojas apkārtējiem priekšmetiem. Bet abi minētie apstākļi raksturo cilvēka kustību formu, kura dzīves laikā ir jāiemācās.

Šī iemācīšanās nenotiek teorētiski, bet gan tikai un vienīgi1 tās praktiskajā norisē. Bērnā spontāni mostas spēcīga un nenogurstoša kustību dziņa. Neaizkavēt, neapspiest to tas vēl nav viss. Tā ir pirmā prasība vecākiem.

Tā kā cilvēka kustības būtībā ir kustības atbilstoši priekšmetu kustībai, tad bērnam jāpadara pieejami un jāiegādājas šie priekšmeti.

Bērns iesāk ar sniegšanos, pieskaršanos, tad viņš mēģina atdarināt to darbu, kuru ir “novērojis apkārtējā vidē”.

M. Montesori uzskaita šādas elementāras darbības: “Durvju, kastīšu un līdzīgu priekšmetu atvēršana un aizvēršana; pudeļu ar korķi attaisīšanas izprašana; priekšmetu izņemšana no kādas to novietnes un to ielikšana atpakaļ, utt.”

Katrā virtuvē ir neskaitāmas šāda veida darbības iespējas, izšķirošais lai mātei pietiktu pacietības un lai viņai sagādātu prieku bērnam to visu atļaut.

Šādām elementārām darbībām vēlāk pievienojas citas sarežģītākas, kuras mēs visi kā kultūras cilvēki sastopam ikdienā to daudzveidīgajās formās: roku mazgāšana, kurpju tīrīšana, krēsla piedāvāšana utt. Viss, ko M. Montesori dēvē par “praktiskās dzīves vingrinājumiem”. [1, 52]

Tās ir kultūras darbības, ko bērns nevar veikt viens. Viņam ir jāparāda analītiskā veidā priekšā, un bērnam ir jāiemācās vingrināties.

Sākotnēji minētie vingrinājumi nekalpo kādai praktiskai vajadzībai Vai kādam sociālam mērķim, jo bērns to dara vienkārši aiz prieka par praktisko norisi, ko apstiprina fakts, ka viņš vienu un to pašu darbību atkārto daudzreiz pēc kārtas. Tā īstenojas nepieciešamā “kustību koordinācija”. Tikai vēlāk, kad bērns apguvis darbības, viņš tās veic, lai iegūtu kādu labumu vai arī lai priecētu citus. Kustību koordinācija un ar to panāktā bērna darbības kompetence ir svarīga arī tāpēc, ka līdz ar to bērns sper vēl kādu soli tālāk ceļā uz savu progresējošo neatkarību un ar to viņš tiek stiprināts savā pašvērtības apzināšanā.

Tā kā bērnam koordinācija ir jāizcīna ar savas gribas un sava saprāta spēku, tad “kustība” vienlaicīgi ir arī “būtisks intelekta attīstīšanas faktors” un “līdzeklis, ar kuru griba spēj pati sevi realizēt”, tā raksta M. Montesori.

Arī vēlākajās vecuma pakāpēs, kad bērns jau ir apguvis “savu kustību koordināciju” un ar tās palīdzību ir kļuvis neatkarīgs no pieaugušajiem, kustība pirmām kārtām kā fiziskā darba forma joprojām paliek svarīgs izglītojošs faktors. M. Montesori, piemēram, raksta: “Ta ir manuālā darbība ar praktisku mērķi, kura palīdz iegūt iekšēju kārtību.”!

Tādēļ viņa, izstrādājot kādas skolas projektu, savam “plānam zemes bērniem” radīja “politehniskās audzināšanas programmu”, kurā “studijas mijas ar praktisko dzīvi”.|Kā pamatojumu tam M. Montesori minēja: “Cilvēks, kuram ir rokas, bet nav galvas, un cilvēks, kuram ir galva, bet nav roku, mūsdienu sabiedrībā neiederas vienādā mērā.” [1, 53]

Viens no bērna visinteresantākajiem sensitīvajiem periodiem ir t s. “kārtības periods”. Ar šīs sensibilitātes atzīšanu nebūs , viegli, jo daudziem un sākotnēji arī M. Montesori pašai bija pārliecība, ka “bērns pēc savas dabas ir nekārtīgs”. Vēlāk, balstoties uz savu pieredzi, M. Montesori apgalvo, ka bērnam, sākoties otrajam dzīves gadam un turpinoties apmēram divus gadus, piemīt “raksturīga kārtības mīlestība”. Bērnam kārtība un stabilitāte apkārtējā vidē ir nepieciešama tāpēc, ka viņš veido pats sevi no šīs vides elementiem. \Viņa prāts nav tikai apkārtējās vides spogulis. Jau no paša sākuma notiek informācijas atlase, veidojot bērna priekšstatu krātuvi.jNo paša sākuma darbojas kārtības princips, un tas ir pamatā tālākai priekšstatu veidošanai.* Bet šis kārtības princips prasa palīdzību, sava veida atbalstu lietu stabilu kārtību ārpasaulē. Tas arī ir iemesls, kāpēc bērns šajā vecumā tik ļoti vēlas ierastu vidi, kurā lietas atrastos parastajās vietās un tiktu lietotas parastiem mērķiem. Pieaugušajam ir bagāta pieredze, bērnam tādas nav, un tāpēc viņš ir atkarīgs no apkārtējās vides. M. Montesori viedoklis ir, ka kārtības mīlestībai bērna

attīstībā par cilvēku ir milzīga nozīme. Ievērojot pasaules gandrīz haotisko pārpilnību, kas apņem bērnu, pirmām kārtām var palīdzēt jirējā sakārtotība. Kārtība pamato cilvēka varu pār tām lietām un tādējādi veido pirmo soli ceļā uz aiziešanu no ciešās saistības ar dabu un ieiešanu gara pamatotajā kultūras pasaulē. I

Tikai tā var saprast M. Montesori rakstīto: “Kārtība bērnam vienlaikus ir veselas kultūras jomas struktūras likums.” Matemātika vienlaikus ir spēle ar kārtības struktūrām, kuras ir atklājis cilvēka gars; atklājis nevis patvaļīgi, aiz aklas nejaušības, bet gan atbilstoši sava gara struktūras likumiem, jo šis gars ir “matemātiskai s gars” M. Montesori un Paskāls ir pārliecināti par to. [1,55] Kārtība vispirms ir jārada mazo bērnu vecākiem savā jomā, vispirms tur, kur uzturas bērns, un pieaugušajiem pašiem ir arī jāievēro, lai mazuli nesamulsinātu un netraucētu svarīgu posmu visā bērna kā cilvēka attīstībā. īpaši taisnīgi ir radīt tādu kārtību dzīvoklī, kas ir bērna dzīves telpa, lai to varētu uzturēt arī pats bērns. Svarīgi, lai lietas atbilstu bērna vajadzībām, ļaļJāsJiktu bieži un intensīvi izmantotas, tad arī kārtības problēmas pamazām nokārtosies. Bērns kļūs patstāvīgāks un daudzviet iztiks bez

ģP""* 1

pieaugušā palīdzības.

M. Montesori ātri aptvēra šīs negaidīti atklātās īpašības praktisko nozīmi. Ja neizmantos iedzimto kārtības mīlestību,' vēlāk būs ļoti grūti to uzspiest veselai grupai mazliet vecāku bērnu. Bez kārtības, neradot haosu, nebūs iespējams nodrošināt ļ četrdesmit maziem bērniem nodarbību izvēli un kustības brīvību./ Bet izvēles brīvība ir vēl viens liels solis ceļā uz bērna patstāvību, kad bērns bez pieaugušā palīdzības var viegli pārskatīt, izvēlēties, paņemt un nolikt atpakaļ materiālus skapīšos, kas izvietoti bērnu istabā piemērotā augstumā.

Vienlaicīgi ar sensitīvo kārtības periodu un daļēji saistībā ar to parādās maza bērna interese par maziem objektiem. Pieaugušie daudz ko tādu sīku nemaz neievēro sev apkārt, jo mūsu prāts ir daudz bagātāks un mēs cenšamies sintezēt visu, ko redzam.

Jāatceras, ka šajā periodā rodas ne tikai bērna prāta noteikta attieksme pret attiecīgajiem vides elementiem, bet attīstības procesā izveidojas un pilnveidojas ari noteikta funkcija. Ir zināms,

ka bērns pirms saprāta iestāšanās izrāda sevišķu interesi par visdažādākajiem maņu iespaidiem krāsām, skaņām, formu utt.

V

Sis vecums sakrīt ar maņu orgānu pilnveidošanās periodu. Montesori šajā laikā piedāvā bērniem maņu rosinošus materiālus. Tie ne tikai atbilst bērna dabiskajai interesei par maņu iespaidiem, bet izraisa aktivitāti, pilnveido maņas un to funkcijas. Šādā veidā sasniedzamā jutības pakāpe ir pārsteidzoša.

^ Piemēram, bērniem, kas strādājuši ar “krāsu tāfelītēm”, attīstās tik niansēta toņu izjūta, kādas nav daudziem pieaugušajiem un arī nekad nebūs, jo viņu attīstības sensitīvais periods jau sen ir pagājis, bet bērniem, kas strādājuši ar “cilindriem ”, ir attīstīta spēja ar acumēru noteikt lietu samērus daudz precīzāk nekā pieaugušajiem.

Maņu attīstībai tiek izmantoti dažādi materiāli: krāsu tāfelītes, cilindri, tornīši, svara tāfelītes utt.

M. Montesori tik ļoti uzsver maņas orgānu attīstības nozīmi, ka daudzi to pieņem par viņas sistēmas pamatprincipu. Nenoliedzami, maņu attīstību viņa uzskatīja par svarīgu. Viņa arī uzskata, ka tas ir pamats, uz kā bērns vēlāk var veidot izvērstāku radošo domu un skaidrāku abstraktu ideju.

Laiku no divarpus līdz sešu gadu vecumam M. Montesori dažreiz sauc par īpašu sajūtu laiku.

Sensorikas attīstības iespējas ir sakoncentrētas sajūtu materiālā.

Sensorais materiāls ir izveidots tā, lai tiktu attīstītas dažādu sfēru sajūtas tauste, garša, oža, redze, dzirde. Ar šiem materiāliem bērns mācās klausīties klusumu un skaņas, atšķirt priekšmetu formu, krāsu un svaru. Diferencēta prasmju pilnveidošana, apzināta dažādu sajūtu uztveršana dod iespēju bērnam sakoncentrēties uz kādu vienu sajūtu, viņš mācās vadīt savas emocijas un iepazīt pasaules daudzveidību. [6, 17]

Tieši šādā veidā darbojas princips “no vienkāršākā uz sarežģītāko”. Katrai sajūtu sfērai pieder materiāls ar dažādu pakāpju sarežģītību. Katram atsevišķam materiālam ir paredzēta noteikta grūtības pakāpe, bet visi materiāli kopā ir cieši saistīti un veido vienu veselu. Bērns darbojas ar vienu materiālu tik ilgi, līdz

piesātinās, un tikai tad pāriet uz nākamo grūtību pakāpi.

Viens no pirmajiem un brīnišķīgajiem sensitīvajiem periodiem bērna attīstībā ir laiks, kad viņš apgūst valodu. “Valodas noslēpumu”, t. i., spēju un tieksmi runāt, pēc M. Montesori pārliecības, bērns saņem piedzimstot. Taču ar to nepietiek, lai bērns varētu runāt. Valoda bērnam ir jāpārņem no viņa apkārtējās vides. Ar to bērns iesāk jau agri savā psihoembrionālajā fāzē ar absorbējošā gara spēku, lai viņš valodu varētu iekausēt sava garīgā organisma struktūrā.

M. Montesori novērojumi pierāda, ka valodas apgūšanā ir jāsāk spert svarīgus soļus jau krietni pirms tā laika, kad bērns pats apzināti sāk veidot pirmās zilbes. Bērnu jau agri aizrauj cilvēka valoda. M. Montesori domā, ka “cilvēka balss” bērnam esot kā “mīlīga mūzika”. [1, 53]

Tā kā bērns ievēro, ka šai mūzikai ir sakars ar lūpu kustībām, .tad vecumā no 3 līdz 4 mēnešiem viņš izrāda dzīvu interesi par “runājošā lūpu kustībām”.

Valodas apgūšana ir ļoti grūts un sarežģīts process, tādēļ sensitīvais valodas periods turpinās ilgāk nekā citi. Pieaugušie gūst nojausmu par to, mācoties kādu jaunu valodu. Taču sensitīvā valodas perioda laikā bērns pārspēj mūs visus, paveicot šo grūto uzdevumu labprātīgi, ar prieku vienkārši dzīvojot.

Attiecībā uz absorbējošo garu M. Montesori izvirza pedagoģisku prasību, lai bērnam tiktu piedāvāta it kā visa viņu aptverošā pasaule, bet īpaši teiktais attiecas uz mācīšanos runāt. M. Montesori raksta: “Tā kā bērnam valoda ir jāiemācās, tad viņam ir jādzīvo starp cilvēkiem, kuri runā, citādi viņš nebūs spējīgs runāt pats.” Un mazliet ar humoru viņa piebilst: “Saka, ka mātes esot runīgas. Bet tas palīdz bērnam attīstīties un pielāgoties apkārtējai videi. Ja bērns dzirdētu tikai tos vārdus, kurus māte velta viņam,' viņš iemācītos maz; ja bērns ieklausās pieaugušo pilnvērtīgā dialo-' gā, viņš pamazām apjēdz arī valodas struktūru. Tie vairs nav sakarīgi vārdi, kurus izrunā māte; vārds ir dzīvs domās un kļūst skaidrs darbībā.” Sekmīgai valodas apgūšanai, protams, daudz dod ari bērnu dziesmas, skaitāmpanti, stāstīti vai priekšā lasīti stāsti. Tie visi dod bērnam daudz dažādu ierosmju. Pie tiem pieder arī

’

divkārt svarīgas ierosmes, kuras M. Montesori ir izstrādājusi savā bērnunamā. No vienas puses, tā ir valodas precizēšana, kā viņa to pasniedz vārdu nodarbībās ar tā saukto “jēgas materiālu” palīdzību, un tas tiek vingrināts: “tas ir garš, tas ir īss”, “tas ir resns, tas ir tievs”, “tas ir raupjš, tas ir gluds”, “tas ir vissmagākais, tas ir visvieglākais” utt., vai “tas ir gaišāks nekā tas”, “tas ir raupjāks nekā tas” utt.

No otras puses, tā ir rakstīšanas un lasīšanas sākumu pasniegšana. M. Montesori valodas jēdzienam tā plašākā nozīmē raksturīgi ir tas, ko viņa apraksta grāmatā “Bērna atklāšana” (“Die Entdeckiing des Kindes”) rakstīšanas un lasīšanas problēmas.

M. Montesori atklāja, ka vislabākais vecums, kad mācīties rakstīt, ir no trīsarpus līdz četrarpus gadiem. Vecumā no septiņiem līdz deviņiem gadiem pēc M. Montesori bērns pārdzīvo gramatikas sensitīvo periodu.

Valodas izkopšanai skolas vecumā līdzās tālākai sarunas pilnveidošanai lasāmās literatūras apjoma paplašināšanai un personīgās valodiskās izteiksmes ierosmei ir daudzveidīgi citi darba līdzekļi gan gramatikā, gan sintaksē, gan ortogrāfijā.

Ja bērni ir pildīti ar visām šīm ierosmēm līdz malām tā, ka mājās par to runā nepārtraukti, viņi nedrīkstētu sastapties~ar vienaldzību vai arī noliegumu. Kur apklust saruna, tur cietējs ir cilvēku attieksmes. [1, 54]

Pēc M. Montesori atzinuma, matemātika ir viena no cilvēka valodām, turklāt tikpat dabiska kā, piemēram, žestu valoda.

Paskāls ir teicis, ka matemātikas gars ir tā gara daļa, kas attīstās uz precīzām eksaktām lietām, kas veicina cilvēces progresu. [4]

M. Montesori uzskatīja, ka matemātika sagādā problēmas tad, ja nav pietiekama un atbilstoša materiāla un tiek ierobežots bērna darbības laiks un vieta. [3]

Kas attiecas uz bērna “matemātisko garu” un tā attīstīšanu, tad M. Montesori radīja priekšzīmīgu didaktisko materiālu no bērnunama līdz sekundārai skolai.

Visi šie un arī citi M. Montesori sistēmas didaktiskie materiāli attīsta bērna rēķināšanas pamatiemaņas, vizuālās spējas, sagatavo

abstraktai domāšanai, jo, darbojoties ar šiem materiāliem, viņš j-* i 26

salīdzina, mēra, šķiro reāli apjauš matemātiskās domāšanas izpausmes. Bērna matemātiskās spējas raisās dabiski, viņš gūst daudzpusīgu sensoro un motorisko pieredzi. Šajā jomā M. Montesori materiāli līdz šai dienai ii palikuši nepārspēti.

Vecāki un pedagogi, protams, ne vienmēr būs spējīgi šādus materiālus papildināt, bet viņiem būtu jāizturas ar pacietību un sapratni pret šiem materiāliem un to izmantošanu darbā ar bērniem. [1, 56]

M. Montesori norāda, ka bērnos ap sesto vai septīto dzīvības gadu izpaužas divas sensibilitātes: pret kooperatīvām, sociālām attieksmēm un pret tikumisko kritēriju apgūšanu.

Šīm sensibilitātēm ir savas it kā embrionālās priekšstadijas. Tapāt kā garīgā embrija pirmajos dzīves gados bezgala svarīgi, lai absorbētos apkārtējās vides ainu iespaidi, kuri var palīdzēt garīgo orgānu veidošanā, bērnam bērnudārza vecumā ir vajadzīgi dzīves apstākļi, kas viņam atvieglotu absorbēt un uzņemt sociālo attieksmju paraugus un tikumiskās vērtības, kategorijas, lai tādējādi ar to palīdzību apgūtu sociālo un tikumisko attieksmju struktūras. Tādēļ ir tik svarīgi, lai šī vecumposma bērns neaugtu vientulībā, bet gan grupā no 3 līdz 6 gadiem. Pieaugušie savukārt gādātu par palīdzību un aizsardzību, lai bērns varētu kopā dzīvot savu bērna dzīvi tā, kā to mēģināja veidot Marija Montesori savos bērnunamos.

■ Pilnīga sociālās un tikumiskās sensibilitātes parādīšanās sestajā dzīves gadā prasa ari jaunu pedagoģisku palīdzību. Bērni šajā vecumā tiecas pēc dzīves telpas paplašināšanas. Viņi mācās pilnīgi visu, kas pieder pie dzīves izzināšanas: zināšanas ģeogrāfijā, bioloģijā u. c., arī dzīvē nepieciešamās praktiskās darbības, kā ēdiena gatavošanu y. c., tāpat arī sociālās izturēšanās veidus, kā gatavību palīdzēt, pakļaušanos, uzticību u. c., arī savas personīgās un citu attieksmes novērtēšanu no labā un ļaunā aspekta.

Tāpēc vecākiem un pedagogiem vajadzētu meklēt “robus” šajā sistēmā un tos izmantot bērnu labā sagatavot vidi bērniem vecumā no 6 līdz 12 gadiem. Vispirms tas ir brīvdienu laiks, kad varētu doties pārgājienos, nakšņot teltīs, makšķerēt utt.

Beidzot svarīga ir arī pati mācību organizācija, kas Marijas Montesori izpratnē ar brīvo darbu, pieeju darba materiāliem un iespēju strādāt grupās atbilst šī vecumposma vajadzībām, jo vairāk tāpēc, ka šajā laikā veidojas arī sensibilitāte pret “abstrakto pasauli”. [1, 58]

Tādējādi, pielāgojot Marijas Montesori metodiku mūsdienu sociālajai kultūrai, ir iespējams izveidot vispusīgi attīstītu personību, kas būtu atbildīga par savu rīcību, izglītota, spējīga domāt radoši un dzīvot 21. gadsimta sabiedrībā.

PRAKTISKAS DZĪVES VINGRINĀJUMI

Marija Montesori mūs pārsteidz ar atklājumu, ka bērns līdz trīs gadu vecumam neapzināti apgūst apkārtējo pasauli un tad pakāpeniski pāriet uz apzinātu uztveri. Šī pāreja notiek ar kustību palīdzību. Kad bērns sāk pārvietoties, viņa prāts neapzināti jau ir uztvēris apkārtējo pasauli. Bērns sāk darboties apzināti. Ja pavērojam gadu vai divus vecu bērnu, tad redzam, ka viņš nepārtraukti kaut ko dara. Darbojoties ar rokām, viņš īsteno to, ko jau ir uztvēris agrāk. Apzinot apkārtējos priekšmetus it kā rotaļas veidā, bērns vēlreiz atkārto gūtos iespaidus. Šāds “darbs”, kas vienlaicīgi jr arī rotaļa, liek viņam apzināties un veidot sevi. Viņš attīsta sevi, izmantojot rokas kā cilvēka prāta instrumentu.

Darbojoties ar rokām, bērnam ataust atmiņā pirmajos trīs dzīves gados uzkrātais, kad viņš. bija it kā vērotājs, kas no apkārtējās vides bez piepūles uztvēra to, kas nepieciešams viņa augšanai.

Nodarbojoties ar bērnu šajā periodā, ir jāievēro, ka bērnam nav vajadzīga tieša palīdzība, tā var tikai aizkavēt viņa augšanu. Vairāk par visu bērnam nepieciešama iespēja brīvi darboties pašam pēc savas iniciatīvas bez pieaugušā iejaukšanās. Vislabākos rezultātus iegūsim tad, ja radīsim īpašu vidi, kurā bērns pats var izvēlēties nodarbības un veidot savus sabiedriskos kontaktus. Neatkarīga dzīve sagatavotā vidē iemāca viņam ne tikai pašam visu darīt, bet viņš arī iegūst jaunas morālās un sociālās spējas, neticami ātri progresē kultūras elementu apgūšanā.

Zinot, ka bērnam nepieciešama iespēja brīvi izvēlēties lietas un ar tām darboties bez pamudinājuma, ir jāpavēro, kā iekārtotas bērnu istabas mājās. Ir jāmēģina noskaidrot, kādēļ ir lietas, ar kurām bērni spēlējas daudz, bet kādēļ ar citām viņi rotaļājas maz v ai nemaz. Tad vajadzētu iegādāties vai izgatavot kādu Montesori materiālu. Bērnu istabām vajadzētu pildīt savu mērķi, proti, kļūt Par istabu bērniem. Zem vai pie izlietnēm var novietot taburetes, mazus dvielīšus var uzkārt bērniem pieejamā augstumā, virtuvē v ar novietot atbilstošā augstumā vienkāršus ikdienas traukus.

Katrā mājā ir neskaitāmas šāda veida darbību iespējas, izšķirošais tikai ir lai vecākiem, audzinātājiem pietiktu pacietības, zināšanu un lai viņiem sagādātu prieku bērnam to visu atļaut.

Laiku no divarpus līdz sešu gadu vecumam M. Montesori uzskata par īpašu sajūtu laiku. Sajā vecumā bērnu īpaši piesaista paša veiktās darbības. Tāpēc šis periods ir tik ļoti piemērots “labu manieru” apgūšanai, t. i., vingrināties tādās darbībās kā iešana, krēsla pārnešana, durvju aizvēršana un atvēršana, asa priekšmeta

V

pasniegšana otram cilvēkam, pareiza deguna šņaukšana utt. Sajā vecumā bērni vislabāk un visātrāk iemācās labu uzvedību. Ja šo iemaņu mācīšanu atstāj uz vēlāku laiku, bērnam nebūs vairs intereses, tās vietā būs stājušās citas, kas vairāk saistītas ar prāta darbību.

Ja bērna audzināšanu organizē saskaņā ar sensitīvajiem periodiem, kad bērns ir apveltīts ar kādām sevišķām spējām noteiktas īpašības vai funkcijas attīstīšanai, viņš strādā ar tādu aizrautību, ka grūti pat tam noticēt. Tad viss padodas viegli, par visu ir interese. Cik pārsteidzoši liela atšķirība tam ir no pieaugušo darba, ko nosaka ārējie motīvi!

No divarpus līdz četru gadu vecumam bērna attīstībā ir sensitīvais periods, kura laikā bērni interesējas, kā izdarīt precīzas

V

kustības. Sajā vecumā bērnam sagādā prieku izpildīt darbības ar lielāku precizitāti. Ja kustību pilnveidošanu uzsāk šajā brīdī, tad tā ne tikai veicina prāta normālu attīstību, bet ietekmē visas personības veidošanos, sniedz apmierinājumu, veicina koncentrēšanās spēju attīstību un iekšēju bagātināšanos.

Vēl ir būtiska atšķirība starp bērna un pieaugušā darbu. Ja pieaugušā darbam ir kāds ārējs mērķis, kas vēlāk radīs pārmaiņas vidē, piemēram, kartupeļi tiek iebērti ķerrā, lai vēlāk tos stādītu, tad bērna mērķis ir tikai piekraut ķerru ar kartupeļiem, tādēļ viņš to tūdaļ turpat izgāž. Cits piemērs. Ja pavēro trīsarpus gadus vecu bērnu, kurš pogā pogas, tad viņš to var darīt neskaitāmas reizes. Ja viņa mērķis būtu aizpogāt jaku, tad pietiktu, ka viņš to darītu vienu reizi. Mēs, pieaugušie, tā neizšķiežam savu enerģiju. Mēs darām darbu, lai to padarītu. “Viņa ātri strādā,” mēs to sakām kā uzslavu. Bērns turpretim nesteidzas pabeigt savu darbu

u n atkārto to, kā mums šķiet, nevajadzīgi. Taču tas tikai mums tā šķiet, jo mēs bērna darbu vērtējam ar savu mērauklu. Pieaugušais strādā, lai pilnveidotu vidi, bet bērns, lai pilnveidotu sevi, izmantojot vidi kā līdzekli. Ja pavērojam, kā bērns mazgā rokas, tad liekas, ka viņš izgaršo katru atsevišķu kustību šajā procesā. Cik lēni viņš uzrota piedurknes, cik rūpīgi nomazgā katru pirkstu, bieži apstājoties un aplūkojot. Pieaugušajiem ir tīrās mocības noskatīties šajā nesteidzīgajā mierā. Viņi steidzas, jo pabeigta darbība ir mērķis. Bērns nesteidzas, jo viņam svarīga ir pati darbība.

Viens no priekšnoteikumiem, kas jāapgūst katram pieaugušajam, kurš grib palīdzēt mazam bērnam attīstīties, ir iemācīties respektēt viņa dzīves ritmu, nevis to pietuvināt pieaugušo ritmam.

Pirmajos dzīves gados bērns vēlas savu ķermeni pārvietot telpā, lai tuvāk iepazītos ar apkārtesošiem priekšmetiem. No sākuma kustības ir neveiklas, bieži bezmērķīgas un haotiskas, tāpēc audzināšanas procesā nepieciešams veicināt motorikas aktivitāti. Motorā attīstība ir atkarīga no katra bērna individuālā kustību tempa.

Kustība pirmām kārtam, kā fiziskā darba forma-joprojām paliek svarīgs izglītojošs faktors, kas palīdz iegūt iekšēju kārtību.

Bērnam apzināties un sakārtot iespaidus par pasauli palīdz Montesori materiāls.

V

Sajā nodaļā piedāvātie praktiskās dzīves vingrinājumi sagatavo bērnu darbam ar pārējo Montesori materiālu. Šie vingrinājumi ir raksturīgi cilvēku ikdienai. Tās ir kultūras darbības, ko bērns nevar veikt viens. Viņam ir jāparāda analītiskā veidā priekšā, un bērnam ir jāiemācās vingrināties un patstāvīgi darboties speciāli organizētā vidē, ievērojot vingrinājumu grūtības pakāpi.

Bērns mācās caur novērošanu, imitēšanu un patstāvīgu darbību. Viņš strādā individuālā darba tempā un ritmā.

Praktiskās dzīves vingrinājumi piedāvā virkni aizraujošu ikdienas aktivitāšu:

1.  Vingrinājumus kustību un koordinācijas kontrolei jeb elementārās manipulācijas (iešana, krēsla pārnešana, galda

pārnešana, durvju vēršana utt.). Apgūstot iešanas vingrinājumu, bērns mācās brīvi pārvietoties, cenšoties iet lēnām, liekot kājas pēc iespējas uzmanīgāk. Apgūstot krēsla un galda pārnešanas vingrinājumu, bērns mācās, izvairoties no uzgrūšanās citām mēbelēm, iekārtot savu darba vietu.

2.  Rūpes pašam par sevi, citiem (dažādu aizdaru ciet un vaļā taisīšana, roku mazgāšana, kurpju tīrīšana utt.) un apkārtējo vidi (putekļu slaucīšana, galda mazgāšana utt.).

3.  Pieklājības un dažus īpašus kustību vingrinājumus (paldies teikšana, klusuma vingrinājumi utt.).

Praktiskiem dzīves vingrinājumiem ir liela nozīme:

•  tie palīdz bērniem labāk saprast to, kas pieder pie ikdienas, un dod iespēju visu veikt patstāvīgi, rūpēties par sevi, citiem, vidi;

•   tie palīdz bērniem būt aktīviem un piedalīties visur, ko redz praktiskajā dzīvē, vienalga vieglas vai sarežģītas, vai pat bīstamas ir šīs aktivitātes;

•  vingrinoties bērni veido sevi;

•   ar praktiskās dzīves vingrinājumiem bērni iepazīst savas tautas kultūru:

•   pielāgojas dzīvei un integrējas sabiedrībā;

•   dod savu artavu ģimenes pienākumu veikšanā.

Darbojoties praktiski, bērni:

•   kļūst patstāvīgāki un pašapzinīgāki;

•   ir pašdisciplinēti, spējīgāki uz ilgāku koncentrēšanos;

•   labāk izvēlas reālu darbošanos, nevis bezmērķīgu laika

aizpildīšanu;

•   spēj pamatot savu izvēli, arvien vēlas uzzināt ko jaunu;

•   apgūst sociālās iemaņas.

Vispārīgie metodiskie ieteikumi vingrinājumu organizēšanai:

1. Pedagogam katra vingrinājuma demonstrēšanai vajag saga-

•  ir jāpārbauda, vai materiāls ir tīrs, pievilcīgs, pareizi

tavoties:

nokomplektēts;

32

*

• jāpārliecinās, vai ir vieta, kur vingrinājumu dēmonstrēt, lai netraucētu citiem un lai citi netraucētu, tajā pašā laikā pedagogam jāpārredz grupa.

1.  Bērnu vajag pieklājīgi uzaicināt kopā ar pedagogu iet pie vaļēja, viņam pieejama plaukta, lai izvēlētos materiālu.

2.   Pedagogam vajag parādīt, kā materiālu nest, vienoties, kur to novietos.

3.  Kad bērns materiālu ir aiznesis, abiem ir jāapsēžas darba vietā.

4.  Pirms demonstrēšanas materiālu vajag nosaukt.

5. Demonstrējot pedagogam nav jārunā, vajag aprobežoties ar pašiem nepieciešamākajiem paskaidrojumiem. Ja bērns sāk runāt, viņam to ļauj, bet demonstrēšanu pārtrauc.

6. Demonstrēšanas beigās pedagogs, ja ir iespējams, parāda izpildes kontroli. Kļūda nav kļūda. Tas ir tikai nākamais vingrinājums.

