Artavs Valdis

Tiem kas netaisās uz čuču

VALDIS ARTAVS

TIEM KAS netaisās uz ČuČu

»

TIEM,KAS netaisās uz ČuČu

Davai, davai!

*

Optimistiskas rīmes

—   Inflācija, inflācija! —

Varasvīri kori dzied.

—   Jāsāk taupīt, jāsāk taupīt,

Ciešāk jostas pievelciet!

Viss būs dārgāks, viss būs dārgāks,

Maize dārgāka un piens,

Un uz algas pielikumu

Lai pat necer vairs neviens.

Tautas kalpi, jūtot raizi,

Pusbadā uz sēdēm ies.

Leiškalns grauzīs sausu maizi,

Kalvīt's svarā kritīsies.

Nu tik brīnumi būs zili!

Kas par to, ka bikses krīt,

Celsim lepnu Gaismas pili,

Pietiek tumsā velnu dzīt!

Man tos priekus nebaudīt

Vienam otram apvaicājos,

Lūdzu padomu lai dod:

Kurā partijā lai stājos,

Lai var labi padzīvot?

Gribu kļūt par deputātu,

Būs man naudiņa un rangs.

Tur jau nevajagot prātu,

Ka tik dibens būtu brangs.

Ļaudis teica: — Iekams lemt,

Mēģini pēc kārtas ņemt!

Protams, iesāku ar Pirmo.

"Vīrs un vārds" šiem sauklis cēls.

Svētais gars ir viņiem Slesers,

Peters tēvs un Peters dēls.

Tādai Trīsvienībai klāt

Būtu neērti man stāt.

Tautas partija, cik redzams,

Arī man nav medus pods.

Nenopērkami šie esot.

Tautas gods ir viņu gods.

Kur tik celi saukļi skan,

Skaidrs — nav ko darīt man.

Atliek tie, kas nepadodas,

Un vēl tie, kas ar un slauc.

Taču pēkšņi šaubas rodas,

Vai man spēka būs tik daudz?

Labāk sievai padoties

Un pa druskai badoties.

Tā nu tagad skaidri manu,

Saeimā man neiekļūt.

Tikai godīgie un cēlie,

Un vēl drošie tur var būt!

Davai, davai!

(Dziesmiņa divām balsīm)

—   Cik šodien maksā deputāts?

—   Ne visai daudz, ak vai!

—   Tad pārītis būs jāpaņem.

—   Davai, davai, davai!

—   Tas viens pie jūras zemīti

Mums izgādās, ak vai!

—   Bet otrs lobēs Saeimā.

Davai, davai, davai!

—   Tik jāuzzin', vai naudiņu

Tie ņems no mums, ak vai?

—   Par to pat lieki šaubīties,

Davai, davai, davai!

—   Ka tikai KNABs to neizož

Un mēdiji, ak vai!

—   Nekāda riska, esi drošs,

Davai, davai, davai!

—   Ik partija šķiet savāda,

Ar kuru sākt, ak vai?

—   Bet apetīte vienāda,

Davai, davai, davai!

— Un vēl mums būtu jāuzdzied

Par morāli, ak vai!

— Lai morāle uz poda iet,

Davai, davai, davai!

Pie dziedājums:

Lustīgi dzīvojam,

Rai rīdi rā,

Visu pērkam, pārdodam,

Ha, ha, ha, ha, ha.

Jāprot sevi reklamet

Katrā valstī ir kas savs:

Anglijā daudz sugas suņu.

Mums ir viena zila govs

Un simttūkstoš zildeguņu.

Itālieši picas ēd,

Franči varžu kājas bauda,

Un, pa starpām uzdzerot,

Šampanieša korķus šauda.

Taču mūsu rūgušpiens,

Ja tam klāt vēl zirņus maisa,

Pasaulē visgardākais

Un bez korķiem trokšņus taisa.

Vācu alus desiņām

Šašliku mēs pretī liekam. —

Latvju ēdiens tautiskais

Visu feinšmekeru priekam!

Latvija kā brīnums zils

Tirgū iet ar savu preci:

Meitenes un jūgendstils —

Baudiet jauni, baudiet veci!

"Lidojošie latvieši!"

Naivie ārzemnieki lasa,

Nezinot, ka rāpojam,

Tiklīdz Brisele ko prasa.

Stendzenieks prot reklamēt.

Nauda netiks mesta vējā.

Viņš tak Pirmo partiju

Vēlētājiem iesmērēja.

Nekur nav tik labi ka gulta

(Veltījums visiem, kas nepiedalījās

referendumā)

Nekur nav tik labi kā gultā,

Zem pūkainas segas turklāt,

Kad nevajag rauties tev darbā

Un nevar neviens tevi rāt.

Nekur nav tik labi kā gultā,

Kad novilktas kurpes, kas spiež,

Un neuztrauc tevi ne cenas,

Ne tas, ko tur Saeimā spriež.

Nekur nav tik labi kā gultā,

Kad siltums un miers tevi skauj

Un domā tu, laizdamies miegā:

— Lai velns visu pasauli rauj!

Nekur nav tik labi kā gultā,

Kad vari pa sapņiem tu klīst,

Un, protams, ka būtu vēl labāk,

Ja nebūtu jāceļas mīzt…

Šodien viss šķiet virtuāls

Digitāla gaisma ausa,

Virtuāla saule lec.

Bērnus datorspēles maitā,

Pieaugušos internets.

Mīl vai nemīl? — ziediņš teica,

Kad reiz meita plūca to.

Tagad nabadzīte mokās,

Spaidot savu mobilo.

Jaunie neprecas, bet gultā

Raujas tā, ka ceļas tvaiks.

Brūtēm esot pagarināts

Izmēģinājuma laiks.

Bārenīši, bārenīši

Tik uz kakla valstij krīt…

Bārenīšu taisītājus

Vajadzētu izrūnīt!

Tur, kur galvā mode valda,

Prātiņš paiet maliņā.

Kniede lūpā, kniede vaigā,

Kniede vēdergaliņā.

Repo, rcpo repotāji…

Ko šie pierepo? Nekā.

Pārspēj visus repotājus

Repotāji Saeimā.

Par merkaķīti Lembiju un

brieža bērnu Bembiju

(Mūsdienu pasaka)

Teiksmainajā Ventiņlendā,

Naudas sarausis ka biezs,

Dzīvo mērkaķītis Lembijs.

Viņš tur valdnieks ir un Die's.

Lembijs valkā platu hūti,

Lai vēl glaunāks liktos mums.

Visi Ventiņlendas džungļi

Viņa privātīpašums.

—   Paklau, tu ar lielo hūti! —

Lauva teica Lembijam,

—   Mums ar ganībām ir grūti,

Atdod pļavu Bembijam.

—   Stulbais tēviņš! — brēca Lembij

Viņš vēl mani apcelt sāks!

Kā lai zinu es, vai Bembijs

Vai kāds cits pie manis nāks?

—   Kā bez skaidras pavadzīmes

Tādas lietas kārtot var?

Viņš var būt no Disnejlendas

Un no Čukčulendas ar'! —

Tā nu Ventiņlcndā Bembijs

Nav vēl ielaists ganīties.

Mazais mērkaķītis Lembijs

Nebeidz brēkt un gānīties:

— Kas man lauva? Man nav grūti

Pašu Lauvu pārmācīt! —

Redzot džungļos lielo hūti,

Nemēģiniet jokus dzīt!

(2006)

Tadi laiki pienākuši

Šlāgeru mums top bez skaita.

Šermuļi pa kauliem skrien!

Katrs auns un katra aita

Blēt pie mikrofona lien.

Puisim džinsi vienās driskās,

Jau vai mantas cauri'spīd.

—   Vai tev suns ir klupis ciskās?

—   Tāda mode, onkulīt!

Meitas rāda plikas nabas:

—    Lūdzu, skatieties, nav žēl! —

Var jau būt, ka daža laba

Rādīs kaut ko zemāk vēl.

Šodien vientuļajām mātēm

Statistikā milzīgs svars.

Tā, lūk, iet, kad bērnus taisa

Nevis vīrs, bet svētais gars.

Vēl jau tumša mūsu tauta,

Gejiem mēslus virsū gāž.

Vai jums, muļķi, nav vienalga,

Kas kam bāž un kur ko bāž?

Olas dārgākas drīz būšot.

Lai simt latu maksā tās!

Stulbeņi tās paši ēdīs,

Nevis gejus apmētās.

Velti raudats

(Variācija par populāras dziesmas tēmu)

Par to, ka cenas kāpj

un pat nedomā stāt,

Par to, ka aldziņām

tikai grašus met klāt,

Par to, ka partijas

tikai solīt prot,

Par to, ka atņems rīt

to, ko šodien mums dod.

Raudāja māte, raudāja meita,

raudāja sivēns aizgaldā.

Raudāja māte, raudāja meita,

jēgas nekādas tik un tā.

Par to, ka blēžiem tiek

tikai nosacīts sods,

Par to, ka nozagtais

netiek atpakaļ dots,

Par to, ka partijas

tikai solīt prot,

Par to, ka atņems rīt

to, ko šodien mums dod.

Par to, ka vēderus

stingrāk nāksies mums jozt,

Par to, ka zemniekam

banka bikses velk nost,

Par to, ka partijas

tikai solīt prot,

Par to, ka atņems rīt

to, ko šodien mums dod.

Pipariņu izlase

.

Velreiz par čekas maisiem

Kad tiks izšķirts galu galā

Maisu liktcn's bēdīgais?

Tad, kad beidzot atdos galus

Čekas aģents pēdīgais.

Rūgtā atmoda

— Dieviņ, ko mēs ievēlējām!

Daudzi, matus plēšot, sauc.

Domāju, ka plikpaurainie

Kļūdījušies tikpat daudz.

Tas tik ir vēriens!

Laša kundze acis bola.

Ai, kā tās sāk vizēt!

Laša kungs tai rīt jau sola

Jūru privatizēt.

Veselīga konkurence

"50 procentu atlaides!"

Reklāmām pilna Rīga.

Bet baznīcā grēku atlaide

Simtprocentīga.

Caram Rīga vietas nav

Pēteris, uz zirga jāšus,

Dusmās sprāgst vai pušu,

It kā teikdams: — Nu maķ vašu

Zanogu i v dušu!

Top "Uguns un nakts" jaunuzvedums

Teātris nav, mīļie draugi,

Vecu mantu bodele.

Lāčplēsis būs tagad biezais,

Spīdola būs modele.

Tā vien gribas pajautāt

— Rokas nost no krievu skolām! —

Mazie demonstranti brēc.

Halo, Pliner un Cilevič,

Vai tas jums nav adresēts?

Ak, šī Pirmā partija!

Tā lūk iet, kad Saeimā

Ielaiž Svēto garu.

Gars, par velnu pārvērties,

Cīņu sāk par varu.

Cirkā jauna programma

Klauni rādīs meistartrikus,

Zvēri rēks un zobus ņirgs…

Taču mūsu politiķus

Nez vai pārspēs Rīgas cirks.

Izņēmumu nedrīkst but

—    Ļaujiet legāli mums strādāt! —

Prostitūtas kori sauc.

—    Kāpēc tautas deputātiem

Atļauts tas, kas mums nav ļauts?

Nākamībā raugoties

Brīvas zemes mums cik uziet.

Apstrādāt to nav vairs vērts.

Mācies, zemniek, spēlēt golfu,

Bumbiņas un nūju pērc!

Apetīte rodas ēdot

Laksa Lembergam klūp krāgā,

Krūmiņš melnās dusmās tūkst…

Ej nu izšķir, ko kurš zaga,

Kuram vairāk naftas trūkst?

Ēģiptes mīkla

Kas tā "saprātīgā peļņa"?

Vienam miljons, otram lats?

Kāpēc es par savu darbu

Algu nenosaku pats?

Sapņi un īstenība

Godavīri gaismu sauca.

Nezināja tie, ka drīz

Vieni gavilēs šai gaismā,

Citi valsti izlaupīs.

Kurš gan nezin' Helenu!

Šodien cilvēkam ir jābūt

Dumjākam par telēnu,

Lai viņš tiešām nezinātu

It neko par Helēnu.

Gan ar drosmi, gan ar daili

Spēj tā visus valdzināt.

Raiņa Spīdola šai ziņā

Demakovai nestāv klāt.

Gaismas pilij pirmo pāli

Viņa pašrocīgi dzīs.

AB dambī koncertzāli,

Lien vai nelien, iebāzīs.

Māksla metīs augstu vilni,

Galvās vējos vējiņš svaigs,

Muzeji būs ļaužu pilni,

Lielveikalos tukšums baigs.

"Es kā ministre…" šos vārdus

Demakova lieto daudz,

Lai ar sētnieci kaut kādu

Dieva dēļ to nesajauc!

Mainās viss zem saules diska,

Vai tas patīk mums vai ne,

Kultūra kļūst hēlēniska.

(Ne jau grieķu izpratnē!)

Kas tikai nenotiek…

(Jaunas variācijas)

Kas tikai nenotiek šai valstī!

Nu pēkšņi attapāmies mēs,

Ka medicīna korumpēta

Un iestigusi aploksnēs.

Bet ja nu paši slimi kļūsim,

(Kaut labāk būtu neslimot),

Nez vai tik apzinīgi būsim

Un nedosim, kam vajag dot?

Kas tikai nenotiek šai valstī!

Neviens vairs negrib palikt vecs

Zūd krunkas vecenīšu sejās

Un kraķi jaunas meitas prec.

Kāds ārsts jau rājis dāmu kādu:

— Ko vēl no manis gribat jūs?

Uz vēdera ja savilkt ādu,

Zem zoda jums jau bārda būs!

Kas tikai nenotiek šai valstī!

Gan dzimstība ik gadu rūk,

Gan vairāk šķiras nekā precas

Un vecāki no bērniem mūk…

Vai tiešām izmirs tauta mana

Un nebūtības dzelmē grims?

