Brigadere Anna

Sprīdītis

Anna Brigadere

Sprīdītis

.

.

.

...

...

.

PERSONAS

Sprīdītis

Lienīte

Pamāte

Vecāmāte

Vēja māte

Četras vēju balsis

Milzis Lutausis

Puisēns

Meža māte

Sīkstulis

Sīkstuļa kalpone

Vecais vīriņš

Saucējs Pirmais Otrais

galma kungi Pirmais Otrais trešais Ceturtais Piektais ,

Pirmais saucējs Otrais saucējs Karalis

Princese Zeltīte Kāda galma dāma Nelabais

Pāži, sulaiņi,

Ragana

Mirušā māmiņa Ķēniņš

Pirmais puisis Otrs puisis

Galma kungi un dāmas ļaudis, bērni

..

PIRMAIS TĒLOJUMS

Zemo, piekvēpusi zemnieku istaba. Gultas gai sienam, galds un soli. Uz līkstīm mala trauki.

Istaba liela, četrstūraina krāsns. Viss ļoti nabadzīgs.

Sprīdītis sēž uz ķeblīša un greb) ar grebli koka karotes. Kad pamāte staigā pa istabu« Sprīdītis naigi vien nododas darbam, bet, tikko viņa iziet ārā, Sprīdītis izvelk no bikšu ķešas ripu un ņemas to drāzt. Iziet pamāte pa otru lāgu, tad atkal no otras kabatas izvelk kārklu stabuli un pamēģina, vai varēs pūst

PIRMAIS SKATS

Sprīdītis, pamāte.

Sprīdīti«

Drāž ripu, savā nodabā priecādamies.

Pamate

Dzirdama aiz durvīm. Ienāk.

Sprīdīti«

Pamātei ienākot, noglabā ripu un sāk grebt karoti.

Pamdte

Bargi un pavēloši.

Nu, kas ir ar karotēm? Vai drīz būs gatavas? Sprīdīti«

Būs, būs!

Pamāte

Pazaud'ši.

Nu, palūko. Es jau teicu, ka šodien aiznesīšu duci Ļenkanu mātei. Svētdien Ļenkanu Mārei kāzas, ko ta liks viesiem priekšā?

Sprīdītis

Ku t' es lidz svētdienai varu duci pataisīt. Šodien jau piektdiena.

Kas taisa, tas pataisa. Bet tu jau esi ar kruķi kruķejams. Ko mani bērni visu neizdara!

Sūrojas;

Nevaru nemaz izprast, kam man tāds krusts ar tevi ir uzlikts. Sprīdītis

Kas ta par krustu. Laižat tik mani projām, un tad nebūs krusts. Pamāte

Tītiņa.

Ečekā! Tas jau tev patiktu. Pa pasauli apkārt blandīties, tas jau tev patiktu. Lai ta mis vai sitamies nost. Lai ta mēs vai mirstam badā.

Sprīdītis

Jūs jau teicāt, ka es nekā nestrādājot.

Pamāte

Nestrādā ar, ļēlaks tāds. Barojams, kopjams, tas tu esi. Kur tagad varētu mums maizes kumosu pasniegt! Ak tu tavu krustu! Ar ko es to esmu nopelnījusi.

Titinādama.

Bet ače — netiksi un netiksi projām, nu! Ne tu tiksi pa pasauli, ne pie saimnieka, nu! Taisni tavs prāts jau nu nekad nenotiks.

Iet pie likfilim un kravājas gaz bļodām.

Sprīdītis

Sāk drāzt ripu.

Pamāte

Atgriežas — zvērodama.

Ko tu tur?

Viņai izslīd bļoda no rokām, un, kamēr to saķer, Spriditis paslēpj ripu zem sēdekļa.

Pamāte

Ar bļodu roka piesteidzas.

Kas tev tur bij, ko tu tur dari?

Sprīdīti«

Karotes grebu. Jūs tak redzat

Pamāte

Nebij tev karotes. Rādi šurp!

Sprīdīti«

Atļaujas.

Nu, meklējiet, meklējiet. Kas tad cits bij?

Pamāte

Izčamda Sprīdīti no galvas līdz kājām.

Nekā neatrod.

Nu, es tik tev saku, piesargies mani mānīt!

Izskrej ar bļodu ārā.

Sprīdītis

Izrāda prieku, ka pamāte nekā neatrod. Kad tā izgājusi, izņem kārkla svilpīti un sāk ar to darboties.

Pamāte

Pabāž galvu pa durvīm.

Sprīdītis

Noslēpj svilpi piedurknē.

P amāte

Nāk tuvāk. ^

Ko tu tur atkal klero! Tu tak svilpi? Kas tev rokā?

Sprīdīti«

Kreiso roku cieši sev klāt piespiedis - labajā karoti.

Āre, karote!

Pamāte

Tev bij kas cits rokā! Nemāni mani!

Cilā viņa rokas.

Kāpēc tev šī roka tāda stīva?

Sprīdītis

Vai. vai. vai! Tas jau man no grebšanas. Nevaru ne pirkstu kustināt. Vai. vai, vai!

Pamāte

Atlaižas.

Nu, pielūko! Ja nebūsi līdz vakaram gatavs, tad ieslēgšu tevi pa nakti klētiņā un miega neļaušu neviena acu paņēmiena.

Spriditic

Kasa galvu. Bažīgs.

Kā tad es varu būt gatavs! Man jau jāgana pa mežu govis. Vai tur varu grebt karotes? Un tagad dienvida pat nedabonu gulēt.

Pamāte

Tā nav mana darīšana. Klausi, ko saka Putraima vairs nav neviena mājā, un Ļenkanu māte man apsolīja veselu kulīti putraimu.

Sprīdītis

Kam tad es vien tas pelnītājs! Kāpēc tad jūs bērn—.

Nobijies aiztur muti.

Pamāte

To pārtrauc.

Ko, ko? Tu manus bērnus? Tev būs darīšana ar maniem bērniem! Tas tev, bendesmaisam, patiktu. Lai tik mani bērni strādātu. Lai tev nebūtu nekas ko darīt! Tā tu man drīkstēsi atbildēt, man, man! Kur tas žagars, kur tā vica?

Skzej un meklē.

Lien ī t e Airi ieskriedama.

Sķūtene, Šķūtene! Jūsu sivēns izlauzās no aizgaldos, laiž ļekas vaļā!

.Pamāte

Kā aizdzelta.

Ak tu žē, ak tu žē! Ko es pasaulē esmu nogrēkoj’si, ka man tāds krusts.

Ar dūri pret Spriditi.

Nu pie visa tik tu vien vainīgs, tu vien! Gan tu man dabūsi!

Prom.

OTRAIS SKATS

Sprīdītis, Lienīte, bērni.

_ Sprīdītis

Nopūšas un ņemas atkal ar karotēm.

Lienīte

Paver durvis un sauc.

Nāciet, nāciet! Var nākt. Nav neviena.

Bērni

Cits caur citu.

Nu, ko mēs spēlēsim? Ko mēs spēlēsim?

Lienīte

Spēlēsim! Spēlēsim! Sprīdīt, vai tu ar nāksi? Nāc, Sprīdīt! Bērsi

Lūdzas.

Nāc, Sprīdīt! Nāc, Sprīdīt!

Sprīdītis

Saīdzis mēdās.

Nāc, Sprīdīt, nāc, Sprīdīt!

Spītīgi.

Neiešu viss atkal!

Lienīte

Ūja! Mēs gan iesim šā lūgties. Lai pūst.

Bērni

Lai pūst, lai pūst!

Lienīte

Viņš jau no pamātes dabūjis pērienu!

Smejas.

Bērni

Pērienu dabūjis, pērienu dabūjis.

Smejas.

Sprīdītis

Pati esi dabūj'si pērienu! Lienīte

Lai viņš rūgst! Rūguma pods!

Sadodas ar bērniem rokās.

Bērni

Iet rokās.

Rūguma pods! Rūguma pods!

Lienīte

Nu, ko mēs spēlēsim?

Bērni

Cits caur citu.

Vistiņas! Lapsas asti! Kas dārzā!

Lienīte

Nē, tas nav nekas! Es teikšu. Iesim sprēslīcās.

Bērni

Jā, sprēslīcās! Jā, jd, jā, sprēslīcās! Lienīte

Kas sēdēs vidū?

Bērni

Cits caur citu.

Es, es, es!

Lienīte

Izšķir.

Nē, Trince lai sēž!

Bērni

Piekāpjas.

Nu labi, nu labi!

Meitene Trince

Paņem ķeblīti un nosēžas vidū.

Viti

Sadodas zokās un iet apkārt, takti dziedādami.

Lienīte un bērni dzied:

Nesēdi, sprēslīca, uz melna krēsla, nesēdi, sprēslīca, uz melna krēsla;

Ne tev vālītes, ne velētājas, ne tev vālītes, ne velētājas!

Ar uzsvaru.

Man ir vālīte, man velētāja, man ir vālīte, man velētāja;

Man tie baltie, diženie krekli, man tie baltie, diženie krekli! Rīgā pirku, Jelgavā šuvu:,:

Takts un temps dziesmā pārmainās straujāks, bērni pēc dziesmas takts lec apkārt

Sprīdi metu, orti devu, pusdālderi olektī, sprīdi metu, orti devu, pusdālderi olektī!

Sprīdītis

Laiž ripu bērnos. Bērni klūp, rotaļa izjūk.

Lienīte

Klūp tam virsū un grasās sist

Ak tu viens! Ak tu viens tāds!

Sprīdītis Izliekos nevainīgs.

Ūja, trakie, ūja, trakie! Ko t' es darīju?

Atgaiņājas. Kņada.

Lienīt«

Paoeļ ripu.

Skat, ko viņš taisa! Ripas viņš taisa. Pagaidi, es pateikšu pamātei.

Sprīdītis

Teic! Domā, man bail Skaties, stabuli es ar taisu. Un ko jūs man visi padarīsit! Es jums aizsitīšu knipi priekš deguna!

Sit knipi.

Puika, Lienes brālītis

Palādi man a' knipi, palādi man a’ knipi! Et vē’ nemāku! Sprīdītis

Mēda.

Jā, palādi man al knipi! Nelādiķu vit atkal!

Lienīte ,

Otrā pusē.

Nāciet, bērni, šurp, nāciet te--kad viņš tāds!---Nāciet!

Iesim: bum, bum, vecāmāte!

Bērni

Cits caur citu.

Bum, bum, vecāmāte, bum, bum, vecāmāte!

Meitene Kas būs vecāmāte?

_ Lienīte

Es.

Norauj no gultas segu un satuntuļojusies nosēžas uz ķeblīša.

Meitene Ar bozi sit uz grīdas.

Bum, bum, vecāmāte, es tev lūdzu pini Lienīte

Kādu malku kurināji?

Sprīdītis

Nevar vairs nociesties, uzšaujas kājas, paķer ķeblīti un ducina L i e n a s priekšā.

Bum, bum, vecāmāte,

Es tev lūdzu pirti.

Es tev teikšu, vecāmāte,

Kādi ērmi pirtskrāsnī:

Circens veda vedekliņu,

Blusa lēca panāksnos;

Circeņam linu krekls,

Blusai samta vilnainīte.

Lienīte

Pikti.

Ak tu viens! Tā nemaz nav pareizi. Skat, kā viņš mums jauc. Bet nu tu dabūsi sukas!

Sprīdītis bēg. Lienīte un bērni dzenas pakaļ. L i e n a sapinas segā. Sprīdītis mēda un gavilē. Liela kņada. Pamāte pa vidu.

TREŠAIS SKATS

Sprīdītis, Lienīte, bērni, pamāte.

Pamate

Kas tad tā par klaberjakti! Es jums gan rādīšu! Tie esot bērni! Tā esot pasaule!

Ierauga segu uz grīdas.

Vāj manu, vāj manu! Mana segā! Mana jaunā sega! Pērn tikko iemetās pirmais caurums. Tādi bērni, tādi bērni! Kāds labums no tiem pasaulē gaidāms! Nu jau pastara diena būs drīz klāt! Es jums gan rādīšu!

Bērni noslēpusies čiukst aiz smiekliem, aiz bailēm. Pamāte meklē. Dzenas bērniem pakaļ; bērni pa vienam vien izbēg pa durvīm. Sprīdītis pamēģina slēpties pa pa* gultēm, tad uzmūk uz krāsns. Pamāte skatās apkārt — nav neviena bērna vairs, tikai Sprīdītis uz krāsns.

A! Ak tu tur esi, bendesmaiss! Domā, es tevi nevaru dabūt rokā.

Lēkā gar krāsni. Sprīdītis uz krāsns uz visām četrām; kurā stūrī pamāte, viņš atkal uz otru stūri.

Nu, pagaidi tik tu man! Būtu man tik kāds metamais pie rokas! Kaitini tik tu mani! Tu mani pieminēsi! Būtu man tik kas ko zvelt!

Ierauga ripu uz grīdas.

Ā, ripas tu man taisīsi! Nu pagaidi! Nu mēs esam šķirti ļaudis! Nu tu vari kārt zobus vadzī. Prasīsi tik tu man ēst! Nekā, kun-dziņ! Trīsreiz pa dienu pērienu, to tu dabūsi. Tad tu paliksi kā pūpēdis, tad tu---

Kad jau pamāte Sprīdītim teju klāt; ieskrien Lienīte

Lienīte

Šķūten, Šķūten! Biezā putra piedegusi! Biezā putra piedegusi! Pamāte

Nomet ripu. '

Ak tu kungs! Ko es esmu nogrēkoj’si, ka tu man tādu krustu uzlicis!

Paceļ dūri pret Sprīdīti.

Bet tu man pieminēsi!

Izskrien ārā.

CETURTAIS SKATS

Lienīte, Sprīdītis.

Lienīte

Noskatās zobgalīgi.

Nu, lien nu, lien no krāsns zemē! Te nu bij lielais drošinieks!

Pē! Bēg uz krāsns. Bail no pēriena. Es nu gan uz krāsni nebēgtu.

Sprīdītis

Lien nošļucis zemē, sameklē savu ķeblīti un sēžas pie daxba.

