Artavs Valdis

Vienīgais kas kaut ko spēj

VALDlS ARTAVS

VienĪgais KAS KAUT KO SPĒJ

Es bieži runājos ar sevi,

Kaut sieva nebeidz mani rāt.

Ar gudru cilvēku, vai zināt,

Ir patīkami parunāt.

Un, visus pārskatot pēc kārtas,

Kas dzejas druvā pļauj un sēj,

Mēs secinām, ka Valdis Artavs

IR VIENĪGAIS, KAS KAUT K0 SPĒJ.

(No Pašparodijas)

.

SAMAITĀTĀ TAUTA Ķecerību gramata

...

Samaitātā tauta

Kas ir šodien bezdarbnieks?

Slaists, kam zudis darba prieks,

Kas nav radis rauties sviedros,

Kuram tikai pusstops biedros.

Kas ir trūcīgs laucinieks?

Pļēgurs, kuram iedzert prieks.

Tads pat neizaudzēs rutku,

Tikai tempj un tempj to krutku.

Ko var sagaidīt no vīra,

Kas pat zobus neiztīra,

Kuram netīk angļu mēle?

It neko! (Kā teicis Šķēle).

Ak, šie veči vaidētāji!

Kaķi trekni, paši vāji,

Allaž pensija par mazu…

Būtu turējuši kazu!

Šito samaitāto tautu!

Un vēl sūdzas, velns lai rautu.

Dzīve jauka, velti kurnam,

Maisus plecos un pie urnām!

Nostalģija

Bērnībā, pie ezera

Zivtiņas kad ķēru,

Apkārt skatus burvīgus

Kārām acīm tvēru:

Zaļu egļu ielokā

Ezers rāmi snauda,

Aizlidoja spārīte,

Noplunkšķēja rauda.

Pļavā govis ganījās,

Zālē slaistot ragus,

Arājs ara kalniņā,

Sperot soļus smagus.

Kad jau biju paaudzies,

Atskanēja frāze:

—   Aizliegts piebraukt ezeram!

Militārā bāze.

Tagad brīvā Latvijā

Atkal esmu teju.

Uzraksts "Privātīpašums!"

Liedz, lai tālāk eju.

Mežu esot nopircis

Kāds Ivans Petrovičs,

Bet to skaisto ezeru

Haims Abramovičs.

Mājas pieder vācietim,

Kalns ar birzi dānim,

It nekas nav palicis

Mantiniekam Jānim.

—   Kur tad Jānis izgaisis? —

Eju, ļaudīm prasot.

Aizbraucis uz Īriju.

Šampinjonus lasot.

April, april!

Septiņdesmit gadus

Bungas rībinājām,

Leiputrijai pretī

Brašā solī gājām.

Taču gaišais mērķis

Fikcija vien bija.

Izjokoja tautu

Mīļā kompartija.

Nav vairs vecās varas,

Nav vairs vecā plāna,

Bet to tautu atkal

Apmuļķo un māna.

Kulīte gan jauna,

Bet tie paši vēži.

Atkal labās vietās

Visi vecie blēži.

Būsim drīz bez biksēm.

Esam jau bez vestēm.

Vēl no superblēžiem

Nav neviens aiz restēm.

Krievi sauc: — O bože!

Musulmaņi: — Allā!

Ko tad mēs lai sakām?

Sacīsim: — Sūdrallā!

Vel jau viss tik traki nav

"Latvija ir izpārdota!"

Vai tad tiešām tas ir tā?

Vai tad viss jau atdots svešiem,

Pašiem mums vairs nav nekā?

Blēņas! Kurā katrā miestā

Ielasmeitām ir savs nams.

Tātad ir vēl latvju prece,

Ir šis tas vēl pārdodams!

Ko tu, slimniek, acis boli?

Mediķiem ir naudas bads.

Nazi ņem un diegu spoli,

Griez sev aklo zarnu pats.

Bet bez receptes ja negrib

Aptiekā tev klizmu dot,

Dārza laistīšanas šļauku

Var it labi izmantot.

Neskaud tos, kas grezni dzīvo,

Dārgos limuzīnos brauc.

Lai tu, cilvēk, būtu laimīgs,

Nevajag nemaz tik daudz.

Iestādīji kartupeli.

Būs ko uzkost rudenī.

Bet, ja gribi burbuļvannu,

Nolaid gaisu ūdenī!

Pārdomās papīru plešot

Vai Dirolu tu košļā, nav no svara,

Vienalga tevi likteņdzirnas mals.

Kā tualetes papīrs dzīve gara,

Bet katram rullim vienreiz pienāk gals.

Tu izgaisīsi tā kā nauda bankā,

Un nez vai raudās pat Gallina Blanka.

Žūst asaras kā maza bērna čuras,

Uz pampera kad pilinātas tiek.

Tev jāturas, kad mūsu lats vēl turas,

Lai arī dolārs kāju priekšā liek.

Jel nedomā par naudu un par banku,

Bet mīli dzīvi kā Gallinu Blanku!

Veltījumi jaunbagatniekiem

Kāda doma prātā nāk,

Dzirdot vārdu Šķēle?

Viss, ko Kaupēns darīja,

Bija bērnu spēle.

Solam Bukingholcam

Ārzemēs biju es nabags un pliks,

Tagad man lieliski klājas.

Kā es to panācu, tas ir mans triks.

Nekur nav tik labi kā mājās!

Aivaram Lembergam

Redzot Ventspili tik skaistu,

Tiešām acis jāizbož.

Gan pēc jūras, gan pēc naftas,

Gan pēc Lemberga te ož.

Jūlijam Krūmiņam

Lai nu humpalās lupatas pērk

Nabagi, likteņa sisti.

Jūlijs Krūmiņš ir nopircis

Jūlija Cēzara bisti.

Skatos uz abiem Jūlijiem

Un neviļus rodas doma:

Mūsējais, protams, ir varenāks

Par to, kas valdīja Romā!

Izvelies Latvijas preci!

(Daži vērojumi tirgū.)

Tante pēta vistu kājas:

—    Tiec nu gudrs, izšķir ej,

Kura ir tā ķekaviete,

Kura "meid in juesej?"

Onkuls jautā cūkas galvai:

—    Kam tu domās grimusi?

—    Neatceros, — atbild cūka,

—    Kurā valstī dzimusi.

Carnikavas tomātiņi

Sarunājas spāniski,

Zemenītes mārupietes

Uzdzied dziesmu dāniski.

Olās aizperētie cāļi

Burto savus uzrakstus:

—    Što za slovo "Baltikovo"?

Mi Litva i Belorusj!

—    Ir jau arī latvju prece, —

Dažs labs pircējs zirgojas.

—    Tur, uz Čakmarijas ielas,

Kur tās meitas tirgojas!

Noklausīta saruna

—   Vai lasāt Dzīvi Privāto?

Jā, tas, tā sakot, skats no iekšas,

Kā lieli kungi uzdzīvo

Un rāda pakaļas un priekšas.

Kā dīkdieņi pa ballēm lec,

Kā dāmām rokas skūpsta Jurkāns

Un kraķi jaunas meitas prec,

Lai celtos novītušais burkāns.

—   Nudien ir jāteic: jolki palki,

Cik prastai tautai kungi smalki!

Nabaga valodiņa

Teici, teici, valodiņa,

Kā var tevi pasargāt?

Vēl nupat bitočki bija,

Tagad jau hot dogi klāt.

Kā upīte burbulēja,

Tā tie ļaudis murmulēja.

Mums pie visa pierod auss:

Latpromtorg vai softverhaus.

Kuplejas par godavīriem

(Raimonda Paula krogus dziesmiņas meldiņā)

Lai tautas kalpiem gods un slava!

Tak ne jau pašlabums tiem rūp.

No baigās slodzes darbā savā

Tiem bikses dilst un pauri kūp.

Piedziedājums

Starp viņiem nav neviena vira,

Kam kādreiz aptraipīts ir gods,

Un viņu sirdsapziņa tīra

Kā tikko skalots klozetpods.

Un tiesnešiem lai arī slava!

Tiem allaž likums bijis svēts.

Neviens uz ķepas ņēmis nava,

Bet, ja kas ņemts, tad joka pēc.

Un, protams, muitniekiem lai slava,

Kas veikli kontrabandu ker!

Ja arī izmūk kāda krava,

Tad tāpēc vien, ka zibens sper.

Un, beidzot, policistiem slava,

Kam rokā zizlis bargi zib!

Pat muļķa teļš, kas ganās pļavā,

Var viegli saprast, ko tie grib.

Alus ziņģe

Kad zeltains alus glāzītē

Met baltu putu vilni,

Mēs sūcam to pa mazītēm,

Lai nepiesūktos pilni.

Bet kurš no mums ir skaitījis,

Cik pudeļu jau sakrāts,

Un kurš to brīdi manījis,

Kad pazūd skaidrais saprāts?

Kā ripoja reiz dālderi,

Ta šodien ripo lati,

Un zin joprojām aldari,

Ka slāpē mums tā pati.

Un stiprais brālis alutiņš

Tos pašus jokus dara:

No kātiem spēka vīrus gāž,

Sper mucām spundes ārā.

Ai, alutiņ, ai, alutiņ,

Ap tevi mēs kā odi,

Vai mēslu talka būtu tā,

Vai kādi lepni godi.

Un, lai mūs kādas raizes māc

Un grūti savilkt galus,

Nekad nav bijis brīnums tāds,

Ka Jāņos mēs bez alus.

Palīgosim, palīksmosim!

Nu ar katru gadu Jāņi

Izvērsties vēl plašāk sāk:

Krievi, vāci, zviedri, dāņi

Līgotāju pulkā nāk.

Vai tā lielpilsēta Rīga,

Vai kāds lauku nostūrīt's,

Visur, kur vien atskan "līgo!",

Arī svešie rauj mums līdz.

—         Nez, kas Eiropā mūs gaida? —

Dažu Jāni šaubas māc.

Toties citi Jāņi smaida —

Būšot labums un vēl kāds!

Šodien apsviedīgi vīri

Visu aprēķināt prot:

—         Paskat vien, kā dzīvo īri!

Kāpēc mums tā nedzīvot?

Kas tur trako zaļumballē?

Hokejfani polku lec.

Drīz būs lielā ledus halle,

"Sarauj!" — auros jauns un vecs.

Bet no lepnā stikla kalna

Everesta augstumā

Varēsim ar kamaniņām

Laisties taisni Daugavā.

Kādi brīnumi mūs gaida,

To pat nenojaušam mēs.

Baumas klīst, ka korupciju

Mūsu valstī iznīdēs.

Birojs ir jau nodibināts:

Modri vēros, bargi lems.

Tikai nav vēl skaidri zināms,

Cik viņš pats pa kluso ņems.

Lai tad puto Jāņu alus,

Jāņu siers lai zobos drūp,

Un no kontrabandas gaļas

Šašliks cepinoties kūp!

Palīgosim, palīksmosim

Ta, kā nelīksmojām sen.

Visi smaidīsim kā Birkavs,

Dziedāsim kā Mari N.

Kam der šodien kautrība? Ka tik būtu jautrība! (Piebildes pie dzirdētām dziesmām)

No "Prāta vētras" repertuāra:

"Nāc pie manis šovakar,

Nāc pie manis rit,

Seksuālie čiekuri

Manā dārzā krīt."

Mana piebilde:

Bet, ja esi impotents

Kļuvis, nedod Die's,

Tu ar savu čiekuru

Labāk nerādies!