Ne velna! Ir vēl klonēšana,

Un latvieši vēl kolbās dzims!

Kuplejas par godavīriem

(Paula Krogus dziesmiņas meldiņā)

Lai tautas kalpiem gods un slava!

Tak ne jau pašlabums tiem rūp.

No baigās slodzes darbā savā

Tiem bikses dilst un pauri kūp.

Starp viņiem nav neviena vīra,

Kam kādreiz aptraipīts ir gods,

Un viņu sirdsapziņa tīra

Kā tikko skalots klozetpods.

Un tiesnešiem lai arī slava!

Tiem allaž likums bijis svēts.

Neviens uz ķepas ņēmis nava,

Bet ja kas ņemts, tad joka pēc.

Un, protams, muitniekiem lai slava,

Kas veikli kontrabandu ķer!

Ja arī izmūk kāda krava,

Tad tāpēc vien, ka zibens sper.

Un, beidzot, policistiem slava,

Kam rokā zizlis bargi zib!

Pat muļķa teļš, kas ganās pļavā,

Var viegli saprast, ko tie grib.

Ne jau viss, kas jauns,

ir labs

Kad es jauno dzeju lasu,

Šķiet, ka sāku drusku jukt.

Jauno mūziku kad klausos,

Gribas prom no zāles mukt.

Kur nav sakarīgas domas,

Kāda dzeja tur var būt?

Kur vairs nedzird melodiju,

Kādu baudu tur var gūt?

Karavīru sargā kaska.

Bet, kad Dziesmu svētki būs,

Lai no Karlsona un Vaska

Mīļais Dieviņš sargā mūs!

Ar to jauno koncertzāli

Jokus pieredzēsim mēs,

Kad pa Daugavu uz jūru

Balalaikas aizpeldēs.

Estrāde ar kompaktdiskiem

Pievilina, ķērc un brēc:

Albums vārnai, albums vistai,

Albums vardei tiražēts.

Saskatījies seriālu,

Esmu sācis puļķus drāzt.

Ja no krūtīm izsprāgs tapa,

Būs vismaz ko vietā bāzt.

Traki gribas smalkiem but

Reiz buldurējām krieviski,

Nu angļu vārdi modē.

Daudz smalkāk sacīt second hand,

Un nevis lupatbode.

Un vai nav skaistāk arīdzan,

Kad paziņām tu klāsti:

— Hotdogi baigi garšo man! —

Jo cīsiņi skan prasti.

Mēs fryed chikens uzkožam,

Un nevis ceptus cāļus.

Mēs sparklinpļ water uzdzeram,

Un nevis minerālus.

Kad bullis pļavā lec uz govs

Un gaisā astes vijas,

Mēs līksmi saucam: — Seksa šovs!

Kā Playboy fantāzijās!

Vel viena

Partiju mums savairojies

Tā kā mušu mēslainē.

Ej nu tagad izdibini

Kurai ticēt, kurai ne.

Arī Piebalgā jau esot

Partija, kam reitings augsts.

Ķencis tai par runasvīru,

Goda priekšsēdētājs Švauksts.

Piebaldzēni alu darot,

Kautu cūku plaucējot

Un no prieka danci lecot,

Tikai kules traucējot.

Latgaliešu Iriada

.

Sīvas vēstule veiram, kas aizbraucis peļņā Uz Īriju

Nu, kai tu tī dzeivoj, Onton,

Sēņu un myglas solā?

Es te ar myusu bārnim

Navaru tikt vairs golā.

Puika jau dzer un peipej,

Moceitīs šam par gryutu.

A mcitine guļ ar draugu,

It kai pracāti byutu.

Paļdis, ka syuti naudu

Un pa ratam vēļ zvoni.

Paļdis Dīvām, ka pasaulē

Ir taidi šampinjoni!

Vīnu lyudzu tev, Onton,

Namet uz cytom aci.

Cytaiži braukšu pi tevis

Un saceļšu Ielu traci.

Apgrīsšu kojom gaisā

Vysu tū īru solu,

Tu un tova brvute —

Obi dabosit golu!

Nu tod ardīvu, Onton,

Najem ļaunā, kū soku.

Brauc, cik viņ dreiži vari,

Mojos ar pylnu moku!

Mīlā Geleite tova,

skumdoma Pušmocovā

Veira atbilde sīvai

Hau du ju du, mai bjūti?

Ilgas pēc tevis jūtu!

Redzi, es jau pa druskai

Angliski murmuļot prūtu.

Bjūti nūzeimej skaista,

Ar taidim kai tovi byudim.

A šampinjoni aug šķiuņūs

Uz tryudim un zyrga syudim.

Cauru dīnu jūs losu,

Nav dīz cik solda smoka.

Bet, ja samoksoj labi,

Nauda nasmird, kai soka..

Es te uz ēsšonas taupu, —

Dorga iztykas paika,

Tai ka jimtīs ar seksu

Nav ni spāka, ni laika.

Dālam soki, ka gudreibu

Es jam ar mītu dzeišu.

A meitas bryvgonu, mudaku,

Atbraucis izrūneišu.

Nu jau vēstulē byušu

Tev es pastostējs vysu.

Čau, gudbai, muna mīļo!

Sajem nu manis kisu!

Ontons Īrijas solā,

pošā pasauļa pjolā

Ūtro vēstule veiram

Kaidu kisu tu syuti?

Es kai sīvīte prosta

Par tū paceņu tovu

Vakar vaicoju postā.

Postnīki nūlyktovā

Porkrove pakas vysas,

Skatējos vairokas reizes —

Nav maņ nikaidas kisas!

Posta prikšneica ryuce:

— Duraku dēļ te trači! —

A vīna krīvīte breinējos:

Voi ta var syuteit kači?

Beistūs, ka tu tur esi

Porsaēds šampinjonu.

Nūteikti aizej pi ārsta!

Gaideišo tovu zvonu.

Geļa

Veirs zvona sīvai

Porprotums myusu storpā,

Muna mīļo, ir sods

Topēc, ka angļu volūdu

Tu nimoz nesamocīs.

Kisa ir solda buča,

Tu tok maņ esi kreizi.

Palīc vasaļa, mīļo!

Zvaneišu cytu reizi.

Epilogs

Skotos vordncicā Geļa,

Kū tod vordneica soka?

Tū, ka angļu volūdā

Kreizi nūzeimej troka.

(2006)

Alus ari ira sula

Jau agri atmiņā man gūla

No abiem galiem lasāms joks,

Ka alus arī ira sula

Un vesels tas, kas sulu lok.

Ar prieku saldo sulu baudu.

Lai mūžam slavēts mieža grauds!

Daudz bēdu pasaulē un gaudu,

Bet prieka nav nemaz tik daudz.

Kad atkal ceļu alus kausu,

Kā cilvēks jūtos, nevis prauls.

Es dzīvot netaisos pa sauso

Tik tāpēc vien, ka nedzer Pauls.

Lai skauģi pareģo man galu,

Lai kraukļi, cik tik uziet, ķērc,

Es allaž saucu, dzerot alu:

— Ir dzīvot vērts! Ir mīlēt vērts!

Kamēr mieži vēl augs,

Mucā virpuļos raugs,

Kokā apinis kāps,

Man slāps, man slāps!

Cesu alus dziesmiņa

(Pilsētas 800gadu jubilejā)

Ja tu esi kurpes plēsis,

Ceļu izstaigādams daudz,

Zini, draugs, ka arī Cēsis

Tevi viesmīlīgi sauc.

Te, kur Gauja plūst netālu,

Sena pils kā teiksma stāv.

Te vēl brūvē tādu alu,

Kāda citur, protams, nav.

Kā dzintars putām klāts

Ir Cēsu alutiņš.

Ar mīlu darināts,

Kā mīla salds ir viņš.

Kā dzintars putām klāts

Ir Cēsu alutiņš.

Ar mīlu darināts,

Kā mīla stiprs viņš.

Vāci, krievi juku jukām

Šurpu mēdza bariem nākt,

Gan pēc cēsiniecēm smukām,

Gan to gardo alu lakt.

Bet vai kāda sveša vara

Nomākt cēsiniekus var?

Te, kur tādu alu dara,

Mūžam dzīvs ir kaujas gars!

Drošas pazīmes

Blaumanis reiz pajokoja:

Kad jau atkal pavasaris?

Tad, kad divi pāri cimdu

Ziemas darbos novalkāti.

Tagad klāt ir pavasaris,

Kad skrien divi simti vīru

Kūlu dzēst, ko dedzinājis

Laukmalā viens idiotiņš.

Maza viltība

Ja pie durvīm klauvē Nāve,

Nesteidzies tās atdarīt.

Saki, nav neviena mājās

Un ka nebūs ari rīt.

—    Kas tur runā? — jautās Nāve.

Atbildi, lai labi dzird:

—    Runā Rīga! Vienmēr pirmais.

Taču ne jau pirmais mirt.

Ziemassvētku brīnums

Betlēmes zvaigzne pār kūtiņu spīd,

Jāzeps ar ganiņiem jokus sāk dzīt:

Skat, kāda gaisma, kaut vakars jau vēls!

Gaidījām meiteni, piedzima dēls.

Saprast nevar vairs neko

Nesaprotu, ko tie ļaudis

Var par nabadzību rūkt.

Ja ar mašīnu var braukāt,

Kā var maizei naudas trūkt?

Ja var točkā šņabi nopirkt,

Vai tad pienam nepietiek?

Ja pa mobilo var pļāpāt,

Kāpēc īrei neatliek?

Ir jau, protams, nabadziņi,

Kuriem var it visa trūkt.

Tikai dīvaini, ka viņi

Šodien mēdz vismazāk rūkt.

Atvadu vardi Saules darzam

Ulmanis un Rainis

Apgriezties var zārkā,

Dzirdot to, kas šodien

Darās Mežaparkā:

Bezkaunīgi meli,

Liekulības varza…

Blēžu rokas stiepjas

Jau pēc Saules dārza.

Kāpēc Rīgas bērniem

Tīkot svaiga gaisa?

Lai pie Ķīšezera

Kungi villas taisa.

Sakopta būs vide,

Nokrāsoti žogi,

Neklaiņos gar krastu

Šādi tādi žmogi.

Mazajiem tak Rīgā

Iespējas ir lielas

Audzēt puķes podos,

Spēlēties uz ielas.

Ezerā tak pelde

Bīstama no tiesas!

Bērneļi var peļķēs

Atsvaidzināt miesas.

Neraudāsim, mīļie,

Saules dārzu bedot!

Partijām par paldies

Ziedojumus nedod.

Balāde par KNABu

Domāja KNABs, ka no blēžiem mūs glābs,

Te tev nu bija — glābāt!

Aizmirsa KNABs, nabaga KNABs,

Ka ne jau visus var knābāt.

Mazos - jā gan, tālu lai skan:

— Redz, kā tos neliešus ravē! —

Lielos, ak vai — labāk nu lai

Cildina, cienī un slavē.

Lielajiem balsts — likums un valsts,

Tāpēc ka lielie te valda.

Domāja KNABs, ka no blēžiem mūs glābs,

Diemžēl nav lielāka malda.

*

Izklausas man — rekviems skan,

Simtbalsīgs koris to skanda.

Aplausi šalc, melns paliek balts,

Gavilē neliešu banda.

(2007)

Vērtīgs paradums

Tālā hotentotu zemē

Esot vērtīgs paradums,

Kuru iespējami ātrāk

Būtu jāievieš pie mums:

Vecīšiem liek rāpties kokā,

Tad mēdz koku sakratīt,

Pārbaudot, vai vecais turas,

Vai kā ābols zemē krīt.

Nokritušo žmiedz uz vietas.

(Tādam pensiju vēl dot!)

Hotentoti tādā veidā

Kaudzēm naudas ietaupot.

Neuztveriet to kā joku.

Vērtīgs paradums ir tas,

Tur, kur veču daudz un koku,

Bet tās naudiņas par maz.

Cilvēka mūžs

.

Bērnība

Paskat. Jau uz četrām turas!

Smaržīgas pat viņa čurās.

Jaunība

Darbs riebjas, miegs ir varen ciets,

No rītiem kājustarpī miets.

Vecums

Sirds nevelk, kājas knapi tur

Un dibens gaisu nesatur.

Epilogs

Kas mums vairs dzīvē atliek,

Kad esam veci un slimi?

Poliklīnika, aptieka, televizors un "Rimi".

Mini pasaciņas

.

Gudrie šakāļi

Sapulcējās šakāļi

Tumšā mežā klusi

Un par savu karali

Izraudzījās trusi.

Kāpēc tieši garausi,

Bet ne Lauvu tēti?

Tāpēc, lai var šakāļi

Laupīt netraucēti.

Antiņa bēdas

Gaužas Antiņš nabadziņš,

Piepūlēdams prātu:

— Kad būs gatavs Stikla kalns,

Lai es tajā jātu?

Stikla kalns sāks žilbināt

Visus tuvi tāli,

Kad reiz izbeigs tautu jāt

Tavi lielie brāļi!

Rekordisti

Augstlēkšanā sacenšas

Maize, Piens un Gaļa.

Jauniem cenu rekordiem

Ļauta pilna vaļa.

Augstāk ceļas latiņa,

Liels ir lauru vākums.

Paturēsim prātiņā,

Ka tas ir tikai sākums.

Naivuļi

Sadomāja zaķīši

Darbiņu sev gādāt.

Iešot vilku bariņā

Meža valdē strādāt.

Zaķiem labi nodomi,

Zaķiem labi vārdi…

Smīn un klusē pelēči,

Laizīdamies gardi.

Niecīga deva

Meža televīziju

Meža cūkas skatās.

Dzīvo viņas cūciski,

Uzvedas tāpatās.

Dzenis, kokā tupēdams,

Smejas, knābim klabot:

—   Te 100 gramu kultūras

Nez vai spēs ko labot!

Viltīga zivtiņa

Vecim bija mobilais

Un ne graša plika.