Lienīte

Joz nu tik siksnu ap vēderu. Trīs dienas jau tu putras ne paost nedabūsi. Pamāte kā pūķis.

. #

Sprīdītis

Ak, laid mani mierā! Tu tik esi vainīga!

Lienīte

Ka, es?

Sprīdītis

Atņemdams.

Kā, es? Kas ta rāva jauno segu no gultas. Par to viņa tik tā saskaitās.

Lienīte

Saskaitusies.

Un kas tad taisīja ripas, kas tad mizoja stabules, kas tad izjauca mums rotaļu?

Sprīdītis

E! Ko es ar tevi runāšu, ar tādu strīdoņu?

Lienīte

Pats esi strīdoņa!

Sprīdītis

Mēda.

Ļe, ļe, ļe!

Lienīte

Pretī.

Ļe, ļe! Domā, es nemāku!

Abi mēdās

PIE KTAIS SKATS

Sprīdītis, Lienīte, Vecāmāte.

Vecāmāte

Nāk pa durvīm un ierauga abus mēdāmies, rāj.

Vē, vē! Kauns! Kas tā darīs. Lieli cilvēki - tā kā mazas pupa lellītes.

Sprīdītis

Ko ta viņa mani neliek mierā.

Lienīte

Es neliekot mierā? Kas man ar šo!

Vecāmāte

Pilna rūpju.

Vai, vai, bērns! Ko tu esi padarījis! Pamāte kā aizsvilis pakulu vērkulis. Pakampa putru un aizskrēja uz lauku pie arājiem. Bet. kad nāks mājā, tad lai tevi dievs žēlo.

Gaudojas.

Kā nu mums abiem ies? Sāp sirds kā augonis, lai nu vēl man kā. Es jau visu izciestu. Bet ka tev tik grūti.

Slauka asaras.

Sprīdītis

Ātri uzceļas, ka ko stingru noņemies.

Neraudi vis, vecmāmiņ. Es — es iešu projām.

V e cāmāte

Kur tad tu, bērniņ, iesi?

Sprīdītis

Iešu pasaulē. Vai tur vietas trūkst? Bet kas man te? Spīdzina un ķircina, visi ēd un nīd.

Lienīte

Nemierīgi.

Brīnums gan! Ku ta šim jāiet!

Vecāmāte

Vai ta nu, bērns, visi? Vai ta mēs tev neesam labas, ače, es un Lienīte?

Sprīdītis

Tu gan. Par tevi jau es nesaku. Bet Lienīte!

Rūgti.

Kas tā man par labo, apsmej vien!

Vecāmāte

Kā pelīte esmu tevi vilkusi. Paliki maziņš, mātes piena nedabūji. Uz rokām tik tevi šūpoju naktīm un dienām. Apprecēja tēvs citu sievu... lai dievs sargā! Katru kumosu skaitīja, ko mutē bāzām. Cik dienām neēdu, lai tik tu augtu. Bet tāds maziņš vien paliki. Par Sprīdīti iesaucām. Nu gan drusku pastiepies, bet lielais puisis jau no tevis neiznāks. Kad tak manas acis redzētu, kas ar tevi notiek. Bet man jau būs tā kapā jālien. Un kas tad tevi apgādās? Pārnāksi no purva sabristām zeķēm mājās, kas tev tās izžāvēs, kas tevi aplāpīs.

Slauka asaras.

Sprīdītis

Aizkustināts.

Neraudi, vecmāmiņ! Es jau zinu, cik tu esi laba. Tik labs nav neviens pasaulē.

Vecāmāte

To glauda.

Priekš kā ta nu es dzīvoju. Man jau tik tas viens prieks pasaulē ir. Tikai mīlēt un rūpēties, rūpēties un gādāt.

Lienīte

Gādātu labāk, kur ņemt ko ēst. Kad jau pamāte Sprīdītim ēst nedos, tad jau nu vecaimātei ar neliks cepešus priekšā. Citādi jau viņa tam visus atdotu.

Parausta plecus.

Būtu Sprīdītis ar mani labs, gan es ko pagādātu!

Sprīdītis

Ni es no tevis ko gribu, ni man vajag kā.

Pārgalvīgi.

Redzi kā!

Laiž karotes un darba rīkus vienu pēc otra pagulte.

lienīte

Izbijusies.

Vai, ko nu tu dari! Ko nu tu dari! Nu no tiesas tu esi traks palicis! Ja nu ienāk pamāte!

Steidzīgi lien paka) aizsviestajiem daiktiem un lasa tos kopā.

Sprīdītis

Izstaipa rokas.

Un es iešu un iešu! Labāk man kaut kur nekā te pirkstus tirpinat.

Vecāmāte Āre, kā nu uztiepjas!

Lienīte Ku ta šis tā ies!

Sprīdītis

Iešu mantu celt. Tur tālu, tālu lielajā sila malā, tur es pats, govis ganīdams, esmu redzējis, kā tur nauda žāvējas.

Lienīte

Melšas vien! Nauda žāvējoties. Kāpēc tad neviens neatrod! Sprīdītis

Kam dūša, tas atrod.

Lienīte Vajakis! Dūšinieks!

Sprīdītis

Vecāmāt, vai tad nav tiesa, ka varot atrast mantu?

V ecāmāte

Kā ta nu bez tiesas. Vecos laikos jau atraduši gan. Āre, tepat jau par Ļenkano melš, ka viņa tēvatēvs atradis naudas podu. Esot tā noslēpts, ka neviens nezinot atrast, bet pats tik pagrābjoties.

Sprīdītis

Dedzīgi.

Vecāmāt, kur mana tēva lielā lāpsta?

Lienīte

Skatās zagšus uz aizkrāsni.

Es gan zinu, kur lielā lāpsta, bet es neteikšu.

Sprīdītis

Viņas skatu uzķēris.

Nu, kad tu zini, tad es ar zinu.

Piesit pie pieres.

Pagaidi

Pieskrien un no aizkrāsnes izvelk lāpstu.

Urā!

Meklē cepuri.

Bet nu sveiki! Labi, ka es līdz vakaram notieku pie sila. Ve cā māte

Vai manu! Vai manu! Nav vairs valdāms!

Sāk nevarīgi klepot

Sprīdītis Laužas ārā, Lienite to aiztur.

Lienīte

Ļoti dedzīga un enerģiska.

Un tu neskriesi, nu! Viens pats uz tādu lielu silu! Vai ta nezini, ko stāsta! Raganas tur esot un milži. Un suņpurņi un vilkači. Un — un —

Atminas.

— un Vēja māte un — un viss kas. Vēl briesmīgāks. — Tu nomaldīsies. Mājās vairs netiksi. Vilkacis tevi sagrābs, aiznesīs.

Sprīdītis Un es iešu un iešu!

Lienīte

Un es nelaidīšu.

Stājas durvīm priekšā.

Vecāmāte

Nelaid viņu, meitiņ, nelaid!

Sprīdītis

Kas mani var nelaist. Tādi nelaidēji!

Cīnās ar Lienīti, atrauj to no durvīm un pats iziet.

Lienīte

Spītīgi.

Nu tad skrej ar! Nu tad skrej ar! Man kāda note šo aizturēt!

Sūkā roku. Klusu az apspiestu lepnību.

Ak tu tāds! Skaties, cik viņš stiprs.

Sprīdītis

Pa durvju starpu runā atpakaļ uz Lienīti.

Izrakšu naudu, pārnākšu mājās un uzcelšu pili, bet tevi jau nu gan tai pilī nelaidīšu.

Pazūd.

Lienīte

Nicinoši.

Man kāda note!

Sprīdītis

Pabāzis atkal galvu ar cepuri galvā.

Un par sievu es tevi nekad neņemšu un neņemšu, nu!

Lienīte

Izzobojoši

Tu jau laikam dabūsi kādu princesi.

Sprīdītis

Princesi, jā! Princesi, jā!

Prom.

Priekškars ātri nokrīt

.

OTRAIS TĒLOJUMS

PIE VĒJA MĀTES

Purvaina sila mala. Dibenā biezoknis. Aiz egļu galotnēm Vēja mātes pils. Uz torņiem gulstas pelēki, smagi mākoņi. Starp mākoņiem joslas skaidras debess, kaš iedegas vēlāk austias sārtumā. Pa sūnaino, ciņaino meža malu šaudās malduguntiņns.

PIRMAIS SKATS

Sprīdītis

Uznāk priekšā pa labi ar lāpstu plecos. Malduguntiņas no meža biezokņiem it kā kairina-dāmās nāk arvien tuvāki, šaudās viņam gandrīz ap pašām kājām.

Spiīditis

Priecīgi

Ā-a! Redz, ka man taisnība! Ir gan nauda! Žāvējas gan nauda! Kad tik Liene to redzētu!

Brīnīdamies.

Ūja! Un kas te daudz! Kur lai visus tos podus lieku! Te jau var rakt izlasīdamies! Es tik pamanīšos, kur mīkstāka vieta.

Taisās ar lāpstu rakt Kur lāpstu pieliek, uguntiņa aizšaujas.

Āre! Kas tad tas? Kur tad nu bij? Atkal tur! Un atkal tur! Ak kāds mānītājs tu esi!

Uguntiņos skraida apžilbinoši ap viņa kājām. S p r i d i *: s lec driž šurp. drīz turp. Noskaišas.

Mānītājs! —Ak tu mānītājs tāds!-Gcn es tevi dabūšu. Pagaidi!

Met cepuri. Kur cepure krit. uguntiņa aizšaujas. Sprīdītis paliek orvien dedzīgāk» un sirdīgāks.

Ak tu! Skaties! Atkal projām! Ak tu! Atkal pagalam!

Skrien klupdams krizdams, sviež cepuri, it kā uguntiņas kuldams.

Stājieties! Stājieties! Es jums gan rādīšu! Es jums gan rādīšu! Mānītāji tādi! Pagāni tādi! Pagāni tādi! Krāpnieki tādi!

Iečīkstas pils durvis. Vēja māte nāk ārā.

OTRAIS SKATS

Sprīdītis. Vēja māte.

Vēja māte

Mākuļainos. melnas un pelēkos plīvuros tinusies. Smejas par S p r i d i š a dedzību.

Hi-hi-hi! Hi-hi-hi-hi!

Spridi tis

Kas tur bij? Kā kad durvis iečīkstējās? Kā kad smējās?

Nāk tuvāk tin ierauga Vēja māti.

Skat, kāda vecene!

Vēja māte

Ko tu tos manus pabērnus trenkā?

Spri dilis

Brīnīdamies.

Tavi pabērni? Tie esot tavi pabērni?

Vēja māte

Nuja! Tos man Purva tēvs pūrā līdz atveda.

Sprīdītis

Brīnās

Vai tu re, ka!

Vēja matē

Hi-hi-hi! Tik jau viņiem tā laika palēkāties pa dienas apakšu, pa nakts virsu.

Uz malduguntiņām, dzenādama un plīvuriem plivinādama.

Tiš, nu tiš mājā, bērniņi, tiš!

Malduguntiņas sāk zust, no malas sākot, - arvien tālāk aizvelkoties un biezokni - šur tur vel paspīdēdamas, - izdziestot

Sprīdītis

Nepacietīgi ar lāpstu uz zemes sizdams.

Nu, skaties, nu tu visus aizdzini! Kur tad nu es zināšu rakt savu mantu?

Vēja mdte

Tātad mantu tu meklē?

Sprīdītis

Nūka!

Vēja matē

Gudrinieks! Diezgan manīgs. Vai tad tu labāk nevarētu kā pelnīties?

Sprīdītis

Ko tf es pelnīšos! Govis ganīt man jau apnicis tā— līdz kaklam. Un par lielo puisi mani neviens neder.

Vēja māte Vai tev dūša ir?

sprīd it is

Varonīgi.

Ir.

Vēja māte

Ej apsargā manus dēlus!

Rada uz pili.

Ka netiek pa lūkiem ārā. — Tur.

Rāda uz toml.

Ļaudis man ausīs vien guļ: esot viņi tā ālējušies, ka nemaz vairs miera pasaulē nedodot. Nu, — nevar jau nu ar ļaudīm sariebt, tāpēc es nodomāju: lai vismaz pasaulei būtu miers tā starp nakti un rīta blāzmu. Tad nu ej un nosargā. — Ka neuzmostas vien. — Es pati iešu uz Spēka avotiņu pasmelties, padzerties.

Rāda krūzi.

Vecums jau guļ kaulos. Vai tu dzirdi, kur Spēka avotiņš urdz? Sprīdītis

Klausās-

Nē!

Vēja māte

Tev biezas ausis. Būtu labāki klausījis pamāti, būtu plānākas. Sprīdītis

īgni un pretīgi.

E, ka tu man par pamāti, ē, ka tu man par pamāti!

Vēja māte Iesi pie tās atpakaļ?

Sprīdītis

Neparko neiešu. Tad labāk diez ko daru.

Vēja māte Tad ej sargi dēlus!

Sprīdīti

Dūšīgi.

Iešu!

Virzās uz torņa pusi.

Vēja māte

Ja labi nosargāsi, tev ai kaut ko iedošu.

Sprīdītis

Neuzticīgi

Ko ta tu man dosi?

Vēja māte

Gan jau redzēsi

Sprīdītis Un kā tad ir labi?

Vēja māte Tā, ka es esmu mierā.

Sprīdītis

Vil dū£gāks.

Nu — iešu, iešu. Cik ilgi?

Vēja māte

Tik ilgi kamēr atnākšu no Spēka avotiņa, teiksim — trīs tēvreizes garumu.

Spzīditis grib iet

Vēja māte izņem no azotes 4 garas lentas.

Pagaidi Pagaidi Tā tu nekā nepadarīsi! Še! — Viņi tagād tikko noguluši, bet iepriekš jau no šīm lentām tev vajag katram apmest cilpu ap kāju, citādi: kur tad ta saķersi?

Ar bāli dzeltena

Skaties! - To manam Austrītim. Tu redzēsi: tas guļ bāli dzeltenā mēteli Tas mans sāpju bērns. Tas nekad uz zaļa ciņa netiks. — Skrien, skrien simtām jūdžu vienā paņēmienā. Rīkle viņam izkaltusi, pats izgrabējis kā čagana lapa un drēbītes kā smilšu maišelis ap kauliem karājas, pa tiem smilšu klajumiem braukājot.

