Plotnieks Imants

Psiholoģija propagandas darbā

Imants Plotnieks, psiholoģijas zinātņu kandidāts

Psiholoģija propagandas darbā

Lektoru ieverībai

Palīgmateriāls "Psiholoģija propagandas darbā" mazāk domāts kā lekcijas konspekts, vairāk kā pašu lektoru meistarības celšanas līdzeklis. Tajā apkopotas psiholoģijas zinātnes atziņas par dažiem svarīgiem jautājumiem, t. iM propagandista personības īpatnībām, viņa iemaņu specifiku un galvenajām darbībām, kas sekmē šo iemaņu veidošanos, kā arī dots auditorijas psiholoģiskais raksturojums. Lektora darba īpatnību izpratnei zināmu interesi var radīt propagandas darba kā pedagoģiskas darbības struktūras analīze.

Ierosmi savas meistarības celšanā var dot lekciju un pārrunu vadīšanas psiholoģisko pamatu izklāsts.

Tādējādi viss brošūrā ietvertais materiāls uzlūkojams kā norādījumi lektoriem un īpašu metodisku atšifrējumu neprasa.

Izmantojot brošūras materiālu līdzīga satura lekcijas izstrādei, nepieciešams tajā ietverto informāciju papildināt ar atziņām, kuras rodamas darbos, kas minēta ieteicamās literatūras sarakstā.

Grūts un atbildīgs ir propagandista darbs. Tā vērtību nosaka nevis nolasīto lekciju vai novadīto pārrunu skaits, bet gan reālā efektivitāte izglītojoši audzinošais rezultāts. Domājot par propagandas darba efektivitātes celšanu, blakus propagandista idejiskajai un metodiskajai sagatavošanai ļoti nopietns jautājums ir viņa psiholoģiskā sagatavotība jeb propagandas darba psiholoģijas zināšana.

Vērtīgas Idejas kļūst par masu audzinātāji faktoru tikai tad, kad tās iedarbojas uz cilvēka prātu un jūtām, arī metodisks paņēmiens attaisno sevi tikai tad, ja tas balstās uz psiholoģijas pamatiem.

Propagandists nav vienkāršs informators, informācijas no-, vadītājs masās. Ja tas tā būtu, tad daudz efektīvākus rezultātus varētu gūt, izmantojot rakstiskus tekstus, ierakstus magnetofona lentē. Lektors ir cīnītājs par savām idejām, un ne maza loma te ir viņa personības spēkam. Tādēļ pirmais ļoti svarīgais propagandas darba psiholoģijas jautājums ir propagandista personība.

Propagandista personība

Mūsdienu psiholoģijā vēl ir ļoti maz pētījumu par propagandista darbu, par propagandista psiholoģiju, personību. Visbiežāk dažādos rakstos un brošūrās tiek uzskaitītas īpašības, kas raksturo labu propagandistu. Tā V. Saharovs par galvenajām uzskata Šādas īpašības:

-  komunistisks pasaules uzskata un stingra pārliecību sistēma;

-  principialitāte;

-  degsme un aizrautība darbā;

-  liela darba mīlestība un 6?arba spējas;

-  mīlestība pret propagandas darbu un savu specialitāti;

-  humānisms un cieņa pret cilvēkiem;

-  takta izjūta;

-  kolektīvisms, sabiedriskums,

-  vienkāršība,

-  attīstīta paškritika.

Grūti pret šo īpašību uzskaitījumu ko iebilst, tās visas ir vērtīgas un katrā ziņā palīdz propagandas darbā. Vēl vairāk, katram gribēsies tās papildināt ar jaunām,varbūt pat ne mazāk svarīgām.

Diez vai šāda pētnieciska pieeja ir visproduktīvākā. Ejot šo ceļu, liekas, neatradīsim nevienu pozitīvu īpašību, ko nevarētu pievienot šim sarakstam, kas nebūtu derīga propagandista darbā. Un savukārt, kurš gan uzdrīkstēsies nosaukt kādu negatīvu īpašību un apgalvot, ka tā drīkst raksturot labu propagandistu. Taču propagandisti ir dzīvi cilvēki, kam neizbēgami mēdz būt gan labas, gan arī sliktas īpašības.

Šķiet, ka propagandista personības pētīšanā daudz auglīgāks ir tas ceļš, ko izvēlējusies Ļeņingradas zinātniece prof.

Ņ. Kuzraina, izsekojot pedagoga darba un personības psiholoģijai. Atbilstoši pedagoģiskā darba struktūrai viņa cenšas parādīt tās īpašības, kas raksturo pedagogus-meistarus atšķirībā no viduvējiem un sliktiem skolotājiem.

Arī propagandista darbs ir audzinātāja darbs, propagandista darbība ir pedagoģiska darbība, protams, ar savu noteiktu specifiku. Droši varam apgalvot, ka arī propagandista darba struktūrā skaidri samanāmi cieši savā starpā saistīti komponenti :

1)   konstruktīvā darbība;

2)   organizatoriskā darbība;

3)   komunikatīvā darbība.