Pēkšņi Zelta zivtiņa

Veča tīklā tika.

Diemžēl nekļūst mazāki

Veča makā robi.

Izrādās, tai zivtiņai

Haizivs zobi.

Vienam glābiņš, otram gals

—    Pērciet atstarotājus! —

zaķiem saka vilki.

—   Cilvēki, tos lietojot,

dzīvo ļoti ilgi.

Zaķi vilku padomu

pārdomā bez steigas:

—    Ja mums ļipas spīdēt sāks,

tās būs mūsu beigas!

Labakais novēlējums

Bij' reiz dakter's Aikāsāp,

Diemžēl nav vairs tādu.

Šodien slimiem zvēriņiem

Ārsti dīrā ādu.

Honorāri aug un aug

Pāri katram mēram.

Novēlēsim neslimot

Pat ļaunākajam zvēram!

Vecgada vīzija

— Kas tad notiek Latvijā? —

Cūku fermā kādā

Jānis Domburs pusnaktī

Diskusiju vada.

Cūkām ļaužu būšanas

Izprast visai grūti.

Tādu lielu cūcību

Nav pat cūku kūtī.

Risinājums būs!

— Ja vien grib, tad visu var

Rīgas Dome lielās.

Drīz jau sākšot likvidēt

Korķus Rīgas ielās.

Lai tik pavingrināties

Domes vīriem ļaujot.

Jauno gadu sagaidot,

Šie jau korķus raujot.

Sveic jubilāru runči

Raimondam Paulam

septiņdesmitgade

Trīs runči kādā krogā

"Lai dzīvo Raimonds!" sauc,

Un spriež, ka viņam gadu

Vēl nav nemaz tik daudz.

Ka, redzot, ko viņš dara,

Tie skaitļi rūk un zūd.

Un tāda darba spara

Pat jauniem nemēdz būt.

Ir dziesmu mums ar kaudzi —

To labi zin' ikviens.

Priekš kaķiem raksta daudzi,

Par kaķiem — Raimonds viens.

Un pateicīgie runči

Tam mīļu paldies teic,

Ceļ baldriāna kausus

Un atkal pildīt steidz!

No kroga mājup runčiem

Jau kājas greizi iet,

Jau pelītes tiem rādās

Un tie vēl skaļāk dzied.

Te pēkšņi krīt no gaisa

Un baigi nogrāb kauls.

Un kas pie visa vainīgs-?

Nu, protams, Raimonds Pauls!

Atzešonos mīlesteiba

Savulaik dzejnieks Pēteris Jurciņš

uzdāvināja man savu dzejoļu

krājumu "Vasaļa, muos, vasals,

brouļ!" Grāmatā daudz jauka

latgaliešu humora. Izrakstīju

dažus neparastākus vārdus:

Trūbys — taures.

Ļūbeit — mīlēt.

Grūšys — bumbieri.

Lytkys — ciskas.

Zbani — alus kannas.

Caca — rotaļlieta.

Bubyns — bungas.

Zobs — vairogdziedzeris.

Un, lūk, kāds dzejolis man sanāca:

Es trūbys trūbeju,

Tevi es ļūbeju.

Cičy, kai grūšys

īt maņ pi dūšys.

Lytkys, kai žbani

Kairynoj mani.

Tu muna caca,

Koč esi vaca.

Bubynā sytu,

Nagrybu cytu.

Nakroti zobu,

Parodi nobu!

Bezalkoholiskais "Put, vējiņi

Tā kā daži pedagogi un morālisti

"Pūt, vējiņi!" dēvē par dzērāj-

dziesmu, piedāvāju savu variantu.

Pūt, vējiņi, dzen laiviņu,

Aizdzen mani Kurzemē!

Kurzemniece man solīja

Sav' meitiņu baltrocīt'.

Solīt sola, bet nedeva,

Teic man' traku braucējiņ'.

Teic man' traku braucējiņu,

Ceļa stabu lauzējiņ'.

Kuru stabu es nolauzu,

Kam es kaķi nobendēj'?

Paši stabi virsū skrēja,

Kaķi bēga ņaudēdam'.

Pūt, vējiņi, dzen laiviņu,

Aizdzen mani Kurzemē,

Lai meitiņa laivā lēca,

Tēvam, mātei nezinot.

Mes tevi atceramies, Edžu!

Veltījums

Edgaram Liepiņam

Mēs tevi atceramies, Eldžu,

Kad smaržo ievas Skultes pusē

Un ākstu karalis uz troņa,

Mūs sveicot, dziļdomīgi klusē.

Mēs tevi apbrīnojam, Edžu,

Kā tu mūs uzjautrināt spēji,

Un, visiem dāvinādams smaidu,

Kā pats caur asarām tu smēji.

Mēs tevi atceramies, Edžu,

Kā tur, kur liekulība valda,

Tu tautas dziesmu skuju svārkos

Sev vedi līdz pie dzīru galda.

Mēs tevi apbrīnojam, Edžu,

Kā godā valodu tu cēli,

Kad mūsu ķiļķeni un klimpas

Jau sāka aizmirst latvju mēli.

Mēs tevi atceramies, Edžu.

Nu kā var aizmirst Hugo Diegu,

Un pašu brašāko no runčiem,

Kas jauca kaķenītēm miegu?

Mēs tevi apbrīnojam, Edžu,

Kā šķiedi reiz tu vīra spēkus,

Un ticam, ka Dievs kungs tai saulē

Tev sen jau piedevis ir grēkus!

Judziet, puiši, zirgus vaļa

(Variācija par ukraiņu

tautas dziesmas tēmu)

Jūdziet, puiši, zirgus vaļā,

Es jums vēlu labunakt'.

Pats es iešu dārzā zaļā,

Iešu dziļu aku rakt.

Raku, raku dziļu aku,

Nevar ārā izrāpties.

Skatos, meiča stāv virs akas

Un bez biksītēm, ak die's!

—   Sniedz, meitiņa, spaini pretī,

Lai var ūdentiņu smelt!

—   Ko tu, pagāns, mani pētī? *

Kā nav kauna acis celt!

Nāk pie akas kazaks jaunais

Savu zirgu padzirdīt.

Sāk viņš meņģēties ar meiču,

Spainis man uz galvas krīt.

—   Tas par traku! — es šiem saku,

Lienu ārā knapi dzīvs.

Šie jau noņemas ar seksu,

Arī man kaut kas jau stīvs.

Paiet mūžs ka seriāls

Televizors, televizors…

Pelēcīgās dzīves sāls.

Izniekots un nepamanīts

Paiet mūžs kā seriāls.

Ja tāds prieks reiz senčiem būtu,

Tad es droši pasaku:

Nebūtu mums tautas dziesmu,

Mīklu, teiksmu, pasaku.

Kas gan Jāņos līgot ietu?

Kas gan ietu ķekatās?

Ik vakaru seriāli

Visiem būtu jāskatās.

Ko mēs mantojumā gūtu?

Ko mums senči dotu līdz?

Nez vai pāris cimdu būtu

Latvju rakstiem noadīts.

TaČu progress paliek progress,

Kas gan apstrīdēt to ies!

Atņem ļaudīm seriālus —

Garlaicībā nobeigsies.

Atmiņas par ziedu laikiem!

.

Jautri panti par Mildastanti

Skrien pa ielu Milda Plukša,

Nauda rokā, soma tukša.

Nosalusi zili zaļa,

Skatās, kur ir sviests vai gaļa.

Pretī kaimiņiene nesas —

Skārnī dodot lētās desas,

Lai tik skrienot, vēl jau esot!

Milda sāk uz skārni desot.

Svērājs vaiga sviedros raujas,

Tantiņas ar somām kaujas.

Tur, kur rinda iet bez steigas,

Katrai draudzībai ir beigas.

Tiklīdz pienāk Mildas rinda,

Beidzas jautrā svaru šķinda.

Pūlī atskan baigie auri:

— Mēs bez desām! Prieki cauri!

Gastronomā vista kārna

Guļ kā nosprāgusi vārna.

Milda ošņā to un cilā —

Kājas garas, miesa zila.

Pēkšņi kāds to rauj no saujas.

Milda nedod, pretī kaujas.

—   Atdaj, dura, maja kura!

—   Ņiatdam, sama ti dura!

Apkārt saskrien nikna tauta,

Vista tiek uz daļām rauta,

Katrs kaut ko izplēst rauga,

Mildai paliek dējamsprauga.

Bet citādi viņš cilvēks jauks

Reiz kombainieris Jānis Stops

Bij' darbā apdzēries kā lops.

Viņš meža malā auzas pļāva,

Tad pēkšņi grāvim pāri rāva,

Tik tikko nenožmiedza teļu

Un sāka sētā novākt veļu;

Sit priekšsēdētājs galdā dūres:

— Nost šito pļēguru no stūres! —

Bet Stops it mierīgs mājās guļ

Un skalo rīkli: buļ, buļ, buļ…

Kur pārliecības šim tik daudz?

Kādēļ nekas to neuztrauc?

Nav šoreiz atminējums grūts.

Lec, protams, dusmās sirds no krūts,

Ir priekšsēdētājs cilvēks ar',

Bet sakiet — kas lai pļauj un ar?

Un rītā viņš pie Stopa brauc

Un laipni Stopu darbā sauc.

Un Stops to zin', ka viņu sauks,

Jo nevar palikt nekopts lauks,

Un atkal piedzēries viņš brauks…

Bet citādi viņš cilvēks jauks.

Ačgārnīši

Vai nu netīši, vai tīši —

Nevar saprast, sit vai nost! —

Viss, ko dara ačgārnīši,

Ačgārns pašos pamatos.

Taupa rubli — raud un žņaugās,

Smej — kad simtnieks vējā iet.

Noklāj jumtu — atstāj spraugas,

Mūrē krāsni — dūmvads ciet.

Ja ir bedre ceļam priekšā,

Gaidiet vien, ka aizbērs drīz!

Vienīgi, ja viņu priekšnieks

Tajā "Volgu" salauzīs,

Tad būs ačgārnīši sprukās.

(Tādas ziepes, vai tu traks!)

Bedri aizraks, ieraus šļuku,

Nu, un… blakus jaunu raks.

Ačgārnīšiem gads no gada

Plāns ir allaž izpildīts.

Visas ačgārnības vada

Atbildīgais ačgārnīt's.

Reizēm pats viņš kļūdas labo,

Reizēm citi labot sāk,

Bet, ja arī neizlabo,

Dzīvot var, jo alga nāk.

Kur gan rodas ačgārnīši?

Kas gan tur un stutē tos —

Vai nu netīši, vai tīši?

Nevar saprast, sit vai nost!

āpša monologs

Šitā, zvēri, dzīvodami,

Kur mēs nokļūsim, ak die's?

Lācim būda sabrukusi,

Bebri saka — nospļauties!

Zaķu tēvam kuro reizi

Traktors grāvī apgāziēs…

Citi zaķi, arī greizi,

Dzer un saka — nospļauties!

Lapsa fermā cāļus paņem.

Vai nu šī vēl maksāt ies!

Suns, kas sarga algu saņem,

Snauž un saka — nospļauties!

Vai kas lūst vai grūst, vai pelē,

Kas tev skries vai ausis slies!

Visiem tikai viens uz mēles,

To vien dzirdi — nospļauties!

Kam te morāli lai lasa?

Kam lai sūdzas, velns lai rauj?

Ko no kamieļa lai prasa,

Kas no dzimšanas jau spļauj?

Kā tas beigsies galu galā,

To zina tikai mīļais die's.

Ja ir miers un silta ala,

Man jau arī — nospļauties!

Kluks, kluks, ura!

Ir iedegušās kaislības,

Ņem vistas jaunas saistības.

Ik dienu dēšot divas olas,

Bet daža trīs pat izdēt solās!

Zib pīļu pleznās spalvaskāti,

Tarkš zosu kinoaparāti,

Kā nagla klāt jau žagata

Ar mikrofonu kabatā.

Tai gailis interviju sniedz

Un filmēties pie vistām diedz.

"Būs olas stipras mums un lielas,

Tik daudz, ka varēs bruģēt ielas.

Lai skauģi to sev liek aiz auss:

Tiks pārspēts afrikānis strauss!"

—    Kluks, kluks, urā! Lai vistām slava!

Sauc tītars apsveikumā savā.

—   Kad visi spēki kaujā sviesti,

Trīs olas dienā vēl nav griesti! —

Bet cāļi, lai gan nav tiem skolu,

Zin' precīzi, ka vienu olu

Var dienā izdēt viņu mamma

Un vairs ne grama.

(1976)

Neticami, bet fakts

Es jums teikšu, mīļie draugi,

Tiešām glābiņa vairs nav!

Šorīt atnāku uz darbu —

Trīs ar hronometriem stāv.

—   Viena minūte par vēlu! —

Un uz mani baigi lūr.

Es šiem saku: — Vai tad šeitan

Starta laukums Baikonūrs?

Vai tad raķeti jau laidīs,

Sekundes jau skaitīt sāk?

Varbūt man kā kosmonautam

Skafandrā ir jāatnāk? —

Kādas gvaltes, kāda kņada,

Mani sodīšot, ak die's!

—   Bet, kas bija Piektā gadā,

Tas jums, biedri, piemirsies?

Naudas sodi, strostēšana,

Tā kā tagad akurāt,

Un pēc kāda laika, raugi,

Revolūcija bij' klāt! —

Skatos, kontrolieri čukstas,

Kaut ko pārbijušies spriež,

Nāk man klāt, lai mierinātu,

Atvainojas, roku spiež…

Sāku strādāt. Te pēc brīža

Sirēna un bremzes kauc.

Pametu pa logu aci —

Ātrā palīdzība brauc.

Ienāk dakter's, ne jau sīciņš,

Tāds, kā boksā trenējies.

Strenčos šodien būšot mītiņš,

Lai es braucot uzstāties.

—   Nē, — es saku, — darba laikā

Apkārt blandās tikai slaists.