7.  Pēc katra vingrinājuma demonstrēšanas pedagogs uzaicina bērnu atkārtot parādīto darbību. Ja nepieciešams, pedagogs vēro, kā bērns darbojas. Palīdzība jāsniedz ne par daudz un ne par maz, vadoties pēc moto: “Palīdzi jnan to izdarīt pašam!”w

8. Bērns drīkst vairākkārt atkārtot vingrinājumu pēc vēlēšanās.

10. Pēc nodarbības materiāls vienmēr jānoliek atpakaļ savā vietā.

Pēc gadiem bērns, kas būs apguvis šos vingrinājumus, mācīsies skolā ar lielāku interesi un izpratni, jo sensorā līmenī daudzas lietas jau gadiem ilgi būs viņa dzīves daļa, no izzinātā ar kustību palīdzību tās būs nogulsnējušās atmiņā vēlākam laikam, proti, bērns labāk atceras to, ko ir paveicis, nevis to, ko tikai redzējis vai dzirdējis. Tādējādi, kad pienāks laiks apdomāt šos tēlus, bērnam tie būs pazīstami, un viņš it kā pats sev teiks: “Tie ir mani seni draugi, es tos pazīstu jau sen, bet es nekad nedomāju, ka tas ir tik svarīgi.”

APSĒŠANĀS PIE GALDA UN PIECELŠANĀS

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt apsēsties pie galda un piecelties no tā, pareizi seaet.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Rotaļu telpā pie viena galda ir apsēdināts lācis, bet pie otra kaķis. Bērnam grūti izlemt, ar kuru no tiem viņš vēlas rotaļāties.

Izmantojot gadījumu, bērnu var aicināt parunāt ar zvēriem un piedāvāt apsēšanos pie galda un piecelšanos.

DEMONSTRĒŠANA.

• Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā apsēdīsies pie galda un piecelsies.

•   Pedagogs pieiet pie krēsla no atzveltnes puses, satver ar abām rokām pie atzveltnes malām, paliecot pret sevi, atrauj krēsla priekšējās kājas no grīdas.

•   Tad, atraujot krēslu no grīdas, paiet dažus solus atpakaļ.

•  Krēslu atpakaļ uz grīdas noliek apgrieztā secībā.

•  Apiet apkārt krēslam, apsēžas.

Ja ir nepieciešams, krēslu pievirza tuvāk šādā veidā:

•    sēžot uz tā, liek rokas uz sēdekļa sānu malām,

•    pieliecoties uz priekšu, paceļ aizmugurējās kājas,

•     tad nedaudz pieceļas pats,

•    paceļ krēslu no sevis,

•    pavirzās uz priekšu,

•    apsēžas un saliek rokas uz galda.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

•  Piecelšanās apgrieztā secībā.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš bērna uzmanība tam, ka ir pēc iespējas precīzāk jānosaka attālums no krēsla līdz galdam.

•  Jāizvairās no trokšņiem un nepareizas sēdēšanas pozas.

•  Veicot šāda veida darbu, bērni kļūst vērīgāki, attīsta spēju ar acumēru noteikt attālumu.

V

•  Sādā veidā apsēžoties pie galda un pieceļoties no tā, bērns iemācīsies saudzīgu attieksmi pret vidi.

PAKLĀJIŅA PĀRNEŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt nest un rullēt paklāju.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Lielās krāsainās papīra loksnes, kas nepieciešamas aplikācijas nodarbībai, ir sarullētas un novietotas telpas stūrī.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt pārnest un atrullēt papīru, sarullēt pāri palikušo līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar paklāju.

MATERIĀLS.

Vairāki vienkrāsaini nelieli paklāji, kas ievietoti statīvā (sk.

1.   att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā pārnesīs paklājiņu, atrullēs un sarullēs to.

•   Ļauj izvēlēties bērnam paklāju, kuru pārnesīs.

•   Pedagogs ar labo roku saspiež sarullēto paklāju augšgalā, lai tas neatrullētos; ar kreiso roku pietur paklāju vidusdaļā.

•   Izceļ paklāju līdz pusei, tad pārvieto abas rokas sarullētā paklāja vidusdaļā un aiznes paklāju uz vajadzīgo vietu.

•   Noliek paklāju vispirms uz gala, tad visu uz labo pusi un ar abām rokām atritina paklāju vaļā.

•   Atliec paklāja malu atpakaļ, nogludina, tad atliec malu uz priekšu un nogludina paklāju.

•  Pedagogs kopā ar bērnu apiet paklājam apkārt un atgriežas pie malas, no kuras sāka rullēt paklāju vaļā.

•  Tad ar abām rokām rullē paklāju ciet, vērojot paklāja malas, lai tās ritinātos vienādi līdzeni.

•   Tad paceļ paklāju ar kreiso roku no kreisā gala augšā, satver paklāju vidū un aiznes līdz statīvam.

•  Pie statīva satver ar labo roku paklāju augšgalā un, iebīdot statīvā, atlaiž rokas vaļā.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš bērna uzmanība tam, lai paklāja malas ritinātos vienādi līdzeni.

•  Saritināto paklāju liekot iekšā, vēro, kā ir ielikti citi paklāji, salīdzina tos.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns varēs patstāvīgi iekārtot savu darba vietu, palīdzēt citiem.

•   Šādā veidā bērns var vingrināties ritināt citas lietas papīru, audumu u. c.

DURVJU VĒRŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt atvērt un aizvērt durvis.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni pastaigas laikā ir spēlējuši “paslēpes”. Viņiem, atgriežoties grupiņā, pedagogs saka, ka arī durvju mēlīte ir apguvusi

šo rotaļu, un aicina turpināt to.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā atvērs un aizvērs durvis.

•   Pedagogs stāv pie durvīm tā, lai bērns var labi saskatīt durvju rokturi.

•  Uzliek kreiso roku uz durvju roktura, spiež rokturi uz leju, lēnām ver durvis, paskatās, ka durvju roktura mēlīte ir pazudusi.

• Tad lēnām atlaiž rokturi un skatās, ka durvju roktura mēlīte parādās.

•  Pedagogs ar bērnu iziet ārā.

•  Pedagogs uzliek labo roku uz durvju roktura, nospiež to, paskatās, kā durvju roktura mēlīte pazūd, un aizver durvis.

•  Pedagogs paspiež durvis, lai pārliecinātos, ka tās ir ciet.

•   Pedagogs atgriežas telpā, atkārtojot iepriekš veiktās darbības.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība tam, kā pazūd un parādās durvju roktura mēlīte.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns varēs brīvi iekļūt telpā un izkļūt no tās.

•   Šo vingrinājumu ieteicams apgūt tad, kad bērns izrāda īpašu interesi par paša veiktām darbībām.

•  Šādā veidā bērns var vingrināties virināt cita veida durvis, skapju durvis, vērt logus.

LAKATIŅU LOCĪŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt locīt, novērot dažādas ģeometriskas formas.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Gatavojoties Māmiņas dienas svinēšanai, bērni vēlas pēc iespējas glītāk saklāt svinību galdu.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt locīt salvetes, līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar lakatiņiem.

MATERIĀLS.

Vienkrāsaini (zaļi) kvadrātveida auduma lakatiņi ar iestrādātām locīšanas līnijām (iešūtas ar diegu).

1. LAKATIŅŠ.

— v

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs ar kreiso roku pietur apakšējo kreiso stūrīti, ar labās rokas rādītājpirkstu novelk pa locīšanas līniju virzienā no apakšējā stūra uz augšu.

•  Ar kreisās rokas plaukstu paralēli locīšanas līnijai pietur lakatiņa augšējo trīsstūri.

•  Ar labās rokas rakstīšanas pirkstiem satver apakšējo labo stūri un pārvieto to pie augšējā kreisā stūra, uzmanīgi pētot, lai šie stūri precīzi atrastos viens virs otra.

•  Pieturot abus stūrus, uzmanīgi izvelk kreisās rokas plaukstu.

•   Lakatiņu pagriež tā, lai locījuma līnija atrastos paralēli galda malai.

•  Locījuma līniju nolīdzina, pieturot ar abu roku pirkstiem locījuma līnijas viduspunktā tā, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

DEMONSTRĒŠANA,

•  Pedagogs ar kreiso roku pietur lakatiņu pie iešūtās līnijas,

•  Ar labās rokas rādāmo pirkstu novelk pa locīšanas līniju virzienā no kreisās malas uz labo malu.

• Ar abu roku rādāmiem pirkstiem un īkšķiem satver apakšējos stūrus un pārvieto tos pie augšējiem stūriem, uzmanīgi pētot, lai stūri precīzi atrastos viens virs otra.

•   Lakatiņš atrodas tā, ka locījuma līnija ir paralēli galda malai.

•  Locījuma līniju nolīdzina ar abu roku pirkstiem locījuma līnijas vietā tā, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

3, LAKATIŅŠ.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs pietur lakatiņu kreisā apakšējā stūrī, ar labās rokas rādāmo pirkstu novelk pa locīšanas līniju virzienā no apakšējā stūra uz augšu.

•  Ar kreisās rokas plaukstu , paralēli locīšanas līnijai, pietur lakatiņa augšējo trīsstūri.

•   Ar labās rokas rādāmo pirkstu un īkšķi satver apakšējo labo stūri un pārvieto to pie augšējā kreisā stūra, uzmanīgi pētot, lai šie stūri precīzi atrastos viens virs otra.

•   Pieturot abus stūrus, uzmanīgi izvelk kreisās rokas

••

plaukstu.

•   Lakatiņu pagriež tā, lai locījuma līnija atrastos paralēli galda malai.

•   Locījuma līniju nolīdzina ar abu roku pirkstiem locījuma līnijas vietā tā, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•   Pagriež lakatiņu tā, lai redzamā iešūtā locījuma līnija atkal būtu jau pazīstamajā pozīcijā. Norāda uz locījuma līniju.

•    Kreisās rokas plaukstu liek paralēli locījuma līnijai.

•  Ar labās rokas rakstīšanā iesaistītiem pirkstiem satver stūri, kas, iepriekš pagriežot lakatu, tagad ir apakšējais stūris, un virza pie augšējā kreisā stūra, uzmanīgi pētot, lai šie stūri precīzi atrastos viens virs otra.

•   Pieturot abus stūrus, uzmanīgi izvelk kreisās rokas plaukstu.

•    Lakatiņu pagriež tā, lai locījuma līnija atrastos paralēli galda malai.

•    Locījuma līniju nolīdzina tāpat kā iepriekš.

•    Piedāvā to atkārtot bērnam.

DEMONSTRESANA.

•  Pedagogs ar labās rokas rādāmo pirkstu novelk pa locīšanas līniju virzienā no kreisās malas uz labo.

•   Ar abu roku rādāmiem pirkstiem un īkšķiem satver apakšējos stūrus un pārvieto tos attiecīgi pie augšējiem stūriem, uzmanīgi pētot, lai stūri precīzi atrastos viens virs otra.

•    Locījuma līniju nolīdzina, pieturot ar abu roku īkšķiem locījuma līnijas viduspunktā tā, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•     Pagriež lakatiņu tā, lai pirmā locījuma līnija atrastos perpendikulāri galda malai.

•   Ar rakstīšanas pirkstiem satver apakšējos stūrus un virza attiecīgi pie augšējiem stūriem, uzmanīgi pētot, lai šie stūri precīzi atrastos viens virs otra.

J

demonstrēšana.

•  Pedagogs ar kreisās rokas rādāmo pirkstu norāda iestrādāto punktu.

•   Locījuma līniju nolīdzina, pieturot ar abu roku īkšķiem locījuma līnijas viduspunktā tā, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

5. LAKATIŅŠ.

•  Ar šo rādītājpirkstu pietur punktu, ar labās rokas rādāmo pirkstu un īkšķi satver apakšējo labo stūri un virza to precīzi pie iezīmētā punkta.

•  Locījuma līniju, kas pagriezta paralēli galda malai, nolīdzina ar abu roku pirkstiem, lai labā roka no viduspunkta virzītos uz labo pusi, bet kreisā roka no viduspunkta virzītos uz kreiso pusi.

•   Pagriež lakatiņu pulksteņa rādītāja kustības virzienā tā, lai labais augšējais stūris atrastos apakšējā labajā stūrī, ur; noloka to tāpat kā iepriekšējo.

•   Līdzīgi noloka pārējos stūrus.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība tam, lai lakatiņa stūrīšus saliktu pēc iespējas precīzāk.

•   Stingri jāskatās, lai iestrādātā līnija paliktu neredzama.

•  Šādā veidā lokot lakatiņus, bērns mācās pazīt dažādas ģeometriskās formas pēc izskata.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns varēs locīt audumus, drēbes, papīru, apgūt citas locīšanas tehnikas.

PĪNĪTES PĪŠANA

— V

VINGRINĀJUMĀ UZDEVUMS.

Mācīt pīt pīnīti, vingrināt kustību koordināciju.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Dzimšanas dienā bērnam ir uzdāvināts zirdziņš, kura krēpes ir veidotas no krāsainām mīkstām stieplītēm.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt pīt krēpes līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar pīnītēm.

MATERIĀLS.

Trīs dažādas krāsas aukliņas.

Viens knaģis.

Groziņš.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs no groziņa izņem trīs dažādu krāsu aukliņas.

•   Sastiprina tās kopā ar knaģi un piestiprina pie galda vai paklāja.

•   Sarkanā aukliņa pa kreisi, zilā pa labi, dzeltenā pie sarkanās.

•   Labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi pieliek pie sarkanās aukliņas apakšējā punkta (tā ir aukliņa, kuru cels).

•   Pēc tam tos pašus kreisās rokas pirkstus pieliek pie zilās aukliņas augšējā punkta un virza tos pa aukliņu uz leju (rāda, kurai aukliņai blakus cels sarkano aukliņu).

•   Ietur pauzi, tad veic plānoto darbību.

•   Tādā veidā turpina darbu, līdz pīnīte ir sapīta.

•  Beigās pievērš uzmanību rakstam, virzot labās rokas rādītājpirkstu virzienā no pīnītes augšas uz leju.

•   Pīnīti attin līdzīgā veidā, darbojoties pretējā virzienā.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš bērna uzmanība aukliņu krustošanās vietām.

•   Veicot darbu, jāraugās, lai ņemtu ārējo aukliņu un liktu to zem pretējā pusē esošās.

V

•  So vingrinājumu ieteicams veikt, lai attīstītu kustību koordināciju.

V

•  Sadā veidā var pīt ar vienādas krāsas aukliņām, pīt ar vairākām aukliņām, pīt, izmantojot mīklu, audumu un citas lietas.

BERŠANA AR KAROTI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt bērt ar karoti, trenēt karotes lietošanas prasmes, attīstīt kustību koordināciju un koncentrēšanās spējas.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni pludmalē ir salasījuši dažādus gliemežvākus. Atgriežoties pēc pastaigas, pedagogs aicina tos labāk izpētīt.

Izmantojot gadījumu, bērniem var piedāvāt šo bēršanas vingrinājumu.

MATERIĀLS.

Divas vienādas neplīstošas bļodiņas.

Paplāte, kas pieskaņota krāsas, lieluma ziņā; karote.

Beramie produkti pupas, zirņi, gliemežvāki u. c.

DEMONSTRĒŠANA.

• Pedagogs pirms bēršanas pārliecinās, ka trauks ar beramiem produktiem atrodas paplātes kreisajā pusē, tukšais labajā un karote ir nolikta bļodiņām pa vidu.

•Vispirms demonstrē karotes paņemšanu: to tur kreisā rokā un no augšas ieliek labajā rokā tā, ka rādāmais pirksts un lielais pirksts atrodas zem karotes kāta un īkšķis atrodas virs karotes kāta.

•  Ļoti lēni ar karoti ber produktus no pilnās bļodas tukšajā.

•   Lai iesmeltu, izbērtu, uzsvērti pagriež plaukstas locītavu; pēc iesmelšanas nogaida, kamēr nobirst liekais.

•   Kad bļodiņā paliek maz produktu, to piešķiebj uz savu pusi un izber atlikušos.

•   Karoti noliek paplātes labajā pusē, bet traukus pārvieto pa diagonāli, ņemot ārā no paplātes.

•  Pārbauda, vai nav izbiruši produkti.

•   Salasa, ieliek visu atpakaļ.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš bērna uzmanība karotes satura noturēšanai, rokas locītavas pagriešanai.

•   Svarīgi dzirdēt skaņu, berot trauciņā.

. • Garām nobirušie graudi ir jāsalasa, kad trauki ir paņemti no paplātes un nolikti uz galda.

•  Vingrinājums ir piemērots kvantitātes maiņas izdzīvošanai, vides iepazīšanai.

•  Var bērt pupas, graudus, var bērt ar mazākām karotēm, ar cita veida traukiem, var bērt, dalot pa vairākiem trauciņiem.

ŪDENS PĀRLIEŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīt liet ar trauciņiem, veidot priekšstatu par kvantitāti, izdzīvot kvantitātes maiņu, attīstīt kustību un koncentrēšanās spējas.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni pastaigas laikā ir piepildījuši dažādus trauciņus ar sniegu, lai paņemtu līdzi uz grupiņu. Pēc laika pedagogs parāda, kas ar sniegu ir noticis tas ir izkusis. Tā kā dažiem patīk to ēst, var izmantot šo ūdens pārliešanas vingrinājumu, lai parādītu bērniem, cik tas ir netīrs.

MATERIĀLS.

Divi caurspīdīgi, neplīstoši trauki ar osām un snīpīšiem. Mīksta lupatiņa.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs sākumā paceļ lupatiņu un noliek kreisā pusē pie bērna, lai vēlāk būtu to ērtāk paņemt ar kreiso roku.

•  Demonstrē satvērienu ar labās rokas trīs pirkstiem.

•   Satver trauka osu tā, ka divi pirksti ir osā un īkšķis virs osas.

•  Trauku ar ūdeni paceļ, ar kreiso roku pieturot trauku no apakšas.

•   Seko, lai elkonis ir pacelts.

•   Sašķiebjot rokas, lej ūdeni no pilnā trauka tukšajā.

•  Pārbauda, vai viss ūdens ir izliets.

•   Gaida, kamēr nopil pēdējais piliens.

•  Paņem lupatiņu, kas pirms tam ir nedaudz saslapināta, un nosusina snlpīti.

•  Tukšo trauku noliek atpakaļ paplātē.

•   Izceļ traukus no paplātes.

•  Pārbauda, vai nav izlijis ūdens, saslauka.

•   Ieceļ atpakaļ, novietojot paplātē tā, ka pilnais trauks ir labajā pusē un tukšais kreisajā pusē.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš bērna uzmanība trauka osas satveršanai un turēšanai.

•   Svarīgi dzirdēt skaņas maiņu, lejot trauciņā.

•   Jāizlej viss ūdens, lai nekas nepaliek trauciņā, izlijušais ūdens jāsaslauka.

•   Var liet ar citiem traukiem, liet atpakaļ no kreisās puses uz labo, liet, paceļot abus traukus augšā, liet dalot pa vairākiem trauciņiem, liet ar traukiem bez snīpīšiem.

•  Ar trauciņiem var mācīt arī bērt, piemēram, pupiņas, graudus.

AIZDARU RĀMJI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Iedrošināt bērnus veikt praktiskās ģērbšanās iemaņas, attīstīt

pirkstu veiklību, vingrināt muskuļu attīstību un koncentrēšanās

spējas.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Vingrinājuma rāmji ir ar drēbes vai ādas pārvalkiem, kurus piestiprina pie rāmja. Zem pārvalka var būt, piemēram, dzīvnieku attēli, lai bērns, atverot rāmi, varētu sasveicināties ar dzīvniekiem, tos noglāstīt.

•   Ar šiem vingrinājumiem bērni iemācīsies lietot pogas, spiedpogas, āķīšus, rāvējslēdzēju, sprādzes, lentītes, apavu saites, lipeklīšus.

•  Šos vingrinājumu ieteicams sākt tad, kad bērns izrāda īpašu interesi par precīzām kustībām, jo tad viņš tos izpildīs ar lielu precizitāti un neskaitāmas reizes.

•  Vingrinoties ar noteiktu rāmi, bērnam neradīsies nepatika vai bailes no kāda apģērba, kura aizdare sagādā grūtības.

•  Vingrinājumi palīdzēs bērnam labāk saprast to, kas jāveic ikdienā, un dos iespēju visu veikt patstāvīgi, rūpēties par sevi, citiem, vidi, apgūt labas manieres.

•  Šādā veidā apgūtās tehnikas viņš varēs daudzveidīgi pielietot sadzīvē.

RĀMIS AR POGĀM

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Grupā ir zaķis, kuram mugurā ir jaka ar pogām. Pirms diendusas pedagogs aicina bērnu novilkt zaķim jaku, lai varētu viņu ņemt līdzi gultiņā.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt taisīt vaļā un ciet pogas līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar atbilstošo aizdares rāmi.

MATERIĀLS.

Aizdares rāmis, kas novietots pie sienas ar 5 pogām (pogas kreisajā pusē), kurām pogcaurumi ir vertikāli (sk. 2. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā atpogās pogas.

•  Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver augšējo pogu no labās puses.

•   Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver auduma maliņu no kreisās puses un velk pogu un auduma maliņu pretējā virzienā, līdz parādās pogcaurums.

•   Tad ceļ auduma maliņu uz augšu un bīda pogu pogcaurumā.

•   Pakāpeniski ceļ auduma maliņu vēl augstāk un apskata pogu, kas parādās pogcauruma otrā pusē.

•  Tad atlaiž auduma maliņu vaļā un satver pogu ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu.

•  Tagad atlaiž vaļā labo roku un ar to satver maliņu.

•  Tad novelk maliņu no pogas nost un paver vaļā rāmīti.

•   Tad noliek maliņu atpakaļ un atlaiž rokas.

•   Tāpat turpina pogāt pārējās pogas.

•  Kad visas pogas ir atpogātas, atver rāmīti vaļā ar abām rokām atverot rāmīša auduma pārvalka vienu un otru pusi.

Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā aizpogās pogas.

•   Pedagogs rāmīša auduma pārvalka puses saliek kopā tā, ka pogas paliek apakšā.

•   Ciet sāk pogāt ar augšējo pogu.

•  Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver maliņu, paceļ to, lai atsegtu pogu.

•   Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver pogu no kreisās puses un iebīda pogcaurumā līdz pusei.

•   Saskatot pogu pogcaurumā, atlaiž maliņu un ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver pogu labajā pusē.

•  Tad atlaiž kreiso roku, satver ar to maliņu un, velkot pogu un auduma maliņu uz pretējām pusēm, izvelk pogu.

•   Tuvinot pogu un maliņu vienu otrai, pabīda maliņu zem pogas.

•  Tāpat aizpogā citas pogas.

•   Pedagogs ar abām rokām pārbauda, vai rāmīša auduma pārvalka puses ir ciet.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

Līdzīgi var darboties ar citām aizdarēm (sk. 2. att. pielikumā).

Rāmis ar spiedpogām

Taisa vaļā tā, ka labās rokas rādītājpirkstu liek uz spiedpogas galviņas un labās rokas īkšķi liek zem spiedpogas galviņas, tad kreisās rokas plauksta pietur rāmīša kreiso pusi pie spiedpogu kājiņām, un labā roka ceļ labo malu uz augšu līdz atskan klikšķis.

Taisot ciet, jāievēro, ka labās rokas rādītājpirkstu liek uz spiedpogas galviņas un īkšķi zem maliņas, ko satver un paceļ, tad ar kreisās rokas plaukstu pietur auduma kreiso pusi pie galda un,

precīzi liekot spiedpogas galviņu uz kājiņās, spiež, kamēr sadzird

atskanam klikšķi.

Rāmis ar āķīšiem

Taisa vaļā, ar labo roku satverot augšējo labo maliņu tā, ka rādītājpirksts atrodas virspusē uz šuves un īkšķis atrodas pie āķīša kājiņas, tur, kur āķītis piešūts pie auduma, bet kreisās rokas rādītājpirksts atrodas rāmīša kreisajā pusē pie cilpiņas, kur cilpiņa piešūta pie auduma, un, tādā veidā saturot, bīda cilpiņu un āķīti pretējos virzienos, līdz āķītis izlien no cilpiņas.

Taisot ciet, jāievēro, ka ar labo roku satver augšējo labo maliņu tāpat kā iepriekš, kad taisīja vaļā, bet kreisās rokas rādītājpirksts atrodas rāmīša kreisajā pusē pie cilpiņas, tur, kur cilpiņa piešūta pie auduma, un bīda cilpiņu un āķīti pretī vienu otram, līdz āķīti var iebīdīt cilpiņā, tad velk to pa labi, kad tas ir iebīdīts cilpiņā, atlaiž rokas.

Rāmis ar rāvējslēdzēju

Taisa vaļā tā, ka ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver rāvējslēdzēja mēlīti tā, ka rādītājpirksts ir tās augšā un īkšķis ir tās apakšā, bet ar kreisās rokas plaukstu piespiež kreisās puses rāmīša audumu pie galda un velk ar labo roku pakāpeniski lejā pa zobiņiem mēlīti, pārvietojot kreiso roku uz leju līdzi mēlītei. Kad mēlīte atrodas rāmīša lejā, atlaiž to atpakaļ, tad satver auduma abas puses tā, ka abu roku īkšķi ir augšā, un, bīdot rāmīša kreiso pusi uz augšu, izvelk kreisos zobiņus no slēdža.

Taisot ciet,; jāievēro, ka satver pie slēdža abas rāmīša puses tā, ka īkšķi ir augšpusē, un iebīda rāmīša kreisās puses zobiņus slēdzī līdz galam. Tad ar kreisās rokas rādītājpirkstu pa labi no slēdža, ar vidējo pirkstu pa kreisi no slēdža piespiež auduma apakšējo daļu pie rāmīša un ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi velk mēlīti uz augšu pa zobiņiem, līdz slēdzis ir ciet, tad atliec mēlīti atpakaļ.

Rāmis ar lipeklīšiem

Taisa vaļā tā, ka labās rokas rādītājpirkstu liek uz asā lipekļa

V

šuves un labās rokas īkšķi liek pie šī lipekļa, bet ar kreisās rokas

49

plaukstu pietur rāmīša kreiso pusi pie mīkstā lipekļa, un labā I roka ceļ labo malu uz augšu līdz atskan čaukstēšana. Ja nepieciep sams, ar kreiso roku piesedz mīksto daļu, lai lipekli nesaliptu atkal kopā.

Taisot ciet, jāievēro, ka labās rokas rādītājpirkstu liek uz asā lipekļa šuves un īkšķi pie šī lipekļa, satver un paceļ to, bet ar kreisās rokas plaukstu pietur kreiso pusi pie galda un, precīzi ■ liekot aso lipekli virsū mīkstajam lipeklim, piespiež.

RĀMIS AR SPRĀDZĒM

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērns ir atnācis uz bērnudārzu apavos, kuri aiztaisīti ciet ar sprādzēm. Lai iemācītu noaut un apaut tos, bērnam var piedāvāt taisīt vaļā un ciet sprādzes līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar atbilstošo aizdares rāmi.

MATERIĀLS.

Aizdares rāmis ar 4 sprādzēm, kas novietots pie sienas (sk.

2.     att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

Lai apgūtu sprādžu ciet un vaļā taisīšanas tehniku, to dala n soļos; katru soli atkārto ar visām sprādzēm; trenē atsevišķu solu izpildi.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisa vaļā sprādzes.

Pedagogs sāk izpildīt 1. soli.

•   Siksniņas gals “skatās” uz kreiso pusi.

•  Pedagogs ar kreiso roku satver siksniņu tā, ka kreisās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas.

•   Ar labo roku tur cilpiņu tā, ka labās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas.

•  Tādā veidā turot, bīda siksniņas galu iekšā cilpiņā pa labi, līdz siksniņa izveido uzkalniņu.

•  To pašu atkārto ar parējām sprādzēm.

pedūgogs sāk izpildīt 2. soli.

•  Pedagogs ar kreiso roku satver cilpiņu tā, ka kreisās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas.

•  Ar labo roku satver siksniņas uzkalniņu tā, ka labās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas, izvelk to ārā no cilpiņas un uzliek to cilpiņai virsū.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli.

•  Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver siksniņas galu, atliec siksniņu uz labo pusi tā, ka labās rokas īkšķis ir virs siksniņas un pārējie pirksti zem siksniņas.

•  Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver sprādzīti no augšas un apakšas, vienlaicīgi ar labo roku velk siksniņas galu pa labi, līdz sprādzītes mēlīte ir ārā no caurumiņa.

•  Satver ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu mēlīti, atliec to atpakaļ un pārvelk pāri siksniņu.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 4. soli.

•  Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver siksniņas galu, atliec siksniņu uz labo pusi tā, ka labās rokas īkšķis ir virs siksniņas un pārējie pirksti zem siksniņas.

•Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver sprādzīti no augšas un apakšas, piespiež mēlīti pie siksniņas.

•  Tad atlaiž labo roku, pārvelk sprādzīti pār siksniņu, tad tās sakārto.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Tad sakārto visas sprādzes.

Pedagogs atver rāmīti vaļā, ar abām rokām atverot rāmīša

ādas pārvalka puses.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisīs sprādzes ciet.

Pedagogs rāmīša ādas pārvalka puses saliek kopā.

Pedagogs sāk izpildīt L soli.

•  Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver siksniņas galu tā, ka labās rokas īkšķis ir pie siksniņas apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas.

•  Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver sprādzīti no augšas un apakšas tā, ka kreisās rokas īkšķis ir pie sprādzītes apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas, un iebīda siksniņas galu sprādzītē.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 2. soli.

•   Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver siksniņas galu, atliec siksniņu uz labo pusi.

•   Ar kreisās rokas rādītājpirkstu pietur mēlīti, līdz tā ieiet caurumiņā, un noliec siksniņas galu atpakaļ.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli

•   Pedagogs ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver siksniņas galu un paceļ to.

•   Ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver cilpiņu un iebīda siksniņas galu cilpiņā, lai veidotos uzkalniņš.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 4. soli.

•  Pedagogs ar kreiso roku satver cilpiņu tā, ka kreisās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas.

•  Ar labo roku satver siksniņas uzkalniņu tā, ka labās rokas īkšķis ir pie apakšējās malas un rādītājpirksts pie augšējās malas, un iebīda uzkalniņu cilpiņā.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

Pedagogs sāk izpildīt 5. soli.

•  Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu piespiež izcilni.

•  To pašu atkārto ar pārējām sprādzēm.

•   Pedagogs ar abām rokām pārbauda, vai rāmīša ādas pārvalka puses ir ciet.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

R AMIS AR LENTĪTĒM

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Dežurants ir saklājis brokastu galdu, viņam ir jāatsien priekšauts, kuram lentītes ir aizmugurē. Skaidrs, ka viens to izdarīt nevar.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt atsiet un sasiet lentītes līdzīgi, kā to dara vingrinājumā ar atbilstošo aizdares rāmi.

MATERIĀLS.

Aizdares rāmis ar 4. lentītēm, kas novietots pie sienas vienā pusē (kreisā) baltas, otrā (labā) sarkanas (sk. 2. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

Lai apgūtu lentīšu atsiešanu un sasiešanu, to dala soļos; katru soli atkārto pie visām lentītēm; trenē atsevišķu soļu izpildi.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisīs vaļā lentītes.

Pedagogs sāk izpildīt 1. soli.