Konstruktīvā darbība saistīta ar materiāla izvēli, atlasi, kombinēšanu, konstruēšanu atbilstoši propagandas mērķim un uzdevumam, atbilstoši auditorijas un paša propagandista īpatnībām. Kaut gan eksistē zināmas programmas, lekciju metodiskas apdares, panākumus tomēr noteiks tieši konstruktīvā darbība.

Kāds partijas darbinieks stāstīja par lektoru, par kura ne visai veiksmīgi nolasīto lekciju viņš bija izteicis stingri kritiskas piezīmes. Lektors noklausījies kritiku un ar smaidu uz lūpām nolicis pārbaudītāja priekšā metodisku apdari par lekcijas tematu. Viņa lekcija noritējusi pilnīgā saskaņā ar šīs brošūras tekstu, kura autors esot godājamais intruktors. Nav un nevar būt nekā ļaunāka par šādiem pašpārliecinātiem burta kalpiem, par šādu talmudisku attieksmi pret ļoti vajadzīgajiem un vērtīgajiem metodiskajiem materiāliem. Nepieciešama tikai pareiza attieksme un prasme izmantot šos materiālus.

Propagandista darbs ir radošs darbs, bet katra jaunrade ir konstruēšana. Atcerēsimies klasisko K.Marksa teicienu, ka vissliktākais arhitekts pārspēj vislabāko bieži ar to, ka, pirms realizē savu celtni dabā, vispirms izdara to galvā ideālā veidā. Gluži tāpat ir arī propagandas darbā. Propagandistam jākonstruē ne tikai informatīvais materiāls, bet jāparedz ari zāles reakcija, lekcijas vai pārrunas audzinošais efekts. Maldās tie lektori, kas par galveno uzskata materiāla atlasi. Pētījumi rāda, ka to samērā veiksmīgi izdara arī vāji lektori. Daudz grūtāk, izrādās, ir atlasīto materiālu sakausēt vienotā Veselā, sistēmā, atrast savu, oriģinālāku izklāsta veidu, kas atbilstu gan lektora, gan auditorijas īpatnībām un vajadzībām. Atšķirībā no skolotāja, kas "lāča skolēnus, kurus vairāk vai mazāk labi iepazinis, lektora; bieži vien auditorija ir sveša, nepazīstama. Tāpēc nepieciešams jau laikus veidot lekcijas vai pārrunas konstruktīvus variantus. Konstrukcijām jābūt elastīgām, elastīgai arī paša lektora darbībai. Bet tas jau ir cits jautājums, kas saistīts ar organizatorisko darbību.

Organizatoriskā darbība ir gan konstrukcijas realizēšana dzīvē, gan tās sekmīgs priekšnosacījums. Organizatoriskās darbības kā pedagoģiski propagandistiskās darbības komponenta jēdzienu nevajag jaukt ar sadzīves valodā ieviesušos jēdzienu, kam ir plašāka nozīme..

Ja konstruktīvajā darbībā nozīmīgu vietu ieņem propagandista zināšanas, domāšanas spējas, tad organizatoriskajā darbībā priekšplānā izvirzās prasme un iemaņas, t.i., psihiskās darbības praktiska puse, tai skaitā arī oratora talants, žestu un mīmikas īpašības utt. P.Gonoboļins šīs spējas izdala kā īpašu organizatorisko spēju komponentu, nosaucot tās par ekspresīvajām spējām. Organizatoriskajā darbībā liela loma propagandista gribas (voluntārajām) īpašībām. Neatlaidība, disciplinētība, pat pārliecinošs, stipras gribas cilvēkiem raksturīgs tonis dažkārt ir neatsverams ietekmēšanas līdzeklis .

Organizatoriskajā darbībā iekļaujas ne tikai sava stāstījuma, uzvedības un rīcības organizēšana, ne tikai auditorijas aktivitātes izraisīšana, bet arī patstāvīgā darba virzības, pēclekcijas perioda organizēšana, dodot klausītājiem ievirzi, parādot ceļus un līdzekļus lekcijā radītās intereses praktiskai apmierināšanai, izmantojot literatūru, masu komunikācijas līdzekļus utt. Ļoti svarīga ir prasme lekcijas gaitā uztvert, kāds informatīvais materiāls aktualizē klausītāju pagātnes pieredzi, kā šī pieredze atbalsta vai traucē lektoram vēlamo domu gaitu, audzinošo efektu. Par to sīkāk, kad runāsim par lekcijas nolasīšanas psiholoģiskajiem pamatiem.

Komunikatīvā darbība . Propagandista darba jau pēc savas būtības ir komunikatīvs. Bez auditorijas, kaut vai viena partnera tas nav iedomājams. Pirmais komunikatīvās darbības uzdevums ir pareizas attieksmes, kontakta izveidošana. Ļoti daudz ko nosaka attieksme pret propagandista personību, no tās bieži izriet arī attieksme pret lekcijās saturu. Ir tāds klausītāju tips, kam šos emocionālās simpātijas vai antipātija lielā mērā nosaka pat uztveri. Savukārt arī pats lekcijas saturs kļūst par attieksmes veidotāju faktoru. īpaši svarīgs attieksmes un takta jautājums Ir lekcijas nobeigumā, kad lektors atbild uz klausītāju jautājumiem. Katram lektoram darba gaitā izveidojas un, protams, arī jāizveido savs stils.