No "Reiganu" repertuāra:

"Pillā Rīga policistu,

Pillā Rīga onānistu.

Mana piebilde:

Visi uzjautrinās tieši

Ta, kā paši reiganieši.

Pa radio dzirdēta dziesmiņa:

"Iepūt kaķim bārdā,

Nesaki ne vārda."

Mana piebilde:

Kādu bridi klusē

Un iepūt pakaļpusē!

Vēl kāda dzirdēta dziesmiņa:

"Zila upe, zaļi krasti,

Upē peldas pederasti."

Mana piebilde:

Satrakotie pedofīli

Meldros noķēruši pili.

No latviešu deju mūzikas raidījuma

"Tu staigā tik uz rokām

Ar fantastiskām mokām,

Ta aizejot pēc ogām,

Ar izrautajām pogām.

Tu kāp pa koku logā

Un lakstīgalas pogā,

Lai lācis kakā ogās,

Man klusu jāpiezogas."

Mana piebilde:

Kur debīlajiem prieki,

Tur komentāri lieki!

Teorija un prakse

Cik glupi mūsu senči bija

Tai savā lauku sētiņā!

Bez seksuālās teorijas

Pie meitām lida klētiņā.

Un meitas arī naivas bija:

Bez seksologa padoma

Tas puišiem durvis atdarija

Un aizmirsa, ka jādomā.

Kas toreiz teica "erekcija"?

Tiem puišiem rītā, vakarā

Uz mēles citi vārdi bija,

Kaut kas ar mietu sakarā.

Ar acīm meita veci urba,

Ja juta, ka viņš knapi dveš,

Un sacīja tam vecim: ļurba!

Jo vārdiņš "impotents" bij' svešs.

Tik viena sieva katram bija

Un tad, kad pirtī karsa gars,

Ta pati viena "pozicija",

Bet bērnu radās vesels bars!

Jā, glupi mūsu senči bija.

Mēs toties tagad zinām, lūk,

To smalko seksa teoriju,

Bet bērnu skaits joprojām rūk.

Nāk padomi no malu malām,

Un cits par citu lietišķāks.

Par attiecībām seksuālām

Jau bērnudārzā skaidrot sāk.

Un man nudien jau bailes rodas:

Cik darbu maz, cik vārdu daudz!

Kad paši tiksim senču godā,

Ka mūs par ļurbām nenosauc.

Dialogs par seksa temu

—        Stāsti, mīļo vecmāmiņ,

Vai tu ziedu vainadziņu

Gaujā meti zīlēdama,

Kādu puisi mīlēdama?

—        Kas tev, meitiņ, prātā nāk!

Viss jau bija vienkāršāk.

Kur ir liela zīlēšana,

Tur nav īsta mīlēšana.

—        Stāsti, mīļo vecmāmiņ,

Vai tu manu vectētiņu

Ilgi projām raidīji,

Kautri, bikli smaidīji?

—        Kas tev, meitiņ, prātā nāk!

Viss jau bija vienkāršāk:

Sienu vedot smaidījām,

Tad to gubu spaidījām.

—        Stāsti, mīļo vecmāmiņ,

Kad tu kļuvi līgaviņa,

Cimdus, zeķes adīji,

Tik par pūru domāji?

—        Kas tev, meitiņ, prātā nāk!

Viss jau bija vienkāršāk.

Vai nu zeķe padomā,

Kad par puisi jādomā!

—    Stāsti, miļo vecmāmiņ,

Kas gan jums ar vectētiņu

MUas mākslu mācīja,

Kas jums darāms, sacīja?

—    Kas tev, meitiņ, prātā nāk!

Viss jau bija vienkāršāk:

Jēri brēca sētiņā,

Skola bija klētiņā.

—    Stāsti, mīļo vecmāmiņ,

Vai tu manu vectētiņu

Gaujā meti zīlēdama,

Citu puisi mīlēdama?

—    Kas tev, meitiņ, prātā nāk!

Viss jau bija vienkāršāk:

Pats viņš bija skurbulī

Un aizgāja pa burbuli!

Trīs runči

Trīs runči kādā krogā

Par Rīgas jumtiem dzied,

Par jaunību, kas garām

Un ari šķērsām iet;

Cik meiteņu ir mīlēts,

Cik pelīšu ir ķerts,

No priekiem un no bēdām

Cik baldriāna dzerts.

Un saka pirmais runcis,

Kam donžuāna skats:

—   Kad es vēl puika biju,

Man bija baiga acs!

Pa kilometru tumsā,

Pa trim, kad gaisma svīst,

Es manīju, kur kaķes

Pajumta kori klīst. —

Un saka otrais runcis:

—    Kad es vēl biju jauns,

Ak vai, cik skaists es biju,

Cik elegants un glauns!

Ja ne nu Harijs Liepiņš,

Tad Jakovļevs, jā gan,

Un visas Rīgas kaķes

Tad pakaļ skrēja man. —

Un saka trešais runcis

To garo runča “mjaū!":

—    Es biju pirmais tenors,

Vairs kakiem tāda nav!

Uz jumta dāmu bariņš

Man allaž bija klāt.

Nudien pat Kārlis Zariņš

Ta nespēj uzdziedāt! —

Trīs runči kādā krogā

Vēl ilgi maļ un maļ

Par jaunību, kas paiet

Un nenāks atpakaļ…

Te pienāk jaunais runčuks

Un saka: — Veči, čau!

Man nav, kas jums reiz bija,

Bet ir, kas jums vairs nav.

Cosi fan tutte

(Tā dara visas)

Atveda meitiņa puisīti mājās,

Pamīlinājās, pačubinājās,

Šis viņai bučiņu, šī viņam buču,

Nolikās gultiņā abi uz čuču.

Vecīši brīnījās, kā nu tā varot?

Meitiņa atcirta — visas tā darot!

Esot pat opera Cosi fan tutte.

Vecīšiem, protams, aizvērās mute.

Agrāk to joku gan savādāk sauca,

Pirms tās fan tuttes laulāties brauca.

Tagad, kad džinsos dibenus spīlē,

Savādāk runā, savādāk mīlē.

Te kādu dienu sauc večiņa veci:

Laikam jau bēdīgāk būšot ar preci,

Meitiņa viena stenot un pūšot,

Cosi ir projām, fan tutte drīz būšot!

Mednieku dziesmiņa

Vai esi tu nabags

Vai dižciltīgs lords,

Ir sieviešu medības

Aizraujošs sports.

Nav licence jāņem,

Kur gribi, tur brauc,

Jo meitenes medīt

It visur ir ļauts.

Ja stirniņai mērķē,

Ta bēguļot sāk,

Bet meitene pati

Uz šāvienu nāk.

Un, kad tu tā piešāvies

Esi ikdien,

Ak šausmas, no krūmiem

Tik vecenes lien!

Un tomēr, vai nabags

Tu esi vai lords,

Ir sieviešu medības

Aizraujošs sports.

Var vecmeitas Jaunās

Mūs lādēt un pelt,

Cik labi, ka spējam

Vel stobrus mēs celt!

No kādām sievām vīri beg

No kādām sievām vīri bēg?

Nu, protams, ka no labām.

No sliktas sievas aizlaisties

Nekad nav vīra dabā.

Tā labā vīru apmīļo

Un lutina bez mēra,

Visniecīgākās iegribas

Un kaprīzes ņem vērā

Un neapjēdz, ka vīrietis

Ta ierīkots no dabas:

Ja viņam labi dzīvojas,

Viņš dzīvot grib vēl labāk.

Bet sliktā vīru badina,

Līdz bikses krīt pusmastā,

Pie smagiem darbiem radina,

Kā kamieli pie nastām…

Un vai tāds nobadināts spoks

Var ņemt pār pleciem kājas?

Lai kur viņš klīst, lai ko viņš lok,

Viņš līšus atlien mājās.

Bet tas, kas klēpi lutināts

Ar bučiņām un knupi,

Skat! —jaunu mammu atradis,

Kam varenāki pupi!

Starp mums, vīriešiem, runājot

Nav tādas robežas vai strīpas,

Aiz kuras visi sapņi zūd.

Par mīlestību sapņo knīpa

Un vīrs, kas gadu nastu jūt.

Uz priekšu lepni krūti gāzis,

Pie aitiņām skrien vecais auns,

Un domā katrs bārdains āzis,

Ka viņš joprojām skaists un jauns.

Pat morālists, kas citus tiesā,

No svešām sievām skūpstus zog,

Un vīrs, kam svēti gars un miesa,

Pa kluso ne jau pienu lok.

Jo, kad būs as'ras izraudātas

Un kad būs izpriecājies prieks

Un mīlestība izmīlēta,

Neviens mums glāzi nepasniegs.

Kam čamdi plāno matu slotu,

Kam satraukumā ūsas plūc?

Rauj drosmei vienu piņģerotu

Un meiteni uz deju lūdz!

Jo viņa gaida vēl un tic.

Bet tur, aiz tevis, stāv jau cits!

Invalidiada

Veltījums sev un citiem nelaimīgajiem

1

Ar laiku katram kaut kas gadās

Un no kaut kā ir jāatvadās.

Ja neredzi ar vienu aci,

Tad necel pārāk lielu traci.

Starp vienačiem bij' diži viri,

Gan mīlnieki, gan karavīri.

Potjomkins ķeizarieni skāva,

Kutuzovs Bonapartu kāva,

Bet Nelsons spāņus peldināja,

Kad armāda uz grunti gāja.

Vēl šodien arābi ceļ traci,

Sauc: — Nolādēts ar vienu aci! —

Ta daudzinot Moše Dajanu

Par zibenīgo sakaušanu.

Daudz dižu darbu padarīja

Tie, kas ar vienu aci bija.

Bet Miša ko ar abām spēja?

Skat, kādu valsti pazaudēja!

2

Ja esi kļuvis ļodzīgs tips,

Teic paldies, ka vēl staigāt vari.

Lords Bairons arī bija klibs,

Un Valdis Artavs klibo arī.

Nav svarīgi, kā cilvēks iet —

Bez stutēšanas vai ar kruķiem.

Ka tikai pārstājis nav smiet,

Ka tikai viņu velk pie skuķiem!

3

Kad cālis atstāj olas čaulu,

Viņš sūdzas jau par mugurkaulu.

Čī, čī, viņš čīkst, ka grūti liekties.

Tad kā var cilvēks neiekliegties,

Kad sāpe kā ar nazi ķer?

Te krievu lamuvārdi der.

Un, ja tos virtenē vēl saliek,

Nudien, mazlietiņ vieglāk paliek.

Gals nav vis klāt, kad cilvēks krīt,

Bet kad vairs nespēj pasmaidīt!

Nakts simfonija

Cik bieži mums ir īdzīgs prāts

Uz tiem, kas blakus guļot krāc.

Gan gribas viņus augšā celt,

Gan reizēm bomi ņemt un zvelt.

Kā izpētījis dakters kāds,

Trīs ceturtdaļas ļaužu krāc.

Dažs burbuļo kā strautiņš kluss,

Dažs burkš kā traktors "Belorus",

Bet dažs, kas uzņēmis uz krūts,

Kā reaktīvais dzinējs rūc.

Man pazīstams ir vecis kāds,

Kas baigi muzikāli krāc:

Tī, tī… viņš maigi dīc kā ods,

Tad vārās tā kā klimpu pods,

Tad, liekas, tā kā vepri kauj,

Un beidzot vaislas bullis mauj.