Vediet tos, ar hronometriem,

Kas to raķeti grib laist!

Drīz pie mazmājiņas vaktēs

Cilvēkus, kam vēders švaks. —

Dakters nopūšas un saka:

—   Nevar saprast, kurš te traks!

Kas kaitēja nestavet!

Rindā dzimu, rindā augu,

Rindā mūžu nodzīvoju.

Rindā gāju iepirkties,

Rindā pirtī mazgāties.

Man māmiņa iemācīja

To, ko visi bērni prot:

"Kas ir, lūdzu, pēdējais?

Sakiet, lūdzu, — ko te dod?"

Rindā man bārda auga,

Rindā man ūsas dīga,

Rindā sieva gadījās

Tāda traki valodīga.

Nevar viņu aizrunāt,

Nevar viņu aizdziedāt,

Ja būs rindu ieņēmusi,

Citus priekšā nelaidīs!

Kas kaitēja nestāvēt,

Ja zināju, ka dabūšu.

Ja zināju — nedabūšu,

Tāpat vien pastāvēju.

Nav bez dziesmas dziedāšanas,

Nav bez rindas dzīvošanas.

Rindā var vislabāk just:

Kamēr cilvēks dzīvs, viņš kust!

(1968)

Fabula par kutelīgu temu

Gaužas maiznieks Tarakāns:

—   Atkal paaugstināts plāns! —

Katru rītu jāskrien kājām

Tam uz ceptuvi no mājām.

Darba apstākļi tik smagi,

Ka pat nagi svilst un ragi.

Toties Blusa dej un lec:

Darba būtībā nekāda,

Jāpamasē kādam āda,

Bet par to tai — spec, spec, spec.

Spec ēdnīca, spec dziednīca,

Spec frizieris, spec skroders,

Spec kūrorts Rīgas jūrmalā,

Kur Blusa taukus nodzen.

Nu spriediet: kāda velna pēc,

Par ko to Blusu lutina?

Par to, ka viņa augstāk lec?

Par to, ka citus kutina?

Laiks viņai būtu noprasīt:

—   Kādēļ tu gribi vairāk rīt?

Kas līdz ar visiem darbā lec,

Tam nedrīkst būt nekādu spec!

(1964)

Balade par Blatu

Tūliņ jums, biedri, celsies katrs mats,

Pat tādiem, kam uz pakauša nav matu.

Es stāstīšu, ko piedzīvoju pats,

Es lasīšu jums balādi par Blatu.

Man pašam Blats nekad nav bijis rads.

Te kādu dienu redzu drūmu skatu:

Raud pārdevēji — esot miris Blats,

Neviens nekad vairs nesastapšot Blatu!

Un tiešām — kapos piemineklis plats

Un grezni ziedi, dabūti pa blatu,

Un zelta burtiem milzu uzraksts: "BLATS"

Bet vairāk it nekādu citu datu.

Es naktī ņēmu rokā lāpstu pats:

Kaut zārkā viņam uzmetīšu skatu!

Bet zārks bij' tukšs, tur negulēja Blats.

Viņš pat no nāves izbēdzis pa blatu!

Žurkiada

Reiz bija laiks — tas briesmu laiks,

Bet nu jau sen tas pāri,

Kad vienās bailēs dzīvoja

Kāds blēdīgs žurku pāris.

Viņš noliktavā strādāja

Pie cukura un miltiem,

Bet viņa rāvās ceptuvē

Pie pīrādziņiem siltiem.

Te "nožuvums", te "nobirums",

Te sverot maza "kļūda"…

Un to, kas pāri palika,

Pa kaktiem žurkas grūda.

*

Bet ko tā lielā manta dod,

Kas negodīgi krāta,

Ja nevari to izmantot,

Ja allaž restes prātā?

Un žurkas tā kā ubadzes

Pusnoplukušas klīda:

Ne kristālu, ne paklāju,

Vien cisu maiss uz grīdas.

Bet tad viss pēkšņi grozījās

Reiz, kādā dienā jaukā.

Un nu vairs žurkas nebaidās

Vilkt salaupīto laukā.

Var blēži priecāties un smiet,

Lai cik ir pilns tas vadzis:

Ja runcis noķēris nav ciet,

Vairs neskaitās, ka zadzis!

Bet ko viņš, nabags, nosargās,

Ja žurkas malu malās

No galdiem ķer, no maisiem sper

Un savā starpā dalās.

Ja kāda žurka ķezā tiek,

Tad arī nav ne vainas.

Tās vietā citu žurku liek,

Un aina neizmainās.

Un atkal visas sper un dzer,

Un veikli vilto aktus…

Bet runcis ķepas noplāta:

— Lai ņemtu ciet, trūkst faktu!

Nu žurku pārim blēdīgam

Ir atraisītas rokas:

Pie Rīgas uzcelts grezns nams

Un somu pirts pie Slokas.

Par sagādnieku žurka likts

Un spriezdams pīpi ļurkā:

— Ir izredzes vēl augstāk tikt,

Mans draugs — vēl lielāks žurka!

Ir žurkām savs lukss "Žigulis".

Kad viņas brauc tai kastē,

No priekšas zelta zobi viz,

Bet pakaļ velkas aste. .

Tā šodien daudzas žurkas brauc,

Ceļ vasarnīcas greznas,

Pa restorāniem tostus sauc

Un pasūta pat gleznas.

Es vienu gleznu redzēju:

Glauns žurka resnu punci

Ar sievu dodas pastaigā

Un ved pie saites runci.

Drošs paliek drošs

Teofils Janovičs Tupurāpa

Ir nopietns vadītājs, nevis pļāpa.

Viņš pats savā kantorī neprāto daudz,

Bet visu, it visu saskaņot brauc:

Kad vistām uz laktas ir jāiet pie miera?

Cik caurumiem jābūt ir Holandes sierā?

Vai, ejot uz darbu un bučojot sievu,

Tai jāsaka mīļi "atā" vai "ardievu"?

Kam deguns kā vējrādis allaž ir jutīgs,

Tam pareizu nostāju ieņemt nav grūti.

Un Janovičs parāda lieliskas spējas:

Ja priekšnieki smejas, tad Janovičs smejas.

Ja priekšnieki raud, viņam acīs ir rasa.

Ja priekšniekiem niez, arī Janovičs kasās.

Kad reiz savu darbīgo dzīvi viņš beigs,

Viņš klausuli nocels un sērīgi teiks:

— Es pūlētos vēl, bet tie spēki par knapiei

Vai atļausit nomirt un doties uz kapiem? -

Un klausule kritīs un atskanēs "kliks",

Un kolēģi zārkā to četrrāpus liks.

Tarpa kuplejas

Lai ērgļi trako, gaisos skrienot,

Kur saule lec un gaisma svīst.

Es tārpiņš sīks, es tikai lienu.

Hei, draudziņ mīļais, mācies līst!

Pār ērgļu galvām negaiss krājas

Un pērkons sper, un zibens šķīst.

Bet man ir miers un labi klājas.

Hei, draudziņ mīļais, mācies līst!

Lūst ērgļiem spārni, reizēm kakli

Un ilgi rētas nesadzīst.

Es dzīvs un vesels lienu čakli.

Hei, draudziņ mīļais, mācies līst!

Raug, cits pēc cita noiet malā,

Kas strauji kāpj un smagi svīst.

Bet es, tas rāmais, — kalna galā!

Hei, draudziņ mīļais, mācies līst!

Džimbai rudi rasa!

Čigāns Ādams govis gana,

Dziesmu dungo basā:

—   Varen plaša zeme mana,

Džimbai rūdi rasā! —

Saulesbrilles, pīckā rokā,

Tranzistors pie sāniem…

—   Nu, — es prasu, — kā tev sokas?

Kā tev iet ar plāniem?

—   Fermā tagad tādi plāni,

Ka jedritvai micīt!

Drīz būs jāieskrūvē krāni

Govij katrā cicī.

Vistas kā no lielgabala

Olas ārā bliezīs,

Cūkai dos no viena gala,

Otru galu griezīs.

Agrāk ļaudis bija tievi,

Dažs no bada pampa.

Tagad visi, ak vai dieviņ,

Tik tai māgā stampā.

Ēd un ēd, un vēl nav gana,

Sviestu, gaļu prasa.

Tad nu raujas ferma mana,

Džimbai rūdi rasā!

Ādams, vienreiz muldēt sācis,

Nevar beigt, kā rādās:

—   Vai tu zini, kādēļ acis

Govij skumjas tādas?

Nabadzīte neredz bulli,

Kauču gaidīt gaida.

Visi tikai slauc kā dulli,

Tik tos pupus spaida!

Var jau kapeiciņu savu

Gūt ar darbu čaklu. —

Ādams dēlam pirkšot "Javu".

—    Ka tik nelauž kaklu.

Jauniem visi ceļi brīvi,

"Dod!" un "dod!" tik klaigā.

Cel tu viņam gaišo dzīvi,

Pats bez biksēm staigā.

Tad nu raujos es pēc traka.

Aiziet viss kā akā.

Sieva katru rītu saka:

"Pamaz naudas makā!"

"Tu man dārgāka par zeltu!"

Es šai dodu druku.

"Ja es tevi gaisā celtu,

Būtu beigts ar bruku!"

Tā, lūk, dzīvo vecais Ādams,

Dziesmu dūkdams basā,

Garo pīcku plīkšķinādams,

Džimbai rūdi rasā!

Par kvalitati

No laika gala centušies

Ir visi gaišie prāti

Ikvienai mantai uzlabot

Tā saukto kvalitāti.

Ja iesprauž smilgu dunduram,

Tas kļūst par lidmašīnu.

Ja grib, lai zirdziņš ātrāk skrien,

Var ieziest terpentīnu.

Var dāma sevi izdaiļot

Ar krāsām un ar lakām.

Ja runcim baldriānu dod,

Lapčenoks nestāv blakām!

Kā kurā katrā nozarē

Te daudz ir diletantu.

Bet netrūkst arī meistaru,

Kas taisa īstu mantu:

Suj svārkiem lieku pogu klāt

Un piešuj cenu traku;

Ar uzlabotu gludekli

Bliež pircējam pa maku;

Bāž vecu reņģi konservos —

Spiež kvalitātes zīmi;

Sāk līmēt modes apavus

Ar ekstra puņķu līmi;

Pie desām ragus, nagus maļ,

Kas dārgāki par speķi,

Un piekarina "Žigulim'

Vēl vienu spožu bleķi.

Drīz tualetes papīru

Gan iesmaržos, gan glancēs

Un kvalitātes emblēmu

Uz peļu slazdiem štancēs…

Jo dzīvē iet, kā dziesmā dzied

Maļ mūžu liktens dzirnas,

Tās algas velkas nopakaļ,

Bet cenas skrien kā stirnas!

Traktats par lauksaimniecību

Kā zināms, ar lauksaimniecību

Mums gājis ir raibi ļoti.

Kādi tik norādījumi

Un padomi nav tai doti!

Gan kukurūza ir bijusi,

Gan melnraibo govju efekts,

Bet neiet un neiet tā būšana,

Un nevar saprast, kur defekts?

Dažs muld, ka iet grīstē radība —

Te slapji gadi, te sausi…

Cits melš, ka nav gudra vadība.

Bet kur tad tu gudru rausi?

Un tā, lūk, kamēr mēs strīdamies,

Vai nu dziedi, vai raudi,

Jādod buržujam naudiņa,

Jāpērk Kanādā graudi.

Ir jau, protams, mums varoņi,

Kas dzīvo lepni, ar šiku.

Bet ar to maizi un pieniņu

Tie arī nopelna čiku.

Vai "Lāčplēsis" kļuva bagāts,

Sēdams gar Daugavas malu?

Atņemiet alu "Lāčplēsim",

Un varonis dabūs galu.

Vai domājat, zelta āderi

Uzgāja Ādažu vīri?

Ādažu zelta ādere —

Plēves un suvenīri.

Bet "Juglas zieds" vēl nav iesēdies

Krietnā parādu peļķē,

Jo taisa mašīnām sēdekļus,

Kas ienes vairāk par neļķēm.

"Nākotnē" nabaga Cikste

Kļuvis bagāts ar agaru.

Jūs nezināt, kas ir agars?

Nudien jums vajaga Žagaru!

No jūras zālēm to gatavo

Un sauc vēl par želatīnu.

Bet citi varoņi Pleskavu

Lenca ar ābolu vīnu,

Ieņēma Orlu un Smoļensku,

Gāzās no kātiem Grodņa…

Visus jau nevar apdzirdīt,

Mums tak liela tā rodņa!

Nu, un par beigtajiem gādājot,

Kad kapiņi jauki sāk zaļot,

Talsu "Draudzība" pelnījās,

Kapu akmeņus kaļot.

Ja tu vēl skaidrībā netiki,

Ka turība nekrīt no gaisa,

Iedzer ābolu etiķi,

Ko Bauskas "Uzvara" taisa!

(1979)

Kinoceļojumu klubs

Lai nu skrien uz svešām zemēm

Kaisīt naudu, kas ir glups.

Manas vēlmes apmierina

"Kinoceļojumu klubs".

Griežu pogu un pa logu, •

Ko par ekrānu mēdz saukt,

Skatos, kur tad biedrs diktors

Mani uzaicinās braukt?

Ne tam anketa no svara,

Ne kāds galvotāja zvans

Un vai krievu-turku karā

Vectēvs piedalījies mans.

— Brauksim, — saka viņš, — uz Sveici,

Tur, kur Monblāns sniegots snauž,

Vai uz Āfriku, kur tveice,

Pinkains lauva kaulu grauž!

Un pēc brīža es jau braucu.

Priekšnieks mans var mierīgs snaust,

Es pie lauvām nepalikšu,

Man ir pašam kauls, ko grauzt.

Bet, ja uznāk "nostalģija"

(Vārds, ko katrs tūrists maļ),

Atliek tikai pagriezt pogu:

Klaks, un esmu atpakaļ!