•  Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver balto lentīti un ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano lentīti.

• Turot lentītes aiz galiem un virzot rokas uz pretējām pusēm, attaisa vaļā lentītes un iztaisno katru uz savu pusi.

•  To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

Pedagogs sāk izpildīt 2. soli.

•  Pedagogs kreisās rokas rādītājpirkstu liek pie mezgla vietā, kur piešūta sarkanā lentīte, un vidējo pirkstu vietā, kur piešūta baltā lentīte, un pietur rāmīša audumu.

•  Labās rokas rādītājpirkstu pabāž zem mezgla un izvelk to.

•  To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli.

•   Pedagogs kreisās rokas rādītājpirkstu liek pie mezgla vietā, kur piešūta sarkanā lentīte, un vidējo pirkstu vietā, kur piešūta baltā lentīte, un pietur rāmīša audumu pie mezgla.

•   Tad sakārto lentītes sarkano uz labo pusi un balto uz kreiso pusi iztaisnojot.

•  To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

•  Pedagogs atver rāmīti vaļā, ar abām rokām atverot rāmīša vienu pusi un otru pusi.

Izpildot 2. soli un 3. soli, tos var apvienot.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisīs lentītes ciet.

Pedagogs rāmīša auduma pārvalka puses saliek kopā.

Pedagogs sāk izpildīt L soli.

•   Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano lentīti un ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver balto lentīti.

•  Turot lentītes rāmīša tuvumā un virzot rokas pretī vienu otrai, saliek lentītes krusteniski vienu otrai pāri un iztaisno tās.

•   To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

Pedagogs sāk izpildīt 2. soli

•  Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver balto lentīti un ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano lentīti rāmīša tuvumā.

•  Tās paceļ.

•   Tad pārmet balto lentīti uz kreisās rokas rādītājpirksta, kura tur sarkano, un izveido vārtus.

•   Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un vidējo pirkstu izvelk balto lentīti caur vārtiem.

•  Turot balto lentīti ar labo roku un sarkano lentīti ar kreiso roku, savelk mezglu.

•  To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli.

•  Pedagogs ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano lentīti pie rāmīša, ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano lentīti pa vidu starp mezglu un kreiso roku.

•  Labo roku ceļot uz augšu un kreiso roku virzot uz mezgla pusi, uztaisa “ausi”, kuru pakustina.

•  Pedagoga kreisā roka tur sarkano “ausi”, bet ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi saņem balto lentīti rāmīša tuvumā un, apliekot to sarkanajai “ausij” apkārt, izveido lodziņu

starp šuvēm, pa kuru ar labās rokas rādītājpirkstu no aizmugures iestumj iekšā balto lentīti.

•   Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver sarkano “austiņu” un ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver balto “austiņu”, un savelk mezglu.

•   To pašu atkārto ar pārējām lentītēm.

•   Pedagogs ar abām rokām pārbauda, vai rāmīša auduma pārvalka puses ir ciet.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

RĀMIS AR AIZSIEŠANU

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Jaunākajam brālim māmiņa ir nopirkusi šņorzābaciņus. Pats viņš tos neprot taisīt vaļā un ciet, bet māmiņai šorīt jāsteidzas uz darbu.

Pedagogs, izmantojot gadījumu, var piedāvāt māsai taisīt vaļā un ciet brāļa šņorzābaciņus līdzīgi, kā to dara vingrinājumā

ar atbilstošo aizdares rāmi.

t

MATERIĀLS.

Aizdares rāmis ar kurpju saitēm, kas novietots pie sienas (sk. 2. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisīs vaļā saites.

Pedagogs piedāvā bērnam atsiet vaļā saišu lentītes un izveido

no tām V burtu.

i

Pedagogs sāk izpildīt 1. soli,

•  Pedagogs ar kreiso roku pietur audumu pie cauruma kreisā pusē^un ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu izvelk ārā kurpju saiti un noliek to paralēli guļošajai no ārpuses.

•   Tad ar labo roku pietur audumu pie cauruma labā pusē un ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu izvelk ārā saiti un noliek to, izveidojot V burtu.

•  Tadā pašā veidā turpina, kamēr saite izvilkta caur visiem caurumiem.

Pedagogs sāk izpildīt 2. soli.

•    Pedagogs ar kreisās rokas rādītājpirkstu un vidējo pirkstu pietur audumu pie rāmīša aiz caurumiem un ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi satver saiti pēdējiem caurumiem un izvelk to ārā.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli

•   Pedagogs, turot saiti ar abām rokām pa vidu, apliek to

apkārt rāmim tādā veidā, ka saites gali atrodas viņam pretī.

•   Pedagogs atver rāmīti vaļā ar abām rokām atverot rāmīša

auduma pārvalka vienu un otru pusi.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā taisīs saites ciet.

Pedagogs rāmīša auduma pārvalka puses saliek kopā.

Pedagogs sāk izpildīt L soli

•  Pedagogs ar kreiso roku pietur auduma maliņu pie cauruma kreisā pusē un ar labās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver saites galu un ievelk saiti caurumā.

•  Tad ar labo roku pietur auduma maliņu pie cauruma labā pusē.

•  Ar kreisās rokas īkšķi un rādītājpirkstu satver saites galu un ievelk saiti caurumā.

Pedagogs sāk izpildīt 2. soli

•Pedagogs ar kreisās rokas rādītājpirkstu un vidējo pirkstu pietur audumu pie rāmīša aiz caurumiem un ar labo roku ceļ saites galus uz augšu līdz galam, tad izveido V burtu.

Pedagogs sāk izpildīt 3. soli

•  Pedagogs ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi ņem kreiso saiti, bet ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi paceļ labās puses audumu.

•  Tad iever saiti no apakšas tādā veidā, ka kreisā roka velk, bet labā tur audumu pie rāmīša.

•   Noliek to paralēli guļošajai.

Pedagogs sāk izpildīt 4. soli

•  Pedagogs ar labās rokas rādītājpirkstu un īkšķi ņem labo saiti, bet ar kreisās rokas rādītājpirkstu un īkšķi paceļ kreisās puses audumu.

•  Tad iever saites no apakšas tādā veidā, ka labā roka velk, bet kreisā tur audumu pie rāmīša.

•   Noliek to, izveidojot V burtu.

Tādā pašā veidā turpina, kamēr saite ievilkta visos caurumos. Tad sasien lentītes (sk. rāmis ar lentītēm).

Pedagogs ar abām rokām pārbauda, vai rāmīša auduma pārvalka abas puses ir ciet.

ROKU MAZGĀŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt bērnus mazgāt rokas, attīstīt pirkstu veiklību.

PIRMĀS SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Ja bērni rotaļu laukumā no mitrām smiltīm ir būvējuši pilsētu, var piedāvāt viņiem roku mazgāšanu līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS.

Roku mazgāšanas vingrinājuma komplekts:

•  Galds, kas pārklāts ar vaskadrānu un atrodas pieejamā vietā.

•  Priekšauts, kas sašūts no vaskadrānas.

•   Bļoda.

•  Krūze.

•  Ziepju trauks ar ziepēm.

UEMOSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā mazgās rokas. Atnes siltu ūdeni, uzrota piedurknes un sāk mazgāt rokas. Roku mazgāšanas process sastāv no 4 darbībām:

J darbība roku samitrināšana.

Ieliek plaukstas ūdenī ar delnām uz augšu, tad uz leju. Sa-

mitrina delnas locītavas un ļauj ūdenim notecet bļoda no plaukstām.

2.    darbība roku ieziepēšana.

Paņem no ziepju trauka ziepes un ieziepē ar apļveida kustībām. Ziepes nav jāmitrina pirms ieziepēšanas. Tad noliek ziepes un ieziepē delnas, katru pirkstu, izbraucot visu rokas līniju, sākot no īkšķa (uz augšu, tad uz leju), tad rokas locītavu.

3.    darbība ziepju noskalošana.

Pedagogs saziepētās rokas ieliek ūdenī delnas vispirms uz augšu, tad uz leju. Samitrina katru pirkstu, izbraucot visu rokas līniju, sākot no īkšķa (uz augšu, tad uz leju), tad rokas locītavu un ļauj ūdenim notecēt bļodā no plaukstām.

4.       darbība roku slaucīšana.

Pedagogs paņem dvieli, uzliek to uz rokas, tad liek virsū otru roku un slauka katru pirkstu, tad rokas locītavu. Dvieli noliek atpakaļ.

Darba vietu sakārto.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

OTRĀS SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Ja grupiņā, kur ir gan siltā, gan aukstā ūdens vads, bērni pirms brokastīm mazgā rokas, var piedāvāt tās mazgāt, izmantojot ūdeni no krāna.

Tad roku mazgāšanas process sastāv no šādām darbībām:

1.  darbība piedurkņu uzrotīšana (līdzīgi iepriekšējai);

2. darbība krāna atgriešana (vispirms obligāti jāiemāca atvērt aukstā un tikai tad karstā ūdens krānu);

3.  darbība roku samitrināšana (līdzīgi iepriekšējai);

4.  darbība roku ieziepēšana (līdzīgi iepriekšējai);

5.  darbība ziepju noskalošana (līdzīgi iepriekšējai);

6.  darbība krāna aizgriešana (obligāti jāiemāca aizvērt abus ūdens krānus);

7.   darbība roku slaucīšana (kā iepriekšējā; jāievēro, ka mazus dvielīšus vajag uzkārt bērniem pieejamā augstumā).

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība tam, ka tiek ieziepēts, noskalots un noslaucīts katrs pirksts.

•  Veicot šo darbu, bērns rūpēsies par tīrību, kārtību*

V

•   Sādā veidā bērns var vingrināties mazgāt kājas, ausis, rūpēties par tīrību apkārtējā vidē utt.

KURPJU TĪRĪŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt bērnus tīrīt apavus, rūpēties par tīrību.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni ir atgriezušies grupiņā pēc pastaigas rotaļu laukumā. Pedagogs pievērš bērnu uzmanību netīriem pēdu nospiedumiem, kas palikuši no bērnu apaviem ģērbtuvē.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt kurpju tīrīšanu līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS .

Kurpju pāris.

Kurpju kaste.

Priekšauti.

Grozs ar piederumiem.

•   Birste lieko netīrumu notīrīšanai.

•  Mazs sūklis vaskadrānas notīrīšanai.

•  Papīra salvetes atbilstoši kurpju izmēram.

demonstrēšana.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā no lieliem netīrumiem tīrīs apavus.

•  Pedagogs un bērns apsien savus priekšautus.

•  Pedagogs sagatavo darba galdu izklāj vaskadrānu un izliek darba piederumus parādītā secībā (sk. 3. att. pielikumā).

•   Pedagogs paņem vienu kurpi, uzliek to uz salvetes.

•  Panēm birsti lielo netīrumu notīrīšanai.

•  Tad kurpi paņem rokā un ar asām kustībām no augšas uz leju notīra netīrumus uz salvetes.

•  Netīro salveti nomaina ar tīru,

•  Aplūko abas kurpes.

•  Tad salīdzina abas kurpes.

•  Piedāvā bērnam notīrīt otru kurpi.

•  Tālāk seko vaskadrānas novākšana:

netīro salveti aiznes uz atkritumu spaini, atnes tīro salveti, pārbauda vaskadrānu, notīra to ar sūkli.

•  Piedāvā otru kurpi tīrīt bērnam.

•  Tīrīšanas piederumus saliek grozā.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Veicot šo darbu, bērnam ir jāsalīdzina abas kurpes tad, kad viena no tām ir notīrīta.

•  Pēc apavu tīrīšanas bērnam obligāti jānomazgā rokas.

•  Šāda veida darbs ir piemērots, lai bērns iemācītos rūpēties par sevi, apkārtējiem, sekotu apavu tīrībai.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns var vingrināties tīrīt dažādu materiālu apavus, dažādu krāsu apavus, dažādus apavu veidus, tīrīt, izmantojot sūkļus apavu tīrīšanai, utt.

PUTEKĻU SLAUCĪŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt bērnus slaucīt putekļus, rūpēties par kārtību apkārtējā vidē, trenēt delnas locītavu.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Pedagogs pievērš bērna uzmanību netīrai plaukta virsmai. Protams, tādu plauktu nevar atstāt.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt noslaucīt plauktu līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS.

Bērnu galds ar netīru virsmu; groziņš, kurā atrodas putekļu

lupatiņa, viegli sasienams bērnu priekšauts, putekļu otiņa rievotu virsmu slaucīšanai.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā slaucīt galdu.

•  Pedagogs un bērns apsien priekšautus.

•  Pedagogs parāda, kā apliek putekļu lupatiņu ap roku (sk. zīm.).

•   Pedagogs slauka galda kreiso pusi no kreisās malas līdz

vidum rakstīšanas virzienā horizontāli.

•  Nonācis līdz pusei, apskatās, izteikti pagriežot delnas locī-

tavu pret sevi, vai uz lupatiņas ir putekļi.

•   Atkārto darbību, līdz ir noslaucīta galda puse.

•   Nobeigumā ar putekļu lupatiņu apbrauc apkārt galdam,

sākot ar galda apakšējo kreiso stūri (sk. zīm.).

•   Salīdzina galda abas puses.

•   Pedagogs kopā ar bērnu aiznes netīro lupatiņu

un paņem tīro.

•   Pedagogs piedāvā bērnam noslaucīt galda otru pusi.

•   Bērns noslauka galda otru pusi.

•  Bērns nosien priekšautu, saloka, ja nepieciešams, pedagogs

rāda bērnam, kā salocīt priekšautu.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai viņgrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība tam, kā apliek putekļu lupatiņu ap roku.

•  Veicot šo darbu, bērnam ir jāsalīdzina abas galda puses gan tīrītā, gan netīrītā, jāpievērš uzmanība putekļiem uz lupatiņas.

•  Slaukot galdu, bērns izdzīvo un mācās pazīt dažādas ģeometriskās formas.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns var vingrināties slaucīt cita veida un formas virsmas.

GRUŽU SLAUCISANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt bērnus slaucīt gružus, rūpēties par kārtību apkārtējā vidē, trenēt delnas locītavu.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni launagā ēda cepumus, un uz galda ir palikušas drupačas.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt slaucīt gružus līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS.

Priekšauts.

Birste.

Lāpstiņa.

Trauciņš ar gružiem (apelsīnu mizas, kas ir jāsasmalcina; skujas, skaidas; sausi aromatizēti ziediņi).

Sarkanie punkti uzlīmītes.

DĒMONSTRESANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā slaucīt gružus.

•  Pedagogs palūdz bērnam vingrinājuma komplektu nolikt uz krēsla.

•  Apsien priekšautus.

•  Uz ealda tiek izbērti eruži, (atkarībā no situācijas dau

dzums; bērna iesaistīšana).

•  Vidū tiek uzlīmēts sarkans punkts.

•  Pedagogs paņem birsti un saslauka

gružus kaudzītē.

•   Sāk slaucīt no apakšējās kreisās

puses (sk. zīm.).

•  Viduslīnijā ir jāmaina rokas locīta-

vas stāvoklis (sk. zīm.).

U

•  Kad viss ir saslaucīts, pedagogs ņem lāpstiņu un saslauka uz tās gružus.

•  Noņem sarkano punktu un visu aiznes uz atkritumu spaini.

•  Kad gruži ir izbērti, noslauka lāpstiņu, tad noslauka birstīti.

•   Pedagogs piedāvā to izdarīt bērnam.

•  Pēc darba beigšanas nosien priekšautu, saloka un vingrinājuma komplektu noliek plauktā.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība birstītes novietojumam tās sari raugās uz galda malu un viss tiek slaucīts uz punktu.

v

•  Sāda veida darbs ir piemērots, lai bērns iemācītos rūpēties par tīrību, kārtību apkārtējā vidē.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns var vingrināties slaucīt citus gružus, slaucīt pagalmu, slaucīt grīdu, ieguldīt savu artavu ģimenes pienākumu veikšanā.

GALDA MAZGĀŠANA

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt bērnus mazgāt galdu, rūpēties par tīrību apkārtējā vidē, trenēt roku un acu koordināciju, muskuļu attīstību.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni zīmēšanas nodarbībā ir strādājuši ar ūdenskrāsām. Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt apbrīnot ziepju burbuļus, darbojoties kā galda mazgāšanas vingrinājumā.

SAGATAVOŠANA.

Netīrs bērnu galds.

Mazgāšanas komplekts.

Vaskadrāna.

Vaskadrānas priekšauts.

Liels grozs.

Trauks ūdens atnešanai.

Divas bļodas.

Ziepes trauciņā ar vāku.

Sūklis.

Birstīte.

Lupata skalošanai.

Lupata slaucīšanai.

Spainis.

Grīdas lupata.

Birste (sk. 4. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA,

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā mazgās galdu. Galda mazgāšanas process sastāv no 5 daļām:

1.  darbība sagatavošanās mazgāšanai;

2.  darbība mazgāšana;

3.  darbība skalošana;

4.  darbība slaucīšana;

5.  darbība novākšana.

L darbība sagatavošanās mazgāšanai.

•  Bērns atnes komplektu, noliek to uz krēsla.

•  Norunā, kur mazgās galdu.

•  Kopā ar bērnu apsien priekšautiņus.

•  Pedagogs izklāj vaskadrānu.

•  Kopā ar bērnu uzliek galdu uz vaskadrānas.

•  Pedagogs noliek lielo grozu ar piederumiem uz vaskadrānas un izliek nepieciešamos priekšmetus uz vaskadrānas pareizā secībā (sk. 4. att. pielikumā).

2. darbība mazgāšana.

•  Pedagogs kopā ar bērnu atnes ūdeni, uzrota piedurknes.

•  Pedagogs ielej ūdeni mazgāšanas bļodā, ņem sūkli, samitrina to un ar riņķveida kustībām samitrina galda vienu

pusi.

r->—

•   Pedagogs mitrina galda kreiso pusi no kreisās malas līdz vidum rakstīšanas virzienā.

•   Atkārto darbību, līdz ir samitrināta galda puse.

•  Nobeigumā ar sūkli apbrauc apkārt galdam, sākot ar galda apakšējo kreiso stūri (sk. zīm.).

Pedagogs izmazgā sūkli. Tad ieziepē to un ar sūkli ieziepē galdu tāpat kā pie mitrināšanas (sk. zīm.).

•   Sūkli izmazgā, noliek iepriekšējā vietā.

Izlaižamā darbība.

•  Ja galds ir netīrs, tad to birstē ar birsti tādā pašā veidā kā pie mitrināšanas.

•   Ja ziepējot ir radies daudz putu, tās savāc ar sūkli šādā veidā:

Pēc katras šādas kustības izskalo sūkli.

Darbu beidzot, izskalo sūkli un noliek

iepriekšējā vietā.

Salīdzina galda abas puses, un darbību atkārto bērns, mazgājot galda labo pusi.

3. darbība skalošana.

•   Pedagogs ielej ūdeni skalošanas bļodā, ņem paredzēto lupatu, samitrina to ūdenī.

•  Lupata ir liela, tāpēc vispirms nosūc lieko ūdeni ar rokas kustību, ļ

•   Saloka un roku pretējā kustībā izgriež to.

•   Saloka lupatu ap roku līdzīgi, kā putekļus slaukot, bet neliekot to pār roku pa diagonāli.

•  Skalo galda kreiso pusi no kreisās malas līdz vidum tāpat, kā slaukot putekļus sk. zīm.:

•  Pēc pāris slaucīšanas reizēm lupatu izskalo.

•   Nobeigumā ar lupatu apbrauc apkārt galdam, sākot ar galda apakšējo kreiso stūri (sk. iepriekšējo zīm.).

Beigās izskalo lupatu un noliek iepriekšējā vietā.

Salīdzina galda abas puses, un darbību atkārto bērns, tīrot galda labo pusi.

4.      darbība slaucīšana.

•   Pedagogs ņem sausu lupatu un ar riņķveida kustībām slauka galda kreiso pusi no kreisās malas līdz vidum (loka ap roku, kā slaukot putekļus).

•   Nobeigumā ar lupatu apbrauc apkārt galdam, sākot ar galda apakšējo kreiso stūri un noslaukot galda maliņu (sk. iepriekšējo zīm.).

Salīdzina galda abas puses, un darbību atkārto bērns, slaukot galda labo pusi.

•   Ūdeni no abām bļodām izlej spainī.

5.   darbība novākšana.

•   Bērns ielej ūdeni mazgāšanas bļodā.

•   Pedagogs izmazgā ziepju trauku, sūkli.

•  Ziepes liek uz sūkļa.

•   Izskalo ar birsti bļodu, tad ielej ūdeni spainī.

•  Ielej ūdeni skalošanas bļodā, skalo skalošanas lupatu, tad mazgā bļodu ar birsti, izlej ūdeni.

•  Izslauka mazgājamo bļodu, ziepju traukus, skalojamo bļodu.

•   Samaina lupatiņas.

•  Pedagogs kopā ar bērnu noceļ no vaskadrānas galdu.

•  Pedagogs noslauka vaskadrānu ar grīdas lupatu, izlej ūdeni.

•   Pedagogs kopā ar bērnu obligāti pēc galda mazgāšanas mazgā rokas.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība riņķveida kustībām, nedrīkst atstāt uz galda netīras vai slapjas vietas.

•   Mazgājot, skalojot izvērtē ūdens daudzumu!

•   Sāda veida darbs ir piemērots, lai bērns iemācītos rūpēties par tīrību, kārtību apkārtējā vidē.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns var vingrināties mazgāt citus priekšmetus, dot savu artavu ģimenes pienākumu veikšanā.

PUĶU KĀRTOŠANA VĀZĒ

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Rosināt bērnu darbošanos, iedrošināt rūpēties par apkārtējās vides izdaiļošanu, vingrināt acumēru, paplašināt vārdu krājumu.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērns skolotāju dienā pedagogam ir uzdāvinājis puķes. Pedagogs pievērš bērna uzmanību tam, ka puķēm ir nepieciešams ūdens, lai tās nenovīstu un ziedētu ilgāk.

Izmantojot gadījumu, bērnam var piedāvāt puķu kārtošanu vāzē līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS.

Puķes, atbilstoši gadalaikam.

Vaskadrānas priekšauts.

Vaskadrāna.

Mazāka vaskadrāna, uz kuras darbojas ar puķēm.

Krūze, kur atnes ūdeni.

V

Šķēres ar noapaļotiem galiem.

Lupatiņa slaucīšanai.

Vāze.

Sedziņas zem vāzēm.

Spainis.

Grīdas lupata.

Suka (sk. 5. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā kārtos puķes vāzē.

•  Pedagogs ar bērnu apskata puķes, ko liks vāzē.

•   Atrod atbilstošu vāzi kompozīcijas veidošanai.

•  Pedagogs un bērns apsien priekšautus.

•   Pedagogs sagatavo darba galdu izklāj vaskadrānu un izliek darba piederumus (sk. 5. att. pielikumā).

•  Tad atnes puķes un vāzi.

•   Bērns atnes ūdeni, ielej vāzē.

•   Pedagogs ņem pirmo puķi, noņem liekās lapas, salīdzina tās garumu ar vāzes garumu, pieliekot blakus vāzei, un nogriež ar šķērēm puķes lieko daļu.

•  Tad ieliek puķi vāzē. Ņem nākamo.

•  Tad piedāvā bērnam.

•  Kad visas puķes ir saliktas, tad meklē vietu vāzei un pieskaņo atbilstošu sedziņu.

•  Noliek vāzi ar puķēm.

Seko novākšana:

•   Visus atkritumus no mazās vaskadrānas aiznes un izber atkritumu spainī.

•   Viss tiek noslaucīts šķēres no neasās malas virzienā uz aso, krūze, vaskadrāna.

•   Samaina lupatiņu.

Visu saliek bļodā, aiznes un noliek vietā, mazgā rokas.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, jāsalīdzina puķes kāts ar vāzes garumu, ja ir savītušas lapas, tad tās noņem nost.

•  Veicot darbu, bērni attīsta novērošanas un radošās spējas, attīsta estētisku izjūtu prieku.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns var vingrināties iepazīt dabas materiālus, kārtot citas puķes citās vāzēs, kopt istabas augus, veikt darbu dārzā griezt, vākt utt.

LŪDZU UN PALDIES!

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Veicināt pieklājības normu apgūšanu, sabiedrības respektēšanu.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērns savā jubilejā uz bērnudārzu ir atnesis groziņu ar saldumiem. Pedagogs aicina iemācīt teikt burvju vārdiņus “lūdzu” un “paldies”, jo ar šo vārdiņu palīdzību var dabūt savā īpašumā daudzas kārotās mantas.

1  Izmantojot gadījumu, bērniem var piedāvāt atbilstošu vingrinājumu.

MATERIĀLS.

Groziņš ar saldumiem (var būt ari citas mantas).

Vairāki bērni.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā mācīsies teikt “paldies”.

•  Visi bērni sēž aplī.

•  Pedagogs palūdz kādam bērnam, lai viņš piedāvā pedagogam saldumus.

•   Bērns: ”Lūdzu!” Pasniedz groziņu, skatoties acīs.

•   Pedagogs: ’’Paldies!” To pasaka ar izbrīnu, prieku.

•   Pedagogs tāpat piedāvā saldumus bērnam un gaida, kad bērns pateiks “paldies”.

•    Tālāk bērns piedāvā saldumus kaimiņam un pēc tam tas nākamajam bērnam.

•   Ta grozs ceļo apkārt pa apli, un katrs bērns saka: “Paldies!”

Ja bērns nesaka, tad jāatkārto, kas ir jāsaka.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•    Lai vingrinājums izdotos, jāpievērš uzmanība acu kontaktam, pasniegtajai mantai jābūt īpašai.

•    Ja bērns nesaka, tad jāatkārto, kas ir jāsaka.

•   Bērni labprāt darbojas grupā, tas palīdz bērniem veidot savu valodu.

•Apgūstot šo vingrinājumu, bērniem vieglāk pielāgoties dzīvei un integrēties sabiedrībā.

IEŠANA PA LĪNIJU

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Trenēt stāju, visu muskulatūru, trenēt veiklību, apzināt ķermeņa kontroli.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Bērni rotaļu laukumā ir darbojušies ar krāsainiem krītiņiem un savilkuši dažāda lieluma elipses. Pedagogs pievērš bērnu uzmanību to lielumiem un iesaka pārbaudīt, kuram bērnam ir uzzīmēta lielāka elipse.

Izmantojot gadījumu, bērniem var piedāvāt iešanu pa līniju līdzīgi, kā to dara vingrinājumā.

MATERIĀLS.

Uz asfalta uzzīmēta apmēram 2-3 cm plata nepārtraukta elipse.

Priekšmeti, kurus izmanto nešanai.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā ies pa līniju.

•  Pedagogs iet pa līniju un aicina bērnus viņam sekot.

•  Ja bērni ir sastājušies pārāk cieši, viņiem liek izretināties.

•  Attālums starp bērniem nedrīkst būt pārāk liels, lai bērns rēķinātos ar to, kas iet priekšā.

Vingrinājumus iedala 4 posmos:

L posms. Bērns iet purngals pie papēža, kāja pie kājas, ceļot rokas plecu augstumā, iet atpakaļgaitā, iet noteiktā ritmā.

2.  posms. Bērns nes priekšmetu vienā rokā karogu, bumbu,

zvanu.

3. posms. Bērns iesaista abas rokas nes paplāti, divus karogus, torni ar klucīšiem.

4. posms. Bērns nes priekšmetus uz galvas grāmatu, grozu (vispirms ar roku palīdzību, tad bez tām).

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Ir svarīgi, lai piedalītos pēc iespējas vairāk bērnu, norādījumi tiek adresēti visai grupai.

•   Bērni iešanas procesā netiek tieši kontrolēti.

•   Lai vingrinājums izdotos, tam jābūt interesanti organizētam, iesaistot dažādus elementus, radot svētku noskaņu, var dziedāt vai iet mūzikas pavadījumā.

KLUSUMA VINGRINĀJUMS

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Iedrošināt bērnus ieklausīties sevī, vingrināties apklust, pozitīvi izdzīvot klusumu.

SITUĀCIJAS RADĪŠANA.

Grupiņā pusdienlaikā dažiem bērniem ir grūti aizmigt. Izmantojot gadījumu, bērniem var piedāvāt klusuma vingrinājumu.

DEMONSTRĒŠANA.

Pedagogs uzaicina bērnus izdzīvot klusumu pārbaudīt, vai tad, kad bērni apklusīs, visapkārt būs klusums.

•  Pedagpgs aicina bērnus apsēsties aplī uz krēsliem, ērti iekārtoties kājas noliekot uz grīdas, rokas klēpī, un apklust.

•  Ir jāmēģina saklausīt apkārtējos trokšņus.

•  Pedagogs aicina bērnus aiztaisīt acis un atvērt tās tad, kad izdzird nosaucam savu vārdu.

•  Beigās var pārrunāt, kurš bērns ko ir saklausījis.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, vajag pārtraukt visas kustības, apklust, ieklausīties sevī.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, var aptumšot telpu, nolikt vidū svecīti, sēdēt uz grīdas.

•  Jāpievērš uzmanība, ka bērni savā dziļākajā būtībā ir lieli klusuma mīļotāji, tādēļ šī rotaļa ir aizkustinoša.

SAJŪTU VINGRINĀJUMI

Šajā nodaļā piedāvātie sajūtu vingrinājumi palīdzēs iemācīt bērnam precīzi, pilnīgi un detalizēti uztvert priekšmetus, to daudzveidīgās īpašības un sakarus (formu, krāsu, lielumu, izvietojumu telpā, skaņu augstumu u. tml.). Psiholoģiskie pētījumi liecina, ka bez tādas apmācības bērnu uztvere paliek pavirša, fragmentāra, netiek radīts vajadzīgais pamats vispusīgai prāta attīstībai, dažādu darbību (zīmēšanas, konstruēšanas u. c.) apgūšanai, kā arī pilnvērtīgai zināšanu un prasmju iegūšanai jaunākajās klasēs. Vingrinājumi attīsta un pilnveido bērna redzes, dzirdes, ožas, garšas, taustes uztveri.

Bērns pirmajos dzīves gados no apkārtējās pasaules iegūst ļoti daudz iespaidu. Viņš sāk atšķirt krāsas, formas, lielumus, Taču ne jau katrā gadījumā un ne jau visas tās saista bērna uzmanību, iegūst svarīgu nozīmi, kļūst par priekšmetu pazīmēm, ko viņš ņem vērā savās darbībās. Maziem bērniem uztvere ir loti nenoturīga. Visbiežāk viņi iegaumē kādu vienu acīs krītošu priekšmeta īpašību, nemaz neievērojot citas īpašības. Bērni parasti atceras tās īpašības, kas tieši nosaka veiksmīgu manipulēšanu ar priekšmetiem (visbiežāk tā ir forma).

Vingrinājumos iepazīstināšana sākas ar galvenajiem paraugiem, bet pēc tam ar to variantiem. Svarīgi, ka iepazīstināšana nenotiek tikai parādot un nosaucot. Apgūšanas procesā iekļauta bērna darbība, kas vērsta uz priekšmetu savstarpēju salīdzināšanu, vienādu īpašību pamanīšanu un katras atsevišķas īpašības iegaumēšanu.