Ar sārtu lenta

Un to, lūk, manam Dienvidītim sārtajā mēteli Tas pavisam cits vīrs! Viegls un lepns. Skrej, ka mati vien plivinās: cepures jau

nekad nemeklē. Kur tas visur nav bijis, par ko visu nestāsta! Uz saules kalniem, kuri sarkanās rozēs vien līgojas, tur vien viņš vairāk kavējas. Un tās saules meitas, tās jau viņu briesmīgi ieredz. Katru gadu jaunu mēteli šūdina — tādu sārtu, skaistu.

Az drūmi pelēku lentu-

Un šī būs manam Rietenītim pelēkā mētelī. — Tas man tāds nošņurcis, noņurcis, un kā nebūt? Caurām dienām viņam mākoņu brāķi jāstiepj, pa jūrām jābradā. Bet ālīgs ir, ka vai!

Ar sidrabbaltu lentu.

Un to dosim tam visdūšīgākajam. To manam dēlam Ziemelim. — Lai dievs pas, kā par viņu ļaudis sūdzas! Nevar ne aizklausīties! Gāžot jumtus, plēšot sētas! Drebinot kaulus, klabinot zobus. — Nu, tu jau viņu redzēsi. — Pats kā ledus blāķis izskatās un ledus blāķos vien guļ, un, kad diezgan sala piesūcies, tad skrej kaukdams un gavilēdams pa pasauli. Viņš viss ar ledus tapām vien apsalis. - Tā! Ej nu, ej! Es durvis pievēršu un durvis atkal pati atdarīšu.

Sprīdītis

Ieiet Vēju pili.

Vēja māte

Aiztaisa durvis un aiztuntuļo uz avotu.

Sprīdītis

Tomi.

Vai akls! Guļ kā līņi visi vīri! Nu tikai vienam pēc otra kājas jāsasien!

īsa pauze. Debess aiz melnajiem mākoņiem pamazām sāk sārtoties.

Balss

Tomi.

Mostieties! Mostieties!

Torni sāk vējš šņākt

S p r i d ī t i s

Vai, vai! Sāk mani kaltēt, sāk mani žāvēt! Austriņš ceļas! Žūst mēle!... Līp pie žokļiem!... Nav vairs spēka! Izsusina pēdējo lāsīti! Pat sviedri vairs nelīst.

Pa lūku.

Vēja māt, Vēja māt, attaisi durvis. Laid ārā!

Citā balsi

Nekā! Tā tev nāks! — Diez ku vecene aiztuntuļojusies. A! — Tā. tā, tā!

Pa lūku izšaujas dzeltens mākonis.

Atlaidās! Atlaidās! — Aizlaidās ar todievu! — Nu tikai jātur tie citi cieti!

_ . Balss

Tomi.

Mostieties! Mostieties!

Tomi'sāk stiprāk un smagāk šņākt.

_ Sprīdītis

Tomi.

Vai manu! Vai manu! Dienvidis mostas! Nu atkal sāk dedzināt. — Nav vairs glābiņa!... Kā krāsns speltē! Visus sviedriņus no miesām izspiež!...

Els pa lūku.

Vēja māt, Vēja māt!... Kur nogāja, kur palika! Nogalinās mani!

Šņākdams izskrej sārts mākonītis pa otru lūku.

Āā!---Tā, tā! Nu ir atkal miers! — Bet ku ta šis sātans! Projām!

Tomi sāk vēl stiprāk šņākt — kā kad lietus gāztos un krusa birtu...

Balt*

Mostieties!

Sprīdītis

Vai! Vai! — Kā nu iet! Kādi pali, kādi plūdi! — Esmu caur un cauri kā mērķa! Ak tu nolāpītais Rietenis! — Visi kauli samirkuši! Vīlītes vairs nav sausas. Kā bangās kuļ.

Pie lūka.

Vēja māt!

draudoši

Kad tu drīzi nenāksi, es tavu torni sagāzīšu!

Pelēks mākulis ar pērkonu izšaujas pa lūku. Sprīdītis sašļucis.

Nu. te tev nu bij! Beigts ir!

Balss

Tornī

Visi jau projām!

Tomi svilpo, šņāc un kauc kā viesulis. *

Sprīdītis

Pie lūka, zobus klabinādams.

Vēja māt Ziemelis! Brr! Ja tu mani;;. brr... nelaidīsi... brr.;, es ledū sastingšu... brr!... Ēs būšu pagalam... brr... es būšu... brr... pagalam... brr!,..

. Ziemelis izskrej pa logu kā balts mākonis; debesis vispār sārtas, saule lec. Sprīdītis turpina saukt un drebināties.

Vē)a māte No kreisās puses nākdama.

Kliedz tu tavu kliegšanu!

Attaisa pils durvis.

Te nu lielais sargātājs!

Sprīdītis

Izstreipuļo ārā. pavisam nobeidzies.

Vēja. māte

Nu, vai labi nosargāji?

Sprīdītis

Kur es tādus gaisa grābējus nosargāšu!

Rāda lentas:

Re, ļipas vien palika!

Vēja māt»

Viņi jau no tava bļāviena aizskrēja. — Kauns gan! Nevar nieciņa izturēt! — Tas gribot mantu celt! Hi-hi-hi!

Varonīgi.

Vai tev, puisim, jābrēc! Un lai ar galvu rauj nost! Kauns gan!

Labsirdīgi.

Še nu, še! Padzeries no Spēka avotiņa!

Dod krūzi.

Sprīdītis

Dzer atņemdamies un paliek arvien brangāks.

Oh, tas ir labs! - Vai zini, nu man atkal dūša.

Vēja māte

Algu tu nu gan neesi pelnījis. Darbu slikti izdarīji. Bet labā griba ari nav peļama Došu tev mazu piemiņu. Še — šī svilpīte tev atsauks par vienas reizes svilpšanu to, kura vārdu tu trīs reizes minēsi. Bet, ja tu negribi saukt, tad tik svilp vien, un, cik ilgi svilpīte svilps, tik ilgi visiem, ko tu gribēsi, būs jādanco. Klausies labi: cik ilgi svilpīte svilps, tik ilgi visiem būs jādanco.

Sprīdītis

Daudz neievērodams, ņem svilpīti.

Nu, paldies, paldies! Ari labs!... Vai zini, nu man atkal ir spēks. Laid nu mani atkal sargāt. Tagad es nosargāšu, ka vai!

Vēja māt»

Nu! Nu! Lielība jau daudz nemaksā.

Sprīdītis Kad es tev saku!

V»ja māt»

Ej labāk tālāk pasaulē un mācies izturēt un klusu ciest, lai ar vai — j*

Sprīdītis

Lai ar vai galvu rauj nost! Nu tu redzēsi, kā es to mācīšos.

Vēja māte

Hi-hi-hi-hi-hi-hi!

Ieiot savā pili

Sprīdītis

Pamet knipi, apgriežas uz papēža, prom.

Priekškars

.

TREŠAIS TĒLOJUMS

.

MEZA VIDU

Biezs, krāšņs mežs. Lazdas, ozoli, pareti bērzi un egles. Sprīdītis guļ zem ozola. Saule

tam spid taisni sejā.

PIRMAIS SKATS

Sprīdītis.

Sprīdītis

Zem ozola dziļā miegā. Sāk palikt nemierīgs un mostas. Žāvājas. Atver acis, staipās un saceļas uz elkoņiem.

Guli tu tavu gulēšanu! Bet nu ar viss miegs ir cauri! — Acis tik gaišas ka dimanta pilnas.

Paceļ galvu.

Re! Saule! Skatās taisni šurp!...

Saulīt, mana krustamāt.

Pār mežiņu roku devi:

Pilni pirksti abu roku Zelta grieztu gredzentiņu.

Ik rīdņā agri liāi Sarkanā kociņā:

Jauni kungi vāģi ļoga, Tāvu koku mēkiēdāmi.

Uzceļas kājās ur. vzpur.r.ās. Apskcta ozolu. Apbņaodams.

Oho: Sās tā$ man Bijis par varenu biedrā!

Sauc.

Ozoliņ, āzolin,.

Tavu lielu rēšnumiņu!

T§k bigte tņs dieniņas,

Nevārija aptecēt!

Apiet ap ozolu.

TJģsft kārtām zglta jostā Ap rpšnp vēderiņu;

Ne tur,līda svins. lāde.

Nē tērauda žobeņdņl.

Paiet šurpu turpu, apskatās.

OHo! O! = ir jau te višādu kungu dieva svētībā; lielu un-mazu, tievu un resņu, — Egles tik augstas, smuidras; Ūn drūmas! Ejā kad gribētu bānies...

Az jocīgu nopietnību.

Man nekā nesakiet Es nekā ļauna neesmu darījis! — Un, rau, kur bērzi! Sarukuši kd zaļi ņtfņīši. — Arī labi. Sp ligņat starp liela-jiām! = Ud. lāždiņš ložņātā] a,zjnāms,ārījšētrūkšļ!» Eur, jaždiņ. ļāvi bērniņi ār tiem kaulā kāžoēiņiēm? — Bet kur tad viši putni palikuši? Pa, pa! Vai atsauksies?

Pameģžoā tcusīt pakal putnu baķos.

Tirlirlirlir! Oido! Oiho! Vidiritl, vidiriti, vidiritl!

Klausās.

Nēkā! Vidiriļl, vidiritl! Suku! Suku! Nekā!...

Dzird dzeru kaļam.

Slau: kiāk, klak! Slak, klāk! ļ&zenis! Hd-h.a-ha!

Visi putni koši dzied, Dzenis vien nedziedāja. Kādu jodu tas dziedās, Prauli vien vēderā!

Plaukšķina rokās.

Dzenīt, dzemt, skrej uz laukmali sēkliņu pameklēties, vēderiņu pielasīties.

Ieskrien mežā, dzeni dzīdams, pēc īsas pauzes no otras puses nākdams, pamana zemenes.

Ko? — Zemenes!

Gavilēdams.

Zemenes!

Ceļos pie apauguša celma lasa.

Piesarkušas, pietvīkušas, nosvīdušas un smaržīgas!

Lasa mutē.

Un gardas! — Mm — un gardas! — Mm!

Sit pie krūtīm un skatās tālāk.

Tur ar! Un tur ar! Te jau laikam pilns mežs.

No tālienes izdzirdama raudāšana un vaimanas.

Sīkas balsis

Vai, vai, vai! Kur nu aizvedīs, kur nu aizvedīs!

Rupja balss

Nu, nu! Uz priekšu! Uz priekšu! Lielākus soļus! Kas tā rāpsies! Kur tā aiztiks!

Sprīdītis Paliek uzmanīgs.

Kas tas! Kas tur!

Mūzika. — pieņēmusies arvien vairāk straujumā un spēkā. — milzim iznākot, nobeidzas

OTRAIS SKATS

Sprīdītis, Milzis Lutausis, bērni.

Milzis

Zvērojošu soju. ādās ģērbies, lielu rungu roka — dzen bērnus ar vācelītēm pa priekšu.

Nu! Nu! Lielus soļus! Lielus soļus!

Ierauga Sprīdīti.

Ā-ā! — vēl viens gards kumoss! Nācu!

Viens

No bērniem atšķiras no pulka un laižas mežā atpakaļ.

Milzis

To pamanīdams. #

Tpnr! Tprrr! Tprrr! Es tevi gan mācīšu!

Metas pakaĻ

Lielākais puisēns

Uz Sprīdīti.

Ja tu esi labs cilvēks vai gars. tad glāb mūs!

Sprīdītis Kas tas tāds ir?

Puisēns

Viņš dzen mūs uz savu midzeni. Būšot mūs ēst

Bērni

Raud.

Sprīdītis

Ej nu. ej!

Puisēns

Jā! Mēs apmaldījāmies mežā, ogas lasīdami. Mums jau mājā teica lai mēs neejot viņš te mežā guļot bet mēs neklausījām.

Raud.

Sprīdītis Nu stāsti, stāsti!

Puisēns

Jā. Viņš esot sācis ļaudīm spītēt, izlacis, izsmēlis šovasar visas upes un visus ezerus un tad atnācis te lielajā silā gulēt.

Visi bērni

Salien pulciņā tuvu, ari citi traucas stāstīt bet puisēns nepielaiž.

Puisēns

Jā. Un ap pašu dienas vidu mēs dzirdam: viens nokrdcas. tā ka viss mežs nolīgojas. Vai tu nedzirdēji?

Sprīditis.

Nē, es gulēju.

Puisēns Nu, un tas viņš bij.

Bērni

Apstiprina.

Tas viņš bij.

Puisnns

Un kā nāca, tā brakšķēja viss mežs. Mēs gribam paslēpties, bet ku tu muksi! Izbadējies kā vilks! Stirnas, zaķi. visi aizbēdza, putnus no zariem aplasīja.

Iz meža milža balss.

Ā! Ķepausis!

Bērni

Vai, vai! Nāk, nāki! Ko nu darīsim?

Sprīdītis

Ātri.

Stājieties visi aiz manis!

Milzis

Nāk atpakaļ, izbēgušo puiku aiz cekula vilkdams. Nolielās.

Nu tu iedzēsi. Pats pirmais tu man nāksi pie bijāšanas. Noiesi dibenā kā oga.

Ierauga bērnus stāvam ar Sprīdīti.

Nu, kas tā par stāvēšanu! Cilpot, cilpot! Man vēders gurkšķ. Sprīdītis

Dūšīgi.

Laid viņus mierā!

Milzis

K-o! -o! -o! Kāds sprunguls man pa kājām aizmeties!? Vai redzēji!

Paceļ Sprīdīti gaisā.

Sprīdītis

Ķepurojas un sauc.

Laid mani mierā! Laid mani mierā!

Milzis

Nu redz! Lielais glābējs!

Palaiž vaļā.

Piesiešu visus vienā valgā! Līdz! Līdz!

Sprīdītis

Un es nelaidīšu un nelaidīšu, nu!

Metas priekšā.

Milzis

Draudoši.

Ak tu gribi gan!