(1979)

Viena otra svaiga doma

Goda nosaukumu jomā

Ir mums tradīcija jauka

Pirmrindniekus apbalvot,

Mākslas laukā, darba laukā

Goda nosaukumus dot.

Bet vai neskanētu skaisti,

Ja reiz būtu nodrukāts:

"Gada izcilākie slaisti",

"Blata meistars — laureāts",

"Svērēj-spērējvirtuozi" —

Tur, kur desa, sviests vai siers,

Un uz tirgus vīrs ar rozi —

"Zelta rozes kavalier's".

Var būt arī "Meistartriepējs",

Kam tā ota greizi ris.

"Republikas gumijstiepējs",

"Savienības brāķdaris".

Un, lai cunftes gods nav dragāts,

Citiem ceļas gars un spars:

"Nopelniem un pelniem bagāts

Skursteņslauķis — dropmeistars".

Kā jūs visi labi zināt,

Vāja dzimstība ir mums.

Kādēļ vēl nav nodibināts

"Tautas tēva" nosaukums?

Tam, kam lieli alimenti,

Kuru vajā sievu bars,

Dosim ordeni ar lenti,

Kamēr viņš vēl spēka zars!

Jo, kad sāks jau klabēt vārsti,

Kad viņš nelietojams kļūs,

Vairs nekādi Tautas ārsti

To pie sievām nedabūs!

(1980)

Traktats par vodku

"Ekstra" vodka, baigi glauna,

Stāv uz letes bodē.

Saturs vecs, bet cena jauna,

Kā jau tagad modē.

Arī "Kristāls" vodkai blakus

Izstutējis krūti.

Nevar taču līgavainis

Prastāks būt par brūti!

Velti dažs ar gudru smīnu

Paredz vodkas galu,

Ceļot godā sauso vīnu,

Saucot talkā alu.

Ja tos radu rakstus pēta,

Sens ir vodkas amats:

Karaliene nekronētā!

Kroņa kases pamats!

Jānis Bargais pirmo krogu

Krievzemē kopš vēris,

Kas tik metis nav to ogu,

Proti, vodku dzēris!

Viri, sametušies pilnā,

Jutīs spēka zari.

Klupa ienaidniekam vilnā

Un cits citam arī.

Mēs jau arī savās mājās

Nebijām tik svēti:

Edgars follā zirgu jāja,

Krustiņš krāpa tēti.

Kad no troņa gāza caru,

Kungus trieca ratā,

Vodka saglabāja varu,

Noturēties prata.

Un pie tam vēl, jods lai rautu,

Gadās brīnums dabā!

Viņa reibināja tautu

Pašas tautas labā.

Kas par to, ka viņu pēla,

Teica: — Vodka — ļaunums!

Vodka rūpnīcas mums cēla,

Spēkstacijas jaunas.

Tādēļ ziniet, biedri, brāļi,

Ja jums šaubas mostas:

To ir apgalvojis Staļins,

Nevis Benders Ostaps.

Par to rubli, ko tu ienes

Šodien bodē lieku,

Mēness rāpulis uz Mēness

Ložņā tev par prieku.

Džungļos braukt ar samosvalu

Limbo māca Mambi,

Kamielis pie Nīlas malas

Lūr uz milzu dambi.-

Un par raķetēm kad ziņo,

Nāk man prātā vot kas:

Vai tik degvielu priekš viņām

Netaisa no vodkas?

Velti dažs ar gudru smīnu

Paredz vodkas galu.

Bet ja cilvēks nedzer vīnu?

Ja viņš negrib alu?

Vai tad, svinot jubileju,

Savu vārda dienu,

Liksim tam ar skābu seju

Pumpēt rūgušpienu?

Un ja viņš tā rūgušpiena

Izdzers visu spaini,

Nobeigdamies otrā dienā,

Vai tad piens būs vainīgs?

Visiem kontinentiem pāri,

Džungļos vai Cukotkā

Ir trīs vārdi populāri:

Družba, mir un vodka!

(1970)

Spurainas rīmes

par tematu "Preču zīmes"

Nopirku peldbikses, pārlasu birku

un ticēt atsakās prāts:

"Ražojis ar Ņevas Aleksandra ordeni apbalvotais

Ledus kaujas 700. gadadienas trikotāžas kombināts"!

Neviļus ledi un krustneši prātā nāk,

peldbikses uzvelkot, drebuļi kratīt sāk.

Aptiekā pārdod parasto zīdaiņu knupi.

Ražotājs artelis nosaukts par godu

Celtnieku brigādei, kura pirms termiņa

beigusi montēt dambi pār upi.

Kāds gan tam sakars ar zīdaini un ar knupi?

Varbūt tik daudz, ka tas bērns palaiž upi?

Bet krievu-japāņu karā kritušā

varonīgā artilērista Srapneļa kombināts

taisa mazbērnu podus.

Ko tik mēs nesaucam slaveniem vīriem par godu!

Izkārtnēs virknējas izcili vēstures dati,

mežģījas mēle un brīnoties ceļas mati:

"Krūšturus ražojis Lielās Oktobra sociālistiskās

revolūcijas 60. gadadienas Liepājas galantērijas

kombināts."

No kurienes uzradies brīnums tāds?

Vēl nesen saucām par "Laumu", nu deviņi vārdi klātu.

Ko dievs grib sodīt, tiem viņš atņem prātu.

Un tā nu sanāk mūsu tehnikas laikmetā straujā:

krūšturos revolūcija, peldbiksēs Ledus kauja!

Lustīga dzīvošan',

lai tālu skan, lai tālu skan!

Kas tik mūsu mūžā

Dzirdēts nav un manīts,

Kādās taurēs taurēts,

Kādos zvanos zvanīts!

Likās jau, ka esam

Visiem tālu priekšā.

Likās jau, ka būsim

Leiputrijā iekšā…

Bet arvien tai ceļā

Kāda ķeza gadās

Un no skaistā sapņa

Atkal jāatvadās,

Un mēs atkal esam

Tajā vietā iekšā,

Kas, kā labi zināms,

Neatrodas priekšā.

Lustīga dzīvošan',

Lai tālu skan, lai tālu skan!

Bija reiz kāds onkul's.

Raustot platās ūzas,

Skaidroja, kāds labums

Būs no kukurūzas.

Viņam arī pieder

Ģeniālā doma:

Nost ar savu govi,

Piens ir gastronomā!

Āboliņu arām,

"Sveiks lai dzīvo!" saucām

Govi laidām šķirā

Un uz bodi braucām.

Taču izrādījās

Pēkšņi kādu dienu,

Ka tam gastronomam

Nav, kas pieved pienu.

Taču izrādījās,

Ka no kukurūzas

Pamazām, bet droši

Šļūk uz leju ūzas.

Lustīga dzīvošan',

Lai tālu skan, lai tālu skan

Nāca otrs onkul's.

Tas to pirmo pēla,

Personīgo govi

Atkal godā cēla,

Mācīja, lai taisām

Saimniecības lielas,

Tad nu gan papilnam

Būšot ēdamvielas.

Nu kā Sibīrija

Saimniecība daža.

Plašumi jau lieli,

Tikai knapa raža.

Nu kā karaspēka

Govju dažā kūtī,

Piena dod gan pamaz,

Toties braši pļūtī.

Lustīga dzīvošan',

Lai tālu skan, lai tālu skan!

Apkārics ar zvaigznēm,

Aizgāja viņš kapā.

Tad uz kādu brīdi

Tā kā gaišāk tapa.

Nāca trešais onkul's.

To jūs arī zināt.

Nolēma viņš blēžiem

Pēdas pakutināt.

Viss jau gāja labi,

Tikai atkal bēdas:

Pats pēc īsa laika

Atstiepa viņš pēdas.

Lustīga dzīvošan',

Lai tālu skan, lai tālu skan!

Ceturtais, kas nāca

Valdīt pašā augšā,

Nodzēris bij' aknas,

Nopīpējis plaušas.

Sprieda viņš, ja darbos

Mums vēl esot gausums,

Vainīgs esot mitrums,

Vainīgs esot sausums.

Pat pirms nāves rokā

Viņam bija lapa,

Kaut ko boksterēdams,

Aizgāja viņš kapā.

Lustīga dzīvošan',

Lai tālu skan, lai tālu skan!

Nu jau gaisā vējo

Tā kā strāva jauna.

Cerēsim, ka jokus

Nu vairs neņems ļaunā.

Cerēsim, ka netiks

Satīriķis aprāts.

Cerēsim, ka beidzot

Valdīs skaidrais saprāts!

No nepubliceta

1950.-2000. g.

*

Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru

(T. dz. "Trīs jaunas māsas" meldiņā)

Kolhozam bija trīs raibas govis.

Kur tagad viņas, nav vairs nc miņas.

—   Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru,

Trešā bez pupiem lai paliek glupiem.

Atveda divus eukura maisus,

Priekšsēdis draugiem dala un kaisa:

—   Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru,

Nav mums vairs trešā, kolhozs lai bešā.

Gadījās fermā trīs sivēntiņi,

Nākamā dienā pazuda viņi.

—   Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru,

Trešo bāz maisā, sitīsim gaisā.

Ne vien ar eūkām, arī ar pļavām

Priekšnieki darās tā kā ar savām:

—   Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru,

Trešā ar eiņiem lai paliek viņiem!

(Kuplejas sacerētas Filharmonijas

koncertbrigādei, kas piecdesmito gadu

sākumā brauca pa kolhoziem.)

Par kada rajona pratvederiem

Vai to var uzskatīt par triku,

Vai, biedr, tas ir sasniegums,

Ja tikai vienu Ameriku

Reiz Kolumbs atklājis ir mums?

Kauns taisni sacīt — tikai vienu.

Ai, Kristofor, nu kā tā var!

Mēs atklājam tās katru dienu,

Pat divas vienā dienā ar'.

Lūk, viena otra Amerika,

Kas atklātas nupat kā tika:

Lai būtu gaļa, sviests un piens,

Ir govij jāizbaro siens,

Zirgs prasa savu auzu tarbu,

Bet cilvēks samaksu par darbu.

Vai tas nav izcils atklājums

Gan visai cilvēcei, gan mums?

Sēž priekšnieki uz mīkstiem krēsliem

Un domā cītīgi un daudz…

— Hei, raža nevar augt bez mēsliem!

Kāds, gaisu paostījis, sauc.

Un atkal Amerika vaļā,

Un atkal visi balsī skaļā

Spriež, ka ir radies kaut kas svaigs.

Sveiks, lielo atklājumu laiks!

(1956)

Mao pārpeld Janczi

Dažs dižvīrs upei pāri brida,

Dažs vannā plunčājās mazliet,

Un it neviens pat nenoģida,

Ka var šai mākslā tālāk iet.

Bet Mao miesām neder seklums.

Tām dziļums vajadzīgs, vai dzi'!

Viņš, bikses nometis un kreklu,

Peld pāri platajai Janczi.

Viņš peld uz muguras un sāniem,

Uz vēdera un kā vien prot…

Par Ķīnas celtniecības plāniem

Viņš peldot instrukcijas dod.

Baigs azarts klātesošos kveldē,

Tie sauc "Urā!" un skaļi kliedz.

Un tādi, kas pat neprot peldēt,

Lec dzelmē un pie zivīm iet.

Kults nenokrīt no zila gaisa.

Ir teiciens: "Zivs no galvas pūst."

Viens dullais citus dullus taisa

Un trako, kamēr vadzis lūst.

(1960)

Sešu dienu karš

Ēģiptē, kur faraoni

Kādreiz uzdevuši toni,

Nevar valdīt katrs smerdel's.

Tādēļ Abdels, Bezdels, Perdels

Jeb Nasers, kā viņu sauc,

Iecerējis ļoti daudz.

Nozvērējies viņš, kā zināt,

Izraēlu iznīcināt,

Lielos, mazos kaut un žmiegt

Un no Palestīnas triekt.

— Hei, jūs, musulmaņi mani,

Kamieļu un kazu gani,

Pietiks teltīs sievas čamdīt,

Laiks ir ienaidnieku tramdīt! —

Maršals Amers uzsauc: — Marš!

Sākas Sešu dienu karš.

Kreisais flangs un labais flangs,

Katrā pusē krievu tanks,

Mīnmetējos krievu mīnas,

Gaisā krievu lidmašīnas.

Kas tad notiek jūdu pusē?

Sie tik bārdās smīn un klusē,

Un pa kluso aerodromos

Sakāpj "Mirāžos", "Fantomos".

PIRMĀ DIENA. Nasers ārdās,

Rabīniem drīz cirpšot bārdas!

OTRĀ DIENA. Labas ziņas:

Naidnieks padodas bez cīņas!

TREŠĀ DIENA. Priecīgs zvans:

Gūstā saņemts pats Dajans!

CETURTAJĀ Nasers smejas,

Štābā dzeršana un dejas.

PIEKTĀ DIENA. Atkal zvans:

—   Kas pie tālruņa?

—   Dajans.

Tas, kas bija tavs, nu mans!

—   Nolādēts ar vienu aci! —

Nasers taisa baigo traci:

—   Kur mans maršals palicis,

Pļēgurs, brunču varonis? —

Paspēlēta visa banka,

Nav neviena krievu tanka,

Nav nevienas krievu mīnas

Un nevienas lidmašīnas.

Visi gūstā tā kā maisā,

Galvas smiltīs, dibens gaisā.

SESTĀ DIENA, pēdīgā

Arī visai bēdīga.

Sabiedrotie sīrieši,

Liekas, nav vairs vīrieši.

Jordānieši tā kā meitas

Bēg pār upi, ceļot kleitas.

Skaidrs viens, ka Huseins ar'

Tik ar bābām karot var.

Tā nu sanāk šmuce baigā.

Taču Nasers atkal klaigā,

Atkal piedraud viņš, vai zināt,

Izraēlu iznicināt.