Attiecībā uz formu, krāsu un citiem nosaukumiem jāsaka, ka tie pedagogiem ir jālieto, bet sākumā nevajag likt, lai bērns tos iemācītos. Nosaukuma iegaumēšana vieglāk panākama saistījumā ar priekšmetu īpašību un attieksmju modeļu apgūšanu (piemēram, formu sfērā tās ir ģeometriskās figūras riņķis, kvadrāts, trīsstūris u. c., krāsu sfērā septiņas spektra krāsas, kā arī baltā un melnā krāsa). Sākumā vēlams, lai bērns atcerētos pašu īpašību nosaukumus: “forma”, “krāsa”.

Nedaudz citādi ir ar priekšmetu lielumu, jo tā ir relatīva īpašība. Bērns to iepazīst tikai salīdzinājumā ar citu lielumu (lielāks, mazāks, tāds pats). Tieši tādi priekšstati arī jāveido.

Bērnu darbības ar priekšmetiem, kuru īpašības ir atšķirīgas, var tikt organizētas dažādi. Tā, piemēram, spektra krāsu un it sevišķi to dažādo toņu iepazīšanā ir ļoti svarīgi, lai bērns pats patstāvīgi iegūtu šīs krāsas (piemēram, arvien bālāku toņu iegūšana, krāsas atšķaidot). Ģeometrisku figūru un to variantu apgūšanā būtiski ir iemācīt bērnam paņēmienu apvilkt kontūru, ar skatienu sekojot rokas kustībai. Tāpat ļoti nozīmīga ir ar redzi un tausti uztvertu figūru salīdzināšana. Iepazīšanās ar lielumu ietver tādas darbības kā priekšmetu izkārtošanu rindā, sākot ar lielāko un beidzot ar mazāko, vai otrādi. Turklāt sākumā bērns orientējas uz parauga vispārējo formu, bet pēc tam sāk izprast attiecības starp elementiem (katrs nākamais elements ir lielāks vai mazāks par iepriekšējo).

M. Montesori piedāvātais materiāls izraisa aktivitāti, aicina darboties, pilnveido maņas un to funkcijas. Ieteiktie vingrinājumi, izveidoti pēc noteiktiem likumiem, trenē maņas izolēti no pārējām. Tie izkārtoti stingrā secībā: ikviens nākamais vingrinājums pamatojas uz zināšanām un prasmēm, ko bērns ieguvis iepriekšējā vingrinājumā, kā arī dod kaut ko jaunu, šīs zināšanas un prasmes arvien paplašinot un padziļinot.

Katram sajūtu vingrinājumam ir savs darba materiāls:

•  REDZES SAJŪTAS ATTĪSTĪBAS MATERIĀLI:

dimensiju apgūšana (cilindru bloki, rozā tornis, brūnās redelītes, sarkanie stieņi);

krāsu apgūšana (krāsu tāfelītes kastes; Nr. 1, Nr. 2, Nr. 3); formu apgūšana (ģeometriskā kumode).

•   TAKTILO SAJŪTU ATTĪSTĪBAS MATERIĀLI:

taustes sajūtas attīstības materiāls virsmu reljefs, faktūra (taustes dēlīši, taustes tāfelītes, audumi); svara sajūtas attīstības materiāls (svara tāfelītes); siltuma sajūtas attīstības materiāls (siltuma tāfelītes); stereognostiskās sajūtas (telpiskās) attīstības materiāls (ģeometriskie ķermeņi, noslēpumainais maisiņš).

. DZIRDES SAJŪTAS ATTĪSTĪBAS MATERIĀLI: skaņas intensitāte (trokšņu cilindri); skaņas tonalitāte (zvaniņi).

• OŽAS SAJŪTASATTĪSTĪBAS MATERIĀLS (smaržu trauciņi).

. GARŠAS SAJŪTAS ATTĪSTĪBAS MATERIĀLS (garšas trauciņi).

. KINĒTISKO SAJŪTU UN VESTIBULĀRO SAJŪTU ATTĪSTA VISI MATERIĀLI.

Vingrinājumu organizēšanā jāievēro vispārējie metodiskie ieteikumi (sk. iepriekšējā nodaļā).

CILINDRU BLOKI (IELIEKAMIE CILINDRI)

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt salīdzināt un sakārtot priekšmetus pēc vienas dimensijas.

MATERIĀLI.

•  4 bloki dabīgā koka krāsā;

•   1 blokā 10 atveres atbilstoši 10 cilindriem;

•   katram cilindram ir podziņa, lai turētu cilindru (sk. 6. att. pielikumā).

Blokus apzīmē ar A, B, C, D. Plauktā tos tur secībā: B, C, D, A (A vizuāli atšķiras vismazāk).

A bloks

Cilindru diametrs ir nemainīgs, bet vienmērīgi samazinās cilindru augstums (“augsts” “zems”).

B bloks

Cilindru augstums ir nemainīgs, bet vienmērīgi samazinās cilindru diametrs (“resns” “tievs”).

C bloks

Cilindru augstums un cilindru diametrs vienmērīgi samazinās (“liels” “mazs”).

D bloks

Cilindru augstums vienmērīgi palielinās un cilindru diametrs vienmērīgi samazinās (“sekls” “dziļš”(par atverēm)).

DEMONSTRĒŠANA

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar cilindru bloku B.

•  Parāda, ka ar labās rokas trīs pirkstiem satver aiz podziņas un izņem resnāko cilindru, pēc tam tāpat satver un izņem tievāko cilindru. Noliek tos blakus un salīdzina.

•   Tad izņem pārējos cilindrus, sākot no kreisās puses uz labo. Nopēta rindu un piedāvā bērnam to mainīt.

•  Tad liek cilindrus atpakaļ.

•   Pedagogs likt vietā sāk ar tievāko cilindru un tad var likt pēc savas kārtības.

•   Pedagogs ņem, pēc viņa domām, tievāko cilindru, liek to blakus katram izņemtajam cilindram, salīdzina un, atrodot tievāko, liek to iekšā atverē.

•   Pedagogs rāda, ka tāpat vajag salīdzināt katru nākamo paņemto cilindru un tikai pēc tam to likt iekšā atverē.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, sāk strādāt ar bloku B, jo tas vizuāli atšķiras visvairāk, tad turpina ar bloku C, tad ar pārējiem.

•  Ja bērns ir aktīvs, var piedāvāt viņam iesaistīties cilindru jaukšanas darbā un piedāvāt palīdzēt salikt cilindrus no pusbloka.

•   Cilindrus var pārvietot, gan strādājot ar vienu roku, gan strādājot ar abām rokām.

•   Kad bērns ir apguvis darbošanos ar vienu bloku, var sākt darboties ar citiem blokiem;

•   Darboties var ar vairākiem blokiem uzreiz (ja ir 2 bloki saliek tādā veidā /\; ja ir 3 bloki saliek tādā veidā

ja ir 4 bloki saliek tādā veidā CH un cilindrus liek starp blokiem).

—— Sajūtu vingrinājumi

V

•   Sādā veidā darbojoties, bērns iemācīsies vizuāli atšķirt dimensijas, trenēs acumēru, gatavosies rakstīšanai cilindru turēšana ar trīs pirkstiem, kuri vēlāk piedalīsies rakstīšanā virzienā no kreisās puses uz labo.

ROZĀ TORNIS

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Mācīt bērnus salīdzināt atsevišķus objektus lieluma ziņā (mazāks, vēl mazāks) un novietot tos secībā pēc dilstoša lieluma. Vispirms bērns novieto attiecīgajā secībā desmit objektus ar noteikumu, ka par pareizību liecina pats materiāls. Tas dod iespēju gūt vajadzīgo rezultātu, neaptverot visu desmit elementu savstarpējās attiecības. Bērnam vārdiski jānosaka triju līdzās esošo priekšmetu attiecības (liels, mazāks, vismazākais), pedagogam jāpievērš uzmanība tam, ka pirmais kubs ir vislielākais, otrs mazāks, katrs nākamais vēl mazāks, bet pēdējais vismazākais.

MATERIĀLS.

10         rozā krāsas kubi, kas atšķiras trīs dimensijās augstumā, garumā un platumā, no 1 cm 10 cm (malas garums). Tornis stāv, vertikāli salikts, plauktā. Tilpums 1 cm3 -1000 cm3 (sk. 7. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs parāda, ka vienu rozā kubu ņem ar labo roku, liek kreisā plaukstā un, ar labo plaukstu pieturot no augšas, nes to uz paklāju.

•  Piedāvā bērnam kubus tāpat paņemt, nest un novietot pa vienam uz paklāja jauktā secībā.

•   Būvēt torni sāk ar lielākā kuba nolikšanu paklāja vidū, izmantojot abas rokas.

•   Katrs nākamais kubs tiek likts iepriekšējā kuba vidū, un pedagogs uzsvērti rāda bērnam, kā tiek ar acīm meklēts atbilstošais kubs. Uzskatāmībai saliek kubus blakus.

•   Kad tornis ir gatavs, tam apiet apkārt, apskatot no visām pusēm.

•  Tad izjauc torni pa vienam kubam uz paklāja.

•  Seko materiālu novākšana torni būvē plauktā, sākot ar lielāko kubu, sākumā var palīdzēt pedagogs.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, bērnam pašam ir jānes kubi uz paklāju, tādā veidā izdzīvojot dimensijas izmaiņas. Torni būvē, strādājot ar abām rokām, izjūtot kubu lielumu.

•   Kad ir izmēģināti šie vingrinājumi, seko bērnu atklājumi (piemēram, kubi ir uz viena paklāja, bet torni būvē uz cita paklāja, būvēt var, liekot kubus vienu otram virsū gar vienu malu, lai savienotu kubu stūrus).

•  Šādā veidā vingrinoties, bērns trenēs muskuļus, svara izjūtu, lieluma izjūtu.

VINGRINĀJUMI AR DAŽĀDA LIELUMA STIENĪŠIEM (SARKANIE STIEŅI. BRŪNĀS REDELĪTES)

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

•   Nostiprināt prasmi noteikt elementu lieluma attiecības, atšķirt garumu un augstumu.

•  Mācīt bērnam citu pēc cita atrast stieņus, novietot tos rindā dilstošā garuma secībā, nosaukt katra stieņa garumu.

•  Mācīt bērnam noteikt augstākās un zemākās redelītes, pēc tam novietot tās pēc dilstošā augstuma.

MATERIĀLS.

10 sarkanas krāsas stieņi, kas atšķiras pēc garuma, no 10 dffl līdz 1 dm.

10 brūnas krāsas taisnstūra paralēlskaldņi, kas atšķiras divās dimensijās augstumā, platumā, no 1 cm2 līdz 100 cm2 (sānu malas laukums).

Redelītes stāv saliktas plauktā. To garums ir 20 cm (sk. 7. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Vispirms pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās uz paklāja vai galda ar sarkaniem stieņiem.

•   Parāda, ka nesīs īsāko stieni.

•    Pedagogs stieni aiz abiem galiem atbīda no pārējiem, satver ar abām rokām, nes un novieto to uz paklāja vai galda jauktā secībā.

•  Piedāvā bērnam stieņus tāpat atbīdīt, paņemt, nest un novietot pa vienam uz paklāja jauktā secībā.

•  Meklē garāko stieni.

•   To satver ar abām rokām un noliek pie paklāja garākās malas.

•  Pedagogs rāda bērnam, ka katru reizi meklē garāko stieni no visiem, kas nav novietoti rindā. Nākamo stieni liek iepriekšējam blakus, sekojot, lai kreisais gals paliek vienā līmenī ar iepriekšējo stieni.

•   Kad stieņi ir salikti, tiem apiet apkārt, apskatot tos no visām pusēm.

•  Izjauc pa vienam stienim, sākot ar īsāko.

•  Seko materiālu novākšana stieņus liek plauktā, sākot ar garāko stieni.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

Līdzīgi strādā ar brūnajiem taisnstūra paralēlskaldņiem, būvējot kāpnes.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Svarīgi, lai bērns pats liek stieņus un taisnstūra paralēlskaldņus uz paklāja vai galda un tādā veidā izdzīvo dimensijas izmaiņas.

•   Lai vingrinājums izdotos, katru stieni ņem ar kreiso roku, satver pie gala un ar labo roku noglāsta stieni līdz otram galam, kur to satver, tādā veidā salīdzinot stieņu garumu.

•   Jāpievērš uzmanība, ka šaurās telpās stieņus nes stāvus, lai izvairītos no uzgrūšanās.

•   Kad ir izmēģināti šie vingrinājumi, seko bērnu atklājumi (piemēram, kombinē ar rozā torni un brūnām trepēm, stieņi ir uz viena paklāja, bet būvē uz cita paklāja).

•   Šādā veidā vingrinoties, bērns trenēs muskuļus, garumu un svaru izdzīvos secībā caur rokām (stereognostiskās sajūtas iesaistīšana), trenēs muskuļu atmiņu, sagatavos roku rakstīšanai.

KRĀSU TĀFELlTES

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

•  Mācīt bērnu fiksēt uzmanību uz priekšmetu krāsas īpašībām, iepazīstināt ar vienkāršākajiem paņēmieniem viena veida priekšmetu krāsas identitātes un atšķirības noteikšanai. Mācīt saprast vārdus “krāsa”, “tāds pats”, “dažāds”. Krāsu nosaukumus lieto pedagogs, no bērna netiek prasīts, lai viņš tos obligāti iegaumētu un patstāvīgi lietotu. Darbības var izpildīt arī, piemēram, ar nenoasinātiem zīmuļiem.

•  Dot iespēju bērniem vingrināties hromatisko pamatkrāsu (sarkanā, dzeltenā, zilā), hromatisko atvasināto krāsu (oranžā, violetā, zaļā, brūnā, pelēkā), ahromatisko krāsu (baltā un melnā) atšķiršanā un nosaukšanā.

•  Radīt priekšstatu par krāsu toņiem, mācīt salīdzināt vienas krāsas septiņus niansējumus. Galveno uzmanību pievērst apzīmējumiem “vistumšākais”, “visgaišākais”.

•  Darbības var izpildīt arī, piemēram, ar krāsu loto vai vienas krāsas dažādu nokrāsu papīru, to griezt un sakārtot kompozīcijā.

MATERIĀLS.

Trīs krāsu kastītes (sk. 8. att. pielikumā).

Kastīte Nr. 1 maza koka kastīte, kas satur 3 krāsu tāfelīšu pārus: 2 sarkanas krāsas tāfelītes;

2 dzeltenas krāsas tāfelītes;

2 zilas krāsas tāfelītes, kas izgatavotas no koka, lakotas, tām abās sānu malās ir turamās līstītes.

80

Kastīte Nr. 2 maza koka kastīte, kas satur 11 krāsu tāfelīšu pārus:

2 sarkanas krāsas tāfelītes;

2 dzeltenas krāsas tāfelītes;

2 zilas krāsas tāfelītes; un 2 baltas krāsas tāfelītes;

2 oranžas krāsas tāfelītes;

2 rozā krāsas tāfelītes;

2 violetas krāsas tāfelītes;

1  zaļas krāsas tāfelītes;

' 2 brūnas krāsas tāfelītes;

2  pelēkas krāsas tāfelītes;

2  melnas krāsas tāfelītes, kas izgatavotas no koka, lakotas, tām abās sānu malās ir turamās līstītes.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar krāsu kastītes Nr. 1 tāfelītēm.

•   Parāda, kā ar labo roku aiz tāfelītes labās apmales izceļ tāfelīti laukā, tad ņem ar abu roku rādāmo pirkstu un īkšķi un noliek to uz galda.

•  Tad izceļ otru un aicina palīgā bērnu.

•  Kad kaste ir tukša, to aizver un noliek malā.

•  Pedagogs aicina meklēt vienādas krāsas tāfelītes.

•  Pedagogs saliek vienas krāsas (zilās) divas tāfelītes blakus un otrās krāsas (sarkanās) vienu tāfelīti zem pirmās.

•  Aicina bērnu sameklēt otro un trešo pāri.

•   Pedagogs aicina bērnu salikt pārus patstāvīgi.

Kad bērns apguvis šo vingrinājumu, mācās strādāt ar krāsu kastīti Nr. 2:

*

•   Bērns izņem 3 pazīstamo krāsu tāfelītes no kastes Nr. 1 un sameklē tām pārus.

•   Pedagogs aicina bērnu izvēlēties vēl 3 krāsu tāfelītes, kurām jāsameklē pāri.

•    Pedagogs sajauc visus sešus pārus un piedāvā bērnam tos salikt pa pāriem.

•  Kad bērns ir salicis 6 pārus, no kastītes tiek izņemtas veļ

3  krāsu tāfelītes utt., kamēr kastīte ir tukša.

Kad bērns apguvis šos vingrinājumus, mācās strādāt ar kastīti

Nr. 3 koka kastīte ar 9 iedalījumiem, no kuriem katrs satur

7 krāsu tāfelītes, kas veido vienu toni no gaišā uz tumšo (sk,

8. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar krāsu kastīti Nr. 3.

•   Parāda, kā ar labo roku aiz tāfelītes labās apmales izceļ vienas rindas krāsu (zilās) tāfelīti laukā, tad ņem ar abu roku rādāmo pirkstu un īkšķi un noliek to uz galda.

•   Tad izceļ otru un aicina palīgā bērnu.

•   Izkārto jauktā veidā visas vienas rindas krāsu tāfelītes uz kastes vāka.

•  Pedagogs rāda, kā tiek veidota krāsu rinda.

•  Pedagogs meklē 2 tāfelītes to, uz kuras ir visvairāk zilās krāsas, un to, uz kuras vismazāk zilās krāsas.

•   Atrod šīs divas tāfelītes un novieto uz kastes vāka tā, ka viena atrodas vāka kreisā malā, bet otra labā malā.

•  Ņem nākamo tāfelīti, salīdzina, pieliekot blakus, ar atrastajām divām tāfelītēm un novieto atbilstošā vietā, lai kreisā pusē būtu tāfelīte ar vairāk krāsas, un labā pusē ar mazāk krāsas, kamēr saliek rindu.

•  Tad piedāvā bērnam tās salikt no jauna.

KOMEN TĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, sāk strādāt ar kastīti Nr. 1 un tikai tad, kad bērns šo vingrinājumu ir apguvis, strādā ar kastīti Nr. 2 un kastīti Nr. 3.

•   Ir svarīgi, lai, izņemot krāsu tāfelītes no kastītes, nepieskartos krāsai.

•   Ja bērns ir aktīvs, var piedāvāt viņam iesaistīties tāfelīšu jaukšanas darbā.

•  Šādā veidā darbojoties, bērns iegūst atslēgu uz krāsu pasauli, izbauda krāsu psihisko iedarbību.

ģeometriskā kumode

vingrinājuma uzdevums.

Mācīt bērnu ar redzes un taustes palīdzību izpētīt un iepazīt ģeometriskās plaknes figūras. Vispirms apgūt priekšstatu par trīs pamatformām kvadrāts, trijstūris, riņķis, iegaumēt to nosaukumus, tad iepazīties ar jaunām taisnstūris, daudzstūris, ovāls u. c.

No priekšmetu salīdzināšanas ar ģeometriskiem paraugiem pāriet uz priekšmetu formas apzīmēšanu ar vārdiem, uz to apvienošanu pēc formas pazīmes.

Bērns var darboties arī, piemēram, ar tabulām, kurās attēlotas ģeometriskās plaknes figūras.

MATERIĀLS.

“Kumode”, kas sastāv no demonstrēšanas rāmja un 6 atvilktnēm, kas izgatavotas no koka. Katrai atvilktnei pamats ir zilā krāsā un uz tā ir 6 dzelteni kvadrāti. Katram kvadrātam ir ieliekama forma zilā krāsā pogu turēšanai (sk. 9. att. pielikumā).

1.Demonstrēšanas rāmis satur 3 pamatformas (pārējie trīs kvadrāti ir bez formām):

•  kvadrāts;

•   trīsstūris;

•   riņķis.

2. Atvilktnes.

2.1. 6 taisnstūri:

•  kvadrāts (10 cm* 10 cm) kā demonstrēšanas rāmī;

•  pārējiem 5 taisnstūriem 2 horizontālās malas kļūst īsākas (9 cm, 8cm, 7cm, 6 cm, 5cm);

2.2. 6 trīsstūri:

*

•  vienādmalu trīsstūris (tāds pats kā demonstrēšanas rāmī);

•   vienādsānu taisnleņķa trīsstūris;

•  vienādsānu šaurleņķa trīsstūris;

•   dažādmalu taisnleņķa trīsstūris;

•   vienādsānu platleņķa trīsstūris;

•   dažādmalu platleņķa trīsstūris.

2.3.  6 riņķi:

•   riņķis ar diametru 10 cm (tāds pats kā demonstrēšanas rāmi);

•   pārējiem 5 riņķiem diametrs kļūst mazāks (9 cm, 8cm, 7cm5 6 cm, 5cm).

2.4.   6 daudzstūri:

•  sākot no 5-stūra līdz 10-stūrim.

2.5.  6 dažādi četrstūri:

•   rombs;

•  paralelograms;

•    trapece;

•   taisnleņķa trapece;

•   “pūķa” četrstūris (divas kopējās malas ir vienādas);

•   ieliektais četrstūris “konkāfs”.

2.6.  formas, kas atvasinātas no riņķa:

•  elipse;

•  ovāls;

•  krusta puķe;

•  šaurleņķa dažādmalu trīsstūris;

•  vairogs;

•  brīva vieta (citām formām, kas pastāv dzīvē).

3.  Kartiņu komplekti.

3  plauktiņi ar 6 iedalījumiem (katrai atvilktnei savs):

1.  komplekts visas formas iekrāsotas zilā krāsā;

2.  komplekts formas iekrāsotas ar biezu kontūrlīniju zilā

krāsā;

3.  komplekts formas iekrāsotas ar šauru kontūrlīniju zilā

krāsā (sk. 9. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

1.   daļa ar demonstrēšanas rāmi.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar demonstrēšanas rāmi.

•  Atnes demonstrēšanas rāmi, noliek to uz galda vai uz paklāja,

•  Nosauc ģeometriskās formas.

•   Pedagogs ar kreiso roku izņem kreisā pusē esošo formu (kvadrāts), ar labo roku apbrauc apkārt kvadrāta malām no apakšējā kreisā stūra ar trīs pirkstiem pulksteņa rādītāja kustības virzienā.

•   Formu noliek vienā no brīvajiem laukumiem un ar labo roku iztausta rāmī esošo kontūru tādā pašā veidā kā formu.

•  Formu ieliek atpakaļ.

•  To pašu atkārto ar pārējām divām formām.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

2.  daļa darbs ar atvilktnēm.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar atvilktni.

•   Pedagogs parāda, kā izvilkt vienu atvilktni, izņem formas tāpat kā demonstrēšanas rāmim un liek tās apkārt atvilktnei.

•   Strādā uz galda vai uz paklāja.

•   Tapat kā demonstrējot, rāmja formas aptausta, noliek, aptausta rāmi, tad formas liek atpakaļ.

•   Atvilktni ieliek atpakaļ.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

3.  daļa darbs ar kartiņu komplektiem.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar kartiņu komplektiem.

•  1. solis: pāru veidošana (atvilktne, rāmis, uzzīmētā forma meklē formas attēlu kartiņā).

•  2. solis: rindu veidošana (izņem formas, veido rindu; izņem kartiņas veido rindu un savieto tās).

•  3. solis: kombinācijas (atvilktne un 3 kartiņu komplekti veido rindas, izejot abstrakcijas ceļu; darbojas ar vairākām atvilktnēm).

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, ar labo roku vienmēr ir jāaptausta formas malas no apakšējā kreisā stūra ar trīs pirkstiem pulksteņa rādītāja kustības virzienā un tādā pašā veidā jāiztausta rāmī esošā kontūra.

A

•  Kad bērns ir iepazinis demonstrēšanas rāmi, vienu izņemto ieliktni neliek atpakaļ uzreiz, bet kopā ar pārējiem pēc to iztaustīšanas.

•  Iepazīšanos ar atvilktnēm sāk, vispirms strādājot ar pirmo atvilktni, tad seko otrā, tad trešā, ceturtā, piektā un noslēdz ar sesto.

•   Kad vingrinājums apgūts, var veidot rindas no izņemtām formām, darboties ar vairākām atvilktnēm uzreiz.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns attīsta redzes uztveri, rokas un acu koordināciju, gatavojas rakstībai un ģeometrijai, iziet ceļu no formas līdz abstrakcijai.

ĢEOMETRISKIE ĶERMEŅI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīt bērnu ar taustes palīdzību noteiktā secībā izpētīt un iepazīt telpiskās figūras, izveidot prasmi vizuāli sadalīt priekšmeta formu daļās, vingrināties salīdzināmos objektus pielikt citu pie cita, apvilkt, veidot nospiedumus smiltīs, uz papīra.

Formu nosaukumi pedagogam ir jālieto, tie ir jāatkārto arī kopā ar bērnu.

MATERIĀLS.

Kubs, konuss, trīsstūra paralēlskaldnis, četrstūra paralēlskaldnis, trīsstūra piramīda, četrstūra piramīda, lode, cilindrs. Groziņš.

Paplāte ar ieklātu sedziņu, kas ierobežo darbošanās laukumu un neļauj figūrām noripot.

Kastīte ar formām, kas atbilst figūru projekcijai plaknē (sk. 10. att pielikumā):

1.  Kvadrāts (kubs, četrstūra paralēlskaldnis, četrstūra piramīda).

2.   Taisnstūris (taisnstūra paralēlskaldnis, trīsstūra paralēlskaldnim sānu mala).

3. Vienādmalu trīsstūris (trīsstūra prizma, trīsstūra piramīda)-

4. Vienādsānu trīsstūris (trīsstūra un četrstūra piramīdai sānu mala).

5.  Riņķis (lode, konuss, elipsoīds, ovoīds, cilindrs).

•

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs kopā ar bērnu atnes grozu ar trīs figūrām (kubu, cilindru, lodi).

•  Pedagogs paņem vienu figūru, aptausta to, velkot ar pirkstu gar figūras malām, pie stūrīšiem mainot virzienu, un iedod bērnam.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

•  To pašu atkārto ar otro un trešo figūru.

•  Tādā pašā veidā iepazīstina ar citām figūrām.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Šādā veidā darbojoties, bērns trenēs stereognostisko sajūtu un muskuļu atmiņu.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns gatavosies matemātikai un rasēšanai, iegūs izpratni par ģeometriskām figūrām un to projekciju plaknē, izpratni par to laukumiem, izpratni par ģeometrisko figūru savstarpējām saiknēm.

TAUSTES DĒLĪŠI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērnu uzmanību, tausti un pirkstu sīko motoriku.

MATERIĀLI.

Dēlītis A -

koka dēlītis, kuram viena puse gluda, nokrāsota, bet otra -

pārklāta ar smilšpapīru.

9

Dēlītis B -

tikpat liels koka dēlītis, kura 10 joslas savstarpēji mainās 5 ir

vienādi gludas, 5 ir vienādi raupjas.

Dēlītis c -

tikpat liels koka dēlītis, kuram ir 5 dažāda raupjuma smilšpapīra

joslas virzienā no mazāk raupja līdz vairāk raupjam.

Dēlītis D -

tikpat liels koka dēlītis, kuram ir 5 dažāda smalkuma smilšpapīra joslas virzienā no mazāk smalka līdz vairāk gludam.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar taustes dēlīti A kreisā puse ir gluda, labā raupja.

• Pedagogs vairākas reizes virzienā no augšas uz leju noglāsta ar roku kreiso pusi, tad labo.

•  Aicina to atkārtot bērnam.

•  Pedagogs vēlreiz noglāsta gludo, aicina bērnu teikt “gluds”.

•   Noglāsta raupjo, aicina bērnu teikt “raupjš”.

•   Liek pataustīt bērnam te vienu, te otru.

•  Liek darboties ar jēdzieniem.

•  Pārbauda, kā bērns apguvis jēdzienus.

Līdzīgi darbojas ar dēlīti B (kreisā pusē pirmā josla ir gluda). Darbojoties ar dēlīti C un dēlīti D, pedagogs pēc katras joslas noglāstīšanas “normalizē” roku (glāstot pa gludu virsmu), aicina to atkārtot bērnam.

Pedagogs noglāsta vēlreiz visas joslas, pievienojot jēdzienus: raupjš raupjāks visraupjākais un smalks smalkāks vissmalkākais. Tad aicina to darīt bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Iepazīšanos ar dēlīšiem sāk, vispirms strādājot ar dēlīti A, tad dēlīti B, seko dēlīši C un D.

•  Parasti pārbauda, vai bērns ir apguvis jēdzienus pagriežot dēlīti otrādi.

•  Šādā veidā darbojoties, bērns trenē taktilo atmiņu, rokas locītavu, sagatavo roku rakstīšanai (virziens, viegls pieskāriens, pirkstu treniņš).

TAUSTES TĀFELĪTES

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērnu uzmanību, tausti un pirkstu sīko motoriku.

MATERIĀLI;

Kastīte A

5 tāfelīšu pāri, kas atšķiras raupjumā virzienā no mazāk raupja

līdz vairāk raupjam.

Kastīte B

5 tāfelīšu pāri, kas atšķiras smalkumā virzienā no mazāk

smalka līdz vairāk gludam.

Pāriem otrā pusē ir pielīmēti vienādas krāsas punkti.

demonstrēšana.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar taustes tāfelītēm.

Kastīte A

•   Tāfelītes tiek atnestas un noliktas uz galda.

•  Pedagogs izņem pirmo tāfelīti, patausta to, dod to pataustīt bērnam un meklē tādu pašu.

•  Pedagogs izņem nākamo tāfelīti, tausta to un salīdzina ar meklējamo.

•   Ja tāfelītes ir vienādas, tās novieto kreisajā pusē.

•   Ja izņemtā tāfelīte nav vienāda ar meklējamo, tad to novieto labajā pusē un izņem nākamo tāfelīti.

•  Tādā veidā meklē, līdz sameklē pāri, ko novieto kreisajā pusē, bet nederīgās tāfelītes saliek atpakaļ kastītē.

•   Darbošanos turpina, līdz sameklēti visi pāri.

•   Pārbaudītās tāfelītes saliek atpakaļ kastītē, vispirms tās sajaucot.

Tāpat strādā ar kastīti B.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Pēc katras tāfelītes taustīšanas pirkstus parīvē pret galda virsmu.

•  Tāfelīšu sajaukšana ir sekojošasaudzīgi izņem pa vienai un ieliek citā vietā vai izņem visas laukā un saliek jauktā secībā atpakaļ.

•   Kļūdu kontrolei paņem pāri, veic pārbaudi ar tausti, tad salīdzina vienādas krāsas punktus, kas pielīmēti otrā pusē.

•  Kad bērns ir strādājis ar kastīti A un kastīti B, dod jēdzie-

nus (raupjš, smalks), liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

AUDUMI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērnu uzmanību, tausti un pirkstu sīko motoriku.

MATERIĀLS.

Kastīte ar 3 dažāda materiāla auduma gabalu pāriem, Tie

atšķiras pēc auduma kvalitātes vai raksta (20,15 cm).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs parāda, kā audums tiek taustīts: īkšķis ir auduma augšpusē, pārējie pirksti auduma apakšpusē un auduma gabalu ar abām rokām ņem no sāniem un aptausta, viegli burzot starp pirkstiem, īpaši neskatoties uz audumu.

•  Piedāvā aptaustīt bērnam.

•   Pedagogs izņem nākamo auduma gabalu, tausta to un salīdzina ar meklējamo, meklē tādu pašu.