Kad sieva viņam dunku grūž,

Viņš tā kā mazbānītis pūš

Un, izkritis no gultas, sauc:

—    Ei, šofer, uzmanīgāk brauc! —

Ja kāds no jums vēl neprot krākt,

Pie viņa mācīties var nākt.

Viņš apgalvo, ka maksa lēta,

Bet atmoda nav garantēta.

Kas Latvijā tie gudrākie?

Ka latgalieši gudrākie,

Par to pat runāt lieki.

Zin’ tikai vienu valodu

Tie glupie kurzemnieki,

Un tumšie vidzemnieki ar'

Tik vienā sarunāties var.

Bet latgalieši divas prot.

Tiem volūda ir sova.

Pie tam, kai yudiņs olūtā,

Tik skaidra viņu volūda.

(Ja jums vēl skaidrs nava!)

Kad ciemosieties Latgalē

Ar čivliskajiem gēniem,

Kū latgalīši sarunos,

Tūliņ jums laipni pārtulkos

Kāds no aborigēniem.

Tiem laipnība un sirsnība

Kai olūts nespēj stāties,

Un kādā trešā valodā

Tie mēdz tik izlamāties.

Tū varu apgolvot as pats

Kai latgalīts, jebitvajmaķ!

Aizdomas uz katru krīt

Kā jums šķiet, vai Salatētis

Tapat vien tos bērnus mīl?

Būtu tomēr jāizpētl,

Vai tik viņš nav pedofils.

Man par Sniegbaltīti arī

Vienās bailēs jādomā:

Ko tu, cilvēks, zināt vari,

Kas tiem rūķiem padomā.

Re, kur brien pa mežu lācis!

Kas var garantiju dot,

Ka viņš zaķīšus nav sācis

Seksuāli izmantot?

Kas tik atklājies nav šodien.

Kas vēl neatklāsies rīt…

Pedofilija ir modē,

Aizdomas uz katru krīt.

Tur nav vainojami lini

Ja tev deguns zils kā lini,

Tad tu droši vien jau zini,

Ka ar liniem nav tam sakars,

Un ka drīz tev pienāks vakars.

Bēdz no tiem, kas glāzes cilā,

Sargies baltā, sargies zilā.

Galvaskauss ar diviem kauliem —

Ceļa rādītājs pie prauliem.

Zied lini, kā tai dziesmā dzied,

Zied lini, ziliem ziediem zied.

Zied lini… Zilu zilā spirta liesmā

Sadeg mūžs — un cauri dziesma!

Vai, vai, vai!

Kad tu skaidrā, tad tu zini,

Kur zied rudzi, kur zied lini,

Kad tev reibums galvu lauza,

Linus neatšķir no auzām.

Zilie lini zied kā jūra,

Vīri met uz katra stūra,

Sievām acīs zilas liesmas,

Visi dzied tik Paula dziesmas.

Sīku joku birums

Vienkāršs atminējums

Sakiet — kāpēc netika sasniegta

Komunistiskās dzives stadija?

Tāpēc, ka katra Ļeņina statuja

Citā virzienā ceļu mums rādija.

Gudra politika

Jo šai valstī vairāk apmirs,

Jo tā bagātāka kļūs.

Tādēļ tikai Jāņu zālēm

Turpmāk atlaide mums būs.

Jaunvārdu virpulī

Kas ir brokers, kas ir birža,

Šodien zina katra pirža.

Tikai nevar katra pirža

Dabūt brokervietu biržā.

Lasot grozījumus pensiju likumā

Kad es tevi atkal zagšu

Pēc simts gadiem Piebalgā,

Man jau bārda būs līdz ceļiem,

Bet no pensijas — nekā.

Ko viņi gaida?

Večiem tikai latiņš dienā,

Cietumniekiem piecus dod.

Brīnums, ko tie veči gaida,

Neiet zagt un slepkavot?

Par pieminekli represētajiem

Vai esat bijis Torņakalnā?

Nu aizbrauciet, kaut joka pēc!

Es brīnos, kā līdz šim tas tēlnieks

Nav iekaustīts vai represēts.

Šajos laikos viss var būt

Brauc pa ielu trāmvajs "AIDS".

Neviļus man rodas smaids:

Ja te tramvajus tā saukās,

Drīz pa Rīgu "TRIPERS" braukās.

Pieķēra gan

Domnieks kukuli ir ņēmis.

—    Kauns un negods! — biedri sauc.

Tātad ņēmis neprasmīgi

Un pie tam ne visai daudz.

Modes untumi

Daža eleganta meita

Staigā jau tik īsā kleitā,

Ka no nepiesegtās spraugas

Ta kā Iļjičs pretī raugās.

Ceļus labot nav jēgas

Zaudēt zobus — tīrie nieki,

Ja kāds braucējs bedrē tiks.

Nabagam tāpat tie lieki.

Bagātais sev zelta liks.

Iebiedētie ļautiņi

Jāņos papardītes ziedu

Daudzi nemeklē jau sen.

Laikam bail, ka Latvenergo

Baigu maksu nepiedzen.

Katram savi prieki

Veči, glāzes pacēluši,

Uzsauc: — Nu tad baudīsim!

Jaunie, šprices izvilkuši,

Nočukst: — Nu tad spraudīsim.

Padoms

Deguns man ir sārts kā biete.

—    Dakter, cik tas ilgi svils?

Sakiet, kādas zāles lietot?

—    Dzeriet vairāk, paliks zils.

Dziļdomīgs secinājums

Smēķis kaitīgs, šņabis kaitīgs,

Kaitīgs arī alus.

Tas, kas nepīpē un nedzer,

Vesels atdos galus.

Par sevi

Vēl jau Artavs izdzīvos,

Vēl jau Artavs dzejos,

Kamēr latvju zvejnieki

Viņam reņģes zvejos.

Ak, šie veči!

Daudzi raud, ka vecumdienās

Jādzer rūgtu biķeri.

Kas jums liedz par nieka naudu

Uzkost saldo snikeri?

Nav tā pensija tik maza,

Vajag tikai gudri lēst.

Nevis kaķus, suņus barot,

Bet ar tiem uz pusēm ēst.

Dārgas esot mūža mājas!

Laiks jums, veči, zināt jau:

Tiem, kas musulmaņos stājas,

Zārka problēmas vairs nav.

Kontrolieri tvarsta zaķus,

Rezultātā — nav nekā.

Tvarstiet labāk ielās kraķus,

Metiet viņus Daugavā!

Beigsies vaimanas un gaudas,

Būs no večiem tikai čiks.

Valstij nepietrūks vairs naudas,

Ministrus reiz mierā liks.

Rīga

Dinsberga ziņģes mūsdienu variants

1

"Rīga! Rīga! tā dažs saukā,

Tur tie lepnie kungi braukā…"

Ta reiz Dīnsbergs pavēstīja,

Rīgu redzējis kad bija.

Ko viņš šodien sarīmētu,

Ja to Rīgu redzēt spētu?

Mēģināsim dažās ainās

Pavērot, kā Rīga mainās.

2

Kādi kungi šodien Rīgā?

Aina visai juceklīga.

Daudzi kungu kārtā tika,

Kam bij' sēžamvieta plika.

Nu tiem mašīnas un villas,

Kabatas ar naudu pilnas.

Citi, ko par kungiem saukā,

Tramvajos kā agrāk braukā.

Neredz šodien rindas garas,

Kā pie mīļās padomjvaras,

Kad mēs salā, slaukot puņķi,

Cerējām uz desas luņķi.

Desas, ananasi, laši

Tavā grozā prasās paši.

Ak tu saki — naudas nava?

Ta jau problēma ir tava!

4

Visur spēļu automāti,

Raustās kloķi, ripo lati.

Nāc, par miljonāru kļūsti!

(Vai bez biksēm mirkli būsi.)

Riskē, baudi dzīvi kāri.

Gaida tevi alus bāri,

Bistro, kafejnīcas, picas…

Glups, kas laimei neuzticas!

Cirkā, teātri kā senāk

Cilvēki vairs bariem nenāk.

Programma tur visai liesa,

Toties šodien cirks ir tiesā:

Kukuļņēmējus laiž vaļā,

(Tiesnešiem jau atkrīt daļa),

Bet, ja atkrīt liela daļa,

Lielos blēžus palaiž vaļā.

6

Izvirtība nāk no Rīgas,

Meičas te ir izlaidīgas.

Zviedrs kāds pie tām ir bijis,

Jautru filmu uztaisījis,

Saucoties tā "Bai Bai Bjūti".

Tiešām noticēt ir grūti:

Rīgu baigi izvirtušu

Tikai Stokholma sit pušu!

Taču bardaks Čaka ielā

Nav nekāda bēda lielā.

Doma laukumā nupatās

Bij kas trakāks jānoskatās:

Svešā mēlē brēca bļauri,

Plīsa polši, sitās pauri.

Papriecāties huņņu garā

Labprāt atļauj Rīgas vara.

8

Ko vēl Dinsbergs sarīmētu,

Ja ar mums viņš nosvinētu

Lielo Rīgas jubileju?

Kā viņš beigtu savu dzeju?

Atkal pulkstenis iet Domā,

Viesu pilns "Hotel de Roma",

Ubagi dzied jautras dainas,

Rīgā dzīvot nav ne vainas!

Latvijas vēstur e

Jaunāki laiki (1940-1990)

Mūsu zemes vēsture

Jāstāsta bez jokiem.

Mēs vēl nesen Latvijā

Lēkājām pa kokiem.

Pārtikām no mušmirēm,

Krūmos velnu dzinām,

Un nekādu kultūru,

Protams, nepazinām.

Baigā tumsa valdīja,

Nepārtraukti badi,

Kamēr beidzot pienāca

Gaišie laimes gadi.

Austrumzemes valdniekam

Laba daba bija.

Sērdienīšiem palīgā

Tankus atsūtīja.

Mūsu zemes tirānam

Bailēs kājas stinga.

Kas tad šim par ieročiem —

Sētas miets un linga.

Pretī tādam pārspēkam

Necēlās tam roka.

Viņš tad arī padevās,

Nokāpis no koka.

Austrumzemes valdniekam

Kuplas ūsas bija.

Sērdienīšu asaras

Prom viņš aizslaucīja.

Un, lai mums vairs nebūtu

Ciešanu un moku,

Daudzus aizsūtīja viņš

Tur, kur vairāk koku.

Ta, lūk, vienā rāvienā

Tikām saules vizmā

Un no akmens laikmeta

Taisni komunismā.

Tālāk mūsu vēsturi

Nav ko stāstīt gari.

Plūcās lieli valdnieki,

Bija lieli kari.

Kam mēs, mazie, piederam

Lielie noprast lika,

Un, pa vidu maisoties,

Mums visvairāk tika.

Tā nu mēs par cilvēkiem

Pilnvērtīgiem kļuvām.

Nu jau varam uzskaitīt,

Ko šai laikā guvām:

Kultūru un haltūru,

Kubiešu greipfruktus,

Klāt vēl vienu valodu

Un gaļas subproduktus.

Bet, ja kāds vēl gribēja

Rāpties kādā kokā,

Zvanījām uz Maskavu,

Un atļauja bij rokā!

(1991-2003)

Vairs mēs kokos nekāpjam,

Cērtam tos, cik spējam.

Savā brīvā zemītē

Arvien mazāk sējam.

Kad nemaz vairs nesēsim,

Būs vēl lielāks jaukums:

Visa mūsu zemīte

Būs viens golfa laukums.

Tautu saimē pabijām,

Eiropā drīz būsim.

Un, kad NATO iekļūsim,

Baigi stiprie kļūsim.