Ker Sprīdīti Tas izvairās. Milzis liekas pakaļ, bet neveikli, tomēr Sprīdītim bei-gās nav vairs kur sprukt

Sprīdītis Piepeši atminēdamies svilpi.

Urā! Nu es zinu! Nu tu esi manos nagos!

Uz bērniem.

Kad es jums ar roku metisu, tad tik bēdziet!

Izvelk svilpīti un sāk svilpt.

Bērni un Milzis

Sāk griezties un lēkāt. Sprīdītis māj bērniem ar roku un rāda, lai bēgot. Bērni lēkdami un griezdamies prom. Bet, kur Milzis griežas un gribētu aizbēgt tur Sprīdītis priekšā.

Milzis

Lēkdams un diedams.

Nu — tu brīnums! Kas nu! Kājas ļenkanas... Kā piekārtas diegā... Lec pašas no sevis! Sasodītas! Nevar noturēt! Tprr! Stājieties! Rimstieties! Trakās! To stabuli... to stabuli... Nost! Nost...

Nost... Es nevaru — nevaru. — Pieploku pie zemes — nevaru--

to stabuli... to stabuli...

Nogāžas elsdams.

Sprīdītis

Stājas pūst

Tu vairs bērnus netrenkāsi?

Milzis

Nē — nē — nē — ne!

Sprīdītis

Pielūko! Ēs ar šo svilpīti varu atsaukt, ko es gribu. Ja tik es trīsreiz tavu vārdu minu, tu esi klāt. Un kad tik es dabūšu dzirdēt, ka tu bērnus ķircini.

Draudoši.

Nu! Tad vairs žēlošanas nav.

Milzis

Uz svilpi rādīdams.

Bāz kulē, bāz kulē! To stabuli! - To stabuli!

Sprīdītis

Un stirnas un zaķus tu man ar liec mierā!

Milzis

Likšu! Likšu!

Sprīdītis

Un putniņus tu nedrīksti aizskart. Tagad viss sils tā nobaidījies... kā izmiris.

' 'Milzis

Laid tik mani projām! Laid tik mani projām!

Sprīdītis

Nu ej! Nu es tevi vairs neturu.

Milzis Bāz to svilpi kulē.

Spriditis

To doza.

Milzis

Bailīgi uz Spzīdīti atskatīdamies, az lielu lēcienu prom.

MELODRAMA

Sprīdītis Priecīgi

Klau! Nu putniņi atkal čivina!

Klausīdamies — apspiestā balsī.

Turluilurlurlur! Oiho! Oiho! Vitvitvit! Vitvitvit! Dzegūze ar: Kukū! Kuku!

Uzmanīgi.

Kas tas tur atkal nāk!

No tās puses, kuz bērai aizbēga, nāk.

Meža mal e

Apģērbs no skujam un lapām, ffalvā cepurīte no ziedu pumpuriem.

S prīd i t i s

Skuju mētelis, pumpuru cepurīte. — Kad tik tā nav Meža māte?

Meža māte

Meža māte, Meža māte! Nāk labo darbu algot.

Tu man labu nodarīji:

Manus bērnus atpestīji.

Brieži, zaķi, stimiņas Cilā atkal kājiņas,

Zīle, žube, dzeguze Pogo, kūko, vīterē!

Nu es tev par dūšu drošu Arī tagad algu došu!

Skaties, šito sprunguliņu!

— Tikai nenicini viņu! —

Ja pie tā kāds piedursies.

Tā kā sietiņ piesiesies,

Ātrāki vairs neaties,

Kamēr teiksi: atlaidies!

Lai tu labi ievēro,

Tad tev velreiz saku to:

Ja pie tā kāds piedursies,

Tā kā sietiņ piesiesies,

Ātrāki vairs neaties,

Kamēr teiksi: atlaidies!

Iedod Sprīdītim zaļu sprunguļiem un, vairāk reizes ar galvu mādama,iet atpakaļ mežā.

Sprīdītis

Skatās viņai pakaļ — nevērīgi.

Paldies! Paldies!

Kad Meža māte projām, apskata sprunguliņu labāk.

Kas tur nu! Nieka sprunguliņš Tapât mežā paņēmusi.

Parausta plecus.

Kas dots. dots. Jāglabā ir.

izvelk svilpi no ķešas katru savā rokā augsti turēdams.

Nu esmu gan bagāts vīrs. Nu man ir svilpe un sprungulis!

Aiziet lekādanis^ua abus augstu turēdams.

Priekškars

.

.

CETURTAIS ТĒLOJUMS

PIE SĪKSTUĻA

Neglīta istaba. Dziļa meža vidū. Tukša. Tikai vienā kaktā pavards ar kvēlojošām oglēm. Šauras durtiņas pa vidu, pa labi un pa kreisi. Vēls vakars. Arā vētra un lietus.

PIRMAIS SKATS

Sīkstulis, Sīkstuļa kalpone.

Sīkstulis

Kalsnējs — izdēdējis, trūcīgā, plānā apģērbā, kas visur par īsu un par šauru, — atstāj iespaidu, it kā būtu puskails.

Kalpon*

Skrandainās biksēs un svārkos — vecu lakatu ap galvu, iznēsātas, platas tupeles kājos. Viņai atkal viss par garu un par platu, tādēļ ka tā ģērbusies S i k s t u ļ a dāvātos kankaros. Istaba tumša, tikai drusku atspīdums no pavarda oglēm.

Sīkstulis

Pa kreisi, rokā māla podu.

Hej, hej!

Nepacietīgs sauc vēlreiz.

Hej, hej!

Pa labu ar lāpu rokā. karu tā vālāk iesprauž sienā.

Nu? Nu?

Nu! Nu! Kas ir, ka nenāk uz vārda?

Rūc.

Vārdā jau nesaucāt.

Šo vel vārdā saukt! Vai man jau ta nav mute nodilusi, klabinot un baroties visu dienu. Saki, ko tu nu esi atkal nodarīj’si!

Ko t' es nodarīju?

Sīkstulis

Cik ilgi tev j aiztiek ar tauku pieku? Kā es tev noteicu? Kalpone

Ar to, kuru jūs priekš četrām vasarām pelei atņēmāt?

Sīkstulis

Bargi.

Netērē vārdus! Vai tad mums cita pieka ar vēl ir?

Velk to aiz auss pie zem es.

Vai es neteicu, ka vēl divas ziemas ar to jāiztiek — pa vasarām jau tauku nevajaga. — Un ko tu dari? Šodien bij manā virumā tauku plēve savilkušies kopā tik liela kā mans pirksta spiediens.

Rāda. Bargi.

Vai tu man gribi matus no galvas noēdināt, ko?

Kalpone

Ņem podu un skatās iekšā.

Viss tukšs. Kad tak būtu surbiņu man atstājis!

Sīkstulis

Tev jau viss labums palika. Tauku plēve pielipa pie malas. Kad tu ar siltu ūdeni apskalosi, tur tev pietiks trim dienām.

Kalpone

Kad vēl būtu drusciņa maizes.

Sīkstulis

Nezūdījies! Vakar man palika 12 drupačas pāri, un šodien tu man tik ienesi septiņas, tātad tev palikušas veselas piecas drupačas.

Kalpone

Rada kājas.

Kad tak dotu jaunas tupeles! Te jau lien pirksti laukā. Sīkstulis

Jaunas tupeles! Jaunas tupeles! Tu esi traka palikusi! Tu man matus no galvas noēdīsi! Vai kur pasaulē kādam labāk iet kā tev?

Cila viņas skrandas.

Vai tu neesi apģērbta kā princese? Bet tu esi uzdomājusies jaunas tupeles! Priekš trim rudeņiem tik es tev iedevu šīs pašas bikses, kas bij toreiz gandrīz kā jaunas, un šos svārkus. Bet vēl nav labi!

Kalpon«

Jā, kā t' es izskatos? Es tak esmu sieviešu cilvēks.

Sīkstulis

Nu tu man to kūkosi ausīs. Sieviešu cilvēks! Liela lieta: sieviešu cilvēks! Vai tāpēc jādzen lieka lepnība! Vai tāpēc jāvalkā trīs četrkārtīgi lēveri! Kas tev tā nekaiš.

Pamana lāpu un ckroj to raut lauka. Pio durvīm klauvē.

Es saku: tu mani izputināsi, pagalam izputināsi! Tur kvēl ogles, un nu tu vēl lākturi iespraudusi.

Sprīdītis

Ionāk lēni pa vidu.

OTRAIS SKATS

Sīkstulis, kalpone. Spriditis. Sprīdītis

Pie durvis*.

Labvakar!

Sīkstulis

Sargi.

Ko tu te meklē?

Sprīdītis Pazemīgs, noguris.

Naktsmājas lūdzu.

Sīkstulis

Nav nekādu naktsmāju.

Ārā! Ārā! Mana māja nav priekš diedelniekiem!

Ķeras tam klāt

Sprīdītis

Ārā ir tik tumšs. Kļaus aities. kāda vētra un lietus Sīkstulis

Iet, iet, iet!

Sprīdītis

Steidzīgi-

Es jums ar--eš jums ar ko došu.

Sīkstulis Ko tad dosi?

Sprīdītis

Nezinādams, ko teikt

Es jums došu — es došu savu rīta dienu. Sīkstulis

Labs devējs ar cita mantu. Nekā, puis!

Apskata viņu.

Un no visiem taviem kankariem man ar it nekas neder. Sprīdītis

Lūgdamies.

Bet ārā gan nedzeniet. Dodiet man par to ko padarīt.

Sīkstulis Padarīt? Padarīt?

Padomā.

Nu labi. Tu vari apsargāt durvis. Man tā kā miegs nāk. Es jau sargāju četras naktīs. Diezin kas tagad pa pasauli ālējas: iet, sauc un kliedz i pa naktīm. Nav vairs drošības pasaulē.

Draudoši.

Bet tu! — Aci tu man nepiemiedz! Nedomā, ka es nezināšu.

Uz kalponi

Uguni ņem līdz un dzēs ārā!

Uz Sprīdīti neuzticīgi

Un tu nedomā te ložņāt apkārt un spiegot... Nu! Gan es uzpa-sēšu!

Prom.

TREŠAIS SKATS

Kalpone, Sprīdītis.

Sprīdītis

Brauka vēderu.

Ak! Vēders tukšs!

Kalpone

Te jau nu tu viņu nepildīsi.

Sprīdītis Dod gan ko!

Kāri.

Kas tev tur tai podā?

Kalpone

Nu! Kad tu esi labs puisis, tad mums arī var iznākt abiem vakariņas.

Sprīdītis

Ieskatās podā.

Tukšs!

Kalpone

Apskalošu ar remdenu ūdeni, būs gana

Iziet pa labi.

Sprīdītis

Staipās.

Ā! Nu ir gan kauli kā piemirkuši.

Kalpone

Nāk atpakaĻ Dod podu un koka karoti.

Še nu. še, pastrebies!

Sprīdītis

Priecīgs un kārs.

Do šurp! Do šurp!

Paķer podu abām rokām, meklē acīm, vai nav kur atsēsties, un. kad nekā neredz, nosēžas uz grīdas un izstiepj kājas, podu klēpi. Iestrēbis pirmo karoti, pievīlies atlaižas — skābu ģīmi.

Vaai! Sama-azgas!

Skatās iekšā.

Būtu viens tauku kunkulītis!

Kalpone

Ņirgājas.

Iekod pirkstiņā, būs tauki.

Ņem lapu no spraužamā.

Sprīdītis

Izbijies.

Tu mani atstāsi tumsā?

Kalpone

Priekš sargāšanas uguns nevajaga.

Sprīdītis

Kasa pakausi.

Vai tev nav kāds salmu maišelis, kur pagulēties?

Kalpone

Salmu maišelis! Vesels maiss salmu! Tu laikam esi traks! Vai tik daudz ir pavisam pasaulē? Mums ir desmit salmu mājā; kungam septiņi, man trīs.

Paņem lāpu un iziet

Sprīdītis

Tumsā. Paliek sēdot, galvu nokāris.

Aa, ai! Nu iet gan plāni!

Pie durvīm klauvē.

Klau! Kas tas? Ar varbūt kāds nabadziņš, kas meklē naktsmājas. Iešu attaisīt

Iet durvis attaisīt Ienāk vecs vīriņš pelēkā mētelī, sirmu, garu bārzdu. Istaba paliek ngrftift gaiša.

CETURTAIS SKATS

Vecais vīriņš, Sprīdītis. Pēc tam Sīkstulis.

Sprīdītis

Brīnās.

Kur uzreiz tas gaišums cēlās? Kā ienāca vecītis, palika gaišs.

Vecais vīriņš Dievs palidz, Sprīdīt!

Sprīdītis

Paldies, tētiņ, paldies.

Sevī brīnīdamies.

Dievs palīdz, Sprīdīt,» viņš teica?

Vecais vīriņš

Vai nevarētu dabūt naktsmājas?

Sprīdītis

Vai, tētiņ. Grūti būs. Es jau gan tev paļautu, bet kad tas neizdzird.

Rāda az galvu uz Sīkstuļa durvīm.

Sīkstulis

Aiz durvīm.

Ar ko tu tur murmini? Domā, es nedzirdu! Spriditis

Vai, vai, nu nāk! Kur ta nu paslēpties?

Aizstājas Vecajam vīriņam priekšā, to apslēpt gribēdams.

Sīkstulis

Pa kreisi.

Ar ko tu tur runā? Kas ienāca?

Sprīdītis

Nekas, nekas! Vējš tik grabina!

Vecais vīriņš Nostājas Sprīdītim līdzās.

Melot nevajaga!

Sīkstulis

Ko? Atkal viens diedelnieks!

Vecais vīriņš

Lūdzas.

Dod man naktsmājas!

Sīkstulis

Es tev gan došu naktsmājas — ar nūju pa muguru! Ārā! Te nav vietas priekš vazaņķiem!

Vecais viriņš

Lūdzas.

Nedzen vis mani prom!

Sprīdītis

Nedzen vis! Kur lai vecītis iet tik sliktā laikā.

Sīkstulis

Žēlotājs, vai re! Tu vai iesi par viņu vēl salu ciest?