Konstruktīvās, organizatoriskās un komunikatīvās darbības īpatnības mēģināsim atklāt raksta turpinājumā, analizējot konkrētus propagandista personības komponentus, kā arī runājot par tām psiholoģiskajām situācijām, kas saistītas ar konkrētām propagandista darbības formām, piemēram, lekcijām, pārrunām.

Zināšana s. prasmes un iema ņas ir personības, īpašības, kas raksturo cilvoka sagatavotību kādai darbībai, tai skaitā arī propagandista darbībai. Pirmkārt, propagandistam jābūt dziļām un plašām marksistiski ļen iniskās teorijas zinā šanām. Tās nepieciešamas ne tikai tādēļ, ka veicama to propaganda, bet jo sevišķi tādēļ, ka bez šīm zināšanām, kas pārvērtušās pārliecībā, nav iespējams metodoloģiski pareizi interpretēt notikumus, faktus, problēmas. Otrkārt, nepieciešamas labas zināšanas par propagandas tematu un priekšmetu. Nepietiek zināt tikai

to, ko paredzēts izstāstīt vai nolasīt auditorijai, ļoti svarīgas ir zināšanu rezerves . Ja to nebūs, stāstījums kļūs nebrīvs, lektors nevarēs manevrēt ar domām, elastīgi piemēroties auditorijas prasībām. Katrā lekcijā atklājas propagandista kulturālais un zinātniskais redzesloks , vispārējā inteliģences pakāpe. «*

Lai arī cik šaura nebūtu propagandista specialitāte, viņam jāorientējas galvenajās aktuālajās problēmās. Šodien nevar būt par propagandistu, nekā nezirot par kibernētiku, ģenētiku, informācijas teoriju, nepazīstot jaunāko caiļliteratūru utt.

Tā kā propagandista darbs ir pedagoģisks, nepieciešamas arī zināšanas pedaaodiiā un psiholoģijā, lektora mākslas metodikā . Interesantu faktu min vairāki psihologi dziļas un plašas speciālās zināšanas var būt par šķērsli sekmīgam propagandas darbam. Liekas paradoksāli. Bet tā ir patiesība, ja nav ievērots kāds ļoti svarīgs nosacījums, proti: dziļas un plašas speciālās zināšanas var kļūt par šķērsli sekmīgam propagandas darbam, ja tās nav apvienotas ar klausītāju psiholoģijas izpratni un zināšanām metodikā. Un patiešām, cilvēkam, kas daudz zina, bieži liekas neizprotami, kā citi var nezināt vai neizprast tik vienkāršas lietas.Tā augstā stilā uzsākta lekcija nedod vēlamo -rezultātu.

Zināšanu objektivitāti un patiesīgumu lielā mērā nosaka informācijas avoti, ko izmanto propagandists. Pirmkārt, protams, izmantojami oficiālie avoti un zinātniskā literatūra. Populārzinātniskie raksti presē diemžēl vēl bieži mēdz fabricēt "sensācijas" pasludināt telepātiju par neapgāžamu patiesību, piedēvēt delfīniem cilvēku saprātu utt. Tādēļ, pirms šādu materiālu izmantot, svarīgi salīdzināt to ar zinātnieku domām. Neiemanto autoritāti tāds propagandists, kas operē ar nepārbaudītiem faktiem, datiem. Viņš var tikt atmaskots tieši auditorijā. Vienmēr jāatceras, ka mūsdienu auditorija ir gudra, kritiska, domājoša.

Informāciju lekcijām vēlams ņemt nevis no viena, bet daudziem avotiem, to kritiski pārvērtēt, ieņemt savu pozīciju vai izvirzīt problēmu.

Ar zināšanām vien propogandistam nepietiek. Vajadzīgas ari

iemaņas un prasme -treniņa un pieredzes rezultātā izkoptas īpašības, kas zināmā mērā automatizētas un atvieglo cilvēka darbību. V. Sabarovs uzskata par galvenajām propagandista dar bā šādas iemanās. Viņš iesaka arī to veidošanai atbilstošas darbības.

-

Iemaņas Darbības, kas seimā iemaņas veidošanos

Literatūras atla1, Par nepieciešamo tematu agrāk lasītas āes iemaņas literatūras atcerēšanās.

2.  Personiskās bibliotēkas un kataloga izskatīšana,

3.  Bibliotēkas katalogu izskatīšana,

4.  Preses materiālu izskatīšana.

5.  Darbs ar vārdnīcām un enciklopēdijām.

Atlasītās litera1, VispūFāja iepazīšanas ar grāmatu, fcūras apstrādes 2. Tematam atbilstošo svarīgāko vietu заiemaņaa meklaSana.

3. LasīSanas.tehnika.

4-, Izrakstu, pasvltrojumu veifcSana (personiskajās grāmatās).

Plāna, konspekts 1. Plāna Jautājamu formulēšana.

vai kartīSu sastā2. Svarīgāko domu formulējumu, piemēru,

dīSanaa iemavas . skaitļu utt. atlase.