Tad mēs jautri natosim,

Krieviem rādot pigu,

Krievu mēlē matosim:

—   Huj vam, a ņe Rigu!

Krievijas vēsture

No 9. līdz 19. gadsimtam (862-1868)

PēcA. K. Tolstoja

Kāds krievu hronists rakstīja

Pirms tūkstoš gadiem jau,

Ka mūsu zeme bagāta,

Bet kārtības mums nav.

Un tad mēs lūdzām varjagus:

Kamrades, glābiet mūs!

Ja nāksiet valdīt Krievijā,

Tad kārtība mums būs. —

Drīz atnāk valdīt varjagi.

Viens otram saka: — Klau!

Patiešām zeme bagāta,

Bet kārtības te nav. —

Sāk viņi ieviest kārtību,

Pat kristīt tautu sāk,

Bet it ne velna prātīga,

Jej bogu, nepanāk.

Kur vien kāds bariņš salasās,

Davai pa lampu mest.

Un, tiklīdz visi piemetas,

Davai cits citu test.

To padzirduši, tatāri

Uz krievu zemi jož.

Pēc stepes zirgu mīzaliem

Pa kilometru ož.

Krekst veči, bārdas glauzdami,

Un saka: — Vot ķe raz!

Tepat jau bija kārtība,

Bet nu vairs nav nemaz! —

Plēš hans tik trakas nodevas,

Ka mauc vai bikses nost,

Līdz Jānis Trešais paziņo,

Ka hans var pigu ost.

Prom padzīti tiek svešinieki,

Un zeme atplaukst jau,

Bet sengaidītās kārtības

Joprojām nav un nav.

Pie viena cara kārtību

Gan tauta drusku jūt.

Sauc to par Jāni Briesmīgo,

Jo maigs viņš nemēdz būt.

Daudz sievu tam un mīļāko

Un hobiju ir daudz:

Uz mietiem draugus sēdina

Un radiniekus žņaudz.

Kad, samoduja pārdzēries,

Viņš beigts no kātiem krīt,

Ir ideāla kārtība —

Vairs valstī nav ko rīt.

Pēc viņa Boriss Godunovs

Vēl cenšas glābt, ko var,

Bet tautai diez ko nepatīk

Šis saprātīgais cars.

Vai valstī, kur nav kārtības,

Kāds zin’, kas labs, kas slikts?

Un poļi Viltus Dmitriju

Mums iesmērē kā likts.

Bet viltnieks, tronī uzkāpis,

Uz galvām ļaudīm kāpj.

Un saprot pareizticīgie,

Ka viņus baigi krāpj.

Vēl vakar „Urrā!" saukuši,

Nu lādās tie un spļauj,

Bāž krāsnī savu glābēju

Un pelnus gaisā šauj.

Nav atkal valstī kārtības,

Kaut caru valda daudz.

Tad Pēteris pēc kārtības

Uz Amsterdamu brauc.

Drīz, grāfiem bārdas apcirpis,

Viņš parūkas tiem dod.

Prot dzert un karot Pēteris

Un rungu cilāt prot.

Pie viņas radās kārtība

Un kāda vēl, nudien!

Bet nomirst cars, un valdīt sāk

Gandrīz vai bābas vien.

Gan resnā vācu Anniņa,

Ko Bīrons mīļi skauj,

Gan vieglprātīgā Llziņa,

Kas valstij putēt ļauj.

Nav kārtības par kapeiku,

Kur valstij rubļus ņemt?

Un, savu vīru žmiegusi,

Te Katrīna sāk lemt.

Ir maiga roka valdniecei,

Bet tausta, kur kas ciets.

Caur viņas guļamistabu

Iet krievu gvardes zieds.

Un, gultā praksi guvuši,

Šie ērgļi kaujā trauc.

Nav krievu zemē kārtības,

Bet maucības ir daudz.

Klāt drūmais Divpadsmitais gads.

Cars Aleksandrs trīc,

Kutuzovs tup aiz Maskavas

Kā āpsis, alā dzīts.

Bet Bonaparts, viss dūmos melns,

Uz Kremļa sienas stāv.

—   Adjē! — viņš saka. — Rauj jūs velns!

Tāds bardaks redzēts nav!

Bet mūsējie drīz Parīzē!

Kas uzdzīvot šiem liegs?

Tur katrā prieka iestādē

Ir kārtība, ka prieks!

Miers atkal valda Krievijā,

Un atkal zeme zied.

Bet šajā valstī dīvainā

Viss ačgārni vien iet.

Nāk valdnieki un ministri

Un gudras runas tur,

Bet vezums stāv, kā stāvējis,

Un nekustas nekur.

Nav krievu zemē kārtības,

Bet doma spārno mūs,

Ka gan jau kādreiz kārtība

Šai valstī tomēr būs!

AK, JA KĀDS MŪS NODĪRĀTU.PARODIJU GRĀMATA

..

Ak, ja kāds mus nodīrātu!

āda traucē tev ienākt manī

āda traucē man ieiet tevī

Laima Livena

Sen tu būtu manī ticis,

Sen es tevī ieiet spētu,

Sen mēs abi savienotos,

Ja tā āda netraucētu.

Ak, ja kāds mūs nodīrātu,

Ādu pārmestu pār kārti!

Tad kā tomāti mēs būtu

Mīksti, sulīgi un sārti.

Ieliktu mūs vienā burkā

(Tada idille man rādās),

Un uz vāka būtu rakstīts:

„Mīlas konservi. Bez ādas"

Labāk steidzies viens

mazi putni lielos kapos

baltu naudu kaļ

mēs atnācām mums jāaiziet

līdz savu krustu līdzās cels

gan radinieks gan svešs

nāk lēna skuju dvaša

un dvieļu apskāviens

Knuts Skujenieks

(„Lirika un balsis")

Mazi putni lielos kapos

Baltu naudu kaļ….

Vai jūs domājat, ka dzejnieks

Aplamības maļ?

Tas, kas apglabājis kādu,

Vēlāk ilgi lēš.

Šodien visi „kapu putni"

Baltu naudu plēš.

Bet nez kāpēc dzejnieks tīko

„Putniem" naudu mest,

Personīgās bēres rīkot,

Mūs uz kapiem vest?

Lai cik jaukas skujas tavas,

Saldāk smaržo siens.

Ja tu steidzies dvieļa skavās,

Labāk steidzies viens!

Apkaltais mīletspēks

Redzu — stiegrs kalējs apkaļ

priekškājas un pakaļkājas.

Tas ir manas.

Es tas zirgs,

mans — mīlētspēks.

Monta Kroma

(No krājuma „Stāvā jūra")

Ziemā, sevišķi atkalā

Daudz ir bēdīgu skatu…

Tāpēc kalējs man apkala

Visas četras (pa blatu).

Lai gan modernos apavos

Dāma izskatās košāk,

Lielā kaislību spriegumā

Lēkt ar pakaviem drošāk.

Ak, ja būtu vēl aste klāt,

Plīvojoša kā slota,

Skrietu tevi es kairināt

Zviedzoša, pakavota.

—     Ihoho! — tu man atsauktos.

Balss tev skaļa kā taure.

Varens mīlētspēks satiktos:

Kentaurs un Montkentaure!

Caur kefiru pie zvaigznēm

… Es būšu tur, kur pirmsākumi,

Vai kefīrs tas vai zilgans kumiss,

Un nespēs nāve mani rast.

… Man neviens darbs par grūtu nebūs —

I goves pups, i zvaigžņu rēbuss.

… Ja lemts man mirt, tad novakarē.

… Ar nēzdogu mās preču veikals,

Un gaudos dzīvoklī kāds suns.

—                        Nekad vairs nebeigšos, — es teikšu

Un būšu tur, kur piedzimst mīts.

Ingvars Jakaitis

(„Četras odas")

Cik briesmīgi ir iedomāties,

Bet fantāzija negrib stāties:

Nav Jakaiša. Kūp sēru sveces,

Un gaudo takšelis kā glups,

Skumst „Apavi" un „TekstUpreces",

Raud zvaigžņu rēbuss, goves pups.

No bēdām zils ir kļuvis kumiss,

Un rūgušpiens ir pašvaks tāds,

Vājš kefīrs, kā par draugu skumis:

—   Pagalam dzejnieks. Un vēl kāds! —

Jel neskumstiet jūs, goves pupi,

Viņš atstājis jums dzejas upi,

Kas nebeigsies un kļūs kā mīts,

Kā simbols, etalons un paraugs

It visam, kas ir atšķaidīts.

Vel tomēr ir viens godavīrs

Dzied eglīte pie eglītes.

Dzied, dzejolīti skaita

Par to, ka vakar vakarā

To nocirtis kāds maita.

Jānis Baltauss

(„Vecgada vakarā skaitāms dzejolis")

Dzied bērniņi pie eglītes

Un dzejolīšus skaita,

Un priecādamies nenojauš,

Ka viņu tētis maita.

Viņš eglīti ir nocirtis,

Liels noziegums tas skaitās.

Tie, kuri egles tirgū pērk,

Bez šaubām, arī maitas.

Bet Baltauss ir viens godavīrs,

Viņš nemēdz dabu postīt,

Tam eglīte no kaprona,

Ja piedeg — ir ko ostīt!

Kā savējais starp savejiem

Ar kirgīzu suņiem, zirgiem un ēzeļiem

man ir tā iespēja latviski runāt.

… Re, un mēs runājam klusi par mājām

(vai stalli un būdu), par zāļu zāli,

Līdz apjēdzām, ka šajā pasaulē

nestāvam cits citam tāli.

Jānis Liepiņš

(„Sarunas ar dzīvniekiem")

Tie mūsu pašmāju ēzeļi

Un vietējie zirgi nav diez kas.

Tādēļ pēc svešiem lopiņiem

Reizēm uzrodas ieskā.

Ka pravieti mājās neciena,

Man atausa prātā likums,

Kad es ar zirgiem un ēzeļiem

Kirgizu zemē tikos.

Tur mani lieliski saprata

Gan jaunie, gan veterāni.

Es viņiem sacīju laipni „Salam!",

Bet šie man: «Sveicināts, Jāni!"

Mēs kopā ūdeni iedzērām,

Kopā uzkodām zāli

Un nospriedām, ka šai pasaulē

Nestāvam cits citam tāli.

Tagad, kad raugos spogulī,

Uzlikdams hūti vai šalli,

Liekas, ka pretī raugās kāds draugs,

Redzēts pļavā vai stallī.

Būs lētas puķes

Kas gan mums viegli nāk: vai lēkti, zenīts

rieti? — Jel raugies mierīgāk, jo zaļo ari mieti

un saplaukst slotaskāts —ja tikai labi laista

(ja krietni pūlas kāds, kā roze uzzied skaista…)

Imants Auziņš

(„Degt nepārdegot")

Dažs memuārus raksta, gaidot rietu,

bet Imants Auziņš sācis laistīt mietu.

Un tiešām jāmulst zinātnieku prātiem:

viņš rozes izplaucē no slotaskātiem!

Vēl zenīts nesasniegts, vēl cerības nav raktas,

drīz Auziņu mēs redzēsim pie „Saktas",

kur, kravu vedis spārnotajos zirgos,

ar mietrozēm un slotrozēm viņš tirgos.

Un tos, kas augstas ziedu cenas turēs,

ar hibrīdiem viņš ātri izkonkurēs.

Droša recepte

Kad sajūk prātā — tu visu nakti runā.

… Tads plašums aug, ka gribas kliegt,

Un tu tā kliedz, ka mežu tāles lokās.