Sprīdītis

Spītīgi.

Ietu ar, kad tik tas ko līdzētu.

Sīkstulis

Ar muti gan var visu. Nu, izciet viņa dēļ trīs mocības, tad es viņu atstāšu te.

Sprīdītis

Nemierīgu skatu.

Trīs mocības? Kas par mocībām!

Sīkstulis

Kad apņemsies, tad pateikšu tev vienu pēc otras.

Sprīdītis Padomājis noņemas.

Cietīšu.

Vecais vīriņš

Ko nu tu, dēliņ! Tad jau es labāk ciešu.

Sprīdītis

Neparko!

Stipri.

Gan! Gan es izcietīšu.

Sīkstulis

Ņirgājas.

Gan jau kāre pāries, gan!

Izņem no svārku stērbeles adatu.

Redzi šo adatu. To es tev ieduršu rokā līdz — nu līdz acij. Sprīdītis

Saņemas.

Dur!

Sīkstulis

Dur. Ar ļaunu prieku.

Nu? Nu? Vai sāp ar?

Sprīdītis

Ciešas.

T... t... ik vien tev asa tā adata?

Sīkstulis

Izvelk.

Nu? Sāp?

Sprīdītis

Nicinoši.

Kā blusas kodiens.

Sauc uz āru.

Nu, Vēja māte, redzi, ka izturēju!

Sīkstulis Iet uz pavardu.

Nu, nācu, nācu. Vēl tev nav diezgan. Re, kur vēl oglītes vēzējas. Papūtīsim!

Pus.

Vēl labi kvēl! Liec nu roku iekšā, liec nu! Kamēr es noskaitīšu trīs burvības.

Tur Sprīdīša roku uz oglēm un skaita burvības.

Sprīdītis

Ciezdamies.

Nu-nu — tu — brīnums. - Liela - lieta.--Tev jau tās o-o-gles

pavisam aukstas!

Sīkstulis

Atlaiž roku. Sprīdītis to izrauj.

Sprīdītis

Slepus sukājas.

Sūrst gan!--

Sauc atkal priecīgi uz āru.

Redzi, Vēja māt! Ne pīkstēt nepīkstēju!

Sīkstulis

Ar ļaunu prieku.

Bet nu tu man papīkstēsi. — Cik tu no manas putras izstrēbi ? Sprīdītis

Tur no tām samazgām?

Nospļaujas.

Vienu karoti.

Sīkstulis

Nu. Tik es tev asinis notecināšu. Ieurbšu tā kā bērzā. Lai tek suliņa.

Izvelk lielu svārpstu.

Sprīdītis

Bailēm saceļoties, elpo ātri. bet ar forsētu drosmi

Domā, man bail!

Vecais vīriņš

Lai nu paliek, Sprīdīt! Tikpat viņš mani te neatstās.

Sīkstulis

Uz Veco vīriņu.

Ko? Tu vēl neesi aizvilcies? Ārā, diedelniek! Izvazāšu tevi aiz baltās bārzdas.

Ķeras tam klāt

6i

Sprīdītis

Sadusmots.

Vecīti neaiztiec! Tu! - Tu mani mānīsi! Izmocīsi un vecīti ne-liksi mierā! Blēdis tu! Krāpnieks!

Sīkstulis

Ņirgājas.

Un mocīšu tevi vēl. Gan es tevi vienu pašu pievārēšu! Paliksi rāms kā jērs.

Sauc.

Hej, hej!

Kalpone

Izskrien.

PIEKTAIS SKATS

Sprīdītis, Vecais vīriņš, Sīkstulis, kalpone.

Sīkstulis

Uz kalponi

Palīdz man to veci dabūt ārā!

Sprīdītis

Metas priekšā.

Jūs tētiņam klāt neķersities! Nost! Nost no vectētiņa!

Sīkstulis Atlaižas no Vecā vīriņa.

Aha! Nu, tad šo papriekšu! Papriekšu šo!

Dzenas abi ar kalponi Sprīdītim paka).

Sprīdītis

Bēg, izvairās, izrauj Meža mātes sprunguliņu un tur priekšā.

Še pirksts, še! Urb iekšā!

Sīkstulis

Pieķeras, pielīp pie sprunguliņa.

Vai, vai! Atpestī! Atpestī!

Kalpone

Steidzas palīgā — pielīp pie Sīkstuļa.

Vai, vai! Atpestī! Atpestī!

Sprīdītis

Tā! Nu es jūs atpestīšu!

Skrej riņķī apkārt

Sīkstulis, kalpone

Viens par otru.

Vai, vai! Atpestī! Atpestī!

Sprīdītis

Ievelk viņus pa kreisi Sīkstuļa caurumā — kliedz.

Atlaidies!

Iznāk ārā, aiztaisa durvis.

Tā, nu vēl aizsiešu ciet!

Noraisa apsēju un aizsien durvis.

SESTAIS SKATS

Vecais vīriņš, Sprīdītis.

Sprīdītis

Smejas pārgalvīgi.

Oho! Man tik bija žēl tā vecā kraķa, citādi viņu būtu vēl labāk izdancinājis.

Uz Veco vīriņu labsirdīgi.

Nu tevi neviens vairs ārā nedzīs.

Vecais vīriņš

Dod man ko ēst.

Sprīdītis

Jā. Kad man kas būtu. Te tai podā ir gan samazgas, bet tās jau ne suns nevar ēst. Pē!

Vecais vīriņš Padod pagaršot!

Nosēžas zemē pie poda un sāk strēbt. Uz Sprīdīti, galvu grozīdams.

Esi gan tā izlepis. Tev nesmeķ tik garda putra?

S p r ī d ī t i s

Garda?

Lieliem brīnumiem.

Tu saki — garda?

Vecais vīriņš Se, pagaršo!

Sprīdītis

Garšo, un seja viņam arvien vairāk noskaidrojas.

Vai! Ku tā ir garda! Kur tā ir laba!

Strebj kā izsalcis un liela.

Tāda jau pašam ķēniņam nav! Ak tu putra... putriņa... cik garda! Mmm! Mmm! Tādu jau es savu mūžu neesmu ēdis!

Strebj lidz pēdējai surbiņai un nolaiza karoti ar gardu muti. Tad atminas.

Vai! — Nu es tev izēdu visu.

Vecais vīriņi

Nekas, dēls! Cik ta nu vecam tās ēšanas.

Nopietni uz Sprīdīti

Nu saki, dēls, — kur tad tu tā klejodams?

Sprīdītis

Eimu laimi meklēt.

Vecais vīriņš

Tātad vēl neesi atradis. Nu, vai tad kādreiz iegādājies ar par vecomāti un par Lienīti?

Sprīdītis

Dāvi.

Tu tās pazīsti?

Vecais vīriņš

Smaida.

Pazīstu gan. Tavu pamāti ar pazīstu.

Sprīdītis

Par to tu nerunā. Tā nav laba.

Vecais vīriņš

Bet tu gan esi tik brinum labs. Tu gan esi tik spožs kā dimanta oliņa?

Sprīdītis

Nokaunējies.

Vai, kā tu saki!

Vecais vīriņš

Kad tu zinātu, cik vecmāmiņai un Lienītei tevis žēl. Un pamātei ar.

Sprīdītis

Jā, kad tu tā runā, tad man ar žēlums saskrēja krūtīs. Tu — tu esi tāds savāds, tu apgriez cilvēkam sirdi pavisam uz otru pusi.

Vecais vīriņš

Labsirdīgi zobodams.

Un ko tu domā? Vai ir tev sirds iekšā kā dimanta oliņa? — Melnumu nemaz nav?

Sprīdītis

Nopietni.

Ir gan melnumi ar.

Vecais vīriņš

Bet melnumus vajaga notīrīt. Tad būs sirds kā daiļš trauciņš, un tad tur varēs ielikt to visdārgāko.

Sprīdītis Ar klusu apbrīnu.

Tu esi tik savāds un tik labs. Es domāju, pat vecmāmiņa nav tik laba.

Vecais vīriņš Labsirdīgi uzlielīdams.

Nu. tu jau man arī biji labs. Tā aizstāvēji. Par to tev ar ko došu.

Izņem no azotes gredzentiņu.

Skaties šo gredzentiņu. Kad tu kādreiz vēlies tikt uz to vietu, kur vislabāki klājas, tad viņš tev palīdzēs. Ja tik tava vēlēšanās ir karsta un taisnīga, tad pagriez gredzentiņu tā, ka akmentiņš nāk uz zemi. Un, ja tu esi pie ūdens, tad iesit trīsreiz plaukstās un sauc: gulbīt, gulbīt, kustini kājiņas, bet, ja uz cietas zemes, tad sauc balodīti. Tiem piesien gredzentiņu pie viena spārna, un viņi tevi aiznesīs uz Laimīgo zemi.

Sprīdītis

Sirsnīgi.

Gulbīt, gulbīt, kustini kājiņas! Jā.— Nu. paldies, tētiņ, paldies! Tā ir laba lieta^1

Saucējs

Ārā.

Lieli vīri. stipri vīri! Nāciet uz ķēniņa pili! Nāciet uz ķēniņa pili!

Sprīdītis

Klausās un uzļaujas kājās.

Uz ķēniņa pili! Oho! Kas tur ir? Kas tur sauc?

Iet uz durvīm un attaisa durvis lūku.

V*cais vīriņi \

Ieiet sienā un pazūd.

Sprīdītis

Pa lūku.

Kas tur sauc?

Atskatās atpakaļ. Lūka paliek vaļā.

Kur tad vecītis? Vectētiņ, vectētiņ! — Nozuda vecītis! Nozuda gaismiņa! Ak tu brīnums tāds!

S E PTĪTAI S SKATS

Spridītis. Saucējs.

Saucēji

No āra pa lūku.

Lieli vīri, stipri vīri! Nāciet uz ķēniņa pili! — Ķēniņa divas meitas velns aiznesis, šovakar nāks pēc jaunākās: kas drošs, lai nāk glābt!

Sprīdītis

Vērīgi.

Ķēniņa meitu glābt! — Oho! Nāc iekšā!

Saucējs

Ienāk.

Vai te ir kāds stiprs vīrs?

Sprīdītis Es! Es iešu glābt!

Saucējs

Smejas.

Tu, knēveli? Ha-ha-ha! Ak tu sisenis tāds! Ha-ha!

Krietni izsmējās, tad -

Bet pavēle man ir visus ņemt līdz, kas grib. Tā kā tā jau visi vīri pagalam. Tad nāc tūlīt!

Sprīdītis

Skriedams pie Sīkstuļa durvīm.

Pag, paņemšu apsēju!

Apsien steigšus kāju. Viņiem izejot, Sīkstulis ar kalponi bāž galvas bailīgi pa durvīm pa kreisi, lien cauri būdai pie lūka vērot, kur palicis Sprīdītis.

Priekškars

.

.

PIEKTAIS TĒLOJUMS

ĶĒNIŅA PILI

Ķēniņa zāle ar troni. Vairāk galma kungu, visi veci, sirmām bārdām — iet šurpu turpu.

PIRMAIS SKATS

1. Galma kungs Tievs, drebelīgs, otram.

Vai Saucējs vēl nav atpakaļ?

2. Galma kungs

Resns, raudulīgs.

Nav. Un velns būs drīz klāt! Ai, ai! Ai, ai!

1. Galma kungs

Slikti, slikti! Tu redzēsi. — Jaunu ļaužu vairs valstī nav. un tad nāk mūsu reize.

2. Galma kungs

Izbijies.

Mūsu reize? Kas ta mēs par pretniekiem velnam?

1. Galma kungs

Nu, tu redzēsi! — Kur lai ņem! Ko lai nebaltā dienā dara?

2. Galma kungs

Šmauc uz durvju pusi.

1 Galma kungs Steidzas pakal un tur to cieti.

Uz kurieni iedami, kungs?

2. Galma kungs

Stomās.

Man — man — vidus apsāpējis.

3. Galma kungs

Ļoti smalks un iznesīgs.

Ko jūs gan iedomājaties, kungs! Tūliņ nāks ķēniņš.

1. Galma kungs

Taisās nepamanīts šmaukt projām.

3. Galma kungs

Viņam pakaļ.

Uz kurieni, kungs?

1. Galma kungs

Man — man — meita tautās vadāma.

4. Galma kungs

Traģisks.

Nav jau vairs tautu, kur vadīt. Ak, to bēdu! To bēdu!

3. Galma kungs

Aiz citu mugurām lavījos prom.

5. Galma kungs

Ļoti bargs, uztraukts tam pakaļ.

Nē, nu vairs labi nav. Nu būs visi valgā sienami. Ne pēdu prom!

3. Galma kungs

Man — man galva reibst... kājas krustiem vien iet 5. Galma kungs

Tagad turiet acis vaļā! Katrs sargā visus.

Visi

Platam acīm skatās viens uz otru.

Saucējs, Spiidītis

Pa labi.

OTRAIS SKATS

Saucējs, Sprīdītis, galma kungu

Sprīdītis Paliek pie durvīm.

Saucējs Labdien, kungi!

Visi

Sabīstas un sastingst no bailēm. Kad uzdrošinās apskatīties, visi atviegloti uzelpo.

1. Galma kungs

Saucējs mājā! Nu, kas ir? Vai pārvedi stiprus vīrus?

Saucējs

Viss kā izslaucīts. Pametu acis pār robežu kaimiņu ķēniņa valsti. Ir tur nekā nav.

1. Galma kungs

Vaimanā-

Ko nu darīsim? Ko nu darīsim? Nu nāks veco reize. Citi galma kungi

Modina cits caur citu šmaukt projām un tiek no citiem atturēti.

I. Galma kungs

Milzis Lutausis ar pagalam. Vakar velns novinnēja. Spriditis

Milzis Lutausis. Ā! Žēl gan. Bet muļķis ar viņš bij.

Visi

Bez Saucēja atskatās uz Sprīdīti. Cits caur citu.

Kas tas tāds? Kas tas tāds?

Saucē js

To vēl sagrabināju. Tas atnāca ar velnu cīkstēties.

Visi

Smejas. Cits caur citu.