— Saskaņā ar ANO pantu,

Atdodiet man manu mantu!

Manā pusē Allahs — dievs,

Atkal palīdzēs man krievs!

Kas tad darās jūdu pusē?

Sie tik bārdās smej un klusē.

Nez vai kādu pirdiens biedēs,

Pat ja pūcei aste ziedēs.

Sacerēts 1967. gadā pēc Sešu dienu kara.

(Nosūtīts uz Izraēlu draugiem)

O, slavenais neesošo zemju valdniek!

Sudrabkalna īstais vārds bija

Arvīds, tāds pat kā Kompartijas

CK sekretāram Pelšem, niknā-

kajam Līgo svētku nīdējam.

Šo dzejoli cenzūra izmeta no krā-

juma "Bumerangs" 1975. gadā.

Jānim Sudrabkalnam

O, slavenais neesošo zemju valdniek!

O, dižais Olivereto! Ja izsver

tavu un manu tīrsvaru jeb tā

saucamo "neto", tu — banāns, bet

es — tikai niecīga miziņa. Vari

tam ticēt bez aptīrīšanas tresta izziņas.

Dziļā bijībā tavā priekšā izkratu savas

kabatas, lai tu redzi, ka nav tur

iekšā ne kniepadatas, ne adatas.

Pelniem pakausi kaisu, krustos ar

ūdeni svētītu, lai bez nešķīstām

domām tavus cildenos ciltsrakstus

pētītu.

Kad tu savus pirmos soļus zvēru dresūrā

spēri, tavā rīcībā bija sekojoši

zvēri: ēzelis, gailis, cīrulis. (Trīsreiz

skaitīju — liekas, viss.)

Visi tie bija gaužām progresīvi un ar tevi

uz vienu roku cīnījās sīvi pret gara

trulumu, tukšumu, šaurumu… Un

vairāk kā zvejas tīklā bija tavā

makā un zeķēs caurumu.

Bet vēlāk vienīgi cīrulis tavām idejām

palika uzticīgs pamatā, jo gailis

droši vien krita karā, bet ēzelis

iekļuva lielā amatā.

Kad kopā ar igauņiem svinēt Jāņus

sauci mūs Līgo vakarā zilajā,

ēzelis sabozies skatījās sāņus

un ausis šaubīgi cilāja. Un, vērojot

viņa ausu dīvainās kustības,

likās, ka viņam mīļāks tas vārds, ko

devuši tev tavās krustībās.

Ar cīruli kopā tu klīdi pa kalniem,

stepēm un taigām un nebiedrojies

ar tiem, kas uz četrām mēdz staigāt.

Ar ganiem apskāvies, kvasu un

kumisu dzēri un latvju cīruļa

dziesmai durvis uz pasauli vēri.

Par to lai tev slava ar mūžīgu svētījumu,

o, dižais Olivereto! Es ceru, ka

ēzelis, izlasījis šo pētījumu, neuzliks

veto.

Pec vienas šnites

Viss pēc šablona tiek taisīts,

Sekcijas un dīvāni…

Bet pa Latviju kad braucu —

Visur priekšā Līvāni

Un, kad nogurušas kājas,

Krītu gulēt dīvānos,

Visur jūtos es kā mājās,

Vienmēr esmu Līvānos.

(1975)

Rezeknei 700 gadu jubileja

Rēzekne — tie jums nav sīkumi!

Septiņos pakalnos esam.

Rēzeknē septiņi līkumi

Šodien ir rindai pēc desām.

Septiņiem žuburiem svečturus

Taisa te podnieku dzimta.

Salonā podiņš vai svečturis

Maksā jau tuvu pie simta.

Septiņi gadsimti nodzerti

Pilsētā jaunā un senā.

Šodien te miliča svilpaunieks

Pēdējos pļēgurus dzenā.

(1985)

Mierinājums

Pusstops slīka ezerā,

Alus kanna bēdājās:

— Nebūs man precinieka,

Kur es vīru sadabūšu? —

Nebēdājies, alus kanna,

Mēs tev vīru sameklēsim.

Bagātajā Kurzemē

Skābst bez sievas putras pods,

Bagātajā Vidzemē

Alus strucis vecpuišos,

Latgalē kandžas katli —

Spēka vīri neprecēti.

(1978)

Kad vara zud

Nu ir laiki pienākuši,

(Kas to spētu zīlēt!),

Nespēj partija vairs tautu

Piespiest sevi mīlēt.

Nespēj partija vairs tautu

Piespiest sevi slavēt.

Vienīgais, ko spēj vēl viņa

Piespiest tautu gavēt.

(1989)

Domas par partiju

Ai, partija, jau sen, ne tikai nule

Tu svārsties šurpu turpu tā kā kule.

Pie sienām jaunus lozungus tu sakar

Un aizmirsti, ko sludināji vakar.

Kad dalīts tiks tas komunisma rausis,

Mums neredzēt kā personīgās ausis.

Bet tavi biedri labumus jau dala,

To mīļo tautu pastūmuši malā.

Te, Latvijā, tik tādi vien ir priekšā,

Kas Maskavai bez ziepēm lien jau iekšā

Tie modrā Pelšes izraudzītie bosi,

Gan drīzuļi, gan mīzuļi, gan vosi.

Lai kā tie tagad smilkstētu vai rietu,

Mēs sūtām tos uz attiecīgu vietu.

Gan pārdzīvosim mēs šo ziedu laiku,

Sper viņus velns ar visu balalaiku!

Sacerēts 1989. gadā, daudz lasīts

sarīkojumos atmodas laikā.

Piebilde diskusija par karogu

Sarkanbalti sārtais

Atkal vējos plīv.

Tauta sauc: "Lai dzīvo!"

Ļurbas kliedz: "Nav brīv!"

Ļurbām, kā jau allaž,

Izkalpoties prieks.

Bail, ka djadja Vaņa

Dusmīgs nepaliek.

Taču likteņdzirnas

Mūsu labā maļ.

Vecie ļurbu laiki

Nenāks atpakaļ!

Nolasīts VEF kultūras pilī

Rozenštrauha koncertā

1988. g. oktobrī.

Padoms alūksniešiem

Kādēļ jāsēj rudzi, kvieši,

Kādēļ vajag aust vai šūt?

Jūs tak, mīļie alūksnieši,

Varat viegli peļņu gūt:

Savāeiet tās daiļās meitas,

Kas uz skaistumskatēm iet,

Tērpiet viņas brūtes kleitās

Un uz eksportu — aiziet!

Bet ja reklāmu tām vajag,

Lūk, jau gatavs man ir pants:

"Meid in Alūksne nevesta,

Cara brūtes variants!"

(1990)

Vai nu tas kas jauns?

(Dziesmiņa no leļļu lugas

"Diega zīme, Diega darbi")

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir bijis sen:

Vieni šņabi pērk,

Citi kandžu dzer.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir numurs vecs:

Vieni meitas mīl,

Citi meitas prec.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir bijis sen:

Vieni darbā svīst,

Citi velnu dzen.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir numurs vecs:

Tie, kas zemu lien,

Tie visaugstāk lec.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir bijis sen:

Muļķus ilgi tur,

Gudros projām dzen.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir numurs vecs:

Muļķis cauri tiek

Tur, kur iekrīt specs.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir bijis sen:

Viens par bēdu spļauj,

Otrs pūš un sten.

Vai nu tas kas jauns?

Tas ir numurs vecs:

Viens par joku smej,

Otram nepielec.

Tu — mana vienīga!

(Hugo Diega ari ja no leļļu lugas

"Diega zīmes, Diega darbi")

Drūmas man ritēja dienas,

Dunēja kapsētas zvans,

Nebija būtnes nevienas

Tuvas un mīļotas man.

Reibstu no prieka un laimes,

Liekas, ka virpulis nes.

Nobāl visspožākās zvaigznes,

Tevī kad lūkojos es.

Modeli nomaina firma,

Aitiņu atstāj reiz gans.

Tu — mana vienīgā, pirmā,

Klasiskais modelis mans.

Būsi man mīļa, jel zini,

Vai tas ir vakars, vai rīts.

Valkā vai māksi, vai mini,

Skriešu kā taksis tev līdz.

Gangsteri bankā mēdz lauzties,

Naivajam paparde zied…

Atļauj pie kājām tev glausties,

Sirdi kā kaulu man svied!

visā vainīgs Pērkoņtēvs

Sanāk televīzijā

Ne jau bērni mazi,

Sanāk vīri nopietni,

Kurus visi pazīst.

— Kas tad notiek Latvijā? —

Intervētājs jautā..

Tad nu vīri nopietnie

Sāk to skaidrot tautai.

Izrādās, ka Latvijā

Notiek brīnumlietas.

Izrādās, ka zibeņi

Baigi sper tais vietās,

Kur uz mūsu robežas

Būtu jāpārbauda,

Kādas kravas apgrozās,

Kam tiek dota nauda?

Droši vien, ka Pērķoņtēvs

Vasarā ir dzēris.

Vecītis nav apjēdzis,

Kur viņš īsti spēris,

Sapostītas kameras —

Mūsu muitas acis!

Bet vai tāda nieka pēc

Būtu jāceļ tracis?

Tur, kur oža darbojas

Un vēl tauste arī,

Acis nav tik svarīgas,

Tur tām nav ko darīt.

Ciet ir mūsu robeža

Tā kā bikšu priekša.

Bet, ja kāds to atpogā,

Robežsargs ir iekšā.

Kuru katru brīdi viņš

Gatavs cīņai celties!

Ja, no tadam parraidem

Daudz ko varam smelties.

Vairs nekas mus nepārsteigs

.

Vairs nekas mūs nepārsteigs

Ko tik nemēdz sarunāt:

Drīz būs pastardiena klāt.

Esot smalki izskaitļots,

Kad reiz nāks tas dieva sods.

Zemnieks smagi pūš un sten:

Viņš to galu jūtot sen.

Drīz vairs nebūšot ko kost,

Bikses nost un vilna nost!

Bezdarbnieks, ko kaķi lenc,

Kļuvis urnu revidents:

— Man vienalga, kas tur nāks,

Man bez pastardienas vāks!

Kas sev jaunu tērpu šūs?

Palagi drīz modē būs.

Tie, kam naudas nepietiks,

Arī dvieļus lietā liks.

Ne jau viss, ko sludina,

Mūs uz skumjām mudina.

Uzsauksim cits citam: — Sveiks!

Vairs nekas mūs nepārsteigs.

Kas mak, tam nak

Nu ir blēžiem gaisma zaļā,

Visus trikus laiž tie vaļā.

Piena sieva, slaucot krānu,

Divkārt pārsniedz peļņas plānu.

Agrāk, redzot lopu beigtu,

Saimnieks bedri izrakt steigtu.

Nu uz tirgu prāts tam nesas:

— Iznāks pirmklasīgas desas!

Mašīneļļā reņģes licis,

Smejas zvejnieks Zvīņu Frieis:

— Atbrauks uzpircējs no Rīgas,

Ņems kā šprotes augstvērtīgas!

Maizes kukuļus dažs taisa

Jau gandrīz no zila gaisa:

Baloniņi piepūšami.

Katrā mīklas pieci grami.

Kādreiz vecos laikos bija

Kvalitātes inspekcija.

Šodien velns ar sievasmāti

Ellē skatās kvalitāti.

Pavasarīgs popurijs

Slēpotāji Gaiziņkalnā

Atvadas no ziemas svin.

Cik te dzerts un slēpju salauzts,

Tikai Dievs un Gaiziņš zina.

Var par lāstekām un sauli

Skaistu dzeju uzrakstīt,

Un pat nobrakšķēt var kauli,

Lāsteka ja virsū krīt.

Pavizināties ar lediem

Puikām ir gan risks, gan prieks.

Varoņus jau krastā gaida

Upju flotes pavēlnieks.

Tie, kas dzīvo upes malā,

Atkal izmisumā krīt:

Ka tik nenāktos uz jumta

Kādas dienas pavadīt.

Roka grupa "Jautrie runči"

Koncertus bez maksas sniedz.

Pateicīgie klausītāji

Naktī acu neaizmiedz.

Agrāk un tagad

Agrāk nabags šķendējās,

Tagad atkal lādas:

Kungi bija, kungi ir,

Starpības nekādas.

Birokrātu iestādes

Bija visvisādas.

Šodien to ir tikpat daudz,

Starpības nekādas.

Nebija mums kārtības,

TaČu šodien rādās

Visur tāds pats bardaks vien,

Starpības nekādas.

Dzērām tā kā lopiņi

Dziras šādas tādas.

Tagad dzeram tikpat daudz,

Starpības nekādas.

Zaga toreiz strādnieki,

Zaga varas balsti,

Taču tā, kā šodien zog,

Nav vēl zagts šai valstī.

Vecie un jaunie

Kur vien skaties, malu malās

Vieni veči iet un brauc.

Kur to veču mūsu valstī

Saradies tik traki daudz?

Diviem strādājošiem šodien

Ir viens vecis jāuztur.

(Tā mums statistika stāsta,

Cik nu taisnības ir tur.)

Varētu tos vecos kraķus

Savākt kopā šā vai tā,

Sabāzt vienā lielā maisā,

Noslīcināt Daugavā.

Bet par dzīvokli kas maksās,

Tramvajniekicm naudu dos?

Jaunie vizinās par zaķiem,

Dzīvo vienos parādos.

Un pie tam no večiem naudu

Jaunie regulāri slauc.

Tā nudien vēl Dieva laime,

Ka mums veču ir tik daudz!

Veltījums Jefiņteva

Jāņa Dreslera simtgadei

Nē, Jefiņš nevaid miris,

Viņš mūsu vidū mīt,

Un daudzos tautas kalpos

To viegli atpazīt.

Kā deputātu viņu

Mēs varam apbrīnot,

Kā ministru, kas vadīt

Un gudri runāt prot:

— Kādēļ mums turēt fermas,

Ja kazu varam slaukt!