Un kāds pie tevis nāk

Tev tumšās dzērveņogas sniegt.

Tad atjūk prāts.

Milda Losberga

(„Dzērveņogas")

Lai gudrinieki neticīgi smejas,

No pieredzes mans secinājums tāds:

Ne tikai rakstot, arī lasot dzejas

Var pēkšņi jukt un neatjukt vairs prāts.

Es iesaku tev, draugs, ja prātiņš ļogās,

Ja galviņā tā palicis ir maz,

Kā zāles lietot tumšās dzērveņogas.

(Ar gaišajām nav panākams nekas.)

Šī recepte ir daudzkārt pārbaudīta.

Lai kā tavs bļāviens dziļā naktī skan,

Ēd dzērvenes, un precīzi no rīta

Būs prātiņš mājās. Vari ticēt man!

Grūtnieka bēdas

Jā, tev ir taisnība.

Es esmu grūts.

Jūtu, ka zem sirds

jau nobriest embrijs.

Anatols Imermanis

(No krājuma „Dzīļu noreibums")

Man saprotamas tēva jūtas,

Bet mātes lomā vēl nav būts.

Ir normāli, ja dāmas grūtas,

Bet kā gan pats es kļuvu grūts?

Nu šaubas nevaru vairs remdēt,

Man pat pa naktīm nenāk miegs.

Vai manā vecumā var dzemdēt?

Vai valsts man palīdzību sniegs?

Ak dievs, cik skābi man ap dūšu.

Drīz Imermaņa kundze būšu!

Ai baržas, ai smaržas,

ai pīles, ai dzīles!

Paceļas migla un dūmi ar smaržām

Dzirkstī no krasta un spieto no baržām.

Meitenēm tiktos cirst miglāju sienu,

Zvejniekiem gribas mest pagalvī sienu.

Ugunis vērojot, sačukstas pīles,

Liesmu caur meldrājiem paņem sev

dvēseļu dzīles.

(No O. Grāvtša un A. Vējāna dziesmas

„Meitenes Lubāna klānos"

sieviešu korim a capella)

Grāvīša dziesmu dzied Lubāna pīles,

Vejāna vārdi skar dvēseļu dzīles.

Dzirksteles spieto no zvejnieku baržām,

Paceļas dūmi ar deguma smaržām.

Zvejnieki pabāž sev pagalvi sienu…

(Nez vai tie sagaidīs nākamo dienu,

Nez vai par šašlikiem nekļūs tie paši.)

Meitenes miglāju sienu cērt braši.

Dziesmiņu beigušas, sačukstas piles:

—   Ja viņi nesadegs, šovakar mīlēs!

—   Nez kur tās meitenes? Kur a capella? —

Sabiezē migla, un neredz ne vella!

Vērtīgas ziņas

Nāves zieds zied Javā, vulkāna virsotnē,

neilgi pirms izvirduma.

Paisums un bēgums notiek tāpēc,

ka kustīgās okeāna un jūras ūdensmasas

pievelk Mēness.

Salaria via (Sāls ceļš) ir viens no

vecākajiem romiešu ceļiem.

Sers Frensiss Dreiks 1595. gadā mirst

ar drudzi.

Dagnija Dreika

(No krājuma „Mēnessērdzība")

Pārlasīju grāmatiņas savas.

Kas tik, biedri, nenotiek uz Javas!

Ziediņš plaukst, kad uzdarbojas vulkāns,

Akmeņi sāk birt kā franču bulkas.

Francija, bez šaubām, man ir tuva.

Balzaks Onorē tur slavu guva,

Austrijā bij' slavens Kafka Francis,

Menuets ir nepārspējams dancis!

Paisums seko bēgumam uz pēdām.

Mazarini pietempās no bēdām,

Teātrim kaut kādu bumbu sēja;

Vēzelers tai laikā zvanus lēja.

Vai tad jums nav zināmi tie abi?

Ai, ai, ai, tas, biedri, gan nav labi!

Romā, gurķi jāskābē kad bija,

Nāca sāls pa Salaria via.

Dokumentus pētot, nevis teiku,

Uzgāju es seru Frensi Dreiku.

Vai no algas iekrāsi ko taupot?

Sers uz jūras piepelnījās laupot.

Žēl, ka drudzis aizrāva to kapā.

Kā nekā viņš bija mans opapā.

Dreika līcī vēji viļņus vanda…

Sarabanda nav nekāda banda.

Ta ir tāda deja spāņu mēlē.

Bilbokets nav sunītis, bet spēle.

Kad es beigšu kādu jaunu skolu,

Svaigas ziņas piegādāt jums solu!

Tik tu vel vari mani glābt!

Nāc, atšalc mierīga un maiga,

Mans tuksnesis ir posta zīmēm šausts!

… Kur esi tu? Vai Romā? Aizputē?

… Ar pusnakts giljotīnu soģis

Jau tuvojas, es sāku noģist…

Jānis Butūzovs

(No krājuma „Gaismas balāde")

Bez tevis, mīļā, esmu skumīgs,

Šķiet aptumsis pat saules disks.

Tāds noskaņojums karakumīgs,

Ja neteikt — drūmi sahārisks.

Kur esi, Aizputē vai Romā?

Ar tramvaju vai jahtu brauc?

Vai Parīzē par mani domā?

Vai Pampāļos, kad govi slauc?

Nāc! Te ap mani posta zīmes,

Nudien no bēdām jānoraud:

Kāds, izlasījis manas rīmes,

Man jau ar giljotīnu draud!

Trīs — ta ir norma

Trīs dienas brūvēja alu.

Trīs nedēļas dzēra.

Pa vidu — piedzima puikas

Un kādu kapu ciet bēra.

Marta Bārbale

(„Svētku svinēšana Latgalē")

Trīs nedēļas dzēra. Normāls alus,

Ja piedzima trīs un viens atdeva galus.

Trīs pret vienu — ne bēdu, ne sēru,

Saprotams, tur, kur iedzer ar mēru.

Konkrētais paraugs kā mācība noder

Tiem, kas gan naudu, gan prātiņu nodzer.

Trīs nedēļas jādzer un nevis piecas.

Daži nez kāpēc to pārkāpt tiecas.

Daži to alu diennakti taisa,

Garozas, raugu un cukuru maisa.

Tads alus ir inde, pretīga brāga,

Trīs dienas sāp galva un beigta māga.

Jel ziniet, lai nenāktos atdot galus:

Trīs dienas, ne mazāk ir jābrūvē alus!

Na vyss tev atļauts

Saspīd munu sirdi

Tik eisti, tik tīši, tik cīši —

Lai jei palyktu sīrā.

Saspīd. I tod vērs sova lūga

Pi kakažas pīkar,

I kaltej, i kaltej.

Ontons Kūkojs

(„Mīlesteiba, Lelais Līpu kolns")

Nu munys sirds

Tu vari taisēt sīru,

Bet munom oknom

Lyudzu, līc tu mīru.

As tūmār dzejnīks,

Navys bekons asu,

I nataisi nu maņa

Oknu dasu!

Kad mirusi mīlestība

… Vīd veceņu pulkā kāds pusaizmirsts vaigs

Pie kapsētas klusajiem vārtiem.

Un acis arvien vēl kā turcietei spīd

Ar skatienu dzedru un slīpu.

Bet krustu spocīgās ēnas krīt

Pār mirušu mīlestību.

Vai tiešām šai vietā jau pulcēties sāk

Pa vienai jau meitenes manas?

Laimonis Vaczemnieks

(„Pie vārtiem")

Pie kapsētas vārtiem pulcēties sāk

Tadi kā redzēti skuķi.

Gan likās, gan greizas, gan klibas tur nāk,

Bet dažas pat velkas ar kruķi.

Ir dažai kā tabakmaks savilcies zods

Un krunku — ak dievs, cik tik nav to!

Šis dāmas reiz pavest bija man gods.

(Ar mopēdu, ne jau ar auto.)

Lūk, vienai kā turcietei acis spīd,

Dur sirdi cauri kā īlens.

Un visas ap kaklu šļupstot man krīt:

—    Mēt, Laimonīt, gdibam vēl mīlēt! —

Pār kapsētu spocīgas ēnas slīd…

Es saucu: — Jums nodoms nav peļams,

Bet beidziet jel, meitenes, jokus dzīt.

Kas beigts, tas vairs augšā nav ceļams! —

Šņukst meitenes, lāstus pret debesīm sauc,

Un, bēgot no kapiem, man papēži klaudz.

Tas tik ir pods!

galvu savu

parasti es

turu skapī aiz

stikla

… citi lepojas ar

porcelāniem un

kristāliem saviem

nožēlojamie

… svinīgos vakaros es

rādu viesiem saviem

savu galvu un

… dzidri mantiņa šī

dzindzina

Aivars Neibarts

kas ir kristāls

un porcelāns

mietpilsoņu lepnums

un gods

manā skapi

stāv mana galva

tas tik ir

pods

piedauzu

skan kā zvans

Rīgas Domā

brīnums viesiem

un pašam man

tukšs

bet domā

Neņemsim ļauna

—                                   Rokas augšā! — viņš sauca.

Es teicu, lai neuzplijas…

Viņš metās pie plaukta —

Jeseņinu nolaupīja.

(No Pētera Jurciņa

dzejoļa «Laupītājs")

Viņš metās pie plaukta,

Kur novietots bija

Daudz grāmatu skaistu

(Ne zaftes burciņu).

Un, redz, kas par zelli!

Jeseņinu nolaupīja,

Bet nez kāpēc neņēma

Pēteri Jurciņu?

Šis gadījums apstākļus

Noskaidrot prasa:

Vai Jurciņam vietas

Tam pietrūka ķešā?

Nē, minētais laupītājs

Krieviski lasa

Un latviešu klasika

Viņam ir sveša.

Spēks, kur tu rodies?

Augstsprieguma dzirksteles lec…

Neskaries! Apdegt var.

Skaries! Un kopā degsim.

Es esmu jauns!

Es vēl neesmu vecs!

Dzirksteles

lec un lec…

Jānis Sirmbārdis

(No krājuma „Brūkleņzieds")

Vēl dzīvs ir manī katrs gēns,

Spiedz spalgi dāma skavās manās:

—   Jūs, Sirmbārdi, kā autogēns!

Nojums ir ļoti jāuzmanās! —

Un dzirksteļo un sprakst, un šņāc…

Mūs rausta strāva, cauri skrienot,

Un abiem mums ir iespaids tāds,

Ka kontaktu vairs neatvienot.

Kad mani pārklās zārka vāks

Un kad pār mani smiltis kritis,

Tas dāmas, kas pie kapa nāks,

Vēl ilgi elektrība sitīs.

Bez greizsirdības un bez skaudības

Mēs — Eirāzijas Ciemiņi Visaugstie

pie galdiem pārkrautiem,

pie galdiem viesmīlīgiem…

… kāds manu sievu pēkšņi uzrunā

man svētākajā vārdā — Latvija.

Jānis Peters

(„Pie Gruzijas metālkalējiem")

Kāds manai sievai roku apvija

Un čukstēja tai maigi: — Latvija! —

Es viņa sievai teicu: — Gruzija! —

Kad viņa manu bārdu gumzīja.

Cik daudz var gūt no tādas draudzības

Bez greizsirdības un bez skaudības.

Melnajā jūriņā

Viļņi baltiem ziediem zied.

Kad bāliņi sasatika,

Melns ar baltu saderēja.

Ja tu dzertu cinandali,

Ja tu ēstu tabakcāli,

Nobaudītu čohohbili,

Tad tu sauktu: — Johambili!