3. Pierakstu noformāBana.

4.  Avotu norāde. .

KartīSti IzmantoSa1. Darbība ar kartītēm lekcijas laikā, nas iemaņas 2. Brīva c-riantSSanBa kartīāu aaturs.

3, Savlaicīga kartīšu pārSjpirSana.

Uamanībaa aadalīāa1. Uzmanība runas saturam,

паз i«тараз 2. Uzmanība teikuma pareizai konstrukcijai

3.  Uzmanība runas tehnikai.

Ч-. Uzmanība klausītāju reakcijai.

5.  Uzmanība pareizai runai.

6.  Uzmanība kontakta uzturrianal ar auditoriju.

Šis iemaņu un to attīstīšanai vēlamo darbību uzskaitījums, protams, nav pilnīgs, tajā vērojamas arī zināmas neprecizitātes, tomēr pirmais šāda veida propagandista iemaņu klasifikācijas mēģinājums pelna ievērību un var dot praktikim zināmas ierosmes un rekomendācijas.

Sava nozīme propagandista panākumos ierādāma arī viņa temperamenta un rakstura iezīmēm . Katrā ziņā sangvīnika nervu procesu kustīgums, līdzsvarotība un spēja ātri pārslēgties dod zināmas priekšrocības šai darbībā. Sangvīnikis parasti pēc savas dabas ir sabiedrisks, viegli spēj rast kontaktus ar cilvēkiem, viegli pārslēgties no vienas darbības otrā, flegmātiķim šai ziņā ir zināmas grūtības. Tas, protams, nenozīmē, ka tikai sangviniki varētu būt labi propagandisti. Nopietnu vingrinājumu un treniņu rezultātā katrs cilvēks var panākt daudz, attīstīt sevī tādas īpašības, kas nepieciešamas darbam. Tikai svarīgi ir sevi pazīt, apzināties savus trūkumus un tos mērķtiecīgi labot.

Propagandista zināšanas, prasmes, iemaņas, komunistiskā pārliecība, personiskais paraugs, aizrautība darbā radīs propa gandista autoritāti . Autoritāte tādējādi ir gan sekmīgas darbības rezultāts, gan tās priekšnosacījums. Propagandistam ar autoritāti vieglāk strādāt un gūt teicamus rezultātus. Mēdz apgalvot, ka galvenais propagandas darbā ir prasme pārliecināt. Tā tasarī ir. Pārliecināšana ir galvenā padomju audzināšanas metode. Taču nenovērtēsim par zemu arī iedvešanu kā masu audzināšanas līdzekli, pedagoģisku metodi. A. Makarenko pozitīvi novērtēja iedvešanu un.ar labiem panākumiem izmantoja to audzināšanas praksē. Rādīdams Kurjažas kolonistu pārvēršanos, izcilais padomju pedagoga rakstīja: "Kurjažas pūlim vienā dienā tika iedvesta pārliecībā, ka atbraukušās nodaļas atvedušas tam labāku dzīvi… Te noteicošais nebija apsvērumi par kaut kādiem labumiem te bija notikusi kolektīva iedvešana, te izšķirošais bija nevis aprēķini, bet gan acis, ausis, balsis un smiekli." Iedvešamība atkarīga no propagandista autoritātes, personiskās pievilcības, Tā izmantojama kā palīglīdzeklis pārliecināšanā un audzināšanā. Katrā lekcijā visu pilnīgi argumentēt never, ir patiesības, kas tiek pieņemtas vienkārši noticot autoritatīviem spriedumiem. Šai ziņā daudz dod ne tikai paša propagandista autoritāte, bet ari atsaukšanās uz tādu cilvēku izteikumiem un domām, kas konkrētajai auditorijai ir neapgāžamas autoritātes .

Runājot par Propagandista personības iezīmēm, īpaši gribas akcentēt divas. Ne tikai tāpēc, ka tās ir svarīgas, bet arī vēl tādēļ, ka par tām samērā maz tiek rakstīts. Tās ir humora izjūta un mēra izjūta.

Optimistisks noskaņojums, jautrība vienmēr labvēlīgi ietekmē, tonizē cilvēku, prasmīgi izmantojot humoru, var padarīt spilgtāku savu uzstāšanos, veiksmīgāk noturēt un vadīt auditorijas uzmanību, radīt .un uzturēt kontaktu. Bet. tas vēl nav galvenais. Humora iziūta būtiski raksturo propagandistu. Jau minēju, ka propagandista domāšanai un darbībai jābūt elastīgai. Interesantu hipotēzi izvirza Kijevas zinātnieka A, Laks, kurš. apgalvo, ka humora izjūta ir cilvēka prāta elastības rādītāja.