Kādēļ mums audzēt maizi,

Ja kokvilna var augt!

Bet rūpniecībā Jefiņš

Vēl vairāk spējis veikt,

Jo tur vairs nav ko iesākt

Un arī nav ko beigt.

Ja Dreslers dzīvs vēl būtu,

Viņš iesauktos: — Ak die's,

Nudien es necerēju,

Ka dēls tik tālu ies!

Laimei jau nevajag daudz

Tik vienu pašu konfekti

Vai saldējuma tūtu!

Ak Dievs, cik maz ir vajadzīgs,

Lai bērns jau laimīgs būtu.

Tik vienu daiļu meiteni

Un drusciņ maigu jūtu!

Ak Dievs, cik maz ir vajadzīgs,

Lai puisis laimīgs būtu.

Tik vienus vārtus uzvarai,

Ko viņa elki gūtu!

Ak Dievs, cik maz ir vajadzīgs,

Lai vīrs jau laimīgs būtu.

Tik vienu mazu graķīti,

Kad dzīve šķiet par grūtu!

Ak Dievs, cik maz ir vajadzīgs,

Lai večuks laimīgs būtu.

Tik vienu gudru valdību,

Kas naudu sadabūtu!

Ak Dievs, cik maz ir vajadzīgs,

Lai valstij labi būtu.

Kungi brauc!

Latvijā kopš senām dienām

Kungu dēļ ir trokšņa daudz.

Barons brauca, kučier's sauca:

— Ceļu, ceļu, lielkungs brauc!

Savā valstī saviem kungiem

Arī nācās ceļu dot.

Kauca greznie limuzīni,

Muļķa zirgus biedējot.

Krievu laikā vajadzēja

Iebraukt kādam burlakam,

Lai jau miliči ar svilpēm

Ceļu izbrīvētu tam.

Tagad policisti auro,

Nost no ceļa visus trenc.

— Kas ir iebraucis? Pidrilkins,

Cučmekijas prezidents!

Viesim gods ir jāparāda,

Tradīciju nevar pelt.

Bet vai tādēļ visā Rīgā

Tādu troksni vajag celt?

Grupas un čupas

Dievs, cik mums to roka grupu!

Tā kā laukos mēslu čupu.

Dauza bungas, lec kā klauni,

Brēc kā izrūnīti auni.

Grupa "Šizo", grupa "Freno"…

Kas šīs grupas īsti vieno?

Ja tos vārdus kopā liksit,

Skaidrībā mazlietiņ tiksit.

— Būšu tava, tava, tava,

Ja tev gultā citas nava! —

Baigi gaudo Zanna Ciska,

Satrakoti erotiska.

Skaņa zālē brāž kā taifūns,

Visi sajūt baigo kaifu,

Tedis rēc un rokas svaida,

Draugam Jūlim mūli šķaida.

Jūlis pretī bliež, cik spēka,

Kāda varza, kāda brēka!

Čupā ģitāras un pauri,

Viss okei un balle cauri.

Dzervenēs

Ziema vitamīnus prasa,

Būtu ogas jāielasa,

Bet, kad ejam purvā iekšā,

Visur tantiņas jau priekšā.

Tedis māca draugu Jūli:

— Izģērbies un sarauc mūli.

Skraidi apkārt, rokas mētā,

Sauc: "Kur mana izredzētā?"

Teātrim ir spožas sekas,

Tantiņas laiž vaļā ļekas.

—   Tēviņš tas nudien ir jucis!

—   Būs no trako mājas sprucis!

Draugi paliek vieni paši.

Nu tik ogas jāvāc aši,

Kamēr atkal tantes kādas

Redzeslokā neparādās.

Mājās braucot autobusā,

Tantiņa Čukst balsi klusā:

— Tas, kas aizmugurē kratās,

Vairs pēc trakā neizskatās.

Kas mus nakamība gaida?

Kāpēc Siguldā pie alām

Ļaudis plūst no malu malām?

Ja no dzīvokļiem šos dzīšot,

Sie te mājas atradīšot!

Tedis divatā ar Jūli

Rāda ziņkārīgo pūlim,

Kā bez naftas un bez gāzes

Dzīvot var šais senču bāzēs.

Laimcerīte modes rāda.

Dienvidzemēs tērpā tādā

Ļaudis nevis raud, bet smaida.

Arī mūs šie prieki gaida!

Var jau arī ideāli

Cilvēks baroties ar zāli.

Ja vien plūkt to veikli manās

Un kā četrkājainie ganās.

Dodot māksliniekiem naudu,

Teic kāds deputāts ar baudu:

— Jūsu priekšlikumu paka

Saeimai būs jāiesaka!

Uzvar stiprakais arvien

Kādā žurku kompānijā

Priekšsēdētājs jāvēl bija.

Visi sauca: — Tikai to —

Stiprāko un veiklāko!

— Veikls! — kāda žurka bilda, —

Kad savs vēders jāpiepilda.

Sīkām pelītēm lai bads

Un uz dzīvi bēdīgs skats.

— Lieciet kandidātam mieru!

Kurš no mums nav zadzis sieru?

Kuram aptraipīts nav gods? —

Sauca žurka nobarots.

Visi vienprātīgi bija,

Stipro, veiklo izraudzīja.

Kā nekā, bet blēdis savs,

Laupīs pats un citiem ļaus.

Tā kā spēks ir žurku pusē,

Pelītes, bez šaubām, klusē

Un uz drupačiņām cer.

Žurkas šampanieti dzer.

Un sāksies viss no gala

Darvins pirmais sniedza ziņu

Mums par mūsu vectētiņu.

Varam izsmiet to vai nīst,

Taču fakts ir jāatzīst.

Tad mēs nokāpām no koka,

Darba rīkus ņēmām rokā,

Gādājām, ko ģērbt un kost,

Astes atmetuši nost.

Turība arvienu kāpa,

Lai nu ko dažs pētnieks pļāpā,

Darbs it visam bija balsts,

Radās ģimene un valsts.

Nu bez darba daudzi kūko,

Uzkost, iedzert velti lūko.

Kas tev ko par velti dos,

Visa valsts ir parādos.

Atkal kokos rāpties nāksies,

Atkal viss no gala sāksies,

Atkal dzīvosim kā viņš —

Mūsu vecvecvectētiņš.

Katra ciema sava Mis

Nu jau vasarā vai ziemā

Skaistumkonkurss katrā ciemā.

Galvenais, lai katrai Mis

Ir kā Afrodītei viss.

Ārdās ciema priekšnieks Rumba:

— Mana meita jums ir bumba?

Es jums rādīšu, kā smiet!

Tūdaļ būs jums žaunas ciet!

— Kas vēl iebildīs pret viņu,

Manu mīļo drostaliņu?

Manai meitai skaists ir viss,

Viņa būs šī ciema Mis!

Raud no bēdām daiļā Grieta:

— Man tak pienākas tā vieta, —

Taču velti gaust un pūst,

Spēks un nauda punktus gūst.

Jaunā Mis uz troņa līda,

Pēkšņi norībēja grīda,

Vai nu tronis bija švaks,

Vai nu svars pārlieku traks.

Visi tikai projekte

Agrāk tante govi slauca,

Vairs tik prasti nevar būt.

Tagad tantiņai ir projekts,

Pupus spaidot, pienu gūt.

Saimnieks projektē, kā cūku

Kādā jaukā dienā žmiegt.

Cūka projektē, kā glābties,

Pretoties un skaļi kviekt.

Un pat mazulis, kas rāpo,

Kam pie dupša pampers klāt,

Mammai dziļdomīgi saka:

— Man il plojekc paculāt!

Nodoms, iecere — nav modē,

Plānam sen jau pateikts nē.

Visiem projekti ir šodien,

Ari bērnus projektē.

Dažu projektu kad pēta,

Labi ilgi jādomā.

Taču te ir skaidri redzams,

Kāds šiem projekts padomā.

Dots pret dotu

Sludinātājs dažs te braukā

Un par pagāniem mūs saukā.

Tantiņas ar elli biedē,

Neglābjami slimos dziedē.

Darbu beidzis, brālis Spiro

Bezbēdīgi krogā dzīro

Un lambadu lec ar skuķiem,

Kas vēl dienā bij ar kruķiem.

— Rīt es parādīšu triku, —

Saka viņš ar labpatiku, —

Kā ar vienu vārdu manu

Mēmais atgūst runāšanu.

Bet, kad nakts ir pavadīta,

Pats viņš paliek mēms no rīta:

Vairs no skuķiem tikai smaka,

Nav ne uzvalka, ne maka.

Velti vāvuļi to gaida.

Sludinātājs lāstus raida:

— Šitie tumšie eūku gani

Blēži lielāki par mani!

Liela izpardošana

Cenas nolaistas uz pusi

Un vēl vairāk dažuviet.

Nu tik nepalaidiet garām!

Izpārdošana jau iet.

Katru neej ošu preci

Vajag mācēt iztirgot.

Mēteļus ar visām kodēm

Jau gandrīz par velti dod.

Apavus, kas gulējuši

Desmit gadus ārzemēs,

Šodien jau par smiekla naudu

Varam iegādāties mēs.

Latvija kā mēslu bedre,

Kur var visu iekšā grūst:

To, kas izgājis no modes,

To, kas noliktavās pūst.

Ko var patriotam ieteikt,

Kas uz latvju preci kārs?

Jau par santīmu ir lētāks

Novecojis kalendārs.

Katram ākstam sava mode

Katrai vilnai sava kode,

Katram ākstam sava mode.

Tie, kam ofisi un šopi,

Ģērbjas tā kā krievu popi.

Reketieri ciena ādu.

Veikalnieki, redzot tādu

Komisāru ādas jakā,

Tūdaļ naudu meklē makā.

Daža eleganta meita

Staigā jau tik īsā kleitā,

Ka no nepiesegtās spraugas

Tā kā Iļjičs pretī raugās.

Kas tad jauns ir puišu daļā?

Dažs ir kreklu laidis vaļā.

Vai nav laika ģērbties bijis,

Vai būs bikses pietaisījis.

Nu, un tie, kam allaž prātā

Mode nepieradinātā,

Grib pie tās mūs pieradināt.

Pieradinās ar', vai zināt!

Spērāji un ķērāji

Veiklo kabatzagli Maksi

Neredz braukājam ar taksi.

Viņš pa trolejbusiem klejo

Un no ķešām naudu zvejo.

Viendien tante Rozālija,

Kas reiz lepna dāma bija,

Suni somā paslēpusi,

Jož uz trolejbusa pusi.

Maksis tantes somu pēta:

Tur gan manta sastūķēta!

Jāielaiž ir somā plauksta,

Maigi saturs jāpatausta.

Taču pēkšņi somas saturs

Makša pirkstus zobos patur.

Velti roku rausta blēdis.

Suns, kā saka, zin', ko ēdis.

Stāstam pamācoša doma:

Drošāk ir, ja suns ir somā

Bet, ja čūsku sadabūsit,

Tad pavisam droši būsit.

Progress acīmredzams

Bija laiks, kad bērniņi

Mātei paklausīja,

Trīcēja kā zaķēni,

Tēvs kad dusmīgs bija.

Tagad mazie dārziņā

Spridzekļus jau taisa

Un, ja veči nepatīk,

Ņem un uzsper gaisā

Ne jau pēkšņi jauneklis

Iemīļoto skāva.

Gaidīja, kad bučiņu

Viņa bikli ļāva.

Tagad pati jaunava

Puisi izģērbj pliku,

Pati viņam virsū lec,

Rāda seksa triku.

Šodien, protams, smieklīga

Morāle jebkāda.

Šodien televīzija

Paraugus mums rāda.

Zel to kaķīšu, nudien!

Ļaudis rūc, ja bezpajumtnieks

Pagrabā vai trepēs lien.

Bet pret kaķiem līdzjūtība.

Žēl to kaķīšu, nudien!

Tādi skaisti, tādi mīļi,

Un tik maigi ņaudēt prot,

Ka pat skopākie no večiem

Iznāk viņus pabarot.

Kas ir vajadzīgs, lai straujāk

Pavairotos kaķu cilts?

Mīlestība, saticība,

Un lai laiciņš būtu silts.

Lepnie takši, resnie mopši,

Jums jau dod pa pilnam rīt.

Bārenīšus neaiztieciet,

Nemēģiniet projām dzīt!

Gan kāds nabags paglābs viņus,

Kad sāks sniegi putināt.

Pensijām jau kaķu tiesu

Nupat piemetuši klāt.

Kas visātrāk šodien brauc

Bandīts Vaņka Balalaikins,

Nosēdējies cietumā,

Cenšas tagad atgūt laiku,

Drāžas vēja ātrumā.

Reketieris Janka Stopiņš

Nav par Vaņku labāks daudz.

Viņš pie stūres dzer kā lopiņš

Un kā lopiņš arī brauc.

Tos, kam vara un kam nauda,

Šodien nebiedē nekas.

Viņiem gāzi spiest ir bauda.

Mūeiet malā, plukatas!

Ne jau visi pamūk malā,

Atskan bremžu kaukšana.

Kad reiz beigsies galu galā

Mežonīgā braukšana?

Taču var ar visu sarast,

Kas tur liels, ja nožmiegts kāds!

Vainīgais, kā tas jau parasts,

Nosacīti notiesāts.

Ja līdz galam pasacīt

Vēl viens zaglis palaists vaļā.

Ļaudis brīnās: kā tad tā?

(Arī tiesnešiem par velti

Neceļ villas jūrmalā.)

Domnieks kukuli ir ņēmis.

— Kauns un negods! — biedri sauc.

(Tātad ņēmis neprasmīgi

Un pie tam ne visai daudz.)

Antikorupcijas likums

Izbeigšot reiz blēdības.

(Ari vilki nolēmuši

Turpmāk neiet medībās.)

Miljonus, kas nolaupīti,

Protams, atdabūsim mēs.

(Tad, kad mūsu "detektīvi"

Divreiz vairāk iztērēs.)