Ko? Tas? Šis knēvelis? To jau velns ar knipi nositīs! Ha..haha! Ha, ha, ha, ha, ha, ha!

1. Galma kungs Ko tad tu no milža Lutauša zini?

Sprīdītis

Nu — viņš man bij labs draugs.

Visi

Brīnās. Cits caur citu.

Tev? — Labs draugs? Tā-ā-ā? Sprīdītis

Mēs ar viņu reiz krietni izdancojāmies.

Visi

Brīnos platām acīm.

Tā! — Tā-ā-ā!

1. Galma kungs

Kur tad tu biji? Pie viņa dzīrēs?

Sprīdītis

Smejas.

Viņš jau gan mani izaicinājās nez kā, bet es pie viņa negāju.

Visi

Brīnās vēl vairāk.

Tā-ā-ā!

Sulainis

Pa labi dibenā.

Karalis nāk!

Visi

Nostājas cienīgās pozēs.

Saucējs*

Uz SpziditL

Paliksim mēs aiz durvīm, kamēr sauc.

Abi prom priekšā pa labi.

TREŠAIS SKATS

Ķēniņš, princese Zeltīte, galma kungi un dāmas, pāži. sulaiņi.

Ķēniņi

Galma kungu apsveicināts, ietek sīkiem solīšiem, nosēžas uz troņa.

P r i ncese Zeltite

Gara. bāli sārtā, zeltu rotātā ģērbā, gariem, uz abām pusēm krītošiem zelta dzelteniem matiem — ar zelta stīpu uz pieres — nosēžas ķēniņam līdzās.

Pils domas un kungi

Krāšņi ģērbti, grupējas ap princesi un ķēniņu.

Ķ ē n i n š

Pavēl.

Lai saucējs sauc!

Otrais saucējs

Nāk uz priekšu, paklanās priekš ķēniņa un nostājas. Nokāsējas.

Tā ķēniņš liek teikt: divi meitas jau viņam velns aiznesis uz savu apakšzemes pili Jo daudz prinču un stipru vīru gāja ar velnu par princesēm cīkstēties, bet velns visus pārspēja. Un nu šodien tas nāk pēc ķēniņa jaunākās un mīļākās meitas, pēc skaistās princeses Zeltītes. Tāpēc ķēniņš izlaida pavēli pa visām savām valstīm, lai atsaucas, kas grib ar velnu cīkstēties. Kas viņu pārvarēs un princesi izglābs, dabūs pusķēniņa valstības un princesi Zeltīti par sievu.

Atkāpjas.

Klusums.

Ķēniņš

Vai mūsu vidū vairs nav neviena drošinieka?

Vili

Klusē.

Spriditis. Saucējs

Pa labi priekšā.

CETURTAIS SKATS

Visi agrākie. Sprīdītis, pirmais saucējs.

Ķēniņi

Kas mūs atpestīs no mūsu bēdām un izglābs princesi, tam es došu pusķēniņa valstības un princesi Zeltīti par sievu. Kas atsaucas?

Sprīdītis

Nāk uz priekšu un paklanās līdz zemei priekš ķēniņa.

Es, kungs un ķēniņ!

Ķēniņš

Uz pirmo saucēju.

To tu atvedi? To? —

Saucēfs

Paklanās.

Jā, kungs un ķēniņ. Tik es ar pa visām valstīm sagrabināju.

Atkāpjas.

Sprīdītis

Paklanās zemu princesei. Ar brīvu apbrīnu.

Un tu esi princese Zeltīte? Bet esi gan tu skaista. Tik skaistas es savu mūžu neesmu redzējis!

Princese

Nicinoši aizgriežas projām.

D&mas

Sačukstas nicinoši un zobojoši.

Ķēniņi

Uzceļas, sagrauzts.

Tad mums vairs nav ko cerēt! Tad mums vairs nav glābiņa!

Ar patosu.

Mana Zeltīte, mana princese!

Pirmais saucajs

Nfik uz priekšu.

Bet kāpēc, mans kungs un ķēniņ! Nu mums ir glābiņš. Ķēniņš

Klusu!

Rāda uz Sprīdīti.

Šo tu man gan laikam par apsmieklu esi atvedis.

Pamēģini tik ar viņu, mans kungs un ķēniņ! Viņš ar milzi Lutausi bijis draugos.

1 Galma kungs

Pierunādams.

Viņš ar milzi Lutausi pat esot rada. Lai viņš čikstas, kungs un ķēniņ. Pats savu galvu pazaudēs, kas tev tur par daļu?

Ķēniņi

Lai viņš cīkstas! Bet tikpat jau glābt neglābs. Sprīdīt is

Kad es teicu, ka glābšu, tad ar glābšu.

1. Galma kungs

Bailīgi.

Gaiss paliek smags. Nelabais nāk!

2 Galma kungs

Jau sāk rūkt. Nāk!

Cits caur citu.

Vai! Vai! Vai! Vai!

3. Galma kungs

Nāk jau pa pils vārtiem. Prom! Prom!

Prinese

Prom!

Ara pērkondārdīgs troksnis.

1. Galma kungs

Nāk! Jau nāk! Tumsa skrien pa priekšu.

Karalis bēg no troņa. Visi saskrien vidū. salien kopā, drebina zobus.

Sprīdītis

Uzskrien uz troņa.

Prom!

Visi

Satrūkstas vēl vairāk.

Sprīdītis

Ejiet visi prom! Visi prom! Atstājiet mani vienu!

Kļūst tumšs. Dažas balsis sauc:

Tumsa skrien pa priekšu, tumsa skrien pa priekšu!

Nu aizskrej karalis un aiz tā vēl visi citi pa kaklu pa galvu. Sprīdītis paliek viens.

PIEKTAIS SKATS

Sprīdītis, Nelabais.

Nelabais

Uzskrej ar sarkanu gaismu. Pats melns, diviem ragiem pierē un ar asti pakaļā. Skraida apkārt un sauc.

Kur princese? Kur princese? Do šurp princesi! Kur princese?

Sprīdītis

Princese liek teikt labdienas!

Nelabais Kas tur runā?--

Sprīdītis

Nostājas viņam taisni priekšā.

Princese liek teikt labdienas.

Nelabais

Kas tas par kverpli? Ko tu no manis gribi?

Sprīdītis

Gribu ar tevi cīkstēties.

Nelabais Nekaitini mani!

Sprīdītis

No visas tiesas. Es tevi novinnēšu un izglābšu princesi. Nelabais

Smejas locīdamies.

Tu? Tu? He-he-he-he-he! Visus vīrus ķēniņam pārvarēju. Nu sūta siseņus.

Izsmējies brauka rokas. Labsirdīgi.

Nu, tad nācu ar! Nācu ar!

Taisa dažus ķērienus, no kuriem Sprīdītis arvien manīgi izvairās.

Sprīdītis

Meklē pa kuli stabuli

Pa, pa! Pirms tām pūlēm drusku uzdancosim.

Izņem stabuli un sāk stabulēt

Nelabais

Sāk griezties, diet un lēkāt. Az augošu izbrīnīšanos vārdus izgrūzdams.

Kas tas! Āre... āre... kājas ļenkanas... Kā lec... Kā spārdās... Griežas... Kā spindele... Kā skriemelis... Kā ripa... Kā spole.. Kas mani apsēdis?

Gaiņājas rokām, sauc.

Nost!... Nost!... Nost!... Laid mierā!... Laid vaļā!... Diezgan... diezgan... diezgan!... Nokusu!... Pagalam!... Diezgan!...

Sprīdītis

Apgājis apkārt un apkārt Nelabajam, beidz stabulēt un stabuli noslēpj.

Nelabais

Sabrūk zemē.

Sprīdītis

Brīnās.

Un tad tu tā nokusi? Re, man pat piere nav slapja. Nelabais

Elš un tik māj ar roku.

Sprīdītis

vfiet nu iefeim cīkstēties. Man nav ilgi vaļas. Mani vēl daudz vietās gaida. Cīkstēsimies pa daļām, citādi tev būs par grūtu. Še, pacel papriekšu manu mazo pirkstiņu!

Sniedz velnam Meža mātes sprunguļiem. Velns kā ķer, tā piesienas. Spzīditis, sprunguliņu zemu turēdams, velk velnu apkārt riņķī. Velns, kūkumu sametis, pakaļ, kamēr, galīgi nokusis, krīt gar zemi.

Nelabais AūU-Au! Au! —

Sprīdītis

Vai redzi, ka es tevi vinnēju. Pat mazo pirkstiņu tu man nevari pa&elt.

Nelabais

Gaudojas tin lūdzas.

Ko tu ar mani darīsi, ko tu ar mani darīsi? — Tik asti atstāj.

Sprīdītis

Kāpēc tev astes žēl?

Nelabais

Tā mana čina. Ja man to noņem, tad man atkal desmit tūkstošu gadu jākalpo citiem velniem par kāju paslauku.

Sprīdītis

Nu — es asti neņemšu. Bet vienu no taviem ragiem es tev ņemšu.

Nelabais

Vaimanā.

Vai, vai, vai!

Sprīdītis Vai tas tev ar čina?

Nelabais

Nē. Bet, kamēr rags ataug. — tūkstoš gadu es vairs nedrīkstu virs zemes rādīties.

Sprīdītis

Gavilēdams.

Tas ir labi! Tas ir labi! To jau tik es gribu.

Nolauž viņam ragu.

Nu es tevi vēl pavadīšu līdz durvīm.

Velk velnu līdz durvīm un sauc:

Atlaidies!

Nelabais

Ar vienu lēcienu prom.

Sprīdītis

Pie ķēniņa durvīm.

Varat nākt!

SESTAIS SKATS

un dāmas, pāži, sulaiņi.

Sprīdītis, ķēniņš, princese, galma kungi

znāk karalis ar pavadoņiem, bailīgi, acis visapkārt. Brīnās Sprīdītī, ap to likumu mezdami. Sprīdītis māj karalim, lai tas nosēstas uz troņa. Karalis to dara. Visi

ieņem savas vietas.

Sprīdītis

Nu, mans kungs un ķēniņ. Velns ir pārvarēts. Še, šo ragu es viņam nolauzu un to nolieku pie tavām kājām.

Dara to.

Ķēniņš

Krietni, mans dēls.

Visi

Sačukstas, priecīgi uztraukti.

Ah! Ah! Ah!

Ķēniņš

Lai nones to ragu manā mantas kambarī uzglabāt.

Divi sulaiņi

Ar ragu prom.

1. Galma kungs

Izbrīnījies.

Un bez ieročiem tu Nelabo pārvarēji?

Sprīdītis

Ar ieročiem.

Rāda stabuli un sprunguli.

1 Galma kungs

Tad ar tiem var Nelabo pārvarēt. To nebūtu domājis.

Sprīdītis

Pārgudri

Daudz ko nedomā.

Ķēniņš

Tu esi izpildījis savu solījumu, un nu tik atliek mums izpildīt mūsējo.

Griežas pie princeses.

Princese Zeltīte!

Pr i n cese

Strauji.

Nē, tēvs, to taču tu nedomā no tiesas!

Noskatās Sprīdītī no galvas līdz kājām. Nicinoši.

Es lai ņemu šito par vīru, šito knisli! Ko tad visas kaimiņu princeses teiks? Savas acis no kauna nedrīkstētu pacelt!

Ķēniņš

Kad viņš nāks prinča kārtā un prinča drēbēs, tad būs stalts diezgan.

Princese

Ļauni.

Prinča drēbēs! — Labāk izbāzīsim viņu ar salmiem un uzliksim uz jumta.

Sprīdītis

Iebaidīts.

Vai, cik tā ir pūcīga!

Ķēniņš

Kas solīts, tas jāizpilda

Galma kungi Kas solīts, jāizpilda!

Princese

Kas tad ir solījums? Kā dūmi bez uguns! Vajag gribēt un darīt. Un es negribu un nedarīšu.

Sper kāju pie zemes.

Galma dāmai

Viņa negrib, un viņa nedarīs!

Ķēniņi

Un viņa darīs! Un es to darīšu. Pusķēniņa valstības viņam solīju, un, kad viņš pats neatkāpjas, tad jāizpilda. Un, kad tu viņa negribi, tu mana meita vairs neesi

Taisās iet prom.

Dāma

Uz princesi — čukst.

Izdabū tik, ka viņš šonakt nepaliek pilī. Es zinu raganu, kas viņu var nosvēpēt.

Princese

Uzelpodama.

Ā! Tas ir labi.

Pret ķēniņu.

Kungs un ķēniņ!

Ķēniņš

Atskatās.

Princese

Lai tavs prāts notiek!

Ķēniņi

Slavēdams.

Tas ir labi. Nu tu esi atkal mana labā meitiņa.

Princese

Tikai man vēl viens lūgums. Izpildi man to!

Ķēniņi

Labi. Apsolu to izpildīt.

Princese

Sī nakts viņam jāpavada pils pagalmā. Iekam tas nav mans laulāts draugs, viņš nedrīkst pilī gulēt.

Ķēniņš

Apsolīju un tavu prātu izpildīšu.

Prom ar pavadoņiem.

Galma doma Pie princeses — čukst.

Tūliņ iešu sameklēšu raganu!

Princese

Piekrizdama paloka galvu un seko ķēniņam.

Sprīdītis

Pievilies.

Tad tadas tās princeses!

Priekškars

.

.

SESTAIS TĒLOJUMS

PILS PAGALMS.

Pa labi pils (apgaismota) ar platām ļovenēm. Pa kreisi dārzs. Dibenā tezase un aiz tās ezers.

Nakts. Mēnesnīca.

PIRMAIS SKATS

Sprīdītis, pēc tam princese Zeltite un galma dāma, ragana.

Sprīdītis

Stāv pagalmā.

Te nu es esmu... Kā no laivas izmests.

Drebinās.

Un auksti ar ir. Būtu man vismaz kā nākamam pusķēniņam atmetuši kādu paltraku, ko apsegties. Bet kas viņiem! Paši tup siltās istabās! Kad bij Nelabais jāpārvar, tad biju labs. Jā, jā. Viss še tik spoži un gludi, bet kas man no tā. Mani neieredz! Būtu labāk mežā!