•  Ja gabaliņi ir vienādi, tos novieto kreisajā pusē vienu uz otra (nesaderīgo gabaliņu novieto labajā pusē).

•  Darbošanos turpina, līdz sameklēti visi pāri.

•  Aicina to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Kad vingrinājums ir apgūts, var palielināt auduma gabaliņu skaitu, darboties ar citiem audumiem, darboties ar citiem materiāliem.

•   Bērns var salīdzināt auduma gabaliņus ar materiālu, no kāda ir šūts viņa apģērbs.

SVARA TĀFELĪTES

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērnu uzmanību, attīstīt svara sajūtas.

MATERIALS.

2  koka kastītes.

Kastītēs vienādi biezu, vienāda izmēra koka tāfelīšu komplekts, kas sastāv no 7 tāfelītēm.

Kastīšu tāfelītes atšķiras pēc krāsas, koka raksta un svara (piemēram, bērza, egles, ozola).

demonstrēšana.

•   Pedagogs izņem komplektu A un C tāfelītes, un kopā ar bērnu saliek tās kaudzē jauktā secībā.

•  Pedagogs parāda, kā svērt tāfelītes tur tās uz pirkstgaliem un viegli šūpo,

•   Pedagogs ļauj arī bērnam salīdzināt komplektu A un C tāfelītes. Secina, ka tās ir atšķirīgas, un noliek dažādās pusēs.

•   No kaudzītes ņem nākamo tāfelīti, salīdzina ar tāfelīti pa kreisi un tāfelīti pa labi, atrod vienādās un tās liek kopā.

V    #

•   Šķirošanu turpina līdz pēdējai tāfelītei.

•  Aicina to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Saliekot komplektu A un C tāfelītes kaudzē jauktā secībā, augšā pēdējās divas parasti ir atšķirīgas (uzliek pedagogs), lai bērns varētu salīdzināt.

•  Kad kaudzītes saliktas, tās salīdzina pēc krāsas.

•  Kad vingrinājums ir apgūts, var strādāt ar aizsietām acīm, var strādāt ar trīs komplektiem vienlaicīgi.

•  Kad bērns ir strādājis ar 3 kastītēm, dod jēdzienus (smags, viegls), liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

TROKŠŅU CILINDRI

vingrinājuma uzdevums.

Vingrināt bērnu uzmanību, attīstīt dzirdes sajūtas.

MATERIĀLS.

2 kastes: 1, ar sarkanu vāku, 2. ar zilu vāku.

Katrā kastē ir 6 cilindri ar atbilstošas krāsas vāciņiem.

Cilindru pildījums no klusāka līdz skaļākam.

Katram sarkanās kastes cilindram atbilst zilās krāsas cilindrs.

Vienādi skanošiem cilindriem apakšā ir vienādas krāsas punkti (sk. 11. att. pielikumā).

Darboties var ari, cilindru vietā izmantojot, piemēram, fotofilmiņu kastītes.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs kopā ar bērnu atnes materiālu un novieto uz galda tā, ka noņemtais kastes vāks atrodas pie galda malas, bet atvērtā kaste tam blakus.

•   Pedagogs ar trīs pirkstiem izceļ sarkano cilindru, paceļ, kustina un klausās.

•  Piedāvā to izmēģināt bērnam.

•  Pedagogs izņem nākamo cilindru, kustina to un salīdzina ar meklējamo un meklē tādu pašu pēc skaņas.

•  Ja cilindri ir vienādi pēc skaņas, tos novieto kreisajā pusē (nesaderīgo novieto labajā pusē).

•  Darbošanos turpina, līdz sameklēti visi pāri.

•  Aicina to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, kustina cilindrus no augšas uz leju un klausās tos ar vienu, tad ar otru ausi.

•   Kad bērns ir strādājis ar trokšņu cilindriem, dod jēdzienus (kluss, skaļš, salīdzināmās pakāpes), liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

•  Šādā veidā darbojoties, bērns attīstīs akustisko uzmanību, trenēs trokšņu atšķiršanas spēju, sagatavosies klusumam, mūzikai.

ZVANIŅI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērna akustisko uzmanību, mācīt izšķirt toņus, trenēt akustisko atmiņu. Darboties var, izmantojot zvaniņu vietā dažādi skanošas stikla pudeles, zvaniņus ar mēlīti utt.

MATERIĀLS.

26 zvaniņi 2 gammas, kur pirmo gammu veido 8 zvaniņi ar baltu kājiņu (toņi) un 5 zvaniņi ar melnu kājiņu (pustoņi), bet otru gammu veidol3 zvaniņi ar brūnu koka kājiņu.

Zvaniņi stāv uz iezīmētas klaviatūras, bērni strādā ar brūniem zvaniem, melnbaltie ir kontrolzvani (sk. 12. att. pielikumā). Pārnēsā pa vienam zvanam. Vālīte ar bumbiņu galā. Klusinātājs plāksne, kurai vienā galā pielīmēts mīksts audums (filca aplītis).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar zvaniņiem.

1. solis nešana.

•  Pedagogs parāda, kā jānes zvaniņš satver zvaniņa kātu, uzliek to uz atvērtas kreisās rokas plaukstas un nes.

•  Pedagogs un bērns atnes divus kontrastzvanus.

2. solis piesišana.

•  Pedagogs parāda, kā ar trīs pirkstiem tur vālīti pietiekami stipri un vaļīgi, lai var šūpot to, turot aiz gala.

•  Pedagogs tur vālītes bumbiņu zvana cepurītes augstumā, tad iešūpo vālīti un piesit pie zvana apakšējās malas.

•  Klausoties, kā skan, mēģina saklausīt to brīdi, kad zvaniņš pārstāj skanēt.

3. solis zvana klusināšana.

•  Pedagogam labā rokā ir vālīte ar bumbiņu galā, bet kreisā rokā klusinātājs.

•  Pedagogs pieskandina pie zvana apakšējās malas, tāpat kā

2. solī, un pēc brīža pieliek klusinātāja filca aplīti zvaniņam pie apakšējās malas.

•  Mēģina saklausīt to brīdi, kad zvaniņš pārstāj skanēt.

•  Bērns turpina strādāt ar citu zvaniņu.

Jāizmēģina ir visi pamattoņi.

Pāru veidošana.

•  Pedagogs sagatavo darba vietu pie galda labās augšējās malas rindā novieto 3 zvanus ar baltu koka kājiņu.

•   Pie galda kreisās apakšējās malas rindā novieto (tāpat skanošus) 3 zvanus ar brūnu koka kājiņu.

•   Pedagogs pieskandina pie 1. baltā zvana un pieskandina pie pēdējā brūnā zvana.

•  Salīdzina abu zvanu skaņas.

•  Ja pēdējā brūnā zvana skaņa nav tāda kā 1. baltā zvana skaņa, tad pēdējo brūno zvanu pārvieto uz galda pa labi.

•  Ja abu zvanu skaņas ir vienādas, tos novieto blakus.

•  Nesaderīgo zvanu novieto atpakaļ iepriekšējā vietā un meklē nākamo pāri.

•  Kad visi zvani ir atrasti, veic kļūdu kontroli, izskandinot visus zvanu pārus.

•   Tādā pašā veidā strādā ar visiem zvaniem, ņemot tos pa trim vai vairāk.

Rindas veidošana.

•   Pedagogs pieskandina apakšējo Do, un bērns mēģina meklēt nākamo toni.

•  Veidojot toņu rindu, pēc katra atrastā toņa jāpieskandina visi zvaniņi, sākot no apakšējā Do.

•  Kad rinda ir izveidota, to salīdzina, izspēlējot ar baltajiem zvaniem.

•  Tālāk līdzīgi meklē un ievieto pustoņus un strādā ar tiem.

Komentāri un norādes.

•   Lai vingrinājums izdotos, pedagogs rūpējas, lai baltie zvani būtu pareizā secībā.

•   Strādājot bērns drīkst dziedāt.

•  Šādā veidā darbojoties, bērns trenēs muzikālo dzirdi, gatavosies mūzikas nodarbībām, varēs spēlēt notis, vienkāršas melodijas.

SILTUMA TĀFELĪTES

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērna taustes uztveri, attīstīt siltuma uztveres sajūtas.

MATERIĀLS.

Kaste ar 6 iedalījumiem. Katrā iedalījumā 2 vienāda materiāla tāfelītes.

Visas tāfelītes ir vienāda lieluma 3 x 6cm (koks, filcs, korķis, stikls, marmors, plastmasa, varētu būt arī putuplasts u. c.).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs no kastītes izņem pa vienai tāfelītei un jauktā secībā tās izvieto uz galda pusaplī.

•   Pedagogs vienu tāfelīti novieto paralēli galda malai un demonstrē taustīšanu ar delnas locītavu, īpaši neskatoties uz tāfelītēm.

•  Demonstrē pāru meklēšanu.

•   Meklēšanas procesā pēc katras tāfelītes taustīšanas atgriežas pie tāfelītes, kas ir priekšpusē.

•  Atrasto pāri liek pie augšējās galda malas, pagriežot par 90°.

•   Tad ņjem nākamo tāfelīti un turpina, līdz sameklē visus pārus.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Siltuma tāfelītes izņem tāpat kā krāsu tāfelītes (sk. ieprie^

•   Lai vingrinājums izdotos, pedagogs rūpējas, lai pēc1

tāfelītes taustīšanas bērns “neitralizē” roku, noliekot to uz galda, un tikai pēc tam tausta nākamo tāfelīti.

•   Kad bērns ir strādājis ar siltuma tāfelītēm, dod jēdzienus (materiālu nosaukumus), liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

•  Kad bērns ir darbojies ar siltuma tāfelītēm, viņam var piedāvāt tāfelītes no cita materiāla, var ļaut darboties ar aizsietām acīm.

•   Šādā veidā darbojoties, bērns mācīsies iepazīt dažādus materiālus.

SMARŽAS TRAUCIŅI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērna ožas sajūtu, pielietot apgūto apkārtējā vidē.

MATERIĀLS.

2 kastītes.

Katrā kastītē 6 smaržas cilindri (var darboties ar garšvielu trauciņiem) (kanēlis, vegeta, pipari, piparmētras, citronu mizas, krustnagliņas). Vienādu smaržu cilindru apakšā ir vienādas krāsas punkti.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs parāda cilindra izņemšanu, atvēršanu, ostīšanu un aizvēršanu.

•   Bērns atkārto.

•   Meklē atbilstošo pāri.

•   Viens cilindrs stāv uz vāciņa, izņem vēl vienu no otrās kastes, paosta, salīdzina.

•  Ja ir tāds pats kā pirmais, tad noliek pa kreisi, ja nav pa labi.

•  Turpina tik ilgi, kamēr atrod visus pārus, pēc tam salīdzina krāsainos punktus.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, pedagogs aicina bērnu izšņaukt degunu. To pašu atkārto arī starp vingrinājumiem.

•  Kad bērns ir strādājis ar smaržu cilindriem, dod jēdzienus (vielu nosaukumus), liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

•   Kad bērns ir darbojies ar smaržu trauciņiem, viņam var piedāvāt darbošanos ar nomainītu trauciņu saturu, var ļaut darboties ar aizsietām acīm.

•   Līdzīgi var darboties ar garšas trauciņiem (salds, skābs, sāļš), ievērojot, ka pēc katras vielas nogaršošanas uzdzer ūdeni un noslauka muti ar salveti.

NOSLĒPUMAINAIS MAISIŅŠ

*

VINGRINĀJUMA UZDEVUMS.

Vingrināt bērna taustes sajūtas, spriešanas spējas, iegūto pieredzi izmantot ikdienā (piemēram, orientēties kabatā).

MATERIĀLS.

Auduma maisiņš ar noteiktu priekšmetu skaitu.

Komplekts sastāv no atšķirīgiem pēc formas un materiāla neasiem un neplīstošiem priekšmetiem (poga, čiekurs, spalva, zvaniņš, gliemežvāks, rieksts).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs iebāž roku maisiņā, satver priekšmetu, aptausta to, nosauc un izvelk ārā.

•   Tā turpina, līdz izvelk visus priekšmetus.

•  Iedod priekšmetus aptaustīt bērnam, liek tos nosaukt, salikt maisiņā.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Ja bērns nevar nosaukt priekšmetus, ko ir aptaustījis, viņam var piedāvāt sameklēt atbilstošo priekšmetu attēlus.

r

•   Kad bērns ir strādājis ar “noslēpumaino maisiņu”, dod priekšmetu nosaukumus, liek darboties ar jēdzieniem, pārbauda, kā bērns tos ir apguvis.

•  Kad bērns ir darbojies ar šo vingrinājumu, viņam var piedāvāt darbošanos ar nomainītu maisiņa saturu, var meklēt pēc zīmējuma, var trenēt atmiņu pasaka, ko meklēs maisiņā, un tad meklē.

VALODAS VINGRINĀJUMI

Šajā nodaļā piedāvātie valodas vingrinājumi palīdzēs bērniem attīstīt valodu netieši, brīvā saskarsmē, dabiskā, nepiespiestā sarunā, runājot par lietām, kad tas ir aktuāli, ļaujot bērnam runāt, kad viņam ir ko runāt.

Interese par valodu bērnam iestājas ilgi pirms tam, kad viņš sāk runāt vai staigāt. Četrus mēnešus vecs zīdainis uzmanīgi vēro runātāja muti un izdod vārgas, neartikulētas skaņas. Viņa mutes un lūpu muskuļi, kas līdz šim tika izmantoti tikai zīšanai un raudāšanai, it kā sāk vibrēt saskaņā ar dzirdētām skaņām. Sešu mēnešu vecumā zīdainis sāk veidot īstas skaņas. Ikviens ir dzirdējis, kā mazulis “izmēģina” skaņas, to elementus, no kuriem radīsies vārdi, tāpat būs pamanījis prieku, ar kādu viņš nododas šiem vingrinājumiem, kas sagatavo viņa runas orgānus.

Bērnu nepārvarami piesaista cilvēka radītās skaņas. Viņu valdzina valoda. Bērns labprātīgi ieklausās valodā, kura kļūst par mūziku, kas piepilda viņa dvēseli. Vispirms ir psihiskais faktors, kam seko attiecīgā darbība, kad balss saites sāk vibrēt jaunā saskaņotā kārtībā un ritmā. Bērns atdarina un nezina, kāpēc viņš to dara: vārdi iespiežas viņā, sarindojas noteiktā kārtībā, viss notiek bez prātošanas, piespiešanas, bez apzinātas piepūles.

Valodas apgūšana ir ļoti grūts un sarežģīts process, tādēļ šis periods turpinās ilgāk nekā citi no četriem mēnešiem līdz pieciem vai sešiem gadiem. Pieaugušie var gūt nojausmu par to, mācoties kādu jaunu valodu cik daudz muskuļu jānodarbina, cik sarežģītas kustības, cik lielas pūles jāpieliek, lai to apgūtu. Taču īpašajā sensitīvajā valodas periodā bērns pārspēj mūs visus, paveicot šo grūto uzdevumu labprātīgi, ar prieku vienkārši dzīvojot. M: Montesori atklāja, ka

•   ap 1,5 g. bērnam ir apziņa, ka katrai lietai ir savs vārds, bērna valoda ir saīsināta, tiek izmantoti paša vārdi;

•   no 1 gada un 9 mēnešiem līdz 2,5 gadiem ir aptuvenais vārdu eksplozijas laiks ar kulmināciju ap 2 gadu vecumu. Visam ir savi nosaukumi, tiek lietoti 3-4 vārdu teikumi,

kas parasti satur teikuma priekšmetu un izteicēju: “Mamma ies ārā”, 4 'Ar ko tētis brauc?”, sintaktiskās konstrukcijas;

•   no 2,5 līdz 5,6 gadiem ir domu eksplozijas laiks, bērns pilnveido teikumu uzbūvi, runā savā valodā, zina un pielieto tās likumus.

M. Montesori uzskata, ka runāšanas prasmju attīstību līdz 5 gadu vecumam veicina:

1.  Vispārējā vārdu krājuma paplašināšana:

•  dabiska saruna ar bērnu, dažādu stāstu veidošana, pārrunas par pasaku, bildēm, dzejoli, teātra izrādes saturu, TV pārraidi, ludziņu iestudēšana;

•   dziedāšana un dziesmu klausīšanās, spēļu izveide;

•   vispārējo kultūras pasākumu apmeklēšana teātris, kino utt.;

•    ekskursijas;

•   fantāziju vārdi bērnu izveidoti, kad viņi vēl nezina īstos.

2.   Valodas precizēšana ar tā saukto “jēgas materiālu75 pālīdzību, apgūstot praktiskās dzīves vingrinājumus un sajūtu vingrinājumus, kad tiek vingrināts, piemēram, “tas ir īss, bet tas ir garš”, “tas ir zems, bet tas ir augsts

3. Vārdu krājuma paplašināšana ar kartiņu materiālu (parasti starp reālo priekšmetu un vārdu piemēram, dzīvnieku figūriņas, tad to attēli un pēc tam kartiņa ar jēdzienu).

4 M. Montesori uzskata, ka bērnam ir jāmācās rakstīt vecumā no trīsarpus līdz četrarpus gadiem. Šī perioda sākumā bērns neinteresējas par vārda un teikuma uzrakstīšanu. Lai cik paradoksāli tas arī izklausītos, rakstīšana viņu vispār neinteresē. Bērnu šajā vecumā interesē kartona burtu formas (īpaši tad, kad viņš tās iztausta ar rakstīšanā nodarbinātiem pirkstiem). Viņu interesē arī tas, ka katram burtam ir atbilstoša skaņa. Šajā vecumā bērns nevar atcerēties ar burtu saistīto skaņu, skatoties uz to, bet viņš to tūlīt atcerēsies, tiklīdz pieskarsies tam ar pirkstiem; bērnam pieskāriens nozīmē vairāk nekā skatiens.

Pieredze rāda, ka četrgadīgs bērns var salikt no burtiem garus u n sarežģītus vārdus, pirms viņš vispār iemācās lasīt. Parasti tie ir bērni, kuriem bijusi iespēja apgūt katra atsevišķa burta formu,

V

to iztaustot, sajūtot. Sie bērni, zinot burtiem atbilstošās skaņas, pēkšņi sāk rakstīt. Un tā var notikt, ja attiecīgajā vecumā ir radīti atbilstoši apstākļi.

Pēc M. Montesori rakstīšanu bērni sāk apgūt ar netiešo gatavošanos rakstīšanai vispirms veicot praktiskās dzīves vingrinājumus. Darbojoties praktiski, bērni

•   attīsta kustību koordināciju un kontroli;

•  trenē rakstīšanā iesaistītos pirkstus;

•   apgūst virzienu no kreisās puses uz labo;

•   attīsta acs rokas koordināciju;

•   mācās organizēt un izdzīvot procesu;

•   iegūst motivāciju;

•   koncentrējas darbam;

•   kļūst aktīvi;

•   apzinās, ka paši spēj padarīt uzdevumu līdz galam.

Bērni turpina sagatavoties rakstīšanai, vingrinoties ar sajūtu

materiālu, ar kura palīdzību, apgūstot visu iepriekšminēto, papildus

•   trenē pirkstus -vingrinājumi ar cilindru blokiem, taustes dēlīšiem;

•   trenē “vieglo” roku vingrinājumi ar taustes dēlīšiem;

•   trenē “stingro” roku vingrinājumi ar zvaniņiem;

•   apgūst abstraktās formas vingrinājumi ar ģeometrisko kumodi;

•  vingrinās formu veidošanā;

•   attīsta uztveri;

•   apgūst abstraktos jēdzienus.

Tikai pēc tam, kad bērni ir darbojušies ar praktiskās dzīves ļ un sajūtu materiāliem, viņiem tiek piedāvāts speciālais valodas materiāls, caur kuru realizējas rakstīšanas eksplozija, kad sintezējas apgūtās atsevišķās iemaņas.

Rakstības apguve ir prāta darbību virkne, kuras pamatā ir | komplicēti psihiskie procesi:

•  runas fonemātiskā uztvere;

•  skaņu analīze un sintēze;

•  redzes un kustību analizatora saskaņota darbība.

Tātad pirms rakstīšanas bērnam

•  skaņas ir jāsadzird;

•  jāatceras tām atbilstošie burti;

•  jāuzraksta tie pareizā secībā.

M. Montesori uzskata, ka bērnam ir jāmācās lasīt vecumā no četrarpus līdz piecarpus gadiem, jo šajā vecumā bērnu vairāk interesē citu cilvēku domas. Rakstīšanu bērns var apgūt agrāk, jo tā ir savu domu atspoguļošana, bet lasīšana tā ir svešu domu uztveršana. Lasīšanā grūtības sagādā izruna, un tās apgūšanai ir vajadzīga lielāka dzīves pieredze.

Bērns, vērojot skolotāju, saprot, ka skolotājs rakstot pauž savas domas. Rakstīt vārdu var ilgi, bet lasīt, lai uztvertu jēgu, vajag ātri.

M. Montesori iesaka nesākt mācīt lasīt grāmatās, tā bērns

var nobīties. Sākt vajag ar atsevišķi uzrakstītiem vārdiem, jau

\

sākumā pievēršot uzmanību, vai nenotiek mehāniska lasīšana bērnam ir jāizprot vārda jēga. Jāsāk lasīt ar viegliem, pazīstamiem vārdiem.

Pieredze rāda, ka

1.  Mācību sākumā ir jāierobežo burtu formu skaits. Nav pieļaujama četru dažādu burtu formu, kas atbilst vienai

V

un tai pašai skaņai, ieviešana īsā laikā. Četras dažādas burtu formas nozīmē lielais un mazais drukātais un lielais un mazais rakstītais burts. Mācības sāk ar vienu burtu veidu ar mazajiem vai lielajiem drukātajiem burtiem. Turpmāk aprakstītajos vingrinājumos bērni vispirms iepazīstas ar mazajiem drukātajiem burtiem, jo pārsvarā ar šiem burtiem raksta tekstus visās grāmatās un, pēc pieredzes, bērnam ir vieglāk ar šiem burtiem mācīties lasīt.

2. Patskaņu, divskaņu, līdzskaņu ieviešanu ir ieteicams sada-

> 7 ? ' > līt grūtību pakāpēs:

ļ

•  patskaņi un divskaņi;

•   skaneņi m n, l, r (ar tiem visvieglāk savienot patskaņus un divskaņus un veidot zilbes) un troksneņi b, d, dz, g, z, (balsīgie), p, t, c, k, s (nebalsīgie);

•    šņāceņi (č, š, z, dz), mīkstinātie līdzskaņi (ģ, ķ, ļ, ņ) un līdzskaņu sablīvējumi (vārda sākumā, vidū un beigās).

3. No līdzskaņu savienojumiem mācību sākumā ir jāizvairās.

4.  Pakāpeniski ir jāpāriet no vienkāršām, akustiski labi saklausāmām vārdu struktūrām uz grūtākām: jo vairāk līdzskaņu ir vienā zilbē, jo grūtāk šādu vārdu izlasīt. Ir skaidrs, ka vieglāk izlasīt un analizēt ir vārdu, kurā maz līdzskaņu.

v

Šajā nodaļā ir piedāvāti runāšanai, rakstīšanai un lasīšanai paredzēti materiāli ar konkrētu uzdevumu un atbilstošu secību:

•  runāšanai tas ir kartiņu materiāls,

• rakstīšanai tie ir metāla ieliktņi, smilšpapīra burti, kustīgais alfabēts,

•  lasīšanai tas ir lasīšanas materiāls, klasificējošās kartiņas, uzdevumi, grāmatiņas u. c.

Vingrinājumu organizēšanā jāievēro vispārējie metodiskie ieteikumi (sk. Praktiskās dzīves vingrinājumi).

KARTIŅAS VĀRDU KRĀJUMA

1

PAPLAŠINĀŠANAI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Paplašināt bērna vārdu krājumu.

Palīdzēt klasificēt jēdzienus no apkārtējās vides.

Materiāls.

Kartiņu komplekts, kas atbilst noteiktai tēmai, piemēram, savvaļas dzīvnieki.

Komplekts sastāv no vairākām kartiņām ar atsevišķiem,

piemēram, savvaļas dzīvnieku, attēliem un vienas kartiņas, uz kuras ir attēloti visi pārstāvētie savvaļas dzīvnieki kopā, kas ir samazināti, lai ietilptu tāda paša izmēra kartiņā kā pārējās (vispārinošā jēdziena sniegšanai).

Kartiņai ir noteiktas krāsas pamats, tā palīdz orientēties. Vēlamākās krāsas būtu:

•  sarkana dzīvnieku valsts attēliem;

•  zaļa augu valsts attēliem;

•   dzeltena cilvēku darbības jomai;

•  zila kosmiskajai pasaulei.

Ir vēl iekšējais attēla rāmītis vienam komplektam vienā krāsā, piemēram, visi dzīvnieku attēli uz sarkanām kartiņām, bet attēla rāmīši mājdzīvniekiem dzelteni, savvaļas dzīvniekiem brūni.

Pats attēls uz balta fona (sk. 13. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs liek pakļautiem jēdzieniem atbilstošās kartiņas rindās, un bērns nosauc redzamos attēlus.

•   Nenosauktos attēlus liek atsevišķā rindā.

•  Pēdējo rāda kartiņu, kas atbilst vispārinošajam jēdzienam, un to nosauc pedagogs.

•  Turpina darboties ar nenosauktajiem attēliem (parasti ņem trīs kartiņas arī tad, ja nav nosaukta viena), ja nezināmo kartiņu ir vairāk nekā trīs pirmajā reizē ņem tikai trīs, nākamajā reizē nākamās trīs, bet ņemot vērā bērna spējas, to, cik daudz jaunu jēdzienu viņš vienā reizē var apgūt.

•   Pedagogs parāda bērnam, kur jānoliek kartiņas atpakaļ, un piedāvā to atkārtot.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

Kartiņu materiālu var grupēt pēc dažādiem aspektiem:

•   pēc gramatiskā (lietvārdi, īpašības vārdi, darbības vārdi, vietniekvārdi utt.);

•  pēc saturiskā (koki, vaboles, puķes utt.);

•   pēc zinātniskā (augi, dzīvnieki utt.).

Priekšmetus un lietas, ko atspoguļo kartiņās, dala arī trīs grupās pēc to pazīstamības:

•  bērnam apkārtējā vidē labi pazīstami mājās, bērnudārzā, raksturīgi videi, kurā bērns dzīvo;

•  priekšmeti, dzīvas būtnes, kas mazāk pazīstami piemēram, tuksneša dzīvnieki, tropu augi, dabas parādības;

•   kas attiecas uz noteiktām zinātnēm, mācību priekšmetiem ģeogrāfiskie nosaukumi (derīgie izrakteņi, planētas); ģeometrija ģeometriskās formas; bioloģija koku lapas; fizika; vēsture utt.

Gatavojot kartiņas, ir jāievēro lielumu attiecības (nav vēlams, ka ābols un māja attēlu komplektā ir vienā lielumā, tāpat jāievēro dzīvnieku augumu proporcijas utt.).

Noteikti ir jāievēro pareiza klasifikācija piemēram:

Var apgūt arī citus vingrinājumus:

1. Var strādāt ar definīcijām piemēram, melnbaltas vienādas kartiņas un katrā kartiņā izkrāsota atsevišķa daļa piemēram, KOKS vienā kartiņā izkrāsots viss, bet pārējās vienā sakne, otrā stumbrs, nākamajā zari, vēl nākamajā lapotne.

2.   Var strādāt pie jēdzienu atvasināšanas, padziļināšanas, piemēram, pakārtoto jēdzienu pārvēršana vispārējos:

suņi ► to šķirnes

mašīnas to markas

3.  Var strādāt, apgūstot “ģimenes kartiņas

•   mājdzīvnieku;

piemēram kuilis, sivēnmāte, sivēns bullis, govs, teliņš

•  dažādu rasu pārstāvji.

“Ģimenes kartiņas” tiek gatavotas tā, ka komplekts sastāv no vairākām kartiņām ar atsevišķiem attēliem un vienas kartiņas,

kur visi atsevišķie pārstāvju attēli ir salīmēti kopā.

4.  Var strādāt, apgūstot attīstības rindas, piemēram, pupas dīgļa augšana vienā kartiņā izkrāsota izdīgusi pupa, kurai attēlota sakne un dzinums, bet pārējās vienā attēlota ir dīgļsakne, otrā attīstīta sakne, nākamajā dīgļpumpurs, vēl nākamajā dzinums.

METĀU\ IELIKTNI

1

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI

Apgūt saskaņotu pirkstu darbību, koordinācijas prasmi. Attīstīt prasmi pareizi turēt rokās zīmuli, pareizi strādāt ar

to.

MATERIĀLS.

2 statīvi, uz kuriem izvietoti 2 paliktņi, uz tiem 10 metāla formas (katram 5), piemēram, forma ir zilā krāsā ar rozā rāmi: katra rāmja rozā malas veido kvadrātu; formas ir atrodamas ģeometriskajā kumodē; katrai formai vidū ir podziņa formas izņemšanai; formu izvietojums uz paliktņa atbilst sarežģītības pakāpes pieaugšanai.

1. rinda kvadrāts, taisnstūris, vienādmalu trīsstūris, trapece, piecstūris;

2.  rinda ovāls, aplis, ovoīds, noapaļotais vairogs, krustapuķe (sk. 13. att. pielikumā);

kvadrātformas gumijoti vai bieza matēta papīra paliktņi, kas atbilst rāmīša lielumam;

kvadrātformas sagriezts papīrs, kas atbilst rāmīša lielumam; 11 krāsās zīmuļi, kas atbilst 2 krāsu kastītei;

11  atbilstošas krāsas zīmuļu trauki;

A

paplāte; zīmuļu turētāji; zīmuļu asinātājs.

Sekmīgi var darboties ar ieliktņiem, kas izgatavoti no krāsaina stingra papīra, vienīgi tos vajadzēs stingrāk turēt, lai darbojoties tie nenobīdītos.

demonstrēšana.

Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar ieliktņiem. Nepieciešamais materiāls tiek salikts uz paplātes un atnests uz galda:

•   paliktnis;

•   divas papīra lapas;

•   ieliktnis;

•  forma ar rāmi (ar kvadrātu);

•   zīmuļu turētājs;

•  3 atšķirīgu krāsu zīmuļi (bērns izvēlas).

Pedagogs izņem no paplātes materiālus un izkārto uz galda.

1.  solis.

Pedagogs uzliek vienu papīra lapu uz paliktņa, otru malā bērnam. Uz papīra lapas uzliek rāmi. Pedagogs paņem 1. zīmuli, parāda, kā to satvert (sk. vingrinājumu ’’Bēršana ar karoti”), un zīmē rāmja iekšējo kontūru. Strādā, darbinot visu roku līdz plecam. Zīmuli tur augstāk nekā pie noasinātā gala. Ar kreiso roku pietur rāmi, lai tas nenobīdītos, un ar labo zīmē. Zīmuli noliek atpakaļ, paliktni un rāmi uz formas.

2.  solis.

Pedagogs ņem ieliktni, liek uz tās pašas papīra lapas, precīzi uzliek formai, paņem citas krāsas zīmuli un apvelk formas ārējo kontūru tādā pašā veidā kā iepriekš.

Apvelk formu uzmanīgāk apstājoties pie stūrīšiem. Zīmuli noliek vietā, tad noliek ieliktni.