A. Luka domu gaita ir šāda. Kad rodas atklājams? Protams,tad, kad radusies jauna, neparast. līdz šim nezināma sakarība. Bet kas ir humora pamatā? (Atcerēsimies kaut visparastāko anekdoti) Arī taču tad, kad mūs pārsteidz negaidīta, neparasta sakarība. A.Luks pareizi saskata šo kopību mehānismu un izdara secinājumu, ka humora izjūta ir cilvēka intelekta kvalitātes rādītāja, •Var iebilst bet ir taču dzīvē gan zinātnieki, gan praktiki, kaš guvuši labus rezultātus, bet humora izjūta viņiem vāji attīstīta. Jā, ir tādi cilvēki. Ta6u tie parasti āavu pozitīvo ieguldījumu dod stipri šaurā darbības jomā. Viņiem trūkst plašuma, vēriena. Šie cilvēki ļoti bieži pat neapjēdz, ka nav pietiekami kompetenti spriest par citām darbības jomām* Šādu cilvēku autoritatīva iejaukšanās bieži nodara ļaunumu, Propagandistam jābūt vēriena cilvēkam, ar elastīgu domāšanas veidu ne tikai tādēļ, lai varētu spriest par plašu jautājumu loku, bet ari tādēļ, lai saprastu un paškritiski atzītos tais gadījumos, kad pietrūkst kompetences.

Viena no galvenajām propagandista darba formām ir lekcija, Tādēļ svarīgi zināt arī lekciju un pārrunu psiholoģiju. Izdalīsim divus galvenos jautājumus?

1)  auditorijas psiholoģisks raksturojums;

2)  lekciju un pārrunu novadīšanas psiholoģiskie pamati.

Auditorijas psiholoģisks raksturojums

Vispirms jau rodas jautājums, vai varam runāt par klausītāju auditoriju ka zināmu vienību, kam sava psiholoģiska kopībā. Vai tā nav mehāniska personību summa, cilvēki katrs ar savām interesēm, rūpēm, vajadzībām, prasībām utt. Sociālā psiholoģija arī šādi radušos, ļoti īslaicīgi pastāvošu ļaužu grupu dēvē par zināmu sociālu vienību. Un tam ir savs pamats, sava stingra argumentācija. Var, protams, gadīties, ka šādi kopā sanākuši ļaudis arī neveido sociālspihologisku grupu.

Kas to nosaka? Lielā mērā tieši lektors, propagandists. Laikā un telpā vienotie ļaudis par sociālpsiholoģisku vienību kļūst tad, ja viņus apvieno kopīga darbība, šinī gadījumā lekcijas klausīšanās un izprašana. Kopā pulcinātiem cilvēkiem norit vieni un tie paši psihiskie procesi (protams, individuāli savdabīgi); uztvere, domāšana, iztēle, iegaumēšana, emocionālie procesi. Vieni un tie paši procesi tomēr nenozīmē absolūtu identismu. Absolūta identisma mēs neatradīsim nevienas sociālas grupas darbībā.

Lekcijas materiāls, sniedzot visiem vienādu informāciju, spēj izraisīt apvienojošas domas un izjūtas, radīt auditorijā zināmu sabiedrisku domu un emocijas.

Auditoriju raksturo ari tāds psiholoģisks rādītājs kā darbības motīvs, kas ir noteicošais, kāpēc cilvēks vai ļaužu grupa ir nākuši uz šo lekciju. M. Gorkija rakstīja, ka nav dzīvē nekā svarīgāka par cilvēku rīcības motīviem. Interesanti papē-, tīt, kas cilvēku rosinājis atnākt uz jūsu lekciju. No tā lielā mērā atkarīga arī jūsu darbība un panākumi. Izanalizēsim galvenos garīgos motīvus, jo lekcija vienmēr saistīta ar cilvēka garīgo vajadzību apmierināšanu,

1)   Intelektuālie motīvi ir tādi motīvi, kurus cilvēks izjūt kā alkas pēc zināšanām, kā tieksmi paplašināt redzesloku, padziļināt savas zināšanas. Cilvēki ar šādu motivāciju ir labi sagatavojušies lekcijas uztveršanai, viņi ar gandarījumu pieņem jauno informāciju. Tas atvieglina propagandista darbu, bet uzliek arī lielu atbildību, šādā auditorijā nav jādomā par efektīvu, ieinteresējošu lekcijas sākumu, bet informācija jāsniedz loģiskā izklāstā, izvairoties no vispārzināmām patiesībām un frāžainības, kas, protams, ir nevēlama parādība katrs lekcijā.

2)   Morālie motīvi cieši saistīti ar cilvēka pienākuma apziņu, atbildības izjutu. Tie ir vērtīgi motīvi, bet tomēr nepietiekami attiecībā uz lekcijas vai pārrunu apmeklēšanu. Klausītājiem, kas ieradušies lekcijā, izpildot prasības vai pienākumu, nav iekšējas ievirzes, sagatavotības lekcijas uztveršanai. Vēl vairāk, var gadīties pat ka viņiem ir radusies zināma "psiholoģiska barjera". Šāda tipa klausītājs ir "jāiekaro". Šī auditorija parasti lekcijas sākumā ir vēsa, sēž sastingušām, vienaldzīgām sejām. Patiesu gandarījumu var izjust lektori, kas spēj atdzīvināt vienaldzīgos, aktivizēt viņu klausīšanos, domāšanu un iztēli. Tā panākšanai nepieciešama lektora meistarība, auditorijas lielākas daļas interešu uztveršana. Obligāta prasība lekcijas sākumā spilgti parādīt temata nozīmi, praktisko jēgu, jo izprotot kādas informācijas praktisko nozīmi, reti kurš cilvēks, īpaši vēl tāds, kam vadoši ir morālie motīvi, spēs palikt vienaldzīgs.