Sirsnīgi

Tur pavisam citādi. Tur it kā mīļām rokām pretī sniegtos. —

Apskatās.

Jāliekas būtu uz auss... Bet kur?

Iet uz terases pusi.

Ā! Tur tīri labi. Kad tik būtu kas, ko palikt pagalvī. Pa, tur žogā viens akmens atzvēlies... Tas būs labs.

Ņem akmeni.

Kad palikšu par pusķēniņu, likšu iemūrēt citu.

Sataisa sev guļas vietu uz terases ar galvgali pret pils vārtiem un izstiepjas.

Princese Zeltīte un galma dāma Nāk no pils, garos mēteļos ietinušās.

Princese Ierauga Sprīdīti.

Ā-ā! Tur viņš guļ.

Galma dāma

Paliec tu te, augstā princese. Es iešu pameklēšu raganu. Viņa būs še kaut kur tuvumā.

Aiziet

Sprīdītis

Skatās debesīs.

Tur viena tāda maza maza zvaigznīte. Tā man iet visur līdz. Es viņu tikpat labi pazīstu kā Lienīti un vecomāti. Ak Lienīte! Tā ir gan pavisam cita meitene. Vai nu viņa tā mani nievātu kā princese Zeltīte! Bet es gan biju daudzreiz kā ezis pret viņu! Es gan nebiju labs.

Galma dāma, Ragana Priekšā pa labi.

Ragana

Krīt princesei pie kājām.

Princese

Man stāstīja, ka tu mākot lielu mākslu.

Ragana

Māku, princesīt. māku! Nosvēpēšu, ka kājas vien notirinās. Princese

Rāda uz Sprīdīti.

Klusi!

Sprīditis

Vēl nomodā.

Nekā, vecmāmiņ! Es domāju, ar tiem naudas podiem tik tāda mānīšana!

^Šaubīdamies.

Vai viņos vecos laikos ar kāds maz ir atradis!.. .1 Un ar to laimi ar ir tā jocīgi! Kur domā būs vislabāki, tur taisni iznāk vissliktāki. |

Nopūšas.

Ragana

Aicina.

Nāc nu, princesīt, nāc! Kad es burvības vārdus teikšu, tev vajag klāt būt

Princese

Klusu. Viņš vēl nav aizmidzis.

Sprīdītis

Pussēdus — skumji.

Un kas nu manai māmiņai kādreiz vainadziņu uz kapā liek! Vai! Vai! Tā nu gan man nevajadzēja.

Atlaižas un drīz iemieg.

Princese. Ragana, Pils doma

Priekšā pa labi prom.

Sprīdītis

Gu). No ezera ceļas baltas miglas, un no miglām attīstās viens pec otra sapņu tēli.

Vecāmāte

Gara diena, gara diena,

Būtu drīz jau vakars klāt.

Atnāk vakars, nav neviena,

Ar ko mīļi parunāt.

Tik daudz ceļu, tik daudz teku Skaitot acis sūrstēt sāk,

Tikai celiņa tā nava,

Kur mans dēliņš mājā nāk.

Gaidu, kad priekš mana dēla Vārti plaši atvērsies,

Laimīte nāks viņam līdzi,

Zelta sagšā tinusies.

Tēls nozūd.

Sprīdītis

Miegā, priecīgi.

Vecmāmiņ!... Tu domā, ka es nepārnākšu?

Mierinādams.

Gan... gan... gan!

Lienīte

Sprīdīti, Sprīdīti!

Kad tu reiz pārnāktu!

Tad tev visu Pa prātam vien darītu;

Pa teku tecinām Tevi vien meklētu.

Vieglām kājiņām Ap tevi tecētu.

Mīļām rociņām Glāstīt glāstītu;

Klusu klusu tev Kaut ko stāstītu.

Sprīdīti, Sprīdīti,

Kaut tu tik pārnāktu,

Tagad it visu tev Pa prātam darītu!

Tēls nozūd.

Sprīdītis

Klusi un laimīgi smejas.

Lienīte... Lienīte... Tu... Lienīte.

Mirušā māmiņa

Tricin trīc ganu dziesmas Manā kapu kalniņā.

Visas manim pāri ieti,

Nav vairs mana dziedātāja.

Gauži raud sila priede Manā kapa maliņā,

Raudi, raudi, sila priede,

Nav vairs mana raudātāja.

Nezālītes sadīgušas,

Vij ap mani vainadziņu:

Audziet kuplas, nezālītes,

Nav vairs mana kopējiņa.

Tēls nozūd.

Sprīdītis

Miegā. Žēli un sirsnīgi.

Māmiņ... Mīļā māmiņ!

Ragana. Princese, Galma dāma

Priekšā pa labi.

Ragana

Tu redzēsi, princese Zeltīte. Kā no kājām sākšu dvēseli dzīt, tā pa muti izdzīšu. Kā pelīti satveršu, kausiņā paslēpšu, līdzi aiznesīšu.

Princese Bet tik pasteidzies.

Ragana

Tuvojas Sprīdītim ar svēpējamo trauku. Uz pirkstu galiem. Atkal pie princeses.

Viņš tura rokas krustīm pār krūtīm. Tad es nekā nevaru darīt Tad man pašai dūmus acīs sit.

Princese

Nepacietīgi

Nu ej vien! Kas tik ilgi tūļosies! Nogaidi izdevīgo acumirkli!

Ragana

Pavēli klausīdama, steidzas pie Sprīdīša. Kā taisās pār viņu liekties, tai iesitas pašai dūmi acīs. Viņa sāk rīstīties un šķaudīt.

Princese

Sit kāju pie zemes.

Nu viņa visu izjauks!

Sprīdītis

Atmostas, ierauga raganu, saprot viņas nolūku, uzšaujas kājās.

Ā! Tad pagalma tādi spoki kūņājas. Pa pa! Iesmērēšu viņiem kājas!

Meklē stabuli

Ragana

Izbailēs.

Stabuli nē! Stabuli nē! Stabuli nē!

Nomet svēpējamo trauku un aizbēg.

Sprīdītis

Smejas. Bāž stabuli kulē.

A-ā! Mana stabule jau tagad var no slavas vien pārtikt.

Princese

Uz galma dāmu bargi

Tu tik pie visa ta esi vainīga. Ko tu mani pie tādas muļķes vedi?

Galma dama

Piedodiet, augstā princese!

Princese

To mēdīdama.

Piedodiet augstā princese!

Sprīdītis

Uz princesi.

Bij man to zināt, ka tu tik ļauna! Tu no tiesas gribēji likt mani nosvēpēt?

P r i ncese

Tā manas pašas darīšana, ko es gribēju!

Sprīdīt is

Spītīgi

Bet virsroku tomēr nedabūji

Princese

Iekarst

Es nedabūšu virsroku! Pagaidi, kā es dabūšu virsroku! Es sapulcēšu visu pili un tad tev likšu savus riekstus kost. Ar kādām burvībām tu tagad izkūlies, to nevar sazināt bet tad gan tik viegli neies. Es tev uzdošu mīklas minēt un, kad tu tās nevarēsi atminēt visiem tūliņ acis atplētīsies, kas tu par ķēniņu. Un tad tevi ar kaunu un apsmieklu padzīs pasaulē.

Sprīdītis

Piekrizdams.

Labi, labi! To tu vari darīt tūlīt. Nu, norunāsim tā: kad es tavas mīklas neatminēšu, tad tu esi vinnējusi un tu ar mani vari darīt, ko gribi.

Princese Es esmu ar mieru.

Sprīdītis Uz cik mīklām?

Princese

Uz trim.

Sprīdītis

Labi.

Princese

Sēsta* uz ļovenēm.

Sprīdītis Taļāk pāra soļu.

Princese

Atmini manu mīklu: īsāks par visīsāko zāli, mazāks par mazāko oliņu; garāks kā visgarākais koks, augstāks kā visaugstākais kalns.

Sprīdītis

To garumu un īsumu, to zemumu un augstumu manas kājas ir katru dienu mērījušas: tas ir ceļš, princese Zeltīte.

Princese

Sasutusi.

Nu, kas nu tik vieglu mīklu neatminēs! Tad jau tev ar vajadzētu būt pārāk muļķim. Bet atmini manu mīklu: gul baļķis uz ceļa. Ne tam var pāri pārkāpt, ne apkārt apiet.

Sprīdītis

Turpina.

Ne to var projām aiznest un ne to var kaut kur paslēpt. To es labi pazīstu. Tas mans uzticamākais biedrs. Tā ir ēna.

Princese

Dedzīgāki.

Kaut tu ar savu minēšanu mēli norītu! — Bet atmini manu mīklu: rej kā suns, mauj kā vērsis, pogā kā lakstīgala...

Sprīdītis

Atņemdamies.

... runā kā cilvēks, skan kā pulkstens, rūc kā pērkons. Nav nevienas mutes un atbild tūkstoš mutēm. Tā ir atbalss, princese Zeltīte.

Princese

Pieceļas dusmās.

Tu man rauj vārdu no mutes ārā! Vai tu zini, ka es tevi varu iemest cietumā, kur nekad vairs dienas gaismu neredz?

Galma dāma

Cietuma gan! Nepalaid to viņam garam, augsta princese! Sprīdītis

Pārgalvīgi plaukšķina roka*.

Vinnēju, vinnēju! — Bet vai tu zini ko? Tagad atmini manu mīklu.

Princese

Ātri.

Man nav tavas mīklas jāmin.

Sprīdītis

Tā ar nemaz nav mīkla. To es nupat te pilī mācījos.

Labsirdīgi.

Ja atminēsi, tad es atkāpšos.

Galma dāma

Mini, cienīgā princese! Kas tev nu no viņa mīklas ko neatminēt.

Princese

Teic!

Sprīdītis

Zīmīgi.

Sprēgā kā dimanta šķiltaviņa, dzeļ kā čūskas dzelonītis.

Prince s e

Domā — noliecas pie galma dāmas nepacietīga, skubina to minēt

Mini, mini, mini!

Galma dāma

Plāta rokas un nezina atminēt

Princese Plūc to aiz matiem, ļauni.

Ej, ej pie Gudrās, ej gudrības pastrēbties!

Galma dāma

Klusi raud.

Princese

Uz Sprīdīti.

Tā nav nekāda mīkla, ko tu man uzdevi.

Sprīdītis

Zīmīgi.

Sprēgā kā dimanta šķiltaviņa, dzeļ kā čūskas dzelonītis. Oh, tā ir laba mīkla! Tā tava mēlīte, princese Zeltīte.

Princese

Ā! Tu —tu to uzdrošinājies. Es tev!

Pieskrien tam sakniebtām dūrēm, draudoši.

Nu, tiksi tik tu vienreiz manos nagos!

Sprīdītis

<> Tur nu es nekad netikšu. Nav bēdu! Un par tevi es pateicu paldies. iTu domā, ka es tevi gribu! Lai tu sēdētu glāžu pilī un būtu ar zeltu apbērta, i tad es tevis negribētu! Man visa pasaule vaļāļj Redzi, šitais gredzentiņš mani aizvedīs uz Laimīgo zemi.

Pieiet pie ezera malas un, iesitis trīs reizes plaukstās, sauc:

«Gulbīti, gulbīti, kustini kājiņas, nes mani uz Laimīgo zemi!»

Pār ezeru plūst zila gaisma. Sprīdītis kluss un sajūsmināts.

Cik skaisti iemirdzējās ezers! Un cik lielas, spožas atspulgojas viņā zvaigznes!

Atmiņas tverdams.

Man tak tā bij, it kā būtu pirmīt sapnī redzējis vecmāmiņu... un Lienīti... un savu īsto māmiņu... kuru tak nekad dzīvē neesmu redzējis...

Pa ezeru peld gulbis. Sprīdītis priecīgi.

Ā! Gulbītis nāk, gulbītis jau nāk!

Princeie

Ziņkārīgi tuvojas ezeram.

Sprīdītis

Pārgolvigi klonos princeses priekšā.

Dzīvo vesela, princese Zeltīte! Vēlu tev — lai tevi ar nu tiešam Nelabais parauj!

Ātri ielec laivā. Aizpeld ar gulbiti.

Princese

Ko? Kas? Viņš brauc projām!

Dauza pie pils vārtiem.

Atdariet! Atdariet! Vārtus vaļā! Atdariet! Skrieniet! Ātri! Ātri! Atdariet!

OTRAIS S KĀTS

Princese, galma dāma, ķēniņš, galma kungi.

Ķēniņš

Ar galma kungiem iz pils.

Kas ir? Kas te tā dauzās nakts laikā?

Princese

Rāda uz ezeru.

Viņš brauc projām! — Tur--tur! Un novēlēja, lai mani velns

paraujot!

Visi

Skatos izstieptiem kakliem.

1. Galma kungs Es nekā nevaru saredzēt!

Princese

Nevar saredzēt! Kas te jāredz! Dzenieties pakaļ! Skrieniet!

Ķēniņš

Bērni! Rāmi! Aizskrēja pats projām. Labi! Lai skrien vesels! Ko viņš mums tagad vairs var darīt!

Princese Kā viņš nevar darīt!

Az pārliecību.

Viņš visu ko var darīt!

1. Galma kungs

Viņš var gan darīt. Viņam ir tādi ieroči. Es pats redzēju. Tāda kā stabule, tāds kā sprungulis.

Ķēniņš

Ieroči? — Ieroči? — Tie viņam ir jāatņem. Ieročus atstāt nedrīkst. Princese

Skrieniet! Ejiet! Ņemiet viņam visu nost! Vediet viņu atpakaļ! Tūlīt, uz pēdām vediet viņu atpakaļ!

Visi

.Bez princeses rindā prom priekšā pa labi.

Priekškars

.

.

SEPTĪTAIS TĒLOJUMS

ATKAL MĀJĀS

Pa kreisi zoao istaba az salmu jumtu. Aiz tās dārzs ar ziedošiem augļu kokiem. P#ap*knvč redzami pakalni, birzis, pļavas, mazi. upe. Pavasara vakars.

PIRMAIS SKATS

Sprīdītis.

Sprīdītis

Priekšā pa 2abi ar savu lāpstu, kā no gara ceļa nākdams. Skatās bnnuamies apkārt.