3.  solis.

Pedagogs ar 3. zīmuli aizpilda iezīmēto formu. Sāk iezīmēt kreisajā apakšējā stūrī un aizpilda visu ar zig zag līniju vai ar

taisnu līniju no augšas uz leju. Attālums uz līnijas apmēram lem. 1. solis2. solis3, solis

Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Pedagogam jārūpējas, lai zīmulis slīdētu vajadzīgajā virzienā.

•  Vispirms mācās zīmēt rāmja iekšējo, bet pēc tam formas ārējo kontūru katru ar citas krāsas zīmuli.

•  Apvilkt formas ārējo kontūru vajag uzmanīgi apstājoties pie stūrīšiem.

•   Zīmēt kvadrātu sāk no kreisā apakšējā stūra, neatraujot roku, pulksteņa rādītāja kustības virzienā.

•  Šādā veidā vingrinoties, bērns apgūs rakstīšanas virzienu, atkārtos formu un krāsu nosaukumus.

•  Var vingrināties ar citiem ieliktņiem, tuvināt līnijas, kombinēt formas (aizpilda to, kas parādās no jauna), darboties uz krāsainā papīra, iekrāsot dažādā slīpumā.

SKANU SPĒLES

*

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI

Vingrināties saklausīt skaņas vārda sākumā, beigās, vidū. Veicināt pareizrakstību.

MATERIĀLS.

Groziņš ar samazinātiem reāliem priekšmetiem:

•  priekšmeti bērnam ir pazīstami,

•   to nosaukumi ir viegli izrunājami,

•  sākuma skaņas ir labi saklausamas (mašīna, lapa, ezis).

demonstrēšana.

•   Uz galda atnes paplāti ar priekšmetiem un nosauc tos skaidri izrunājot pirmo skaņu.

•   Pedagogs lūdz parādīt mantiņu, kas sākas ar skaņu ”M”, tad ar skaņu “L”, tad ar skaņu “E”.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogam jārūpējas, lai priekšmeti bērnam ir pazīstami, to nosaukumi ir viegli izrunājami, sākuma skaņas ir labi saklausāmas.

•   Ja bērns sekmīgi izpilda uzdevumu, to demonstrēšanas laikā var papildināt ar citiem priekšmetiem vai nomainīt.

•  Vingrinājumā var iesaistīt vairākus bērnus.

•  Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, var vingrināties ar priekšmetiem, kuriem pirmā skaņa ir vienāda; ar priekšmetiem, kur meklē skaņas vārda beigās vai vidū; ar priekšmetiem, kur vienu un to pašu skaņu meklē vārda sākumā, beigās un vidū.

SMILŠPAPĪRA BURTI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Veidot izpratni par burtu un skaņu.

Vingrināties apgūt burtu formas.

Mācīties izrunāt skaņu, kuru dotais burts apzīmē.

MATERIĀLS.

Smilšpapīra burti uz cieta pamata: zils fons līdzskaņiem; rozā fons patskaņiem (sk. 14. att. pielikumā).

Vienā kastē mazie burti.

Otrā lielie burti.

Trešā divskaņi.

DEMONSTRESANA,

•              Pedagogs paņem groziņu ar priekšmetiem. Noskaidro pirmo skaņu (apelsīns, lācis, mašīna).

1. solis.

•   Ar kreiso roku tiek pieturēts pamats, uz kura pielīmēts burts, ar labās rokas rādītājpirkstu un vidējo pirkstu pedagogs velk burtu rakstīšanas virzienā. (Pie drukātajiem atceļam roku, pie rakstītajiem var roku neatraut.)

•  Tad pedagogs nosauc burtu.

•  Ieteic atkārtot to bērnam vairākas reizes.

•  Tad piedāvā bērnam pārvilkt un nosaukt burtu.

•  Tapat parāda pārējos divus burtus (apvelk, nosauc).

2.  solis.

•   Pedagogs lūdz bērnam parādīt kādu noteiktu burtu un taustot pārvilkt.

3.  solis.

•  Pedagogs lūdz bērnam nosaukt parādīto burtu.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogam jārūpējas, lai pirmie burti, ar kuriem iepazīstina, ir ilgi velkami, pēc izrunas atšķirīgi, pēc rakstības dažādi.

•  Patskaņu, divskaņu, līdzskaņu apgūšanu ir ieteicams sadalīt grūtību pakāpēs.

•   Šādā veidā vingrinoties, bērns iepazīs simbolu ar redzi, tausti, kustību.

•  Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, var vingrināties iepazīt citu burtu simbolus, rakstīt tos uz tāfeles, smiltīs, sniegā, mannā; rakstīt uz papīra (vispirms uz baltas lapas, tad līnijās).

KUSTĪGAIS ALFABĒTS

Turpmāk aprakstītajos vingrinājumos bērni pirmoreiz sastopas ar kustīgo alfabētu. Šie vingrinājumi palīdz bērnam veidot rakstīšanas iemaņas un atvieglo lasītmācīšanu. Rakstīšana un

lasīšana ir jāsaista viena ar otru, lai intensīvi trenētu analīzi un sintēzi kā atgriezenisku procesu. Tas nozīmē, ka rakstības apguves periodā bērnam, rakstot vārdus, ir jārunā līdzi. Līdzrunāšana palīdz precizēt un izveidot sakarību starp dzirdēto un rakstāmo vārdu. Darbojoties ar kustīgo alfabētu, bērna uzmanība tiek pievērsta burtu secībai vārdos. Viņš netiek apgrūtināts ar to, kā pareizi uzrakstīt burtu elementus, kā izvietot tos uz līnijas, kāds ir to lielums. Bērns, darbojoties ar gatavām burtu formām, pakāpeniski mācās tās iegaumēt.

Iepazīšanās sākas ar kustīgā alfabēta 1. kasti, turpinās ar

2. un 3. kasti.

1.  KASTE

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI

Iemācīties vārdā saklausīt skaņas un salikt to rakstu zīmēs. Gatavoties lasīšanai, rakstīšanai.

MATERIĀLS.

Kaste ar daudziem iedalījumiem, patskaņi augšējā rindā (nav alfabēta secībā). Burti ir no plastikāta (var izgriezt arī no stingra papīra) tikai mazie burti. Patskaņi rozā, līdzskaņi zili. Kastē vairāki burtu eksemplāri (sk. 15. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs kopīgi ar bērnu izvēlas pazīstamos smilšpapīra burtus.

•  Paņem, piemēram, burtus a, m, 1, (ieteicams ievērot grūtību pakāpes).

•  Atnes pa vienam atbilstošam burtam no kustīgā alfabēta.

•   Uz paklāja tiek veidoti burtu pāri smilšpapīra burtam pretī liek kustīgā alfabēta atbilstošo burtu.

•  Pedagogs ar bērnu salīdzina smilšpapīra un kustīgā alfabēta burtus, var tos uzlikt virsū.

•   Smilšpapīra burtus aiznes atpakaļ uz plauktu.

•  No kustīgā alfabēta paņem vairākus tos pašus burtus.

•  Uz paklāja saliek visus burtus rindās.

•  Vienādos burtus saliek kaudzītēs pie augšējās paklāja malas.

•  Pedagogs diktē vārdus, velkot garākas skaņas.

•  Bērns veido vārdus, kā dzird (ala, mala).

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogam jārunā skaidri, lai bērnam būtu vieglāk salikt vārdus.

•   Sākumā ir jādiktē īsi vārdi, ieteicams ievērot grūtību pakāpes.

•   Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, var vingrināties salikt sarežģītākus vārdus, ieviest jaunus burtus (pēc pieredzes, sāk ar līdzskaņiem m, n, l, tiem pievienojot patskaņus, tad divskaņus, (piemēram, vārdi ala, mala, māli), tad s, r, z (piemēram, vārdi sēne, zari), tad p, t, k (piemēram, vārdi pali, rati, kālis), tad b, d, g (piemēram, vārdi dēli, abi,), tad ņ, ļ (piemēram, vārdi suņi, dēļi), tad ķ, ģ (piemēram, vārdi ķēde, nēģi), tad š, ž (piemēram, vārdi aši, meži), tad c, č (piemēram, vārdi cālis, lāči), tad dz, dž (piemēram, vārdi dzenis, sādža), tad v, / (piemēram, vārdi vīle, foto), tad h, j (piemēram, vārdi hokejs, māja), tad 2 līdzskaņi vārda sākumā (piemēram, vārdi brāļi, slēpes), tad 2 līdzskaņi vārda vidū (piemēram, vārdi durvis, varde), tad līdzskaņu sablīvējumi (piemēram, vārdi skramba, strāva), var sākt strādāt pa līnijām (izmantot tāfeli ar līnijām).

2.   KASTE

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Iemācīties vārdā saklausīt skaņas un salikt to rakstu zīmēs,

veidot teikumus.

Gatavoties lasīšanai, rakstīšanai.

112

J

MATERIĀLS.

Kaste ar daudziem iedalījumiem. Burti sarindoti alfabēta secībā. Burti ir no plastikāta (var izgriezt arī no stingra papīra), drukātie tikai mazie burti, mazāki nekā pirmajā kastē. Visi zili. Kastē vairāki katra burta eksemplāri (sk. 15. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

• Pedagogs rāda bērnam kādu attēlu un lūdz pateikt, ko bērns tur redz.

•  Šos vārdus kopā ar bērnu sakārto teikumā.

•   Pedagogs lūdz salikt teikumu no dotās kastes burtiem. Piemēram: pele tup zem galda.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Burti 2. kastē ir mazāki, tāpēc labāki teksta likšanai.

3.   KASTE

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI

Iepazīties ar lielajiem burtiem un to lietojumu.

Gatavoties lasīšanai, rakstīšanai.

MATERIĀLS.

Divas kastes ar vienādiem iedalījumiem. Burti ir uz kartiņām (vēl mazāki kā saliekamajā ābecē), kastē tie izvietoti alfabēta secībā. Uz vienas kartiņas puses lielie drukātie burti, uz otras mazie drukātie burti. 1. kastē burti ir, piemēram, zilā krāsā, bet

2. kastē sarkanā krāsā. 2. kaste šajā vingrinājumā netiek izmantota, to izmantos vingrinājumā “Pirmā lasīšana rakstībai neatbilstošā.”

Kastē vairāki burtu eksemplāri (sk. 15. att. pielikumā).

demonstrēšana.

•  Pedagogs aicina bērnu sameklēt burtu a smilšpapīra burtos,

1. kustīgā alfabēta kastē, 2. kustīgā alfabēta kastē, 3. kustīgā alfabēta kastē.

•  No 3. kastes atnes divus a burtus.

•   Izliek visus sameklētos a burtus horizontālā rindā.

•  Tad pedagogs apgriež otro kartiņu no 3. kastes, rāda lielo burtu A un nosauc to.

•   Aiziet kopā ar bērnu un atrod lielo burtu A smilšpapīra burtu kastē. Atnes uz paklāja, aptausta.

•   Pedagogs nosauc lielo burtu A.

•   Pedagogs ar bērnu atnes aploksni, kas marķēta ar lielo burtu A.

•   Iekšā atrod fotogrāfijas.

•  Pedagogs pasaka, ka ar lielo burtu A raksta cilvēka vārdu.

•   Atnes visu 3. kasti, jo vajadzīgi citi burti, un liek cilvēku vārdus pirmais burts lielais, pārējie mazie.

•   Saliek dažus sugas vārdus, priekšmetu nosaukumus.

•   Pēc tam parāda, ka 3. kastē visiem burtiem otrā pusē ir lielie burti.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Nav obligāti jāsāk ar burtu a. Var izvēlēties citu burtu.

• Liekot fotogrāfijas, tās ņem pa vienai, lai nenovērstu bērna uzmanību.

•  Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, var darboties ar citiem burtiem, citiem vārdiem.

•   Ja bērnam sākumā māca lielos drukātos burtus, tad šajā vingrinājumā viņu iepazīstina ar mazo drukāto burtu.

pirmā lasīšana RAKSTĪBAI ATBILSTOŠĀ

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīt izprast to, ka uzrakstīts vārds ir ar grafiskām zīmēm

attēlota skaņu kopa.

Vingrināties izprast līdz šim neredzēta uzrakstīta vārda jēgu.

MATERIĀLS.

Kastīte ar samazinātiem priekšmetiem, kuru nosaukumi

114

U

r

rakstībā sakrīt ar lasīšanu (lasīšana atbilst rakstībai), zīmulis un papīra loksnītes kastītē.

vingrinājumiem.

Tada pati kastīte ar priekšmetiem, kartiņas ar uzdrukātiem šo priekšmetu nosaukumiem (vārdiņi īsi, bērniem pazīstami, daži vārdi sākas ar vienu un to pašu skaņu poga, pupa). Kastīte, piemēram, ar rozā marķējumu, jo domāta pirmās grūtību pakāpes vārdu apgūšanai (vārdi bez 2 līdzskaņiem vārda sākumā un vidū un bez līdzskaņu sablīvējumiem).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Bērns izņem priekšmetus no kastes un tos nosauc (piemēram, māja, lapa, sēne).

•  Skolotājs paskaidro, ka šodien neteiks bērnam, kuru priekšmetu grib, bet uzrakstīs.

•   Skolotājs raksta drukātos burtus, bērns lasa burtus pēc kārtas (te notiek mehāniskā lasīšana), tad aicina bērnu lasīt vēlreiz un vēlreiz.

•  Jāpanāk, ka bērns pēc izlasītā iedod attiecīgo mantu.

•   Skolotājs tad izrāda izbrīnu.

•  Tapat rīkojas ar pārējiem priekšmetiem.

•  Katram priekšmetam blakus tiek nolikta kartīte ar skolotāja uzrakstīto atbilstošo vārdu.

•  Pēc tam

•   sajauc kartītes un bērns liek kartīti atpakaļ pie priekšmeta;

•  sajauc priekšmetus un bērns liek tos pie kartiņām;

•  sajauc gan kartiņas, gan priekšmetus un atbilstoši saliek.

•Tad skolotājs saliek rakstītās kartiņas vienu uz otras, pievieno kartiņu ar bērna vārdu, kuru var ari uzrakstīt bērns, ja māk, un sasprauž. Ta ir bērna pirmā izlasītā “grāmata”.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, bērnam jau jāpazīst lielākā daļa burtu.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns attīstīs lasītprasmi, uzlabos lasītā jēgas uztveršanu, apgūs pareizrakstību, cels savu pašapziņu.

•   Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, var darboties ar citu priekšmetu uzrakstīto nosaukumu apgūšanu.

PIRMĀ LASĪSANA RAKSTĪBAI NEATBILSTOŠĀ

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīties pareizi savienot skaņu, ko dzirdam, ar tai atbilstošo simbolu, ko rakstām.

Pilnveidot rakstīšanas iemaņas.

MATERIĀLI;

Kastīte ar samazinātiem priekšmetiem, (kastītē viens priekšmets, kur izruna neatbilst rakstībai, piemēram, siers, un citi priekšmeti, kur izruna atbilst rakstībai māja, lapa, sēne);

2 zīmuļi parastais un sarkanais; baltas papīra lapiņas;

2             kastītes ar marķējumu zilā krāsā (izruna neatbilst rakstībai) un rozā krāsā (izruna atbilst rakstībai).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs aicina bērnu iepazīties, kā var pierakstīt īpašas skaņas.

•   Skolotājs raksta atsevišķus vārdus, bērns lasa un liek atbilstošu priekšmetu pie kartītes.

•  Pēdējo nosauc vārdu “siers”, un tad skolotājs raksta vārdu līdz skaņai ie un paskaidro, ka tas ir divskanis, tāpēc to rakstīs sarkanā krāsā.

•  Pārējo vārda daļu raksta ar parasto zīmuli.

•  Pieliek atbilstošo priekšmetu, tad kartiņas sajauc un turpina darbu tāpat kā pie pirmās lasīšanas:

1. Sajauc kartītes un bērns liek atpakaļ pie priekšmeta.

2.  Sajauc priekšmetus un bērns liek tos pie kartiņām.

3. Sajauc kartiņas un priekšmetus un saliek atpakaļ.

•   Tad pedagogs parāda, kā šo divskani var uzrakstīt.

Saliek šī vārda burtus no 3. kustīgā alfabēta kastes (siers pie ie ņem sarkanos burtus i, e un saliek kopā).

•   Uzdod bērnam salikt dažus vārdus ar skaņu ie. Pedagogs diktē, bērns saliek, izmantojot abas 3. kustīgā alfabēta kastes.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, bērnam ir jāpaskaidro, ka divskanis ir īpaša skaņa, kas sastāv no 2 burtiem, un tāpēc to šajā vingrinājumā rakstīs ar sarkano krāsu. Tāds ir pieņēmums.

•  Pārējo vārda daļu raksta ar parasto zīmuli.

•  Šādā veidā var vingrināties citu skaņu apgūšanā, lai novērstu daļējus rakstības traucējumus.

PAZĪSTAMU NOSAUKUMU I7\SĪSANA

VINGRINĀJUMĀ UZDEVUMI.

Mācīties aizstāt priekšmetu ar rakstīto simbolu vārdu. Attīstīt Iasītprasmi.

MATERIĀLI.

1.           daļa apkārtējās vides priekšmeti. Dažādi priekšmeti un kastīte ar papīra lapiņām un zīmuli.

2.           daļa aploksne ar kartiņām, uz kurām uzrakstīti darbības vārdi (ar praktiskās dzīves vingrinājumos ietvertajām darbībām).

3.           daļa aploksne ar kartiņām, uz kurām uzrakstīti īpašības vārdi (ar kuriem iepazinās, darbojoties ar sajūtu materiālu).

DEMONSTRĒŠANA.

• Pedagogs aicina bērnu iepazīties ar pazīstamu priekšmetu nosaukumiem.

1* daļa»

Strādā ar reālām lietām telpā.

•   Skolotājs uzraksta vārdu, bērns izlasa un atnes attiecīgo priekšmetu vai aiznes kartiņu pie attiecīgā priekšmeta (piemēram, DURVIS piesprauž pie durvīm, GALDS pie galda utt.

•   Beigās no uzrakstītām kartiņām var izveidot grāmatu saspraust uzrakstītās kartiņas kopā (tāpat kā vingrinājumā“Pirmā lasīšana rakstībai atbilstošā”).

Strādā ar samazinātiem priekšmetiem.

•  No kastes tiek izņemti priekšmeti un kartiņas skolotājs attiecīgo priekšmetu novieto pie kartiņas (piemēram, tie ir trauki šķīvis, krūze, glāze).

•  Piedāvā atkārtot to bērnam.

2.  dala.

Strādā ar kartiņām, uz kurām uzrakstīti darbības vārdi (ar praktiskās dzīves vingrinājumos ietvertajām darbībām).

•   Atrod priekšmetus, ar kuriem attiecīgo darbību veic, un pakārto kartiņām.

Suka slaucīt Lakatiņš locīt utt.

•  Piedāvā atkārtot to bērnam.

3.  daļa.

Strādā ar kartiņām, uz kurām uzrakstīti īpašības vārdi (ar kuriem iepazinās, darbojoties ar sajūtu materiālu).

•   Piemēram, atrod taustes dēlīšus, kuriem atbilst attiecīgā īpašība, un pakārto kartiņām.

Gluds dēlīša viena puse Raupjš dēlīša otra puse utt.

•  Piedāvā atkārtot to bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Kastītēs ar samazinātiem priekšmetiem ir svarīga lietu

saderība rakstāmlietas, mēbeles, trauki.

•  Kartiņās uzrakstītie vārdi ir sagrupēti trīs krāsu aploksnēs pēc uzrakstīto vārdu grūtības pakāpes:

Rozā vārdi, kur izvairās no līdzskaņu savienojumiem;

Zilā vārdi ar 2 līdzskaņiem vārda sākumā un vidū; Baltā vārdi ar līdzskaņu sablīvējumiem.

KARTIŅAS KLASIFICĒJOŠAJAI LASĪŠANAI

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI

Mācīties saistīt attēlu ar uzrakstīto vārdu.

Vingrināties precīzi uztvert rakstīto vārdu.

MATERIĀLS.

Divi kartiņu komplekti, kur

viens komplekts (kontrolkartiņu komplekts) sastāv no attēla un atbilstošā vārda apakšā (kartiņas ar viena priekšmeta attēlojumu) un kopējā, uz kuras attēloti visi priekšmeti, kas ir uz citām kartiņām; otrs komplekts, kur attēli un vārdi ir uz atsevišķām kartiņas daļām. Kartiņas tiek veidotas pa tēmām dzīvnieki, putni utt.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs aicina bērnu iepazīties ar kartiņām, kur attēloti priekšmeti.

•   Skolotājs vispirms rāda bērnam kartiņas bez uzrakstiem.

•   Bērns nosauc attēloto, un kartiņas tiek izliktas pa galdu.

•  Tad bērns lasa vārdus uz kartiņām un liek tos pie attiecīgā attēla.

•   Skolotājs novieto blakus katrai bērna saliktai kartiņai kontrolkartiņu, kas sastāv no attēla un atbilstošā vārda apakšā.

•   Piedāvā bērnam salikto kartiņu un kontrolkartiņu salīdzināt.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Jāievēro, ka katra kartiņa tiek nolikta uz galda, atstājot blakus labajā pusē brīvu vietu, lai varētu nolikt kontrolkartiņu.

•   Ja ir nepazīstami priekšmeti vai kāds nepazīstams vārds, bērns ar to ir jāiepazīstina.

UZDEVUMI

/

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīties lasīt vārdkopu.

Vingrināties precīzi uztvert rakstīto instrukciju.

MATERIĀLS.

Kastīte ar papīra loksnēm un zīmuli.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Skolotājs uzraksta uzdevumu uz papīra lapiņas.

•   Bērns izlasa un izpilda to.

•   Bērns uzraksta savu vārdu uz tīras papīra lapiņas un sasprauž kopā visas lapiņas grāmatiņā.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Kartiņās uzrakstītie uzdevumi ir sagrupēti trīs krāsu aploksnēs pēc uzrakstīto vārdu grūtības pakāpes:

rozā uzdevumi, kur izvairās no līdzskaņu savienojumiem (piemēram, apēd ogu);

zilā uzdevumi, kur vārdi ar 2 līdzskaņiem vārda sākumā un vidū (piemēram, pasauc brāli, aizver durvis);

baltā uzdevumi ar līdzskaņu sablīvējumiem (piemēram, uzzīmē varavīksni).

•   Uzdevumu uzrakstīšanai netiek izmantoti lielie burti un pieturzīmes, lai bērnam būtu vieglāk precīzi uztvert instrukciju.

•  Uzdevumiem ir jābūt katrā situācijā reāli veicamiem.

GRĀMATIŅAS

VINGRINĀJUMA UZDEVUMI.

Mācīties lasīt teikumu, ko sāk rakstīt ar lielo sākuma burtu un beigās liek dažādas pieturzīmes.

Vingrināties attīstīt lasītprasmi.

MATERIĀLS.

Speciāli sagatavotas grāmatiņas, kur kreisajā lappusē ir attēls, labajā teksts.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs aicina bērnu iepazīties ar grāmatiņu.

•  Bērns lasa klusiņām grāmatu.

•   Pēc tam skolotājs uzdod jautājumus.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Grāmatiņām ir ievērots krāsu marķējums:

rozā teikumi, kur izvairās no līdzskaņu savienojumiem;

zilā teikumi ar 2 līdzskaņiem vārda sākumā un vidū;

baltāteikumi ar līdzskaņu sablīvējumiem.

•  Grāmatiņas vienā lapā ir viens teikums, kas uzrakstīts vienā rindā.

•  Uz vāka attēls un grāmatas nosaukums, kas var būt vesels teikums.

•  Katru teikumu grāmatiņā sāk ar lielo burtu un beigās liek pieturzīmi.

•  Lai vingrinājums izdotos, jāpanāk, lai bērns lasa klusiņām, bet nedrīkst aizliegt lasīt skaļi.

•   Lasītmācīšanu vēl nevajadzētu noslogot ar papildu grūtībām, ko sagādā pareizrakstības likumi. Bērni, kas apguvuši lasītmācīšanas trīs grūtību pakāpes, spēj izlasīt jebkuru tekstu.

MATEMĀTIKAS VINGRINĀJUMI

V                                      #

Saja nodaļā piedāvātie matemātikas vingrinājumi palīdzēs ievadīt pirmsskolas vecuma bērnus skaitļu pasaulē. Tas prasa lielu neatlaidību, noteiktu secību un pēctecību.

Pēc M. Montesori, visi nepieciešamie priekšstati par daudzumu, skaitliskie priekšstati un skaitļu jēdzieni jādod bērniem noteiktā secībā, jo matemātika ir jēdzienu ķēde: ja viens loceklis izkrīt nav saprotams turpmākais.

M. Montesori uzskatīja, ka matemātika sagādā problēmas tad, ja nav pietiekama un atbilstoša materiāla un tiek ierobežots bērna darbības laiks un vieta. Viņa radīja priekšzīmīgu didaktisko materiālu, kas līdz šai dienai palicis nepārspēts, attīsta bērna rēķināšanas pamatiemaņas, vizuālās spējas, sagatavo abstraktai domāšanai, jo, darbojoties ar šiem materiāliem, viņš salīdzina, mēra, šķiro reāli apjauš matemātiskās domāšanas izpausmes. Bērna matemātiskās spējas raisās dabiski, viņš gūst daudzpusīgu sensoro un motorisko pieredzi.

Pēc M. Montesori mācāmais priekšmets jāanalizē un jāpasniedz bērnam psiholoģiskā veidā. Viņa redzēja daudz tādu šī principa izmantošanas iespēju, par kādām citi pat neiedomājās. Liekas absurdi bērniem ierādīt decimālo mēru sistēmu, pirms viņi iemācījušies skaitīt. Bet M. Montesori dara tieši tā. Divarpus gadus vecs bērns, darbodamies ar sensoriem materiāliem, faktiski sāk iepazīties ar metriskās sistēmas pamatiem. Piemēram, garākais “skaitļu stienis” ir tieši vienu metru garš, īsākais -10 centimetrus. Vismazākais kubs “sarkanajā tornī” ir viena kubikcentimetra tilpumā, vislielākais viena litra. Protams, tajā brīdī ar bērnu par to nerunā, taču pēc gadiem, kad bērns sāk mācīties par šīm mērvienībām un tās aprēķināt, viņš to darīs ar lielāku interesi un izpratni, jo sensorajā līmenī tā jau gadiem ilgi ir viņa dzīves daļa. Bērns it kā pats sev saka: “Tie ir mani senie draugi, es tos pazīstu jau sen, bet es nekad nedomāju, ka tas ir tik svarīgi.”

Līdz šim bija pieņemts uzskatīt, ka tādi mācību priekšmeti kā ģeometrija, ģeogrāfija, bioloģija nav piemēroti bērniem, kas

jaunāki par sešiem, septiņiem gadiem, šos priekšmetus jāsāk mācīt daudz vēlāk.

Pieaugušo vēlēšanās ir pasargāt bērnus no matemātikas. Bet ir nepieciešams bērnam dot iespēju vingrināties, tādējādi viņš attīsta savas spējas. Lai spētu abstrahēt matemātiskas lietas, bērnam ir jādod iespēja. LTzskata, ka valoda ir lielāka abstrakcija nekā matemātika. Valodā bērns vingrinās no pirmā dzīves gada. Lai nebūtu problēmu, bērnam ir jāattīstās vidē, kur var pētīt jārada sagatavota matemātikas vide:

•   kur ir praktiskās dzīves materiāls (mācās caur kustībām, koordinē roku kustības, ir iespēja atkārtot kustības, vingrinoties apgūst noteiktu secību);

•   kur ir sajūtu materiāls netiešā sagatavošanās matemātikai (attīsta sajūtas, ar tā palīdzību mācās klasificēt, apgūt abstraktās idejas konkrētā veidā, atklāt kopsakarības);

•       kur ir valodas materiāls (visām lietām ir savi nosaukumi). Ļoti svarīga ir bērna paša aktivitāte, jo vārdi neaizstāj darbību

un spēju abstrahēt un iztēloties (sākumā 3 klucīši -I1 klucītis, pēc tam 3 + 1).

Darbojoties ar M. Montesori materiālu, viss tiek virzīts uz to, lai bērnam nerastos psiholoģiska barjera, dzirdot vārdu “matemātika”.

Vingrinājumi ir izkārtoti noteiktā secība, un bērna iepazīstināšana ar matemātikas jēdzieniem ir šāda:

1.  Iepazīstināšana ar kvantitāti.

2.  Iepazīstināšana ar simbolu.

3.  Kvantitātes un simbola saistīšana.

4.  Materiāla atkārtošana.

5.  Tests, vingrinājumi sevis kontrolēšanai.

Matemātikas materiāla uzdevumi.

1.  Iepazīstināt bērnus ar pamatjēdzieniem.

2.  Iemācīties noteiktas lietas no galvas, saprotot, ko iemācījies.

Abām šīm funkcijām jāpievērš vienādi liela uzmanība. Bērnam dod pietiekami daudz laika pašam pareizā secībā darboties, lai nonāktu pie patstāvīgiem secinājumiem un vispāri

nājumiem. Prasības “pašam darboties” neievērošana rada grūtības matemātikas apguvē.

Matemātikas vingrinājumi iekļauj 5 pamatgrupas:

1.  pamatgrupa matemātiskais alfabēts;

2.  pamatgrupa decimālsistēma;

3.  pamatgrupa lineārā skaitīšana līdz 100;

4.   pamatgrupa pamatdarbību iemācīšanās no galvas, ilgstoši vingrinoties;

5.  pamatgrupa ceļš uz abstrakciju.

Vingrinājumu organizēšanā jāievēro vispārējie metodiskie ieteikumi (sk. Praktiskās dzīves vingrinājumi).

SKAITĻU STIEŅI

Pieredze rāda, ka nav vajadzīgs steigties mācīt bērniem skaitīšanu ar skaitļa vārdu palīdzību, jo to nozīmi viņi ilgu laiku nesaprot. Praktiski darbojoties, bērniem rodas dzīva interese un vēlēšanās skaitīt tāpat kā pieaugušiem, t. i., ar skaitļa vārdu palīdzību.

UZDEVUMI.

Attīstīt praktisko skaitīšanas procesu, pamatojoties uz daudzumu (vienādu kustību) salīdzināšanu.

Veidot priekšstatu par pirmā desmita skaitļiem.

Mācīt izprast, ka katrs skaitlis ir viena vienība, kas sastāv no atsevišķām daļām, un “izdzīvot” šīs vienības augošā secībā kopā ar skaitļu secību.

MATERIĀLS.

10           sarkani zili (pa 10 cm) stieņi, identiski sarkanajiem, kur iekrāsotais posmu skaits atbilst stieņa nosaukumam (viens īsākais ir sarkans; divi viens -1otrais posms ir zils utt. līdz desmit) (sk. 16. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar skaitļu stieņiem.

•  Pedagogs ar bērnu atnes stieņus uz paklāja vai galda, tāpat kā to darīja ar sarkanajiem stieņiem, un kreisajā malā saliek, sākot no garākā.

•  Pedagogs paņem 3 īsākos stieņus.

•   Seko iepazīstināšana:

1.  Pedagogs paņem pirmo sarkano stieni, liek virsū roku, tad saka “viens” un nosauc stieņa vārdiņu “viens”, paņem otro stieni, tausta posmus un saka “viens, divi”, tad nosauc stieņa vārdiņu “divi” utt.