Liekas, labi var balstīties uz motīviem, ko min sociālpsihologija: uzticība savai sociālajai grupai, bailes no smieklīguma, vajadzība pēc sociālās kārtības, lojalitāte pret vadību, tieksme uzturēt savu prestižu.

3)   Emocionālie motīvi . Cilvēki ar šo motivāciju ļoti ietekmējas no lektora popularitātes, labprāt apmeklē slavenību, vispār atzīto lektoru lekcijas. Viņus piesaista lektora uzstāšanās spilgtums, bagāts ilustratīvais materiāls, izklāsta emocionalitāte .

Praktiski jārēkinās, ka katrā auditorijā ir visu motivāciju klausītāji. Lektors, kas izjūt auditoriju, samērā viegli var orientēties tajā un dot gandarījumu visiem.

Psiholoģijas teorijā šķir apzināto motīvu no reālās motivācijas. Ne katrreiz tas motīvs, ko pats cilvēks apzinās, ir faktiskais, patiesais viņa darbības virzītājs. Tāpēc iepriekšēja aptauja maz ko var palīdzēt. īstais barometrs šeit ir lektora "auditorijas izjūta".

Daži lekciju un pārrunu vadīšanas psiholoģijas ~iautā~iumi

Jau minēju, ka ļoti svarīga ir lekcijas sākums, kurā jāpanāk kontakta nodibināšana ar auditoriju. Ja tas neizdodas pirmajās 10 minūtēs, vēlāk to radīt jau grūtāk, jo arī pats lektors, nejuzdams kontaktu, nenoliedzami lasīs lekciju sliktāk. Auditorijas un lektora psiholoģiskā iedarbība ir abpusēja.

Fiziologa P.Anohina pētījumos uzsvērts, ka viena no nerva aparāta svarīgākajām funkcijām ir būtiskākās informācijas atlase, blakus informācijas bremzēšana. Būtiskais šinī gadījumā ir cilvēkam vajadzīgais, svarīgais. Klausīdamies lektora runu, katrs vispirms cenšas noskaidrot, cik noderīga viņam šī informācija. Šis process bieži norisinās cilvēka zemapziņā, bez tā nenotiek neviena informācijas uztveršana. Lektoram tātad jābalstās uz cilvēku vajadzībām, bet dažkārt tās arī jārada no jauna. Lai to panāktu, lektoram jāizmanto attiecīgās klausītāju grupas vērtību orientācija. Ja tiek lasīta pedagoģiska lekcija vecākiem par bērnu nesekmības cēloņiem, nedrīkst sākt ar slinkuma vai nevīžības nosodījumu, bet ieteicams, piemēram, sākumā izvirzīt skolēna attīstības problēmu, parunāt par bērna veselības lomu, par dotumiem un spējām, kas saskatāmi katrā bērnā un nenoliedzami ir vērtība katrai mīlošai mātei. Sakarības starp šim vērtībām un pareizu mācīšanās režīmu, kurā slinkumam un nevīžībai nav vietas, nav grūti atrast.

Visos gadījumos par centrālo problēmu izvirzās uzmanības piesaistīšana un noturēšana.

Pirmos lektora teikumus klausītājs uztver ļoti uzmanīgi (apmēram 3 min. ) . Šī netīšās uzmanības koncentrēšana saistīta ar vēlēšanos izveidot savu priekšstatu par lektoru. Vispār noskaidrots, ka arī atmiņā vislabāk saglabājas lekcijas sākumā un beigās sniegtā informācija. Bet cik bieži gan tieši lekciju sākumu un beigas lektori aizpilda ar vispārīgām frāzēm, tā pilnīgi ignorējot lekciju uztveres psiholoģiskās īpatnības.

Uzmanības radīšanai labi efektu dod šādi paņēmieni:

1)   Informācijas oriģinalitāte; šablons, trafarets-nomāc pat jaunu un svarīgu informāciju. 2) Temata un klausītāju

Interešu sakarības akcentējums. 3) Personifikācijas paņēmiens, kas saistīts ar materiāla tēlainu izklāstu. 4) Problēmu situāciju radīšanas paņēmiens. No gudrības augstumiem pamācoši sniegta informācija nekad neradīs tādu aktivitāti kā tāds sniegums, kurā tiek saasinātas pretrunas, izvirzītas problēmas.

Šis paņēmiens īpaši noderīgs jauniešu auditorijā. 5) Līdzdali bas paņēmiens; tas ir paņēmiens, kad lektors klausītājus padara it kā par pārrunājamās situācijas līdzdalībniekiem. Piemēram: "Iedomājieties, ka jūs atrodaties…" Šis paņēmiens aktivizē klausītāju iztēli. 6) Humors, kam jābūt mērķtiecīgam, bet nevis pašmērķim. 7) Intonācijas maiņas u.c. runas līdzekļu izmantošana. Pie kam jāatzīmē, ka balss klusināšana dod lielāku efektu nekā tās skaļuma palielināšana. Protams, dzirdamības robežās.