Mājos! Es esmu atkal mājās!... Istaba ar veco salmu jumtu... birzis... pļavas... meži! Tavu brīnumu!

Sapņaini.

Gulbītis kā pie ceļa apstājās, tā es pa to pasu ceļu gāju... gāju... Garām saules kalnam, garām Meža mātes pilij... Uz Laimīgo zemi... Tā vectētiņš teica. Un, rau, kur ceļš ietecēja un nobeidzās!

Ar piepeši kā atkusušām, plūstošām jutām.

Mājās! Es esmu atkal mājās! — Viss vēl tāpat! — Bet sētsvidus kā izmiris! Neviens netek pretī... Kas tad tas!

Atrauj istabas durvis.' Sauc iekša.

Vecāmāt!... Lienīt! Vecāmāt^1 Es esmu te! :es pats pārnācu!

Sprīdītis!

Ieiet iekša.

Tālumā dzird meitas līgojam. Gari velk:

Dzied, māsiņa, tu pret mani.

Es pret tevi gavilēšu.

Es pret tevi gavilēšu.

Skaņu balsi rādīdama.

Sprīdītis

Iznāk.

Nav nevienā iekšā. Viss kā izmiris.

Dzird ligošanu.

Ā! Viņi visi pakalnēs. Ielīgo pavasari. Es līgošu pretī. Līdziet meitas. man līgot Man bij daudzi skaistu dziesmu:

Pa vienai salasīju.

Svešās zemēs staigādams.

Meitas un puiši

tigoļot arvien tuvāk nākdami.

Zied ābele pret ābeli Katrā kalna galiņā:

Dzied māsiņa pret māsiņu Katra savā valodā.

OTRAIS SKATS

puiši un meitas bērni Sprīdītis. Driisku vēlāk vecāmāte, lienīte

pamāte.

Meitas un puiši

Uznāk lidodami.

Ekur meitas pulkā iet.

Kā ieviņas ziedēdamas:

Puiši gāja raudzīties

Kā riekstiņus lazdiņā.

Meitas un puiši

Cits par citu.

Kas tas tāds? Kas tur tup aiz ziedu cera? Kas tur mūs aplīgo?

Meklē Sprīdīti

Sprīdītis

Iznāk ārā, visus apsveikdams.

Labvakar, mūsu ļaudis, labvakar!

Meitas un puiši

Labvakar! Labvakar! Ā! Sprīdītis! Lielais vīrs! Pasaules gājējs! Ā! Ā! Mantas cēlējs! Ak, nu pārnāci gan!

Lienīte

Aiz citām meitām. Laužas cauri gavilēdama.

Ko? Sprīdītis mājā! Manu Sprīditi! Kad tu zinātu, kā mēs tevi gaidījām!

Vecāmāte

Klibo uz kruķīša.

Dēliņ! Manu dēliņ! Kā manas acis vēl to pieredzēja! Tīri bez gaismas palika pēc tevis skatoties!

Slauka acis.

Tā izcietāmies, tā izcietāmies!... Āre, ku pamāte ar nāk.

Pamāte

Atturīga un tā kā nokaunējusies.

Nu labvakar, labvakar. Pārnāci nu gan ar maja Labi jau nu gan.

Vecāmāte

Skubina.

Pabučo nu viņai ar roku, pabučo! Viņa jau ar cilvēks pēc tevis diez kā nobēdājās.

Sprīdītis

Nu — pamāte — saderēsim tad nu ar mierus!

Ne bez lielības.

Bet nu es gan esmu drusku citādāks virs.

Vecāmāte Ar klusu lepnību.

Kā tad nu nebūs citādāks, pasauli izredzējies! SprSditis

Bet naudas. vecmamiņ. naudas... Nekā!

Rāda. ka tam ķešas tukšas.

Vecāmāte

Mierina.

Lai nu. lai dēliņ! Kam tad mums tas naudas vajag. Tikpāt jāū vienreiz zemē jālien!

1. Puisis

A ko tu nu. vecen. runā! Tev jau nu gan nekas! Tev jau tik tiem sešiem dēliem vajag! Bet mums. jauniem

2. Puisis

uz S p r i d i t i.

Nu pastāsti, pastāsti, kā ta nu iet tai pasaulē.

Sprīdītis

Ar pārākumu.

Tur daudz ko stāstāt! Tā nemāz pasaulē neiet, kā domā. Pavisam citādi. No tālienes viss izskatās diez kā un. kādi pieiet klāt. — pavisam citādi.

1 Puisis

uz citiem.

He-he! Tam nu gan liekam labi ir gājis!

2. Puisis

Smejas

Laikam pērienu dabūjis!

1. Paisis

Vai tad citādi būtu nācis mājā!

2. Puisis Tukšām kulēm!

Citi

Zobojas.

Tukšām kulēm! Tukšām kulēm!

Lienīt*

Uz SpriditL

Sprīdīti, Sprīdīti! Āre, skaties, kas tur nāk.

TREŠAIS SKATS

Visi agrākie, ķēniņš ar galma kungiem un pavadoņiem.

Ķēniņš

Ar pavadoņiem pa labi rindā uzskrej. Papneksu izelsas nokususi

Ķēniņš

Nokusis.

Kā mēs tev dzināmies pakaļ!

1. Galma kungs

Lieliem lakatiem slauka sviedrus.

Kamēr pēdas vien uzdzinām!

2. Galma kungs

Un, kad tikām uz ceļa, tad tik pa vienu vien. pa vienu vien!

1 Galma kungs

Kamēr tas še šinīs mājās ietecēja.

Sprīdītis

Ja tu mani gribi vest atpakaļ, kungs un ķēniņ, tad tas par velti. Ko es priekš tevis darīju, to es darīju no laba prāta. Ni es gribu tās pusķēniņa valstības, ni princeses Zeltītes.

1. Puisis

Citiem.

Ko? Ko? Klausaities, ko viņš teic! Pusķēniņa valstības!

2. Puisis

Un princesi par sievu!

Visi

Brīnās.

Oi, oi, oi, oi!

Ķēniņš

Nu, kad tu tās pusķēniņa valstības negribi, negribi. Mēs tev ar spiest nespiedīsim. Bet pasaki tik,— kur tu liki tos ieročus?

Spiīdītis Kādus ieročus?

1. Galma kungs

Arē tos, ar kuriem tu pārvarēji velnu. Tu man viņus rādīji. Sprīdītis

Ak — tos?

Smejas sevi

1. Galma kungs Nu ja, tos!

Visi

Saki! Saki!

Ķēniņš

Jā, jā. Pasaki tik! Mēs tev bagātīgi atlidzināsim.

1. Galma kungs

Jā, jā. Mēs tev bagātīgi atlīdzināsim!

Sprīdītis

. Nu, cik ta jūs man dosit?

Ķēniņi Cik tu prasīsi.

Sprīdītis Tad dodiet ar!

Apdomājies.

Dodiet trīs pūri naudas! Lai iet!

1 Puisis

Trīs pūri naudas! Dūšīgi, dūšīgi! Prasi tik dūšīgi!

Visi

Viņam piekrīt

Trīs pūri! Trīs pūri!

Ķēniņš

Vai, dēls, kur es trīs pūri naudas ņemšu! Meita tautās vadāma. Tagad, tev pakaļ dzenoties, pa kaimiņu valstīm dzirdēju kādas nekādas baumas par viņu. Esot ļauna, ar dzēlīgu mēli. Kur valodas cēlušās, kur nē. Bet nu būs jādod liela pūra nauda, citādi neviens neņems.

Sprīdītis

Nu, lai iet viens pūrs.

1. Puisis

Atlaist nevajag! Par ko atlaist!

1. Galma kungs

Kur tad tu, dēls, pūru naudas liksi! Tur jau tev līdz miršanas stundai būs jātup klāt un jāskaita.

Pirksti nodils, dēls. Un speķus tev izsūks.

1. Galma kuns Paliksi sauss kā žagars,

Sprīdītis

Nu, lai tad ar iet tik, cik var kuļķenē ielasīt. Kam ir kāda kuļķene?

Vecāmāte

Izvelk no azotes vecu kuli.

Man te ir tāda čiekuru kuļķene.

Ķēniņš un galma kungi

Meklē pa ķešām naudu un ber kulkenē, bet nevar neko daudz sadabūt.

Nu pietiks! — Pietiks! — Sien ciet to kuli! Sien tik nu ciet! Sprīdītis

Žvadzina kuļķeni.

Pusē vēl netika. Nu — pietiek ar. Būs katram pa dukātam. L Galma kungs

Bet nu dod šurp stabuli un sprunguli!

Sprīdītis

Atdot? Bet to jau man nemaz vairs nav.

Ķēniņš

Kas tā par valodu? Kā tu tā mānies?

Sprīdītis

Kā t’ es mānos. Jūs jau tik gribējāt, lai es pasaku, kur viņi esot. Ķēniņš

Redz, kāds gudrinieks! Kas to būtu domājis!

1. Galma kungs Nu, tad saki!

Sprīdītis

Stabuli atstāju, garām braucot, saules kalnā. To paņēma Vēja mātes otrais dēls. Tā bij viņa stabule. Un sprunguliņu atprasīja man Meža māte.

Ķēniņi

Nospļaujas.

Tfi! Bij man to zināt!

1. Galma kungs

Tāpat.

Tfi! Bij man to zināt!

Visi nospļaujas.

Ķēniņi

Novēlīgi.

Bet, kas dots, tas dots! Pelnījis to viņš ir desmitkārtīgi! Nu! Šķirsimies kā labi draugi.

Sadodas rokās.

Sprīdītis

Jā. Būsim labi draugi, kungs un ķēniņ! Un, kad tev stipru vīru vajag, tu zini, kur tos var atrast!

Ķēniņi

Labi, mans dēls, labi.

Ar pavadoņiem prom priekšā pa labi.

CETURTAIS SKATS

Visi agrākie bez ķēniņa un pavadoņiem.

Puiši un meitas

Cits caur citu.

Oh! Sprīdītis. Kas par malaci! Varens puisis! Ko tas visu izdarījis! Ķēniņa meitu būtu dabūjis! Vai tu re!

1. Puisis

To jau es arvien teicu. Es teicu: no Sprīdīša jus piedzīvosit lielas lietas! Bet neviens man to negribēja ticēt.

2. Puisis

Kā nē? Es arvien ticēju! Es arvien teicu, ka no Sprīdīša iznāks lielas lietas.

1. Puisis

Bet atlaist viņam vis nevajadzēja. Vismaz pūru lai maksā cieti.

2. Puisis

Nē, to gan nevajadzēja. Neparko nevajadzēja atlaist.

Sprīdītis

Būs mums ir tā diezgan.

Ņem iz kuļķenes.

Ir jūs atminēšu. Katram pa dukātam. Godīgi pelnīts, godīgi dalīts.

Visi

Ņem un lielo Spzidīti.

Paldies, paldies! Lai tev rodas simtkārtīgi!

Sprīdītis

Dalīdams.

Un radīsies ar simtkārtīgi. To piedzīvosit.

Pamāte

Nemieio.

Te nu bij! Tāds aizgāja, tāds pārnāca. Izdāvā savu labumu uz visām pusēm. Noslauki nu pats degunu! Kad skrēja pasaulē, lielījās vai pili celt!

Sprīdītis

Uzcelšu ar. Kad jau es no paša velna nebaidos--

Nu, ko es tur iešu teikt Izklausītos kā lielība Kad dzīvosim, tad redzēsim.

Uz Ļienīti. Pusspitīgi.

Bet tad tu ar netiepsies, tu redzēsi, ka es varu gan ko un ka es neesmu vis tāds...

Lienīte

Sirsnīgi.

Es tik gribētu to redzēt, ka tu nekad vairs neietu pasaulē un ka tu mūs no visas sirds mīlētu, Sprīdīti.

Sprīdītis

Jā, to ar. To nu gan. No visas sirds!

1. Puisis

Un gudra padoma tu jau mums ar neliegsi Gudrības jau nu diezgan pasaulē esi pieredzējis.

Sprīdītis

Nu, kad es ar jums savu mantu dalu, kas tad man padomu / ko liegt?

2. Puisis

Tas ir pareizi! Tā labi Urā Sprīdītim!

Visi

Urā Sprīdītim!

Sprīdītis

Uņ Lienītei ar!

Visi

Urā Lienītei!

Sprīdītis

Un jums visiem!

Visi

Ura mums visiem!

Dzied.

Svešas zemes izstaigājies.

Gudribiņas pielasījies,

Sveiks lai dzīvo Sprīdītis.

Pašas laimes luteklis.

Visiem dziedot, noveļas priekškars

ANNA BRIGADERE

SPRĪDĪTIS

Pasaku luga

MĀKSLINIEKS KĀRLIs FREIMANIS.

Redaktore E. Marjutina. MāksL redaktori L Zvagūzis un V. Šelkovs. Tehn. redaktore M. Krasovska. Korektore K. Rumbēna. Nodota salikšanai 1961. gada 28. iūnijā. Parakstīta iespiešanai 1962. g. 25. maijā. Papīra formāts 60X90 1/8.14.5 fiz. iespiedi.. 14,5 uzsk. iespiedi.. 4,37 izdevn. L Metiens 15000 eks. Maksā 82 kap. Latvijas Valsts izdevniecība Rīgā. Padomju bulv. 24. Izdevn. Nr. 14504-J1425. Iespiests Latvijas PSR Kultūras ministrijas Poligrāfiskās rūpniecības pārvaldes Ltip. <Cīņa> Rīgā, Blaumaņa ielā 38/40. Pasūt. Nr.2226.

Br520.

БРИГАДЕРЕ

АННА

СПРИДИТИС

пьеса-сказка

Латвийское

государственное

издательство

На латышском языке

Художник К Фрейманис

Ь

Вг520

Content

Brigadere Anna Sprīdītis

PIRMAIS TĒLOJUMS

OTRAIS TĒLOJUMS

TREŠAIS TĒLOJUMS

CETURTAIS ТĒLOJUMS

PIRMAIS SKATS

PIEKTAIS TĒLOJUMS

SESTAIS TĒLOJUMS

SEPTĪTAIS TĒLOJUMS