2. Pedagogs piedāvā bērnam saskaitīt noteikta stieņa (viens, divi vai trīs) posmus, parādot tos.

3.  Pedagogs pēc stieņa nosaukuma piedāvā parādīt to un saskaitīt posmus.

Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogs parāda, ka stieņa pirmais posms ir sarkans.

•   Svarīgi pie stieņa nosaukšanas to noteikti pārskaitīt, jo pārskaitīšana trenē rindas iegaumēšanu.

•  Uz paklāja vai galda vienmēr liek visus stieņus, bet strādā ar tiem, kuri ir jāapgūst bērnam, ievērojot, ka jaunie nevar būt vairāk kā trīs stieņi.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, var vingrināties ar citiem stieņiem, tad stieņi var būt izvietoti jauktā secībā un pedagogs var lūgt paņemt kādu konkrētu stieni.

SMILŠPAPĪRA CIPARI

Sākumā bērni iepazīstas ar iespiestiem, bet mazliet vēlāk arī ar rakstītiem cipariem. Ciparus nav obligāti jāmāca skaitļu virknes secībā un pa vienam. Pieredze rāda, ka bērni ciparus labāk apgūst, ja tos salīdzina pēc izskata: 1; 4 un 7; 2 un 5; 3 un 8; 6, 9.

UZDEVUMI

Iepazīstināt bērnus ar cipariem no 1 līdz 9.

Gatavoties rakstīt ciparus.

MATERIĀLS.

Kaste ar cipariem no 0 līdz 9, kas ir izgriezti no smilšpapīra (var būt arī samta) un uzlīmēti, piemēram, uz zaļa koka dēlīša.

Strādā ar cipariem no 1 līdz 9, bet ar 0 tiek iepazīstināti citā vingrinājumā.

DEMONSTRĒŠANA.

m

•    Pedagogs piedāvā iepazīstināt bērnu ar iespiestiem cipariem.

•   Darbojas ar trim plāksnītēm.

•  Pedagogs ņem plāksnīti ar ciparu, pārvelk ciparu no augšas uz leju, nosauc to.

•  Ņem vēl divas plāksnītes, darbojas tāpat kā ar pirmo.

•  Tad seko iepazīšanās ar tiem (tāpat kā ar smilšpapīra burtiem).

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•    So vingrinājumu drīkst rādīt, ja pedagogs ir pārliecinājies, ka bērns prot skaitīt, izmantojot skaitļu stieņus.

•     Parasti piedāvā mazākos skaitļus, bet, ja bērns vēlas, var arī lielos.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns gatavosies rakstīt skaitļus.

SKAITĻI UN SKAITĻU STIEŅI

UZDEVUMI.

Mācīt bērnam savienot simbolu ar kvantitāti.

Gatavoties saskaitīšanai, atņemšanai.

MATERIĀLI.

Sarkanzili stieņi un sarkani cipari no 1 līdz 10 uz koka, piemēram, plāksnītēm.

Plāksnīte 10 ir dubultplata (sk. 16. att. pielikumā).

Paplāte.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar skaitļiem un skaitļu stieņiem.

•   Stieņi uz paklāja tiek novietoti jauktā secībā.

•  Pedagogs parāda kartiņas, lūdzot nosaukt ciparu, un tad liek tos paplātē.

•Tad pedagogs lūdz sameklēt stieni 10 un skaitļa karti noliek stieņa galā, atbalstot pret stieņa pēdējo posmu.

•  Turpina ņemt kartiņas jauktā secībā un meklēt atbilstošos stieņus.

•   Skaitļa kartiņu liek stieņa galā.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam*

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Rādot kartiņas un lūdzot bērnu nosaukt ciparus, skaitļa 10 kartiņu parāda pēdējo.

•   Pedagogam jārūpējas, lai, nosaucot stieņa skaitli, bērns to noteikti pārskaitītu.

•   Šādā veidā vingrinoties, bērns mācīsies “izdzīvot” skaitļu rindu.

•  Ja vingrinājums ir apgūts, bērnam var piedāvāt saskaitīšanas vingrinājumu vai var no stieņa 9 uztaisīt stieni 10 utt., atņemšanas vingrinājumu vai var no stieņa 10 uztaisīt stieni 8 utt. (pie saskaitīšanas un atņemšanas vingrinājumiem nerunā par saskaitīšanu un atņemšanu).

KOCIŅI

1

UZDEVUMI.

Mācīt saprast, ka ikviens daudzums sastāv no atsevišķām vienībām.

Iepazīstināt bērnu ar 0 un tam atbilstošo simbolu.

Vingrināties skaitīt uz priekšu un atpakaļ dabiskajā skaitļu virknē.

MATERIĀLI.

2   kastes ar 5 iedaļām;

kastes iekšpusē uz aizmugurējās sienas ir melns cipars (0 -9);

45 kociņi kastītē;

paplāte ar 8 aukliņām aukliņu garums atbilstošs, lai var

sasiet lentītes (sk. 17. att. pielikumā).

demonstrēšana.

•  Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar kociņiem.

•   Pedagogs palūdz bērnam nosaukt ciparus, kas uzrakstīti uz kastītes iekšējās muguras sienas.

•  Pedagogs rāda ciparus no 1 līdz 9, un bērns tos sauc.

•  Pedagogs pasaka, ka kastītē attiecīgi uzrakstītajam ciparam ir jāieliek atbilstošais kociņu skaits.

•  Sākot no 2 kociņiem, tos sasien ar lentīti un ieliek atbilstošajā nodalījumā.

•  Tādā veidā turpina, kamēr sasien skaitlim 9 atbilstošo kociņu skaitu.

•   Kad kociņi sasieti, secina, ka kociņu kastīte ir tukša un pirmais nodalījums, kur uzrakstīta 0, ir tukšs.

•   Pedagogs paskaidro, ka 0 neko negrib.

•   Noslēgumā paņem smilšpapīra 0, mācās to rakstīt.

•  Tad kociņus sien vaļā un liek kastītē.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Skaitot kociņus tur rokā, tad liek uz auklas, sasien un ieliek atbilstošajā nodalījumā.

•   Vingrinājumu apgūst pēc tam, kad bērns ir darbojies ar stieņiem un cipariem.

•   Apgūstot šos vingrinājumus, bērns nostiprina ideju, ka nav citu simbolu kā 0 9.

SKAITĻI UN ČIPSI

UZDEVUMI.

Mācīt atšķirt pāra un nepāra skaitļus.

Mācīt skaitīt pa pāriem un nepāriem.

MATERIĀLI

Sarkanu ciparu kartiņas ar skaitļiem no 1 līdz 10;

55 čipsi sarkanas apaļas podziņas (sk. 18. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

• Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā strādās ar sarkanām apaļām podziņām čipsiem,

•   Pedagogs ņem ciparus no kastes un lūdz bērnu izveidot skaitļu rindu no 1 līdz 10.

•   Pēc tam pie katra skaitļa pieliek atbilstošo čipsu skaitu, liekot tos pa pāriem.

•  Nepāra čipsu noliek pa vidu -(

•   Kad visi čipsi salikti, pedagogs parāda pāra un nepāra skaitļus, ar pirkstu izbraucot starp pāra čipsiem līdz nepāra čipsam.

•   Pedagogs veido divas rindas, izbīdot pāra čipsus uz leju un nepāra atstājot augšā.

•   Noslēgumā pedagogs parāda un nosauc pāra un nepāra skaitļus.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogs, ņemot ciparus no kastes, pārliecinās, vai bērns tos pazīst.

•   Izveidojot skaitļu rindu no 1 līdz 10, pedagogs seko, lai starp cipariem veidojas atstarpe.

V

•   So vingrinājumu pedagogs var demonstrēt, ja bērns ir apguvis kociņu vingrinājumu.

V

•  Sādi darbojoties, var uzzināt, vai bērns telpiski pareizi uztver skaitli, vai arī bērns ir apguvis skaitļu rindu.

•  Apgūstot šos vingrinājumus, bērnam tiek veidota izpratne par dalāmiem un nedalāmiem skaitļiem.

ATMIŅAS SPĒLE AR SKAITĻIEM

UZDEVUMI.

Likt bērniem vingrināties pazīt ciparus.

Mācīt bērniem atrast apkārtnē daudzumus, kas atbilst uzrakstītajam skaitlim.

Mācīt bērniem orientēties telpā, kur atrodas.

MATERIĀLS.

11  salokāmas kartiņas, iekšpusē skaitļi no 0 līdz 10.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu paskatīties, kā spēlēs spēli ar skaitļiem.

•   Pedagogs izvelk kartiņu, apskatās attēlu un iegaumē to.

•   Noliek salocītu kartiņu priekšā.

•  Telpa atrod tik daudz vienādu mantu, cik rakstīts kartiņā.

•  Pēc tam pastāsta, ko un cik ir atnesis.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Spēlē var iesaistīt arī vairākus bērnus, kuri apsēžas aplī uz paklāja.

•   Katram no bērniem ir jāpārskaita un jāsalīdzina atnesto priekšmetu skaits ar ciparu uz kartiņas.

V

•   Sādā veidā vingrinoties, bērns trenē atmiņu, mācās zināšanas pārnest no speciāla materiāla uz ikdienas materiālu.

ZELTA PĒRUŠU MATERIĀLS

Turpmāk piedāvātajos matemātikas vingrinājumos izmantots oriģinālais materiāls no Nīderlandes Montesori centra Nienhuis.

Var sekmīgi darboties, aizvietojot šo pērlīšu materiālu, piemēram:

•   pērlīšu vietā var izmantot skaitāmos kociņus, kas sasieti kūlīšos pa 10, 100, 1000;

•   10 stieņus, 100 plātnes un 1000 kubus var uzzīmēt un atbilstoši salīmēt;

•  pērlīšu materiālu var pagatavot no eglīšu rotājumu virtenēm utt. (sk. 19. att. pielikumā).

KVANTITĀTE 1, 10, 100, 1000

UZDEVUMS.

Mācīt iepazīt decimālās sistēmas šķiru (vieni, desmiti, simti,

tūkstoši) skaitļus, izmantojot dažādas sajūtas.

MATERIĀLS.

Koka (kartona) kastīte ar iedaļām: pirmā iedaļā viena pērlīte; otrā iedaļā viens stienītis ar 10 pērlītēm; trešā iedaļā plāksnīte ar 10 stieņiem; ceturtā iedaļā kubs no 10 plāksnītēm.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs iepazīstina bērnu ar vienu pērli un dod jēdzienu "VIENS”.

•   Pedagogs iepazīstina bērnu ar desmit pērlītēm, izskaita tās, liekot vienu pērli uz katras desmitnieka pērles, un dod jēdzienu “VIENS DESMITS”.

•  Pedagogs iepazīstina bērnu ar simts pērlītēm, izskaita tās, liekot desmit pērlītes uz katras simtnieka plātnes stieņa, un dod jēdzienu “VIENS SIMTS”.

•   Pedagogs iepazīstina bērnu ar tūkstoš pērlītēm, izskaita tās, liekot simtnieka plātnes pērlītes sānos pie tūkstoša kuba virsotnēm, un dod jēdzienu “VIENS TŪKSTOTIS.”

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•    Svarīgi, lai bērns ņem materiālu rokās.

•   Stienīša pērles pārskaita ar vienu pērli, plātnes pērles pārskaita ar stienīša pērlēm un kuba pērles pārskaita ar plātnes pērlēm.

•     Apgūstot šo vingrinājumu, bērns gatavojas rēķināšanai, ģeometrijai.

ZELTA PĒRLĪŠU MATERIĀLS

SIMBOLI 1, 10, 100, 1000

UZDEVUMS.

Iepazīstināt bērnu ar decimālās sistēmas šķiru simboliem. MATERIĀLS.

Koka kastīte ar 4 kartiņām, kur uz balta cieta papīra cipari. Vienu klase:

1 zaļā krāsā;

10 zilā krāsā;

100 sarkanā krāsā.

Tūkstošu klase:

1000 zaļā krāsā.

Vingrinājumiem kartiņas ar kartiņu komplektiem, kur tāda paša izmēra kartiņas no 1-9 zaļā krāsā;

10 90 zilā krāsā;

100 900 sarkanā krāsā;

1000 9000 zaļā krāsā.

DEMONSTRĒŠANA.

•    Pedagogs uzaicina bērnu iepazīties ar zelta pērlīšu materiāla simboliem.

•    Pedagogs parāda kartiņu ar 1 bērns to nosauc.

•  Pedagogs parāda kartiņu ar 10 bērns to nosauc, pedagogs atgādina, ka 10 ir viena nulle.

•   Pedagogs parāda kartiņu ar 100 dod jēdzienu “simts”, bērns to nosauc, pedagogs saskaita, ka 100 ir divas nulles.

•  Pedagogs parāda kartiņu ar 1000 dod jēdzienu “tūkstotis”, bērns to nosauc, pedagogs saskaita, ka 1000 ir trīs nulles.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Svarīgi, lai pedagogs bērnam atgādinātu par nullēm.

•  Katra nākamā kartiņa par pirmo ir garāka.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, var vingrināties atsevišķi ar katru šķiru vai ar visām šķirām kopā.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns gatavojas rēķināšanai.

DECIMĀLĀS SISTĒMAS UZBŪVE

1. DEMONSTRĒJUMS AR KARTIŅĀM

UZDEVUMS.

Mācīt izprast decimālās sistēmas uzbūvi.

MATERIĀLS.

Simbolu kartiņu komplekts, kas veidots kā demonstrējumā,

kur

1-9 zaļā krāsā;

10-90 zilā krāsā;

100 900 sarkanā krāsā;

1000 zaļā krāsā.

Paklājs.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu iepazīties ar kartiņu komplektu.

•   Pedagogs liek “vienu” kartiņas rindā no augšas uz leju, bērns sauc simbolus.

•   Noliekot “9” kartiņu, pedagogs saka, ka “10” nepieder pie “vieniem” un šo kartiņu liks nākamajā rindā.

•  Liekot “desmitu” kartiņas, tāpat izceļ pāreju uz “simtiem”.

•   Liekot “simtu ’’kartiņas, tāpat izceļ pāreju uz “tūksto-

V  •JJ

siem .

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Ar šo vingrinājumu pedagogs iepazīstina bērnu tad, kad viņš pirms tam jau ir iepazinies ar 1, 10, 100, 1000.

•   Svarīgi ir izcelt pāreju no vienas šķiras uz otru.

2. DEMONSTRĒJUMS AR PĒRĻU MATERIĀLU.

UZDEVUMS.

Mācīt bērnam iegūt optisko priekšstatu par dažādiem daudzumiem.

MATERIĀLS.

Atsevišķas 9 pērles;

9 desmitnieku stieņi;

9 simtu plāksnītes;

1 tūkstoša kubs.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu iepazīties ar pērļu materiālu.

•  Darbojas līdzīgi kā ar simboliem.

•   Pedagogs sāk likt atsevišķas pērlītes pa vienai, bērns tās skaita.

•   Kad tiek pie 9. pērlītes, tad pārrunā, ka, pieliekot vēl vienu, būtu jau 10 un desmit nepieder pie vieniem, tāpēc liek nākamo rindu,

•   Liekot “desmitnieku” stieņus, tāpat izceļ pāreju uz “simtiem”.

•  Liekot “simtu ” plāksnītes, tāpat izceļ pāreju uz “tūksto-

V •ļļ

siem .

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Pedagogs, liekot pērlītes, ievēro atstarpes starp tām.

•  Svarīgi, lai pedagogs izceltu pāreju no vienas šķiras uz otru.

KARTIŅU UN PĒRLĪŠU MATERIĀLA SAVIENOSANA.

pakāpi

2. pakāpe;

3. pakāpe: \

UZDEVUMI.

Mācīt bērnam “izdzīvot” simbola un kvantitātes savienošanu. Vingrināties noteikt skaitļu šķiras vienības.

MATERIĀLI.

Iepriekšējās reizēs vajadzīgais kartiņu un pērlīšu materiāls;

1   paklāji;

tukša paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

Pedagogs uzaicina bērnu iepazīties, kā savienos kartiņu un pērļu materiālu.

1.  pakāpe.

•   Pedagogs ņem vienu simbolu no vienas kategorijas (piemēram, “3 vieni”) un lūdz bērnu atnest 3 pērlītes.

•   Abi kopīgi pārbauda atnesto daudzumu.

Līdzīgi darbojas ar pārējām kategorijām (piemēram, “2 desmiti”, tad “3 simti”, tad “1 tūkstotis”).

2.  pakāpe.

•  Darbojas līdzīgi kā pirmajā pakāpē, bet pedagogs ņem pa vienai kartiņai no katras kategorijas (piemēram, “3 vieni”, “2 desmiti”, “3 simti”, “1 tūkstotis”) un lūdz bērnu atnest šo pērlīšu daudzumu.

•   Abi kopīgi pārbauda atnesto daudzumu.

3.   pakāpe.

•  Darbojas līdzīgi kā pirmajā pakāpē, bet pedagogs ņem pa vienai kartiņai, izlaižot kādu no kategorijām (piemēram, “3 vieni”, “2 desmiti”, “1 tūkstotis”), un lūdz bērnu atnest šo pērlīšu daudzumu.

•   Abi kopīgi pārbauda atnesto daudzumu.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Pērlītes bērns ņem no paklāja vai galda, kur tās izliktas, virzienā no augšas uz leju.

•  Darboties var arī otrādi pedagogs iedod pērlīšu daudzumu, bērns atnes attiecīgo kartiņu.

•  Lai vingrinājums izdotos, vispirms darbojas ar kartiņu no vienas šķiras (strādājot ar visām šķirām), tad pa vienai kartiņai no katras šķiras, beidzot izlaižot kādu no šķirām.

4.  DAUDZCIPARU SKAITĻU VEIDOŠANA.

UZDEVUMI.

Mācīt bērnam nosaukt daudzciparu skaitli.

Mācīt “izdzīvot” nulles vērtību.

MATERIĀLI.

Iepriekšējās reizēs vajadzīgais kartiņu un pērlīšu materiāls; 2 paklāji;

tukša paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu iepazīties, kā veidos daudzciparu skaitli.

•   Uz paplātes pedagogs saliek kartiņas, ņemot no katras šķiras pa vienai.

•   Bērns atnes vajadzīgo pērlīšu daudzumu.

•  Abi kopīgi pārbauda.

•   Izveido skaitli no kartiņām ar sabīdīšanu (tāpat kā zīmējumā).

•  Lasīt izveidoto skaitli sāk ar tūkstošiem, pārējās kartiņas paceļ, lai redzētu, cik nuļļu ir zem tām.

•  Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, pedagogam ir jāparāda, ka kartiņas saliek kā trepes (no kreisā sāna liek kartiņas vienu zem otras) un sabīda, bīdot ciparus no kreisās puses uz labo.

•  Var vingrināties, liekot citus daudzciparu skaitļus.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, bērns dzird, kā tiek nosaukts daudzciparu skaitlis.

SASKAITĪŠANA

1. STATISKĀ SASKAITĪŠANA (NEMAINĀS ŠĶIRAS).

—

UZDEVUMS.

Mācīt bērnam apgūt saskaitīšanu (vienkāršākus gadījumus).

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1 9000.

3 mazo kartiņu komplekti 1 3000.

3 mazās paplātes ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

1  lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

2   paklāji.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmatenālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs palūdz bērniem izlikt mazos kartiņu komplektus uz paklāja vai galda.

•   Katram bērnam pedagogs izveido daudzciparu skaitli (statiskai saskaitīšanai) un lūdz atnest paplātē nepieciešamo pērlīšu daudzumu.

•  Pedagogs pats izliek lielo kartiņu komplektu no 1 līdz 9000 uz cita paklāja.

•  Visi bērni un pedagogs nāk pie tukša paklāja un salīdzina atnesto pērlīšu skaitu ar daudzciparu skaitli.

•  Tad visas pērlītes tiek saliktas lielā paplātē, lai tās saskaitītu.

•  Pērlītes tiek grupētas pa šķirām.

•  Sāk tās skaitīt no vieniem.

•   Kad vieni saskaitīti, tad atnes kartiņu no lielā kartiņu komplekta.

•  Tāpat turpina skaitīt pārējās šķiras.

•   Rezultātu konstatē, sabīdot kartiņas kopā.

•  Pārrunā darbību bērni nosauc katrs savu skaitli, noliek to blakus paplātei…

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Var strādāt arī ar citu bērnu skaitu, kuriem ir izlikts attiecīgais mazo kartiņu komplektu skaits.

•   Katram bērnam pedagogs izveido daudzciparu skaitli, kurus saskaitot nemainīsies skaitļu šķiras.

•   Svarīgi, lai katram bērnam tiktu iedots atšķirīgs skaitlis.

•   Saliekot visas pērlītes kopā lielā paplātē, pedagogam ir jāpaskaidro, ka šo darbību, kur pie viena skaitļa pieskaita otru skaitli, sauc par SASKAITĪŠANU.

2. SKAITĻU ŠĶIRU MAIŅA

UZDEVUMS

Mācīt bērnam apgūt skaitļu šķiru maiņu.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā;

kartiņu komplekts 1 3000;

paklājs.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu saskaitīt atsevišķās pērlītes, kas ir trauciņā.

•  Skaita ar vienu noteikumu līdz 10 un tad ir STOP.

•   Bērnam ir jāpalīdz atklāt, ka 10 pērlītes var samainīt pret vienu stienīti.

•  Atsevišķās pērlītes aiznes uz plauktu un atnes 1 stienīti.

•  Tā skaita tālāk līdz 10 stienīšiem tos samaina pret vienu plāksnīti utt.

•  Kad pērlītes vairāk nevar samainīt, saskaita, cik atsevišķu pērlīšu ir palikušas pāri, cik stienīšu, cik plāksnīšu utt. un atbildi bērns saliek no skaitļiem kartiņām.

> >

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀ RI UN NORĀDES.

•  Lai vingrinājums izdotos, pedagogam ir jāparāda, ka desmit pērlītes var aizstāt ar vienu stienīti, desmit stienīšus var aizstāt ar vienu plāksnīti, bet desmit plāksnītes ar vienu kubu.

•  Vingrināties var, iesākot skaitīt mazāku daudzumu, pakāpeniski to palielinot.

3. DINAMISKĀ SASKAITĪŠANA (MAINĀS ŠĶIRAS)

UZDEVUMS.

Mācīt bērnam apgūt skaitīšanu ar skaitļu šķiru maiņu.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1 9000.

3 mazo kartiņu komplekti 1 3000.

IMatemātikas vingrinājumi

3 mazās paplātes ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

1  lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

2   paklāji.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnus izveidot katram savu daudzciparu skaitli, izmantojot savu kartiņu komplektu 1 3000.

•  Darbojas tāpat kā pie statiskās saskaitīšanas.

•   Pie kopā salikšanas iespējama skaitļu šķiru maiņa, kur darbojas tāpat kā pie skaitļu šķiru maiņas.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Darbojoties jāievēro šādi posmi:

1.  posms sagatavošanay kad tiek izliktas kartiņas, sameklēts

pērlīšu materiāls, salikts uz paplātes;

2.  posms materiālu apvienošana, kad viss materiāls tiek sa

likts kopā lielā paplātē;

3.   posms rezultāts:

saskaita vienus, ja ir 10 vieni, tos samaina pret desmitu stienīti, līdz vairs nevar samainīt. Tad atnes pārpalikušajiem vieniem atbilstošo kartiņu; saskaita desmitus, ja ir 10 desmiti, tos samaina pret simtu plāksnīti un atnes pārpalikušajiem desmitiem atbilstošo kartiņu;

saskaita simtus, ja ir 10 simti, tos samaina pret tūkstoša kubu un atnes pārpalikušajiem simtiem atbilstošo kartiņu.

ATŅEMŠANA

J

UZDEVUMS.

Mācīt apgūt atņemšanu.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1 9000.

Viens mazo kartiņu komplekts 1 9000; viens mazo kartiņu komplekts 1 3000.

Viena (atkarībā no bērnu skaita) mazā paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Viena lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Divi paklāji.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs izveido daudzciparu skaitli no lielā 1 9000 kartiņu komplekta, atnes pērlīšu materiālu.

•   Lūdz, lai bērns izveido daudzciparu skaitli no sava mazo kartiņu komplektu 1 3000.

•   Bērns paņem no pedagoga tik daudz pērlīšu, kāds ir viņa izveidotais skaitlis.

•  Atņemšanu sāk ar vieniem, tad turpina ar pārējām skaitļu šķirām.

•  Pedagogs no mazā skaitļu komplekta 1 9000 liek rezultātu.

•  Kad izveidots rezultāts, tiek nosaukta darbība ATŅEMŠANA.

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogam ir jāpaskaidro, ka darbību, kad no viena skaitļa

V

atņem otru skaitli, sauc par ATŅEMŠANU.

UZDEVUMS.

Mācīt apgūt reizināšanu.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1-9000.

3 mazo kartiņu komplekti 1-3000.

3 (atkarībā no bērnu skaita) mazās paplātes ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

1  lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Papildus mazais komplekts otrajam reizinātājam (1-9; 10; 20).

2   paklāji.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina 3 bērnus izlikt savus mazo kartiņu komplektus no 1 līdz 3000.

•   Pedagogs uz viena paklāja izliek lielo skaitļu komplektu 1-9000.

•   Izrullē otru paklāju.

•   Pedagogs visiem bērniem paplātē izveido vienādu skaitli un lūdz sameklēt atbilstošo pērlīšu materiālu.

•   No mazajām paplātēm pērlītes saliek lielajā.

•  Katrs bērns saliek savu skaitli. Konstatē, ka visi ir vienādi.

•  Pedagogs: “Visiem trim ir vienāds skaitlis -13221 Cik bērnu atnesa vienu un to pašu skaitli? Trīs! 77

•  Pedagogs blakus bērnu skaitlim noliek attiecīgo reizinātāju 3.

•  Rezultātu liek blakus ar lielajām kartiņām.

•   Nosauc darbību: “Skaitli 1322 atnesa 3 bērni un lielajā paplātē kopā bija 3966 pērlītes. Vienādu saskaitāmo summu aprēķina ar reizināšanu.”

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Pedagogs, dodot bērniem vienu un to pašu skaitli, sākumā skatās, lai rezultātā nesanāk skaitļu šķiru maiņa.

•  Pedagogam ir jāpaskaidro, ka jebkuru skaitli reizināt ar 2, 3, 4 utt. nozīmē ņemt šo skaitli par saskaitāmo 2, 3, 4 utt. reizes.

UZDEVUMS.

Mācīt bērnam apgūt dalīšanu ar viencipara dalītāju.

1. DALĪŠANA AR VIENCIPARA DALĪTĀJU.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1 9000.

3 mazo kartiņu komplekti 1 3000.

3 (atkarībā no bērnu skaita) mazās paplātes ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Matemātikas vingrinājumi

1  lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Papildus mazais komplekts dalītājiem (1-9).

2   paklāji.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina trīs bērnus izlikt mazo kartiņu komplektu no 1 līdz 3000.

•  Pedagogs izveido lielo skaitli, kas dalās ar trīs, atnes attiecīgo pērlīšu skaitu un grib sadalīt visiem trīs bērniem vienādi.

•   Kad izdalīti visi tūkstoši, sāk dalīt simtus, tad desmitus, tad vienus,

•  Bērni saliek savu iegūto skaitli un konstatē, ka visiem tas ir vienāds.

•   Noskaidro, cik bērniem tika dalītas pērlītes.

•   Sameklē kartiņu un nosauc darbību.

•    Pedagogs: “Man bija 9999 pērlītes. Dalījām tās trim bērniem, un katrs dabūja 3333 pērlītes.”

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Dalīšanu sāk ar tūkstošiem, tad sāk dalīt simtus, tad desmitus, tad vienus.

•   Pedagogam ir jāpaskaidro, ka vienu skaitli dalīt ar otru nozīmē atrast tādu trešo skaitli, kas, reizināts ar otro skaitli, dod pirmo skaitli.

2.  DALĪŠANA AR DIVCIPARU DALĪTĀJU,

UZDEVUMS.

Mācīt bērnam apgūt dalīšanu ar divcipara dalītāju.

MATERIĀLI.

Zelta pērlīšu materiāls pietiekamā daudzumā.

Lielo kartiņu komplekts 1-9000.

3  mazo kartiņu komplekti 1-3000.

3   (atkarībā no bērnu skaita) mazās paplātes ar trauciņu

atsevišķām pērlēm.

1  lielāka paplāte ar trauciņu atsevišķām pērlēm.

Papildus mazais komplekts dalītājiem (1-9; 10, 20).

2  paklāji.

Lentītes:

vienu apzīmēšanai zaļas;

desmitu apzīmēšanai zilas;

simtu apzīmēšanai sarkanas;

knaģi bantīšu piestiprināšanai.

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu.

DEMONSTRESANA.

•  Pedagogs uzaicina darboties, piemēram, trīspadsmit bērnus.

•   Pedagogs izveido lielo skaitli, kas dalās ar trīspadsmit.

•  Atnes attiecīgo pērlīšu skaitu un grib sadalīt visiem trīspadsmit bērniem vienādi.

•  Vienojas, ka viens bērns saņem pērlītes visiem 10 bērniem uzreiz.

•  Bērni, kas “pārstāv vienus”, saņem zaļu bantīti, bet bērns, kas “pārstāv 10” zilu bantīti, lai zinātu, cik kuram pērlīšu ir jādod.

•   Kad izdalīti visi tūkstoši, sāk dalīt simtus, tad desmitus, tad vienus, līdz visas pērles ir izdalītas.

•  Dalāmais materiāls tiek sadalīts tādā veidā:

bērni, kas “pārstāv vienus”, saņem vienu plāksnīti (100 pērles), bet bērns, kas “pārstāv 10” -1000 pērles jeb vienu kubu;

bērni, kas “pārstāv vienus”, saņem vienu stienīti (10 pērles), bet bērns, kas “pārstāv 10” -100 pērles jeb vienu plāksnīti utt., līdz visas pērles ir izdalītas; bērni, kas “pārstāv vienus”, saņem pa vienai pērlei, bet bērns, kas “pārstāv 10” 10 pērles jeb vienu stienīti.

•   “Desmitu” pārstāvis izdala pērlītes katram pārstāvētajam bērnam, tāpat kā pie viencipara dalīšanas.

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Lai vingrinājums izdotos, svarīgi parādīt, ka katrs no trīspadsmit bērniem saņem vienādu daudzumu pērlīšu.

V

•  So vingrinājumu bērniem demonstrē, kad ir apgūta dalīšana ar viencipara dalītāju.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, jāatceras, ka vienu stienīti var samainīt pret 10 atsevišķām pērlēm, vienu plāksnīti pret 100 atsevišķām pērlēm jeb 10 stienīšiem, vienu kubu pret 1000 atsevišķām pērlēm jeb 100 stienīšiem, jeb

9 plāksnītēm.

MARKU SPĒLE

UZDEVUMI.

Atkārtot četras aritmētiskās darbības abstraktākā veidā. Mācīt pierakstīt aritmētiskās darbības.

MATERIĀLS.