Sodīt slepkavas ar nāvi

Eiropa mums neatļaus.

(Turpmāk visus necilvēkus

Tikai nosacīti šaus.)

Ko tik zemnieks nemeģina

Sāka krokodilus audzēt

Latvju zemnieks Vilis Grauds.

Peļņa viņam nesanāca,

Toties briesmu tika daudz.

Apārstējies, apdomājies,

Licis pieredzi aiz auss,

Pievērsās viņš strauskopībai,

Kamēr saknāba to strauss.

— Tā kā banāni ir lēti, —

Sprieda Vilis, — sākšu es

Personiskam zoodārzam

Audzēt dažas šimpanzes.

Izaug mērkaķi un uzsāk

Pārsteidzošu akciju:

Saeimā šie kandidēšot,

Dibināšot frakciju.

Nu tik saprot zemnieks Vilis,

Kādu labumu viņš gūs:

Lauku izaugsmei un plauksmei

Saeimā reiz atbalsts būs.

1

Vilis Grauds uz Rīgu brauc

— Pietiks lauciniekus muļķot,

Tas jau, kungi, ir par daudz! —

Bruņojies ar mēslu dakšām,

Brauc uz Rīgu Vilis Grauds.

Rīgas kungi padzirduši,

Ka būs ļembasts baigi bargs,

Visas durvis noslēguši.

Durvīm priekšā bruņots sargs.

—    Laidiet iekšā! — nokliedz Vilis,

—    Gribu kungiem pajautāt,

Kāpēc man par manu darbu

Ir vēl jāpiemaksā klāt?

Kamēr Vilis kādā krogā

Dzer un nopūšas: — Ak vai! —

Traktors ierūcas aiz loga

Un kāds tips tam sauc: — Gud bai!

*

Zagļi šodien katru dampi

Vienā mirklī aizdzīt prot.

— Nu ir sūdi! — spļaudās Vilis,

Mājup kājām stampājot.

Viļa Grauda komercija

Vai tad vērts ir ražot pienu,

Prāto zemnieks Vilis Grauds,

Ja par skaidru ūdentiņu

Citi saņem divtik daudz!

— Saturieties, konkurenti

"Rāmava" un "Mangaļi"!

Manas akas minerāli

čivļi dzers un čangaļi.

— Sanāk nu, kas sašvakojis,

Kas pret sievu kļuvis vēss!

Tiem, kam nepalīdz "Viagra",

Brīnumveldze palīdzēs.

Taču neredz gan, ka tauta

Viļa uzņēmumu lenc.

Nopērk vienu kuli ūdens

Kāds pagalam impotents.

Miljoni no akas smelti

Bija tikai sapnis vien,

Un kā agrāk Viļa sieva

Govi slauc un mēslus brien.

Tads nu ir tas novadiņš

Mazs bij' tēva novadiņis,

Bet diženi turējās.

Lai tam šodien naudas trūka,

Sņabulīša nepietrūkst.

Visi sīki kadiķīši

Zied sudraba ziediņiem.

Vēl košāki, vēl baltāki

Ušņu lauki noziedēj'.

Arājs ara kalniņā,

Avots teka lejiņā.

Ārzemnieki maizi veda,

Ūdentiņu arīdzan.

Visiem labi, visiem labi

Mana tēva zemītē.

Blēžiem labi blēdīties,

Meļiem mēles luncināt.

Vecā dziesmā jaunus vārdus

Dziedādami saliekam.

Vai bij' labi, vai bij' slikti,

Šai zemītē paliekam!

Vienīga mīlestība

Pajautājiet Vilim Graudam,

Ko viņš vēlas pasūtīt?

— "Lauku Avīzi", bez šaubām! —

To viņš darīšot tūlīt.

"Lauku Avīze", viņš saka,

Lauku ļaudīm atbalsts drošs,

Un viņš lasīšot to allaž,

Kamēr Krustiņš dzīvs un Ošs.

Vīri spriež, cik ilgi zemnieks

Sitā ķepuroties spēs

Un vai valdība to beidzot

Subsidēs vai nogremdēs?

Vilis, arī gulēt iedams,

Savu avīzi ņem līdz.

Viss, ko pārdod, pērk un maina,

Tiek jo sīki izpētīts.

Sieva kuro reizi saka:

— Vai nu avīze, vai es! —

Taču viss no gala sākas,

Tiklīdz pastnieks pastu nes.

Siltumproblema

Tiem, kas lēkā, zobiem klabot,

Grūti padomu ir dot,

Kā šo stāvokli var labot,

Ja to vēl var izlabot.

Kara laikā kādā bildē

Bija risinājums labs:

Mamma pūš, bet krāsni silda

Izģērbies līdz pusei paps.

Eskimosiem roņu tauki

Bargo ziemu pārciest ļauj.

Šitā sildīties ir jauki,

Tikai kur lai roņus rauj?

Lāči auksto laiku vada

Siltā midzenī uz auss.

Jauka gulēšana tāda,

Bet vai mums to vēders ļaus?

Kā bez apkures var iztikt

Viena gudra nācija,

Pingvīnus jau iztaujājot

Mūsu delegācija.

Ziemassvētku gaidas

Šņukst klusi cūkas kopēja,

Bet saimnieks nazi trin.

Ka notiks kaut kas dramatisks,

To cūka nez vai zin'.

Bet atvadām no lopiņa

Nāk savi prieki līdz:

Būs pupiņas, būs zirnīši,

Būs cūkas šņukurīt's.

Kam nebūs gaļas cepešu,

Tas zivju galdu klās

Un Ziemassvētku eglīti

Ar reņģēm izrotās.

Uz robežas jau aizturēts

Ir Salatētis kāds:

— Tev, vecīt, deguns aizdomīgs!

Kur spirts tev noglabāts?

— Reiz mežā dzima eglīte…—

Drīz bērni dziedāt sāks

Un mežsargs skries kā dusmīgs vilks,

Bet tēti nepanāks.

Saturs

Davai, davai!

Optimistiskas rīmes • 7

Man tos priekus nebaudīt 8

Davai, davai! 10

Jāprot sevi reklamēt 12

Nekur nav tik labi kā gultā 14

Šodien viss šķiet virtuāls 15

Par mērkaķīti Lembiju un 17

brieža bērnu Bembiju

Tādi laiki pienākuši 19

Velti raudāts 20

Pipariņu izlase 22

Kurš gan nezin' Helēnu! 25

Kas tikai nenotiek… 26

Kuplejas par godavīriem 27

Ne jau viss, kas jauns, ir labs 28

Traki gribas smalkiem būt 30

Vēl viena 31

Latgaliešu īriāda 32

Alus arī ira sula 36

Cēsu alus dziesmiņa 37

Drošas pazīmes 38

Saprast nevar vairs neko 39

Atvadu vārdi Saules dārzam 40

Balāde par KNABu 41

Vērtīgs paradums 42

Cilvēka mūžs 43

Mini pasaciņas 44

Sveic jubilāru runči 49

Atzešonos mīlesteibā 50

Bezalkoholiskais "Pūt, vējiņi!" 51

Mēs tevi atceramies, Edžu! 52

Jūdziet, puiši, zirgus vaļā 53

Paiet mūžs kā seriāls 54

Atmiņas par ziedu laikiem

Jautri panti par Mildastanti 57

Bet citādi viņš cilvēks jauks 59

Ačgārnīši 60

Āpša monologs 61

Kluks, kluks, urā! 62

Neticami, bet fakts 63

Kas kaitēja nestāvēt! 65

Fabula par kutelīgu tēmu 67

Balāde par Blatu 68

Žurkiāda 69

Drošs paliek drošs 72

Tārpa kuplejas 73

Džimbai rūdi rasā! 74

Par kvalitāti 76

Traktāts par lauksaimniecību 78

Kinoceļojumu klubs 81

Viena otra svaiga doma 83

Goda nosaukumu jomā

Traktāts par vodku 85

Spurainas rīmes 89

Lustīga dzīvošan', 91

lai tālu skan, lai tālu skan!

No nepubliceta

1950.-2000.g.

Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru 97

Par kāda rajona prātvēderiem 98

Mao pārpeld Janczi 99

Sešu dienu karš 100

Jānim Sudrabkalnam 103

Pēc vienas šnites 105

Rēzeknei 700 gadu jubilejā 106

Mierinājums 107

Kad vara zūd 108

Domas par partiju 109

Piebilde diskusijā par karogu 110

Padoms alūksniešiem 111

Vai nu tas kas jauns? 112

Tu — mana vienīgā! 114

Pie visa vainīgs Pērkoņtēvs 115

Vairs nekas mūs nepārsteigs

Vairs nekas mūs nepārsteigs 119

Kas māk, tam nāk 122

Pavasarīgs popūrijs 125

Agrāk un tagad 128

Vecie un jaunie 131

Veltījums Jefiņtēva Jāņa Dreslera simtgadei 134

Laimei jau nevajag daudz 137

Kungi brauc! 140

Grupas un čupas 143

Dzērvenēs 146

Kas mūs nākamībā gaida? 149

Uzvar stiprākais arvien 152

Un sāksies viss no gala 155

katrā ciemā sava mis

Visi tikai projektē

Dots pret dotu

Lielā izpārdošana

Katram ākstam sava mode

Spērāji un ķērāji

Progress acīmredzams

Zēl to kaķīšu, nudien!

Kas visātrāk šodien brauc

Ja līdz galam pasacīt

Ko tik zemnieks nemēģina

Vilis Grauds uz Rīgu brauc

Viļa Grauda komercija

Tāds nu ir tas novadiņš

Vienīgā mīlestība

Siltumproblēma

Ziemassvētku gaidās

Content

Artavs Valdis Tiem kas netaisās uz čuču

Davai, davai!

Optimistiskas rīmes

Davai, davai!

"Lidojošie latvieši!"

Nekur nav tik labi ka gulta

Šodien viss šķiet virtuāls

Par merkaķīti Lembiju un brieža bērnu Bembiju

Tadi laiki pienākuši

Velti raudats

Pipariņu izlase

Velreiz par čekas maisiem

Rūgtā atmoda

Tas tik ir vēriens!

Veselīga konkurence

Caram Rīga vietas nav

Top "Uguns un nakts" jaunuzvedums

Tā vien gribas pajautāt

Ak, šī Pirmā partija!

Cirkā jauna programma

Izņēmumu nedrīkst but

Nākamībā raugoties

Apetīte rodas ēdot

Ēģiptes mīkla

Sapņi un īstenība

Kurš gan nezin' Helenu!

Kas tikai nenotiek…

Kuplejas par godavīriem

Ne jau viss, kas jauns, ir labs

Traki gribas smalkiem but

Vel viena

Latgaliešu Iriada

Sīvas vēstule veiram, kas aizbraucis peļņā Uz Īriju

Veira atbilde sīvai

Ūtro vēstule veiram

Veirs zvona sīvai

Epilogs

Alus ari ira sula

Cesu alus dziesmiņa

Drošas pazīmes

Maza viltība

Ziemassvētku brīnums

Saprast nevar vairs neko

Atvadu vardi Saules darzam

Balāde par KNABu

Vērtīgs paradums

Cilvēka mūžs

Bērnība

Jaunība

Vecums

Epilogs

Mini pasaciņas

Gudrie šakāļi

Antiņa bēdas

Rekordisti

Naivuļi

Niecīga deva

Viltīga zivtiņa

Vienam glābiņš, otram gals

Labakais novēlējums

Vecgada vīzija

Raimondam Paulam septiņdesmitgade

Atzešonos mīlesteiba

Bezalkoholiskais "Put, vējiņi

Mes tevi atceramies, Edžu! Veltījums Edgaram Liepiņam

Judziet, puiši, zirgus vaļa

Paiet mūžs ka seriāls

Atmiņas par ziedu laikiem!

Jautri panti par Mildastanti

Bet citādi viņš cilvēks jauks

Ačgārnīši

āpša monologs

Kluks, kluks, ura!

Neticami, bet fakts

Kas kaitēja nestavet!

Fabula par kutelīgu temu

Balade par Blatu

Žurkiada

Drošs paliek drošs

Tarpa kuplejas

Džimbai rudi rasa!

Par kvalitati

Traktats par lauksaimniecību

Kinoceļojumu klubs

Viena otra svaiga doma

Traktats par vodku

Spurainas rīmes

Lustīga dzīvošan', lai tālu skan, lai tālu skan!

No nepubliceta

Ņem, brālīt, vienu, es ņemšu otru

Par kada rajona pratvederiem

Mao pārpeld Janczi

Sešu dienu karš

O, slavenais neesošo zemju valdniek!

Pec vienas šnites

Rezeknei 700 gadu jubileja

Mierinājums

Kad vara zud

Domas par partiju

Piebilde diskusija par karogu

Padoms alūksniešiem

Vai nu tas kas jauns?

(Hugo Diega ari ja no leļļu lugas "Diega zīmes, Diega darbi")

visā vainīgs Pērkoņtēvs

Vairs nekas mus nepārsteigs

Vairs nekas mūs nepārsteigs

Kas mak, tam nak

Pavasarīgs popurijs

Agrāk un tagad

Vecie un jaunie

Veltījums Jefiņteva Jāņa Dreslera simtgadei

Kungi brauc!

Grupas un čupas

Dzervenēs

Kas mus nakamība gaida?

Uzvar stiprakais arvien

Un sāksies viss no gala

Katra ciema sava Mis

Visi tikai projekte

Dots pret dotu

Liela izpardošana

Katram ākstam sava mode

Spērāji un ķērāji

Progress acīmredzams

Zel to kaķīšu, nudien!

Kas visātrāk šodien brauc

Ja līdz galam pasacīt

Ko tik zemnieks nemeģina

1 Vilis Grauds uz Rīgu brauc

Viļa Grauda komercija

Tads nu ir tas novadiņš

Vienīga mīlestība

Siltumproblema

Ziemassvētku gaidas

Saturs