Sava nozīme ir ari lekcijas tempam. Pārāk ātru runas tempu grūti uztvert, pārāk lēns atkai ātrāk nogurdina klausītājus.

Lekcijā ļoti svarīgs ir argumentācijas jautājums . Te atkal nākas atgriezties pie pārliecināšanas un iedvešanas attiecībām. Izdarīts interesants eksperiments ar studentiem. Vienā gadījumā pirms lekcijas sākuma studentiem paziņoja, ka par tematu lasīs ievērojams speciālists. Viņa argumentāciju pieņēma 25% studentu, otrā gadījumā lekcija tiek nolasīta bez rekomendācijas. Argumentāciju pieņēma 5% studentu. Tas pierāda tieši iedvešanas lielo lomu. Minēto eksperimentu turpinot, šos pašus studentus aptaujāja pēc 4nedēļām. Izrādījās, ka tagad 1. grupa sarukusi līdz 11%, bet otra pieaugusi līdz 14%, Psiholoģijā šo parādību mēdz dēvēt par "snaudošo efektu". Ar ko tas izskaidrojams? Katrā ziņā ar sociālās vides ietekmi (dalās domas ar citiem cilvēkiem), bet eksistē arī t.s. reminiscences parādība (neskaidras atmiņas, parādība, kas ierosina salīdzinājumu ar kaut ko) . Praktiski tā ir informācijas tālāka apstrāde mūsu smadzenēs, kurā liela loma pagātnes pieredzei. Domājošam cilvēkam iedvešana dod labus rezultātus tikai tad, ja tās saturs nav pretruna ar patiesību. Iedvešanai un pārliecināšanai jaiet roku rokā»

Argumentāciju nekādā gadījumā nedrīkst aizstāt ar apgalvojumu, ka tie, kas nepiekrīt lektora teiktajai tēzei, ir nosodāmi. Šis ceļš vistiešāk ved pie "psiholoģiskas barjeras" izveidošanās. Psiholoģija pazīst ari t.s. negatīvo iedvešanu, kas saistīta ar intereses rašanos par katru aizliegumu, pat nosodījumu. Tā gadās, ka neprasmīga negatīvās parādības kritika kalpo kā šīs parādības reklāma.

Traucē arī izklāsta pārak tieša didaktika, tiešuma uzbāzībai gandrīz katrs cilvēks iekšēji pretojas."

Argumentācija sasniedz mērķi nevis tad, kad tā ir objektīvi patiesa, bet tikai tad, ja tā par tādu kļūst klausītāja uztverē. Eksistē 2 argumentācijas tipi: ad rem (tulk. "pie lietas", t.i., nevainojama loģika) un ad hominem (tulk. "attiecībā uz cilvēku", t.i., pierādījums, kas balstās uz pārliecināmo domām, jūtām, interesēm, tātad psiholoģisks pierādījums) . Liekas paradoksāli, bet eksperimenti rāda, ka "ad hominem" propagandas darbā ir lielas priekšrocības. Teicamus re-, zultātus dod spēlēšana pie materiālajām interesēm, pašcieņas, prestiža, pat bailēm. Taču šo mehānismu iedarbināšana prasa stingru ētiku, nedrīkst tos izmantot ļaunprātīgi. Arī pārspīlējumi neder. Tā izdarīts eksperimenta, lasot lekciju par higiēnas jautājumiem, un konstatēts, ka briesmu un baiļu pārspīlējums nedod efektu, bet mēreni izmantots, pat ļoti lielu.

Nepārvērtējama loma ir lektora brīvam stāstījumam. Ja lektors lasa tekstu, klausītāji līdz atveidošanas (atcerēšanās) līmenim uztver 50% informācijas, brīvā stāstījumā 90%.

No atmiņas viedokļa ļoti svarīgs ir ne tikai lekcijas apjoms, izteikts stundās vai minūtēs, bet arī tā saucamo jēdzienisko vienību skaits. Operatīvajai atmiņai raksturīgs maģiskais skaitlis 7 +/-2 (Vidējais vienību daudzums, ko cilvēka spēj iegaumēt pēc to vienreizējas uztveres. Iegaumēšana saistība ar informācijas materiāla rekonstrukcijas un pārkodēšanas procesu , tā ir intensīva prāta darbība. Tādēļ lekcijā ietverto problēmu optimālais skaits ir piecas. Piecas jēdzienisko vienību grupas spēj uztvert un pārstrādāt vairums cilvēku.