Kastīte ar daudz krāsainiem, vienāda izmēra zaļiem (vieni un tūkstoši), ziliem (desmiti), sarkaniem (simti) maziem kvadrātiem (tie var būt, piemēram, no finiera, kartona):

uz zaļiem kvadrātiņiem ir uzrakstīti skaitļi 1 un 1000;

uz ziliem kvadrātiņiem ir uzrakstīti skaitļi 10; uz sarkaniem kvadrātiņiem ir uzrakstīti skaitļi 100 (sk. 20. att. pielikumā);

28 spēļu figūriņas tādas kā, piemēram, attīstošā spēlē “cirks” (10 zaļas, 9 zilas, 9 sarkanas vienāda lieluma un 1 lielāka zaļa); vairākas apaļas mazas ripiņas (zaļa, zila, sarkana); rūtiņu papīrs;

zīmulis (demonstrēšanai sarkans, zaļš, zils, parastais); lineāls.

1. IEVADS MARKU SPĒLĒ.

DEMONSTRĒŠANA.

1.  solis. SALĪDZINĀŠANA (sk. 19. att. pielikumā).

•   Bērns nosauc pērlīšu materiālu demonstrējumu paplātē.

•  Pedagogs parāda kartiņu materiālu, un bērns zem pērlīšu materiāla novieto kartiņu materiālu.

•   Tad pedagogs iepazīstina ar markām, un zem kartiņu materiāla tiek likta attiecīgās krāsas marka.

2.  solis. DAUDZCIPARU SKAITĻA SALIKŠANA.

•  Pedagogs izvēlas skaitli vienas skaitļu šķiras ietvaros, saliek

to no kartiņām un pēc tam no markām.

•   Tad bērns izveido savu skaitli un saliek to no markām

stabiņā uz leju.

•  Vingrinās likt dažādus piemērus ar dažādiem skaitļiem.

3.  solis. DAUDZCIPARU SKAITĻA PIERAKSTĪŠANA.

• Pedagogs parāda, kā pierakstīt daudzciparu skaitli.

•   Skaitli un saliek no kartiņām, markām, saliek kartiņas vienu zem otras trepēs, kuras, pedagogs sagrupē pa labi, izveidojot skaitli.

•   Pedagogs uz rūtiņu lapas dažādās krāsās (vieni zaļi, desmiti zili, simti sarkani, tūkstoši zaļi) pieraksta šo skaitli.

2. SASKAITĪSANA.

•  Pedagogs uzraksta vienu daudzciparu skaitli, bērns to saliek no markām.

•  Pedagogs uzraksta otru daudzciparu skaitli, bērns to saliek no markām.

•   Starp saliktajiem skaitļiem liek zīmuli.

•  Pedagogs lūdz saskaitīt, atgādinot, ka zelta pērlītes skaitot lika kopā.

•   Tā kā vairāk skaitļu nerakstīs, tad novelk līniju.

•   Lai saskaitītu, raksta zīmi +.

•  Tad zīmuli noliek malā un markas sabīda uz augšu.

•   Izvēlas statisko skaitīšanu.

•  Skaitīšanu sāk ar vieniem. Tos saskaita, uzraksta rezultātu, tad skaita desmitus, uzraksta rezultātu utt. Rezultātu pasvītro ar dubultsvītru. Raksta ar parasto zīmuli.

3. ATŅEMŠANA.

•   Pedagogs uzraksta vienu daudzciparu skaitli.

•  Bērns to saliek no markām.

•  Pedagogs uzraksta otru daudzciparu skaitli un atgādina par atņemšanu ar zelta pērlītēm.

•  Pedagogs saka, ka gribētu otro uzrakstīto skaitli atņemt.

•  Parāda, kā raksta atņemšanas zīmi.

•  Tad zem otrā skaitļa novelk svītru.

i

•  Parāda, ka atņemamo skaitli bīda uz augšu līdz kastītei.

• Pāri palikušo mārku skaitīšanu sāk ar vieniem. Tos saskaita, uzraksta rezultātu, tad skaita desmitus, uzraksta rezultātu utt.

•   Rezultātu pasvītro ar dubultsvītru.

•   Raksta ar parasto zīmuli.

4.   REIZINĀŠANA.

•  Pedagogs uzraksta vienu daudzciparu skaitli.

•  Bērns to saliek no markām.

•   Pedagogs atgādina par reizināšanu ar zelta pērlītēm.

•  Pedagogs parāda reizināšanas zīmi un reizina ar 3.

•  Tad novelk svītru.

•   Pedagogs ar bērnu pārrunā, cik reižu jāuzliek markas, pa vidu liekot zīmuli.

•  Tad markas sabīda uz augšu un sāk skaitīt no vieniem. Tos saskaita, uzraksta rezultātu, tad skaita desmitus, uzraksta rezultātu utt.

•   Rezultātu pasvītro ar dubultsvītru.

•  Raksta ar parasto zīmuli.

Matemātikas vingrinājumi

5. DALĪŠANA.

STATISKĀ DALĪŠANA AR VIENCIPARA SKAITLI.

•  Pedagogs uzraksta vienu daudzcipam skaitli, bērns to saliek no markām.

•   Pedagogs saka, ka šoreiz gribētu dalīt, un atgādina par dalīšanu ar zelta pērlītēm.

•   Pedagogs parāda dalīšanas zīmi un dala ar 3.

•   Katram dalītājam uzliek 3 mazas zaļas figūriņas un sāk dalīt ar tūkstošiem.

•   Bērns sadala vienādās daļās lielo skaitli.

•   Skaitli, ko saņem viena figūriņa, pieraksta un pasvītro ar divām svītrām.

Vingrinājumos:

•  Pie dinamiskās dalīšanas svarīgi ļaut bērnam likt skaitļus pie figūriņas, lai bērni paši pamana, ka visiem vienādi nevar sadalīt, bet paliek atlikums.

•   Strādājot ar daudzciparu dalītāju, pārrunā, ka 10 zaļo figūriņu vietā ir viena zila figūriņa. Rezultātā pieraksta to, kas ir zem zaļās figūriņas tāpat kā pie dalīšanas ar divciparu dalītāju.

•  Ja dalītājam trūkst skaitļu, tad ieliek iekšā ripiņu (nav kādas no šķirām vai galā ir nulle).

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Bērnam tiek piedāvāta lielāka abstrakcija, jo pērlīšu materiāls un kartiņu komplekti tiek nomainīti pret markām.

•    Atbalsta punkts ir krāsa.

•    Var vingrināties, darbojoties ar citiem skaitļiem.

•    Vispirms skaitļus pieraksta ar krāsainajiem zīmuļiem, tad ar laiku sāk pierakstīt vienā krāsā.

PUNKTU SPĒLE

UZDEVUMS.

Mācīt apgūt saskaitīšanu ar vairākiem daudzciparu skaitļiem. MATERIĀLS.

Rūtota tabula (sk. zīm.) kura sadalīta 5 vertikālās joslās. Katra josla sastāv no 10 rūtiņām, uz leju tās ir 25 rūtiņas.

Joslas augšpusē ir ierakstīta skaitļu šķira, marķēta attiecīgās krāsās (1000 zaļš, 100 sarkans, 10 zils, 1 zaļš).

Zem rūtotā laukuma apakšā ir divi laukumi:

augšējais lai atzīmētu un ierakstītu pārnešanas punktus;

apakšējais katras skaitļu šķiras rezultātam.

Labajā pusē brīvs laukums saskaitāmo skaitļu ierakstīšanai.

Parastais zīmulis un krāsainie zīmuļi (zaļš, sarkans, zils).

Vingrinājumiem citi krāsainie zīmuļi.

DEMONSTRĒŠANA.

1.   posms.

•  Pedagogs uzraksta daudzciparu skaitļus vienu zem otra tabulas labajā brīvajā pusē (četrus līdz sešus).

•  Pavelk apakšā svītru, ieraksta + zīmi un saka, ka vēlas saskaitīt.

2.    posms.

•  Ņem pirmo skaitli.

• Vienus atzīmē vienu slejā ar punktiem no kreisās puses uz labo, tad desmitus desmitu slejā, tad simtus simtu slejā, tad tūkstošus tūkstošu slejā.

•Tādā veidā punktos pārvērš visus skaitļus attiecīgajās slejās.

•  Punktus turpina likt, kamēr aizpildīta visa skaitļu šķiras rinda, tad pāriet uz nākamo.

3.    posms.

•  Sākas punktu saskaitīšana.

•  Sāk skaitīt vienus.

•  Skaita līdz 10, tad nosvītro rindu.

•   10 vieni ir viens desmits, atzīmē punktu pie desmitiem zem rūtotā laukuma augšējā laukumā atbilstošā krāsā.

•  Kad rinda nav pilna, punkti tiek saskaitīti un ierakstīti zem rūtotā laukuma apakšējā laukumā.

•  Nākamajā slejā saskaita jaunos punktus, tos pārvērš par ciparu un ar atbilstošo krāsu ieraksta punktus rūtiņā.

•  Skaitīšana sākas no jauna.

•  Iegūtos skaitļus pieraksta zem stabiņa.

•  Sāk ar vieniem.

•  Rezultātu pasvītro.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

V

• Seit sākas vēl lielāka abstrakcija nekā mārku spēlē, jo cipars tiek aizstāts ar punktu.

•   Kad bērns apguvis šo vingrinājumu, var darboties tā, ka visi punkti kategorijām ir vienā krāsā.

TEKSTA UZDEVUMI

UZDEVUMI.

Likt bērniem vingrināties sastādīto uzdevumu izpildīšanā. Palīdzēt izraisīt izziņas interesi aritmētikā.

MATERIĀLS.

Sagatavotas kartiņas ar teksta uzdevumiem, dažādām matemātikas darbībām.

Uz krāsainas lapas uzlīmēts baltā krāsā uzdevums: sarkanās lapas saskaitīšanai, zaļās lapas atņemšanai, dzeltenās lapas reizināšanai, zilās lapas dalīšanai.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu izlasīt teksta uzdevumu.

•  Tas ir uzrakstīts uz noteiktas krāsas lapas teksta veidā.

•   Bērns lasa teksta uzdevumu.

•   Apdomā, ar kādu materiālu to varētu atrisināt (pērles, m arkas utt.).

•   Atbilstoši darbojas.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Kartiņas otrā pusē uzrakstīta atbilde (ar zīmuli), lai bērns var sevi kontrolēt.

•  Apgūstot šo vingrinājumu, bērns mācās pielietot apgūtās zināšanas praksē.

ļļVecčēvs krāj pastmarkas. Viņam ir 3 albumi, kur pirmajā albumā ir 3456 pastmarkas, otrajā 6231 pastmarkas, trešajā 1289 pastmarkas. |U Cik pastmarku ir sakrājis vectēvs?

Turpmāk aprakstītajos vingrinājumos bērni pirmoreiz sastopas ar skaitļiem, kuru nosaukumi un rakstība būtiski atšķiras no

līdz šim iepazītajiem. Te katram skaitlim vairs neatbilst viens “savs” atsevišķs cipars, un arī to nosaukumi veidojas īpatnēji tie tiek saukti atšķirīgi pat no tā, kā tiek nosaukti skaitļi, kas lielāki par 20.

PĒRĻU TREPES

UZDEVUMI.

Veidot prasmi nosaukt skaitļus no 11 līdz 19.

Nostiprināt jēdzienus “desmits”, “vieni”.

Mācīt izprast bērnam, ka, kombinējot desmitu ar vieniem, var skaitīt no 11 līdz 19.

MATERIĀLS.

9 krāsaini pērļu stienīši, atšķirīgos garumos, no 1 līdz 9, kur

1. viena pērlīte sarkanā krāsā;

2.            -2zaļas pērlītes stienī;

3.            -3rozā pērlītes stienī;

4.             -4dzeltenas pērlītes stienī;

5.            -5gaiši zilas pērlītes stienī;

6.              -6violetas pērlītes stienī;

7.              -7baltas pērlītes stienī;

8.              -8brūnas pērlītes stienī;

9.      9 tumši zilas pērlītes stienī;

9 zelta pērlīšu desmitnieki zelta krāsā;

koka kastīte, kur tas glabājas;

sedziņa neitrālā krāsā (sk. 21. att. pielikumā).

Var sekmīgi darboties ar pērlīšu aizstājējmateriālu, piemēram, skaitāmiem kociņiem, kas var būt atbilstošās krāsās vai sasieti ar atbilstošās krāsas aukliņu.

DEMONSTRĒŠANA .

•   Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar pērļu trepēm.

•  Izņem pērlītes no kastītes, skaita katrā stienītī pērles, sākot ar “viens”.

•   Liek stienīšus, veidojot trepes kā stieņiem.

•  Seko desmita kombinēšana no atsevišķām pērlēm.

Matemātikas vingrinājumi

•  Saliek desmitus stabiņā vienu zem otra.

•   Ņem vienu desmitu, liek perpendikulāri un vienu pērlīti liek blakus, skaita līdz 11.

Pedagogs: “Tas ir vienpadsmit.”

•   Ņem nākamo desmita stieni, liek klāt divas pērlītes un skaita līdz 12.

Pedagogs: “Tas ir divpadsmit/'

•  Ņem nākamo desmita stieni, liek klāt trīs pērlītes un skaita līdz 13.

Pedagogs: “Tas ir trīspadsmit.”

•   Bērns mācās iegaumēt, izveidot pats, patstāvīgi nosaukt.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Pedagogam jāseko, lai bērns skaita pērlītes, liekot virsū pirkstu no augšas uz leju.

•  Strādā līdz 19, liekot pa 3 jauniem skaitļiem.

•  Kad bērns apguvis šo vingrinājumu, var likt viņam salikt skaitļus augošā, dilstošā secībā.

•Apgūstot šos vingrinājumus, bērns mācās pielietot apgūtās zināšanas praksē, izprast to, ka, kombinējot desmitu ar vieniem, var skaitīt no 11 līdzl9.

SEGĒNA DĒLIS I

UZDEVUMI.

Veidot prasmi nosaukt un pierakstīt skaitļus no 11 līdz 19. Nostiprināt jēdzienus “desmits”, “vieni”.

Mācīt izprast bērnam, ka, kombinējot desmitu ar vieniem, var rakstīt no 11 līdz 19.

MATERIĀLI.

Kaste ar 2 dēļiem, katrā 5 sadaļas.

Deviņi viens zem otra uzrakstīti desmitnieki, iedaļas veidotas, lai ievietotu kartiņas ar skaitli.

9 koka tāfelītes ar skaitli no 1 līdz 9 (visi melnā krāsā), kuras var iebīdīt dēlī (sk. 22. att. pielikumā).

159

Var sekmīgi darboties ar aizstājēj materiālu., piemēram, izgatavot līdzīgas tabulas ar skaitļu attēliem.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar Segēna dēli.

•  Darbam ir nepieciešams paklājs, ko bērns izrullē uz grīdas (var darboties arī pie galda).

•  Pedagogs sagatavo materiālu, kur dēļi stāv gareniski viens zem otra.

•  Tukšā sadale ir pašā apakšā.

•  Skaitļu dēlīši no 1 līdz 9 kaudzītē pareizā secībā.

•  Pedagogs rāda uz 10, bērns nosauc.

•  Pedagogs ņem 1, ko bērns nosauc, un iestumj dēlī no labās puses uz kreiso, aizsedzot desmitnieka nulli.

•   Pedagogs dod nosaukumu “vienpadsmit

•   Skaidro, ka tā raksta skaitli “vienpadsmit”.

•  Tapat parāda 12 un 13.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Šo vingrinājumu bērnam demonstrē pēc tam, kad viņš apguvis vingrinājumu ar krāsainajām pērļu trepēm.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, strādā līdz 19, ņemot katru reizi pa trīs jauniem skaitļiem.

•  Apgūstot šos vingrinājumus, bērns mācās pielietot apgūtās zināšanas praksē, izprast to, ka, kombinējot desmitu ar vieniem, var skaitīt no 11 līdz 19.

SEGĒNA DĒLIS I UN PĒRĻU TREPES

UZDEVUMI.

Mācīt apvienot bērnam simbolu un kvantitāti skaitļiem no

10  līdz 19.

Nostiprināt zināšanas par skaitļu 11 līdz 19 decimālo sastāvu.

MATERIĀLI.

Pērļu trepes.

Segēna dēlis I.

Paklājs.

Var sekmīgi darboties ar aizstājējmateriālu, piemēramskaitāmiem kociņiem, kas var būt atbilstošās krāsās vai sasieti ar atbilstošās krāsas aukliņu, un izgatavot līdzīgas tabulas ar skaitļu attēliem.

DEMONSTRĒŠANA.

•   Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar Segēna dēli I un pērļu trepēm.

•   Pedagogs sagatavo darba vietu tāpat kā strādājot ar Segēna dēli I.

•   Pedagogs lūdz uzrakstīt skaitli 11 (uz Segēna dēļa) un pielikt klāt tikpat pērlīšu (sk. zīm.).

•  Tādā veidā saliek simbolus un pērlītes līdz 19.

•   Pedagogs liek simbolus, bērns daudzumu, tad otrādi.

•   Pedagogs lūdz nosaukt skaitli, salikt daudzumu.

•  Piedāvā atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

V

•   So vingrinājumu bērnam demonstrē pēc tam, kad viņš apguvis vingrinājumu ar krāsainām pērļu trepēm un Segēna dēli I.

•   Pedagogs un bērns var darboties rindas kārtībā, jauktā secībā.

SEGENA DELIS

UZDEVUMI.

Apgūt, ka desmitu nosaukumi veidojas no vienu nosau-

kumiem.

Mācīt izprast, kā veidojas skaitļa nosaukums, kad, sākot no

20, pie desmitiem liek klāt vienus.

MATERIĀLI.

Kaste ar 2 dēļiem, katrā 5 sadaļas.

Viens zem otra uzrakstīti skaitļi no 10 līdz 90 un pēdējā

iedaļa ir tukša, iedaļas veidotas, lai ievietotu kartiņas ar skaitli.

9 koka tāfelītes ar skaitli no 1-9 (visi melnā krāsā), kuras var

iebīdīt dēlī.

Kastīte ar deviņiem desmitu stieņiem un 10 atsevišķām

pērlītēm.

Var sekmīgi darboties ar aizstājējmateriālu, piemēram, skaitā-

miem kociņiem, kas var būt atbilstošās krāsās vai sasieti ar atbilstošās

krāsas aukliņu, un izgatavot līdzīgas tabulas ar skaitļu attēliem.

DEMONSTRĒŠANA.

1. Demonstrējums.

•  Pedagogs sagatavo darba vietu -

sk. zīm.

•   Pedagogs rāda uz 10, bērns no-

sauc skaitli un pieliek 10 pēr-

līšu stieni blakus.

V

•  10 pērles ir viens desmits. So skait-

li sauc par desmit.

•  Pedagogs rāda uz otro laukumu un

jautā: “Cik desmitu vajag šeit?”

•  Divus desmitus.

•  Pedagogs pārvieto skaitļa desmit

pērlīšu stieni uz leju pie skaitļa 20 un liek klāt vēl vienu

pērlīšu desmitnieka stieni. Šo skaitli sauc par divdesmit.

•  Tā strādā līdz 90.

2. Demonstrējums.

•  Pedagogs sagatavo darba vietu sk. zīm.

•   Pedagogs rāda uz 10, bērns to nosauc.

•  Kreisajā pusē pieliek 10 stieni blakus.

•   Nullei virsū bīda simbolu, sauc skaitli, liek pērles.

•  Ta strādā līdz 19.

•   Pie 19 pieliek klāt divdesmito pērli.

•   10 atsevišķās pērles tiek apmainītas pret stieni.

•   Desmitnieku stieni pārbīda uz leju,

•   Samainīto stieni liek klāt, tā veidojot 20.

•   To bērns jau pazīst.

•  Stieņiem 20 liek klāt vienu

pērli, nullei virsū bīda sim-

bolu 1.

•   T&s ir skaitlis divdesmit

viens. To raksta tā 21.

•   Stieņiem 20 liek klāt otru

pērli, nullei virsū bīda sim-

bolu 2.

Tas ir skaitlis divdesmit

divi. To raksta tā 22,

Tadā veidā strādā līdz 99.

Piedāvā to atkartot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   So vingrinājumu bērnam demonstrē pēc tam, kad viņš apguvis vingrinājumu ar krāsainām pērļu trepēm un Segēna dēli I.

Turpmāk aprakstītajos vingrinājumos bērni sastopas ar skaitļu virkni līdz 100 un 1000, tad ar skaitļu virknēm līdz 4 , 8; 9, 27; 16, 64; 25, 125; 36, 216; 49, 343; 64, 512; 81, 729. Viņi mācās “izdzīvot”, salīdzina virkņu lineāro un ģeometrisko aspektu. Bērni mācās izprast reizināšanas darbības.

ZELTA ĶĒDE 100 i

UZDEVUMI.

Apģūt skaitļu virkni līdz 100.

Salīdzināt virknes lineāro un ģeometrisko aspektu. Mācīties izprast 10 • 10 reizināšanas darbību.

Var sekmīgi darboties ar aizstājējmateriālu.

MATERIĀLI.

9     desmitu stieņi, kas savienoti kopīgā ķēdē.

Kaste ar bultiņām:

9 zaļas, visšaurākās;

9  zilas visiem desmitiem;

1 sarkana simtniekam visplatākā.

1 simtnieka plāksnīte (sk. 23. att. pielikumā)»

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar zelta ķēdi 100.

•   Pedagogs parāda, ka zelta ķēdi nes plaukstās, noliek uz paklāja, iztaisno.

•  Pedagogs saloka ķēdi par kvadrātu.

•  Atnes zelta pērlīšu simtu un salīdzina ar izveidoto kvadrātu.

•  Ķēdi iztaisno un atnes kastīti ar bultiņām.

•   Pērlītes skaita, pievienojot bultiņas.

•   Vienu bultiņu pievieno katrai no pirmā desmita.

•   Tālāk turpina pievienot desmitiem.

•   Beigās pievieno 100 bultiņu.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•  Ja bērns apguvis šo vingrinājumu, seko bērnu atklājumi.

ZELTA ĶĒDE 1000

i

UZDEVUMI.

Apgūt skaitļu virkni līdz 1000.

Salīdzināt virknes lineāro un ģeometrisko aspektu.

Mācīties izprast 10 • 10 • 10 reizināšanas darbību.

Var sekmīgi darboties ar aizstājējmateriālu.

MATERIĀLI

100 desmitu stieņi, kas savienoti kopīgā ķēdē.

Kaste ar bultiņām:

9 zaļas vieniem, visšaurākās; daudzas zilas visiem desmitiem;

9 sarkanas simtniekam ;

1 zaļa tūkstotim visplatākā.

10 simtnieka plāksnītes.

1 zelta tūkstoša kubs.

1 speciāls (garš) zaļš paklājs.

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar zelta ķēdi 1000.

•  Tiek sašķirotas bultiņas atbilstoši bērnu spējām.

•  Izrullē speciālo paklāju, un četri bērni aiznes salocītu ķēdi uz paklāju.

•  Ķēdi izstiepj un saloka kvadrātus.

•  Kad kvadrāti salocīti, atnes no plaukta simta kvadrātu un noliek blakus, iet pēc nākamā, kamēr atnes visus kvadrātus.

•   Kad visi kvadrāti atnesti, no tiem veido kubu.

•  Atnes no plaukta 1000 kubu un salīdzina ar izveidoto.

•   Ķēdi izstiepj.

•   Bērni skaita pērles, liek klāt bultiņas, tāpat kā 100 ķēdei.

•   Piedāvā to atkārtot bērniem.

KRĀSAINĀS ĶĒDES (KVADRĀTS UN KUBS)

UZDEVUMI.

Nostiprināt sākotnēji skaitļa 5 kvadrāta un kuba virknes izpratni (līdz 25 un 125).

Salīdzināt šo virkņu lineāro un ģeometrisko aspektu. Mācīties izprast 5*5 un 5*5*5 reizināšanas darbību. Nostiprināt pārējo skaitļu kvadrātu un kubu virknes izpratni. Var sekmīgi darboties ar aizstājejmateriālu.MATERIĀLI.

Kvadrāta ķēdes īsās

Skaitļiem no 1 līdz 10 krāsas kā iepriekš ar pērļu trepēm. Skaitļa 1 kvadrāta ķēde ir viena sarkana pērle.

Skaitļa 2 kvadrāta ķēde ir divas zaļas pērlītes, kas savienotas ar tādām pašām divām pērlītēm.

Skaitļa 3 kvadrāta ķēde ir trīs rozā pērlītes, kas savienotas ar tādām pašām trim pērlītēm utt.

Kuba ķēdes garās.

Skaitļiem no 1 līdz 10 krāsas kā iepriekš ar pērļu trepēm. Skaitļa 1 kuba ķēde ir viena sarkana pērle.

Skaitļa 2 kuba ķēde ir divas zaļas pērlītes, kas savienotas ar tādām pašām divām pērlītēm divās virtenēs.

Skaitļa 3 kuba ķēde ir trīs rozā pērlītes, kas savienotas ar tādām pašām trim pērlītēm divās virtenēs utt.

Plāksnīšu ir tik daudz, lai veidotos attiecīgie kubi.

Bultiņas no papīra.

1.  kastīte kvadrāta ķēdei.

2.  kastīte kuba ķēdei.

Bultiņas tādā krāsā kā pērlītes (sk. 24. att. pielikumā).

DEMONSTRĒŠANA.

•  Pedagogs uzaicina bērnu darboties ar krāsainām ķēdēm.

•  Demonstrēšana līdzīgi kā 100 ķēdes.

•   Pedagogs saloka 5. īsāko ķēdi par kvadrātu, tiek atnesta piecnieka plāksnīte un salīdzināta ar izveidoto piecnieka kvadrātu.

•  Ķēdi iztaisno un atnes kastīti ar bultiņām, sākas skaitīšana.

•  Uzsver katras ķēdes pēdējo skaitlipie katras pērles pieliek bultiņu.

•   Seko bultiņu likšana pie katra posma pēdējās pērles.

Matemātikas vingrinājumi

•   Demonstrēšanu turpina, 5. garāko ķēdi izstiepjot, salokot kvadrātos.

•   Demonstrēšana līdzīgi kā 1000 ķēdes.

•  Kad kvadrāti salocīti, atnes no plaukta piecnieka plāksnīti un noliek blakus, iet pēc nākamās, kamēr atnes visas piecnieka plāksnītes.

•  Kad visas plāksnītes atnestas, no tiem veido piecnieka kubu.

•  Atnes no plaukta piecnieka kubu un salīdzina ar izveidoto.

•   Ķēdi izstiepj.

•  Bērni skaita pērles, liek klāt bultiņas, tāpat kā 1000 ķēdei.

•  Uzsver katras ķēdes pēdējo skaitli, pit katras pērles pieliek bultiņu.

•   Katra kvadrāta bultiņa ir biezāka, tur pieliek piecnieka kvadrātu.

•   Seko bultiņu likšana pie katra posma pēdējās pērles.

•   Piedāvā to atkārtot bērnam.

KOMENTĀRI UN NORĀDES.

•   Sos vingrinājumus bērnam ieteicams sākt ar 5 īsāko ķēdi un 5 garāko ķēdi.

•  Pedagogs paskaidro, ka no tā, cik pērlīšu ir stienītī, veidojas ķēdes nosaukums.

•  Bultiņas ir atbilstoši ķēdes krāsai.

•  Atšķirība ir ar skaitīšanas uzsvariem uzsver katras ķēdes pēdējo skaitli.

•   Apgūstot šo vingrinājumu, var vingrināties, darbojoties ar katra skaitļa kvadrāta un kuba ķēdi, veidot ķēžu kombinācijas.

•  Bērns vingrinās skaitīšanā uz priekšu augošā secībā, gatavojas reizināšanai.

IZMANTOTA LITERATŪRA

Altermans K., Čaure A. Bērns, mēs tev palīdzēsim to veikt pašam! R.: Izglītība, 1995.93 lpp.

Gullasa R. Mājas audzināšana Montesori garā. R.: Latvijas Universitāte, 1991. 18 lpp.

Sast. Stūre H. Dr. Marijas Montesori bērnu audzināšanas metodes pārskats. R.:M. Didkovska izdevn., 1940. 33 lpp.

Simons Šefers R. Mazā filosofija Ber enīkei. Aizkraukle: Krauklītis, 1997. 152 lpp.

Montessori, Maria. Schule des Kindes. Freiburg 1987, S. 69; dieselbe, Kinder sind anders, als Ullstein Taschenbuch, Stuttgart, 1985, S. 161 und dtv 1987.

БугоринаМ.,ХилтуненЕ. Монтессори-материал.Часть 1,М.: Мастер, 1992-80 с.

Богуславский М., Корнетов Г. Мария Монтессори. Помоги мне сделать это самому./ Педагогика детства. М.: Карапуз, 2001 270 с.

Гайлен X. От чувства к разуму. Отрывки из книги./ Детский сад со всех сторон. С-Петербург 2000 № 4 40 с.

Дичковская И., Пониманская Т. / Воспитание для жизни. М.: Мцентр, 1996 no с.

Монтессори М. Дом ребенка. Вып. 2. Физ. Воспитание. М.: Госиздат, 1920 75 с.

Монтессори М. Метод научной педагогики, применяемый к детскому воспитанию в домах ребенка: 4 изд. М.: Задруга, 1920 211 с.

ATTĒLI

169

1. att. Paklajiņi statīvā

2. att. Aizdaru rāmji

PIELIKUMS

3. att. Kurpju tirīšana

5. att. Puku kārtošana vāzē

7. att. Sarkanie stieņi, roza tornis, bruņās trepes

9. att. Ģeometriskā kumode

10. att. Ģeometriskie ķermeni

11. att. Trokšņu cilindri

13. att. Metāla ieliktņi, kartiņas vardu krājuma paplašinašanai

12. att. Zvaniņi 174

15. att. Kustīgais alfabēts 1. kaste, 2. kaste, 3. kaste

17. att. Kociņi

20. att. Marku spēle salidzinašana, daudzciparu skaitļa salikšana 178

19. att. Zelta pērlīšu materiāls kvantitāte un simboli

21. att. Pērļu trepes

24. att. Zelta ķedes un krasainas ķedes

23. att. Zelta ķēde 100

Content

Prudņikova Ilga Montesori pedagoģija ikdienā

SATURS

IEVADS

MARIJAS MONTESORI METODES RAKSTUROJUMS

PAKLĀJIŅA PĀRNEŠANA

DURVJU VĒRŠANA

LAKATIŅU LOCĪŠANA

ŪDENS PĀRLIEŠANA

AIZDARU RĀMJI

ROKU MAZGĀŠANA

KURPJU TĪRĪŠANA

PUTEKĻU SLAUCĪŠANA

GRUŽU SLAUCISANA

GALDA MAZGĀŠANA

PUĶU KĀRTOŠANA VĀZĒ

IEŠANA PA LĪNIJU

KLUSUMA VINGRINĀJUMS

CILINDRU BLOKI (IELIEKAMIE CILINDRI)

ROZĀ TORNIS

VINGRINĀJUMI AR DAŽĀDA LIELUMA STIENĪŠIEM (SARKANIE STIEŅI. BRŪNĀS REDELĪTES)

KRĀSU TĀFELlTES

TAUSTES DĒLĪŠI

AUDUMI

pirmā lasīšana RAKSTĪBAI ATBILSTOŠĀ

GRĀMATIŅAS

ZELTA PĒRUŠU MATERIĀLS

KVANTITĀTE 1, 10, 100, 1000

ZELTA PĒRLĪŠU MATERIĀLS

DECIMĀLĀS SISTĒMAS UZBŪVE

PĒRĻU TREPES

IZMANTOTA LITERATŪRA

ATTĒLI