Un papīrs pacieš

Kā zirgam

tīk man izvārtīties.

Kā zirgam zviegt. Kā sunim riet.

…Joprojām čīkst tas zars patiesi,

kur kādreiz mēdzu pakārties.

… Bail man no vilka naktī,

bet vēl vairāk — no blaktīm.

Jānis Baltvilks

(No krājuma „Tu esi glābts”)

Dažs modies rīta rosmi taisa,

Es nesaprotu ļaudis šos.

Es, visas četras cēlis gaisā,

Kā zirgs pa zemi izvārtos.

Tad skaļi nozviedzos un reju,

Un sāku rakstīt jaunu dzeju.

Bet, tiklīdz spalva lapai skaras,

Es atceros, ka jāpakaras.

Kāds prieks, kad zars tik jauki čikst

Un, manu svaru juzdams, līkst!

Tak vēl par agru sevi bedīt.

Nāk nakts, es sāku blaktis medīt,

Tad ārā atskan kauciens ilgs…

Ej sazin, Baltvilks tas vai vilks?

Vai nezvērs tup pie mana loga,

Vai vārdabrālis nāk no kroga?

Tas viss man jaunu vielu dod.

Ta gribas visu apdzejot!

Lūk, tādēļ, kad es kārties eju,

No jauna mostas dzejotgars,

Un papīrs pacieš manu dzeju

Tapat kā virvi čīkstošs zars.

Ka tik būtu oriģināli

Tik daudz ūdens ir manās vēnās,

ka varu

noņemt un nolikt uz zemes roku,

un no tās izplūdīs upe lēnām…

Divi koki

iet gar ceļa malu,

un tur, kur viņi krustosies viens otrā, —

būs vakars.

Atstājiet mani un neaprociet,

lai redzu, kāda debess pār mani…

Leons Briedis

(No krājuma „Laiks mest ēnu")

Apkārt kopiņas, krāšņi ziedi…

Nedod dievs tādu bēdīgu faktu:

Uziet cilvēki Leonu Briedi

Kapos atstātu, neapraktu!

Guļ viņš tādā sapņainā pozā,

It kā vērodams debess tāli…

Ta ir dzeja un nevis proza.

Tiešām izskatās oriģināli!

Visi izbrīnā līķi pēta:

Kaut kas pietrūkst pie viena sāna.

Viena roka jau noskrūvēta,

Ūdens burbuļo kā no krāna.

Vai nu dzejniekos ūdens trūcis!

Šis it sevišķi pludo, rakars.

Ej nu sazini, ko viņš sūcis?

Koki nākuši, — pēkšņi vakars.

Divas versijas nāves ziņā

Kā viņš nokļuvis mūžības lokā:

Pirmā — koks ir ieskrējis viņā,

Otrā — pats viņš ieskrējis kokā.

Kur ir tavs pods?

„Strāvas vāpe"

„Uguns vāpe"

«Apsviluma vāpe"

«Spirāles vāpe”

«Spraiguma vāpe"

„Liela nobrieduma vāpe"

… Kur ir tavs pods?

Velta Kaltiņa

(No krājuma «Sarkanmāla vāpe")

Kad manā daiļradē bij' cauri

Ar ziloņiem, kas pūta tauri,

Es sāku lolot mērķus tālus

Un intensīvi mīcīt mālus.

Kas manu dzeju baudīs pliku?

Bet, ja tai piespert keramiku,

Steigs katrs remdēt mākslas slāpi.

Un tā es sāku veidot vāpi.

Lūk, vāpe sīvā, vāpe brīvā,

(Pusdzīvā un pavisam stīvā.)

Te — vāpe spirālē un lokos.

(Kā visi — es ar formu mokos.)

Ir vāpe — strāva, vāpe — uguns.

(Nereti pagadās pat čuguns.)

Top vāpe — spraigums, vāpe — maigums.

(Io kam tad šodien ir tas svaigums?)

Var vāpe briedums būt un tūkums,

(Un reizēm ari mēra trūkums.)

Var vāpe degums būt un svilums

(Un, vāpei uzkrītot, pat zilums!)

Bet, kritiķis ja dīks kā ods,

Es jautāšu: — Kur ir tavs pods? —

Hā, neņems vis ar roku pliku

Ne Kaitinu, ne keramiku!

Ai meitenes, ai gardēdes!

Tā meitene, kam acis glezni 1ās,

Par sviestmaizi man viennakt atdevās.

Jānis Rokpelnis

Nu velti pūles tērēju:

Man neveicas kā senāk,

Jo margarīnu smērēju,

Un vairs neviena nenāk.

Ai nedienas, ai raizītes…

—            Kam sūdzēties? — es prasu.

Pats ēdu savas maizītes

Un savas dzejas lasu.

Vīneigais globiņš

Niu iznikšonai žņaugtais latgaļs nūvēleits,

Moz zemes jam, ni ļautas volūdas, ni školas…

Romualds Spaitāns

(„Pādējais latgaļs pi Aivīkstes iztakas")

Laiks ir pīnocis reikotīs,

Navar tautu vairs moneit.

Pi Aivīkstes pādējū latgaļi

Vajag steidzami kloneit.

Pīteik ar līvu un seņpryušu

Vēstures bēdeigū lugu.

Latgaļs, kai vuška Dollija,

Turpynos sovu sugu.

Un raud manas acis

… Stāv meitenes skumjas ap mani,

Un lūgums ir viņu balsī:

Vai arī atmiņas manas

… Reiz pazina skumju valsi?

… „Valse Triste" tādās naktīs dzirdu,

Visas zvaigznes tikai sniegi šķiet…

… Tu jau tikai fontāns Melnās jūras krastā

Sirds šo svešo jūru drīz vien aizmirsīs.

Skaidrīte Kaldupe

(No krājuma „Za|ās gatves")

Nāk laiks, kad sāc izpriecas atmest,

Kad apnīk šis pasaules skaļums.

Ai, kapsētas klusās un gatves,

Cik dvēselei tuvs jūsu zaļums!

Gan bērzi, gan liepas, gan viss te

Man izraisa iedvesmu spontānu…

Vēl atceros „Valse Triste",

Bet galīgi aizmirsu fontānu.

Lai jūsmīgas dziesmas silti

Jums dzied magomajevi, montāni.

Es dziedu par kapu smilti,

Un raud manas acis kā fontāni.

Ko gaidi, valoda?

(No kādas dziednīcas pacientu literārā žurnāla)

Pēc hlora ož un skābiem kāpostiem,

skumst Maharadža, ziloņus tam atņēma,

bet viens ir noglabāts zem gultas

(sāksies valodas), raud Bonaparts

par sakāvi pie Vaterlo (jel klusē, nelga,

sāksies valodas!), kāds lasa Uldi Bērziņu,

verd speltē pods, brauc ratos tēvs,

tārps rokā nedodas, krīt lāse Daugavā,

kliedz sanitāri, ka uz grīdas nedrīkst!

mēs kāpjam ābelē un lecam baseinā,

tur ūdens nav (būs atkal valodas)

un ābelē ir tāds, kas piespiež novērst

acis, plok rāva, lēni ceļas apakš zemes

kalns, tam pretī puns, tad atnāk ārsts,

guldz mīlestība kaklā, cieni dzeju un

personīgi pazīst visus tos, kas dldzē

dzīvi un drukā jaunos, zvēriem htoniskiem

par spīti, viņš mierina, ka būšot ziloņi

un uzvara pie Vaterlo, un jaunas dzejas,

bet purvi gruzd un leviatāns grozās miegā,

to nokaut nevaid šķēpa un tādēļ visiem

jāiet gulēt (un paliek kluss —

ko gaidi, valoda?)

Lai nočab čubu maiss

Es tevi skatu līdz kaulam,

Tu mani zini līdz kaulam.

Paliec mans, kad kazačoku spēlē!

Ugunsvējos mesti būsim divi vien.

Pa naktīm siena šķūņos žogos

Un droši vien drīz sākšu zagt —

Lai ir uz kupla čubu maisa

Man viena traka mīlas nakts!

Jana More

(No krājuma ,Jūrniekrozes")

Atmetīsim, jūrniek, šaubu praulus!

Katrs skelets skumji jūtas viens.

Sametīsim kopā mūsu kaulus,

Čubu maisam ir jau sazagts siens.

Ko tu, jūrniek, šaubās galvu grozi?

Varbūt domā — māmiņa ko teiks?

Spraud vien droši savu jūrniekrozi,

Spraud to pogas caurumā kā Sveiks!

Kazačoks ir jāuzsāk ar joni,

Jārauj tā, lai karst no elpas gaiss!

Smieklīgi ir visi poroloni,

Kad uz grīdas kuplais čubu maiss.

Dramaciskums

… Un Aspazija ļoti skaista bija,

Un viņa uguni mums iemācija.

Cik Rainim klusu viņa prata dot!

Tad piedzimst Čaks. Ar kazām artistiskām.

Tas piedzimst mātei Latvijai starp ciskām.

Un tikai zvirbulis redz — ziema nāk,

un, kamēr var vēl, graudu knābā sūdā.

Imants Ziedonis

(No dzejoļu cikla „Literatūrā un Mākslā”)

Reiz, kādā ekspromtā par Čaku,

Es manipulēju ar kaku.

Bet nu, ar kazām artistiskām,

Čaks iemūžināts tiek starp ciskām.

Vai tas nav aizkustinošs skats?

Starp ciskām esmu bijis pats

Un tādēļ man ir mīļas ciskas.

Ar klasiķiem var notikt viss kas.

Bij' sievas, kuras vīriem prata,

Tapat kā manējā uz mata,

Dot uguni. Un siltums radās.

Bet zvirbulis knābj to, kas gadās.

Kad bads, tad nenāk prātā ciskas,

Lūk, kādas lietas dramaciskas!

BET NOTIEK BRĪNUMAINAS LIETAS bilžu grāmata

..

Notiek brīnumainas lietas

Ir gan laiks! No vienas vietas

Notiek brīnumainas lietas:

Čekas maisos sastūķētie,

Visi izrādās ir svētie!

Godavīrs ar zagli cīnās.

Vai tad tur nav jānobrīnās:

Pulgo, nevis to, kas spēris,

Bet gan to, kas blēdi ķēris.

Robežsargam redze spoža,

Dzirde teicama un oža.

Taču žūksnis papīriņu

Pēkšņi hipnotizē viņu.

Ministrs sev pili cēlis.

Katra nagla, katrs dēlis

Pirkts no paša algas tika.

Vai tad tā nav fantastika?

Nu un beidzot jāpabrīnās,

Kā tie vecīši vēl cīnās,

Iztiekot ar nieka grašiem?

Tas ir brīnums viņiem pašiem!

Esam Eiropā līdz kaklam

Šodien tas jau redzams aklam:

Esam Eiropā līdz kaklam.

Ielās mersedesi, fordi,

Kādos nemēdz braukt pat lordi.

Spekulanti bauda dzīvi,

Reketieri jūtas brīvi,

Laupītāji droši laupa.

Zin', ka likums viņus taupa.

Dāmas baigi eiropiskas

(Kādi dibeni un ciskas!)

Piedāvā ar pievešanu.

Firma „Šekums" gaida zvanu.

Ir mums eiropiski prieki,

Eiropiski bezdarbnieki.

Un pat eiropiski pļāpas

Saeimā cik uziet trāpās.

Ko par cenām sacīt varam?

Esam Eiropai jau garām.