Ļoti daudziem cilvēkiem ir labi attīstīta redzes atmiņa, tāpēc produktīvāka ir tā lekcija, kurā prasmīgi tiek izmantota uzskate. Tāpēc tehnisko līdzekļu, kā arī tabula izmantošana ir ārkārtīgi, sparīga. Taču tabulām ir jābūt patiešām uzskatāmam, lekcijas apstākļos aptveramām. Tomēr tabulas informācija ir vairāk vai mazāk statiska, ļoti lielu efektu rada lektora prasme izmantot tāfeli. Shēma, grafiks, tabula, kas dinamiski un pakāpeniski veidojas stāstījuma gaitā uz tāfeles, daudz labāk piesaista un notur uzmanību. Šādu uzskati arī vieglāk izmantot pierakstiem, ja klausītāji tādus izdara. Daži lektori, kam neizkopta zīmēšanas prasme, izmanto no papes pagatavotas pārnēsājamas tāfeles, uz kurām jau ar zīmuli iepriekš uzvilktas vajadzīgās kontūras. Tādējādi lekcijas laikā atliek tās tikai ar krītu padarīt vajadzīgajā secībā auditorijai redzamas .

Mums jāveic no tikai propaganda, bet arī kontrpropaganda.

To darot ļoti svarīgi ir ievērot šādas prasības:

1)  nenokavēt informācijas sniegšanu. Uzvaras priekšrocības ir tam, kas pirmais sniedz informāciju;

2)   labi pārzināt pirmavotus, ko kritizē. Kāda fakta kritikas "atgremošana" nedos to efektu, ko iespējams sasniegt lektoram, kam dziļas un plašas zināšanas pirmavotos, kam plaša zināšanu rezerve šajā jautājumā;

3)  balstīties uz stingru pasaules uzskatu;

4)   nepieciešama sava personiskā koncepcija. Propagandista bezpersoniskums kāda jautājumā, pat ja tas Izklāstīts loģiski un pareizi, mazina propagandas spēku.

Padomju psihologs V. Šerkovina analizē vairākus efektus, kas darbojas un var tikt izmantoti propagandas darbā.

Prestiža efekta balstās uz klausītāju vai lasītāju apmierinājuma vai gandarījuma jūtām, jo netieci atbalsta cilvēku mērķus un vērtību orientācijas. Pirms kāda laika presē parādījās vesela virkn« kritisku rakstu par Maskavas taksometru Šoferiem. Tad laikraksts "Pravda" ievietoja rakstu, kas nosodīja vienpusīgu pieeja šim jautājumam un aizstāvēja taksistu prestižu. Līdztekus šai domu apmaiņai psihologi veica eksperimentu un konstatēja, ka pēc raksta parādīšanās "Pravdā" ievērojami pieauga šī laikraksta abonomentu skaits taksometru šoferu vidē .

Tādējādi kontakta un uzticības radīšanai šis efekts var tikt labi izmantots propagandas praksē.

Pozīcijas pastiprināšanas efekts labi darbojas situācijās, kad norit kādas diskusijas. Atbalsts strīdīgā jautājuma vienmēr paver cilvēku sirdis, padara tās uzņēmīgas arī pret citu informāciju, ko sniedz propagandists.

Bumeranga efekts atklājas neveiksmes gadījumos, kad propaganda dod pretēju rezultātu. Tas visbiežāk parādās tad, kad propagandistam nav piemēru no konkrētās vides, kad vispārīgs

apgalvojams klausītāju prātos un jūtās konkretizējas pretēja rakstura faktos, izsauc asociācijas, kas ir pretrunā ar vispārīgo apgalvojumu.

Lekcijas nobeigumā dažkārt ļoti derīgi ir dot īsu rezumējumu vai izvirzīt problēmas pārdomām, rosināt par šo jautājumu studēt atbilstošus materiālus.

Ieteicamas literatūras saraksts

Бьрлиба К, M. Элементы психологии в лекционной пропаганде" . Кишинев, 1972.

Доблаев Л. П. Психологические основы работы над кьжгой. М. , 1970.

31мняя И.А. Психологические особенности восприятия лекиум в аудитор™. М., 1970.

Лонова Г.И. Научно-психологические основы партийной пропагаццы. М-, 1972.

Кузьшша Н.В. Очерки психологии труда учителя. JI. , 1967.

Сахаров В. Р. Психологическая характеристика5 личности пропагандиста , М. , 19 6в 9.

Степанов В.И. Партатаной пропагадде научные основы. М,* 1967.

Сб.-Лекщ«1 для молодьк щзеподавателей. М. , 1968.

Сб. Проблемы сетдаальной психологии в пропаганде. М. , 1971.

Сб. Философско-психологические проблемы комм/шжащта.

Фрунзе, 1971,

Хараш А.У. Лекционная аудитория: социально-психологический аспект. М., 1972 .

Писарев В,П. Образные представлеьжя в речи лектора. . Л. , 1972

Шейко А. -Доказательность и убедительность, М.., 1969.

Якушев В.М. О психологических основах лекдаонной пропаганды. М, , 1970.

И. Плотьжек, каццвдат психологических наук

Педология в пропагандистской работе (Материал в помощь лектору) Общество "Знаьже" Латвш4ской ССР 1973

На латышском языке

Par izdevumu atbild B. Zvejsalnieks.

Redaktora G. Brokāns.

Latvijas PSR Zinību biedrības Ražošanas kombināta rotaprints Rīgā, P. Stučkas ielā Nr . 37. Pasūt.

Nr.99 1973.g. . Metiens 600 eks.

Parakstīts iespiešanai 1973.g.

Content

Plotnieks Imants Psiholoģija propagandas darbā