Tikai pēteriem un jāņiem

Algas tā kā afrikāņiem.

Taupība ir mūsu glābiņš

Tie, kas šodien neprot laupīt,

Lai ar skubu mācās taupīt.

Ja ir grūti savilkt galus,

Apgaismei var lietot skalus.

Kas tur raud, ka zobi klabot?

To var zibenīgi labot.

Latvijā vēl turas čuguns,

Nav vēl izdzisusi uguns.

Vectēvs, pārdzīvojis krīzes,

Atceras, kā pinis vīzes,

Kad mēs bijām vēl zem cara.

Skatiet, jaunie, kā to dara!

Namamātei, kas nav glupa,

Pat no cirvja sanāk zupa.

Sauja grūbu, picka tauku,

Dieviņ, kas par smaržu jauku!

Čigāns zirgu badināja,

Ilgi neēst radināja.

Zirgam maksāja tas dārgi.

Mēs jau neesam tik vārgi!

//

Sensācija

Mākslas dzīvē sensācija:

Kādā Rīgas galerijā

Izstādīts ir desas luņķis.

Darba autors Janka Pļuņķis.

Lielpratēji slavē Pļuņķi:

—                  Šito brīnišķīgo luņķi!

Nožāvētu, piparotu,

Dziļu domu apgarotu.

Ta kā mākslā gaļa sniegta,

Suņiem ieeja ir liegta.

Dusmīgs šveicars durvīm priekšā,

Arī kaķus nelaiž iekšā.

Otrā rītā skatās Pļuņķis:

Pazudis ir desas luņķis.

Kāds pa nakti iekšā bijis,

Mākslas darbu nolaupījis.

Šveicars, īstais grēka āzis,

Smejas, desu māgā bāzis:

—            Mākslu saprast man par grūtu,

Es ar vēderu to jūtu.

Skaidrojoša vardmca nejegam

Mēdiji ir tie, kas mēdās,

Blēdiji ir tie, kas blēdās,

Biznesmeņi — tie, kas bizo,

Šizofrēniķi — kas šizo.

Tos, kas šodien neēd picu,

Vajag pārmācīt ar vicu.

Tiem, kam negaršo hot dogi,

Naktī jāizdauza logi.

Visu lemsim tikai topos,

Iepirksimies tikai šopos.

Zināt, kas ir supermārkets?

Siļķes, rozīnes un parkets.

Katru suni vārdā Džeri,

Nejauciet ar menedžeri.

Maikls ir tas pats, kas Miša,

Katrai blaktij sava niša.

Kāpēc ciema dogi rēja?

Krupis sesku sponsorēja.

Seskis bija pats par slinku,

Lai sev sagādātu drinku.

Baiļu sindroms

Reņģēdājam Kauķitim

Bail pat draugiem zvanīt.

Apzags viņu Telekoms,

Nevarēs pat manīt.

Bail tam naktī spuldzi degt,

Elektrību taupa.

Kauķīts zin', cik briesmīgi

Latvenergo laupa.

Iepērkoties Kauķītis

Katru gramu skaita:

Atkal nokrāps santīmu

Pārdevēja, maita!

Un, kad satumst vakarā,

Viņš pat neiet ārā.

Ka tik maku neatņem

Kāda roka kārā.

Durvīm nomainījis viņš

Atslēgu un eņģes.

Bail, ka zagļi neuzlauž,

Saoduši reņģes.

Izšķērdība jaizbeidz

Kādēļ vizināt par brīvu

Katru vārguli pusdzīvu?

Kas par to, ka slims vai vecs?

Naudas nav — uz kruķiem lec!

Ko tur sūdzas virs, kas bija

Spaidu darbos Sibīrijā?

Tads tak badu paciest prot.

Kādēļ atlaides tam dot?

Velti jaunās mātes klaigā:

Ja jau bērns uz četrām staigā,

Nav ko viņu čubināt,

Prasot pabalstu turklāt.

Slimnīcām var apcirpt tāmi.

(Vārgie ātri dziest un rāmi.)

Skolām vajag mazāk dot.

(Nav ko visus izglītot.)

Kā tad savādāk, vai zināt,

Budžetu var izlīdzināt?

Tikai laupot nabagos.

Bagātie jums pigu dos!

Visi esam izjokoti

Varam smieties ļoti, ļoti,

Visi esam izjokoti.

Vai nav jautri, ka ik rīt'

Cenas ceļas, bikses krīt?

Ievēlējām Rīgas domi,

Dome zvetē mūs ar bomi:

Siltums dārgāks, tramvajs ar',

Visi laupa, kas vien var.

Tiem, kas firmās naudu lika,

Naudas vietā dziesma tika:

—               Reiz es biju bagāts virs,

Tagad raugos, lai ir tīrs.

Skolotāji troksni cēla,

Savas mazās algas pēla,

Cerēja, ka vairāk tiks.

Trokšņa daudz, bet rokā čiks.

Tautas saimniecība plaukšot,

Pensijas tai līdzi augšot.

Ozianna! Glorija!

Smiesim krematorijā.

Jau mazlietiņ vieglāk kļūst

Students noķer pirmo mušu,

Vēl pa pusei sakaltušu,

Taču gaļas garšu jūt.

Bada sajūta jau zūd.

Jūsmo vecie kulināri:

Zālītei dīgst asni vāri,

Tos jau zupā varēs likt

Un pie vitamīniem tikt.

Kur tie brašie karavīri?

Bija kādreiz spēka viri,

Brašie latvju karavīri:

Naidniekus kā zāli pļāva,

Ozolus ar saknēm rāva.

Šodien sirds mums pilna bažu,

Redzot jaunkareivi dažu:

Tievs kā slieka, krūts kā zaķim,

Spēka mazāk vēl kā kaķim.

Nav viņš spējīgs agri mosties,

Nav viņš spējīgs ātri posties.

Saprast pavēles — par glupu.

Zin' tik vienu: — Mamma, pupu!

Mamma žēli balsi loka:

—        Manu mīlulīti moka!

Visi mūsu aizsargspēki —

Cietsirdīgi necilvēki!

Mātes balss tiek uzklausīta,

Un jau nākamajā rītā

Raksta prese, raida Rīga:

—                 Armija kļūst cilvēcīga!

Tādu svētku vel nav bijis

Šodien homoseksuāļi

Nav nekādi bēdubrāļi.

Lieli svētki būs tiem Rīgā,

Lustēšanās pamatīga.

Kāzas ari paredzamas.

Laulāšoties divas dāmas.

Kura viņš un kura viņa,

Esot tikai Dieva ziņā.

Kungs ja kungu lūgs uz deju,

Nebūs izbrīnītu seju.

Bārdains onkuls, ģērbis kleitu,

Tikšot uzskatīts par meitu.

Ja uz Eiropu mēs ejam,

Ceļu lesbietei un gejam!

Vai nu raudi, vai nu smejies,

Citādi šie balsot neies.

Vīru pārim trūkšot spēju

Radīt kādu pēcnācēju.

Bet kur dāmu pāris būšot,

ŠI un šis par mammām kļūšot.

Kam tā sula vajadzīga

Kādēļ šodien jānopūlas,

Tecinot no bērziem sulas,

Ja visapkārt gardas mantas:

Kokakolas, sprites, fantas…

Izjautājiet lauku puisi,

Kas šim garšo? Protams, džuisi!

Urbi viņš nav ņēmis rokā,

Nezin, ka ir sula kokā.

Baltā bērzu birztaliņa…

Cik nav apjūsmota viņa!

Tiem, kas baltu naudu taisa,

Skaistums tikai dzīvot maisa.

Tūkstošiem un nevis dučiem

Bērzi pārvēršas par klučiem.

Ārzemnieks par tādu mantu

Atsūtīs mums jaunu fantu.

Vēl tik retais večuks zina,

Kā ir sula jātecina.

Sulas trūkums nav par skādi,

Dzersim importlimonādi!

Nelīdz tīkli, nelīdz murdi

Nelīdz tīkli, nelīdz murdi,

Visiem cauri iziet kurdi.

Liec vai kādu sardzi priekšā,

Atkal Latvijā tie iekšā.

Sapņo tie par zviedru krastu.

Mūsu maize tiem par prastu,

Neesot nekādi cūkas,

Lai tūliņ šiem dodot kūkas!

Komforts ar' tūliņ lai būtu!

Gultās gulēt šiem par grūtu,

Platus dīvānus lai nesot,

Šiem tak daudzsievība esot.

Kad tos pretī ņemšot zviedri?

Tur jau esot viņu biedri.

Kādēļ kuģis nenāk malā?

Cik var gaidīt, galu galā!

Beidzot kuģis piestāj krastā,

Zviedru karogs plīvo mastā:

— Atdodam jums jūsu kurdus,

Uzlabojiet savus murdus!

Kāda kuram šodien cena

Viru, spēcīgu kā zirgu

Saimnieks izraugās sev tirgū.

Rausies tāds par latu dienā,

Maizes riku, krūzi piena.

Jauna meita stāv pie staba:

īsi brunči, plika naba,

Izkrāsota, smaida plati…

Cena — tikai pieci lati.

Vienu otru kārtībnieku

Nopirkt var par desmitnieku.

(Diemžēl ne jau kristāltlri

Visi formās tērptie viri).

Muitniekam jau simtnieks jādod,

Kontrabandas preci rādot.

Bet ja šis vēl taisa traci,

Tūkstotis, lai piemiedz aci.

Pati augstākā no cenām

Pasaulē kopš dienām senām

Blēžiem, kas ir varas balsti

Un pa daļām pārdod valsti.

Ka var cilvēks izmainīties!

Jāsaka, jedritvaj nazīt,

Dažu šodien grūti pazīt:

Bija komunists ar raudzi,

Tagad komersants kā daudzi.

Tad, kad valdīja te krievi,

Markss un Ļeņins bij' tam dievi.

Dievnamam viņš garām gāja,

„īso kursu" sludināja.

Šodien baznīcā to redzam,

Krustāmies un sveces dedzam.

Nu viņš citus pantus skaita:

Markss ir blēdis, Ļeņins maita.

Daudz mums patriotu tādu:

Maina krāsu, maina ādu,

Un ar pārākumu vaigā

Dažs ar ordeni jau staigā.

Mēs, kas viņiem paklausījām,

Muļķi palikām kā bijām.

Viņiem atkal kungu dzīve,

Mums tās pastalas un brīve.

Kad vējiņš galva

Dzerot cilvēks zaudē mēru.

Tad tik sākas, vai dieniņ:

—                  Pats par savu naudu dzēru,

Pats skrēj savu kumeliņ'!

Dažam labam bāleliņam

Piemīt vēl šis senču grēks.

Tikai dzelža kumeliņam

Ātrums cits un arī spēks.

Tas, kas savu zirgu skrēja,

Dzīvs varbūt vēl šodieniņ.

Kas ar auto avarēja,

Pārcēlies uz debestiņ'.

Dieviņš novicina dūres:

— Ko tu pagāns traucē mūs!

Tiem, kas dzēruši pie stūres,

Tikai ellē vieta būs.

Taču ellē vietu pamaz,

Toties grēcinieku daudz.

Dzērāji, to zinādami,

Vēl joprojām dzer un brauc.

Uzdziedāsim "Rudentiņu”!

Puisi sludinājums saista:

Sacits nav, cik meiča skaista,

Vai tā dūšīga, vai vāja,

Taču veikals tai un māja.

Šis nu steidzas meklēt viņu.

Satiek ceļā vecmāmiņu:

— Kur te dzīvo Genoveva,

Sludinājumu kas deva?

Puisi mājās ievedusi,

Vecenīte izdveš klusi:

—           Es tā esmu, laime tava,

Neskaties, ka zobu nava.

—           Tas nekas, ka maz man matu,

Toties zeķe pilna latu.

Pats Dievs kungs tev mani lēmis,

Ko tu sāksi, pliku ņēmis?

Tomēr ņēmis meiču pliku,

Saka viņš ar labpatiku:

— Kas man manta? Velns ar viņu.

Uzdziedāsim “Rudentiņu”!

Mīlestība nenoveco

Trīne, krītot miega varā,

Brīnās, ko tas vecais dara?

Jāiet gulēt, pusnakts pāri,

Ko viņš lūr tai kastē kāri?

Rāda PIayboy fantāzijas.

Bikses šļūk, un skūpsti mijas…

Dievs, cik izdarības straujas!

Ta kā viņam reiz pie Gaujas.

— Kā nav kauna! — Trine rājas —

Vai tad tev to skatit klājas?

Vai tad maz vēl prieka tika?

Sānos dūrēji un krika.

Taču, brīdi runājusi,

Trīne sēž un domā klusi:

Es vēl trakāka reiz biju,

Savējo kad ieraudzīju.

Kad nu gultā abi liekas,

Šķiet ar jaunību tie tiekas.

Trīne apskauj savu veco,

Mīlestība nenoveco!

Allaž kādam vajag dot

Mūsu senči, kā jūs zināt,

Mēdza elkus pielabināt,

Mēdza viņiem kaut ko dot

Upurējot, ziedojot.

Elkus kungi nomainīja.

Kungiem arī jādod bija,

Kā to apliecina mums

Mērnieklaiku vēstījums.

Marksisti un ļeņinieši,

Protams, neņēma tik tieši,

Taču rezultāts tas pats —

Visu regulēja blats.

Tagad atkal kungu vara,

Blēži ko vien grib, to dara.

Reketieris, birokrāts, —

Katrs «ziedojumus" vāc.

Šodien modē joki lēti:

— Visi dūži korumpēti! —

Es gan spriežu, joka pēc:

Vismaz viens nav korumpēts.

Visi nākotni grib zināt

Milda, staigājot pa pļavu,

Zilē nākamību savu.

Precēt solījies to Janka,

Teicis: — Droši, tā kā bankā!

Kundzīte, kā puķe vīstot,

Raud, ka vīrs pie citām klīstot.

Tūdaļ būs pēc kārtīm spriežams,

Vai viņš atpakaļ vēl griežams.

Čigāniete visu zina:

—               Kungam vāģi projām dzina.

Ja tu ļoti devīgs būsi,

Zagļus rokā sadabūsi.

Dažā sabiedrībā smalkā

Kafijbiezumus ņem talkā

Zilējot, kad Repše kritis,

Dolārs latu zemē sitīs?

Citi izsauc Kārļa garu:

—                   Kura partija gūs varu?

—                   Mīļie, kā lai es to zinu?

Es tās visas ratā dzinu!

Lai skan līgo malu malās,

Gadu simtiem gavilēts!

Jāņos dziedi savas dziesmas,

Nevis tās, ko jeņķi brēc.

Lai dzer citi svešo alu,

Tu to Jāņos nedzer vis!

Tavu alu izbrūvējis

Mūsu pašu aldaris.

Lai ēd citi svešo sieru,

Tu to sieru negaršo!

Jāņu māte sieru deva

Pasaulē visgardāko.

Lai mīl citi svešas meitas,

Latvju meitai roku sniedz!

Tikai jums plaukst Jāņu nakti

Papardites brinumzieds.

Ja to ziedu atradīsit

Un ja saderēsit jūs,

Tad jau nākamgad uz martu

Pašiem Jānītis jums būs.

Nabaga prieki

Lai uz Kanāriju salām

Resnie naudas maisi brauc.

Man tepat pie Gaujas malas

Allaž prieka bijis daudz.

Nav ne miņas te no roka,

Cita mūzika te skan:

Lakstīgala balsi loka,

Cīrulītis uzdzied man.

Esot skaistas dāmas melnās,

Vēderdejas dejot prot.

Visas sūtu es pie velna,

Savu dāmu ieraugot.

Te, pie augstās klinšu kraujas,

Abiem mums tik karsti kļūst,

Ka pat tvaiki kūp no Gaujas,

Upe acīmredzot žūst.

Kas man Rīga, galu galā?

Tikai liekas raizes klāt.

Varu dzīvot Velna alā

Un ne velna nemaksāt!

Iedzer, brālīt, granapipku!

Daudz mums svešu kungu bija,

Visi tautu apdzirdīja.

Katrā muižā klaušu slogs,

Katrā ceļa malā krogs.

Tad tā brīvlaišana nāca.

Ko tad vēsture mums māca?

Dzer vēl vairāk cilvēks brīvs,

Kamēr krīt gar zemi stīvs.

Beidzot savu valsti guvām.

Bet vai labāki mēs kļuvām?

Kur tad naudu ņēma valsts?

Dzērājs bija kases balsts.

Pārdzīvojām kara briesmas,

Izdziedājām kara dziesmas:

„Paliec sveiks, mans mazais draugs!..

Plūda pāri kandžas trauks.

Krievu laikā dzērām traki.

Vai lai tagad kļūstam švaki?

Latvji, dūšu uztaisiet,

Lai uz NATO varam iet!

Saeimā ja gribi tikt

Nav jau jābūt lielam prātam

Deputāta kandidātam.

Galvenais ir vārdi skaisti,

Solījumi tautā laisti:

—                Es tas gudrais, citi aitas.

Es tas labais, citi maitas.

Tikai es jums visu došu,

Tikai es jūs aplaimošu.

Ja nu es pie varas tikšu,

Visiem sērdienišiem likšu

Izsniegt sviestmaizes bez naudas,

Lai vairs neskan žēlas raudas.

Pensijas tiks divkāršotas,

Pirtīs dos par velti slotas,

Bankās nauda noblēdītā

Atdota tiks rīt no rīta. —

Ta ja reklamēsi sevi,

Visi nobalsos par tevi.

Bet pēc tam, kā tautā saka:

Sveiki! Solīts nekrīt makā.

Dažuviet vel trakāk iet

Kādā džungļu republikā

Ordenis reiz izkalts tika,

Lai ir varoņiem ko dot,

Godavīrus apbalvot.

Pirmiem augsto balvu sniedza

Tiem, kas pašu lauvu žmiedza,

Krokodilu sita nost,

Lai viņš nevar ļaudis kost.

Taču cilts bij' maza ļoti,

Tādēļ tika apbalvoti

Arī tie, kas skaļāk bļauj,

Augstāk lec un tālāk spļauj.

Tā nu visiem balva tika.

Tad kāds gudrais priekšā lika:

— Apbalvosim arī šos,

Mūsu brāļus astainos!

Džungļos tagad jautra brēka,

Visur apbalvotie lēkā.

Pakaļpusē — dibens sārts,

Priekšā — spožais bleķis kārts.

Jautajumi, jautājumi..

Klaigā tantiņas kā glupas,

Karotes pret podiem klaudz.

Ja jūs zināt roka grupas,

Sakiet, kā lai šito sauc?

Daudz mums deju visvisādu,

Bieži koncertos tās redz.

Bet kā sauksim deju tādu,

Kuru nosalušie lec?

Ja nu sekend henda bodē

Modes skati sarīkot,

Kādu nosaukumu šodien

Latvju tērpam varam dot?

Cirka meistars triku taisa,

Brīnums tāds, ka elpa ciet!

Bet, ja bankā miljons gaisa,

Kādēļ normāli tas šķiet?

Rietumniekiem rokas laizām.

Nav tiem aizdevumu žēl.

Noēdīsim, notērēsim,

Ko mēs laizīsim tiem vēl?

Visa Rīga pieķezita

Laikā lietainā vai jaukā

Suņi saimniekus ved laukā.

Jau no paša agra rīta

Visa Rīga pieķēzīta.

Kaudzītes no vienas vietas,

Lielas, mazas, mīkstas, cietas

Parkos un uz ietvēm klājas

7a, ka nav kur paspert kājas.

Sodi paredzēti bargi,

Taču visi modrie sargi

Stāvokli ir gauži glupā:

Pierādi, kam pieder čupa!

Turi suni — proti godu.

Ej tam pakaļ kaut ar podu.

Ielās vai uz lauka zaļa

Tīrība ir ļaužu daļa.

Lai cik prasts kāds suns ir sētā,

Citus mēsliem neapmētā,

Kā to, iekarsuši ļoti,

Dara daži patrioti.

Content

Artavs Valdis Vienīgais kas kaut ko spēj

SAMAITĀTĀ TAUTA Ķecerību gramata

Samaitātā tauta

Nostalģija

April, april!

Vel jau viss tik traki nav

Pārdomās papīru plešot

Veltījumi jaunbagatniekiem

Izvelies Latvijas preci!

Noklausīta saruna

Nabaga valodiņa

Kuplejas par godavīriem

Alus ziņģe

Palīgosim, palīksmosim!

Kam der šodien kautrība? Ka tik būtu jautrība! (Piebildes pie dzirdētām dziesmām)

Teorija un prakse

Dialogs par seksa temu

Trīs runči

Cosi fan tutte

Mednieku dziesmiņa

No kādām sievām vīri beg

Starp mums, vīriešiem, runājot

Invalidiada

Kas Latvijā tie gudrākie?

Aizdomas uz katru krīt

Tur nav vainojami lini

Sīku joku birums

Ak, šie veči!

Rīga

Krievijas vēsture

AK, JA KĀDS MŪS NODĪRĀTU.PARODIJU GRĀMATA

Ak, ja kāds mus nodīrātu!

Labāk steidzies viens

Apkaltais mīletspēks

Caur kefiru pie zvaigznēm

Vel tomēr ir viens godavīrs

Kā savējais starp savejiem

Droša recepte

Grūtnieka bēdas

Ai baržas, ai smaržas,

Vērtīgas ziņas

Tik tu vel vari mani glābt!

Trīs — ta ir norma

Na vyss tev atļauts

Kad mirusi mīlestība

Tas tik ir pods!

Neņemsim ļauna

Spēks, kur tu rodies?

Bez greizsirdības un bez skaudības

Un papīrs pacieš

Ka tik būtu oriģināli

Kur ir tavs pods?

Ai meitenes, ai gardēdes!

Vīneigais globiņš

Un raud manas acis

Ko gaidi, valoda?

Lai nočab čubu maiss

Dramaciskums

BET NOTIEK BRĪNUMAINAS LIETAS bilžu grāmata

Notiek brīnumainas lietas

Esam Eiropā līdz kaklam

Taupība ir mūsu glābiņš

Sensācija

Skaidrojoša vardmca nejegam

Baiļu sindroms

Izšķērdība jaizbeidz

Visi esam izjokoti

Jau mazlietiņ vieglāk kļūst

Kur tie brašie karavīri?

Tādu svētku vel nav bijis

Kam tā sula vajadzīga

Nelīdz tīkli, nelīdz murdi

Kāda kuram šodien cena

Tagad komersants kā daudzi.

Uzdziedāsim "Rudentiņu”!

Mīlestība nenoveco

Allaž kādam vajag dot

Visi nākotni grib zināt

Nabaga prieki

Iedzer, brālīt, granapipku!

Saeimā ja gribi tikt

Dažuviet vel trakāk iet

Jautajumi, jautājumi..

Visa Rīga pieķezita