Stikāns A.

Rudojs V.

Daugavpils rajons

A. Stikāns, V. Rudojs. Daugavpils rajons

.

.

Latgali — Austrumlatviju — sauc par zilo ezeru zemi. šeit starp nolaideniem pakalniem, mežu ieskauti, plešas vairāk nekā sešsimt ezeru. Apmēram divi simti no tiem atrodas Daugavpils rajonā, pa kura teritoriju, pārdalot to divās dalās, plūst Latvijas lielākā upe — Daugava. Rajona austrumu daļa ir pauguraina un smilšaina, rietumu daļa — līdzena, vietām purvaina.

Daugavpils ir ievērojams rūpniecības centrs, iedzīvotāju skaita ziņā otrā lielākā pilsēta republikā (120 000 cilvēku).

Pa rajona teritoriju ved vairāki Vissavienības nozīmes tūrisma maršruti. Te, uz republikas dienvidaustrumiem, ceļotājus aicina ne tikai gleznainā daba, bet arī vēlēšanās iepazīties ar novadu, kas saistīts ar Latvijas PSR Tautas dzejnieka Raiņa vārdu. Šeit aizritējusi viņa bērnība un jaunība. Pēcteči saudzīgi glabā Raiņa piemiņu. Katru gadu Raiņa dzimšanas dienā — 11. septembrī republikā plaši tiek atzīmētas Dzejas dienas.

Latgales augstiene bija apdzīvota jau VIII gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. Daugavas krastos atklātas neolīta laika apmetnes (IV — II gadu tūkstotis pirms mūsu ēras).

Salīdzinājumā ar citām Latvijas daļām Latgale bija biezāk apdzīvota. Par to liecina vairāk nekā 120 pilskalni, , kas ņemti valsts aizsardzībā. Likuma aizsardzībā atrodas ari kompleksie liegumi, vecie dzirnavu dīķi, simtgadīgie koki.

VĒSTURES LAPPUSES

XIII gadsimtā Livonijas ordenis Daugavas labajā krastā, 19 km attālumā no tagadējās Daugavpils, uzcēla pili, ko nosauca par Dina-burgu. Livonijas kara laikā (1558 —1583) pils un tai apkārt izaugusī tirgotāju apmetne tika nopostīta. Uzskata, ka tagadējo Daugavpili (vietā, kur šuņica ieplūst Daugavā) dibinājis Ivans Bargais 1577. gadā. (Gadsimtu gaitā pilsēta ne vienu reizi vien mainījusi savu nosaukumu — Borisogļebova, Dina-burga, Dvinska, kopš 1920. gada — Daugavpils.) XVII gadsimtā šejienes zemes bija pakļautas Polijai. Pēc Krievijas uzvaras Ziemeļu karā (1700 — 1721) sākās latviešu zemju apvienošana Krievijas impērijas sastāvā. Latgales teritorija kļuva par daļu no 1

Vitebskas guberņas. Latvijas rietumos un vidienē 1817. —1819. gadā atcēla dzimtbūšanu. Latgalē dzimtbūtnieciskas attiecības saglabājās līdz pat 1861. gadam un kavēja rūpnieciskās ražošanas attīstību.

Nereti uzliesmoja zemnieku nemieri, ko izraisīja lauku darba cilvēku grūtais stāvoklis un smagais muižnieku un cara patvaldības ierēdņu jūgs. Dzīvu atbalsi Latgales zemniekos rada 1905. gada notikumi. Zemnieki atbalstīja strādnieku prasības. Revolucionāro noskaņojumu pastiprināja arī LSDSP locekļu aktīvā darbība, kurai bija liela ietekme Latgales lauku iedzīvotāju vidū. Maļinovkas pagastā zemnieki gāja no ciema uz ciemu, aicināja nepildīt klaušas un atklāti izteikt neapmierinātību ar pastāvošo kārtību. Viņi izdalīja nabadzīgajiem zemniekiem labību, lopus un inventāru, kas bija konfiscēts aizbēgušo muižnieku muižās. Ilūkstē, Skrudalienā, Bebrenē notika mītiņi un demonstrācijas. Subatē revolucionārie notikumi guva tādu vērienu, ka varas iestādes baidījās no bruņotas sacelšanās.

Uz muižām tika atsūtīti zaldāti, lai likvidētu nekārtības. Taču zemnieki nenobijās: viņi atteicās pildīt klaušas, slēdza degvīna tirgotavas, atcēla zemstu priekšniekus un uradņikus, boikotēja varas iestāžu rīkojumus, 2 padzina pagasta valdes un ievēlēja rīcības komitejas, kas kļuva par padomju varas pirmajiem iedīgļiem laukos. Rīcības komitejas uzturēja sakarus ar Daugavpils sociāldemokrātisko organizāciju, vadīja zemnieku cīņu pret apspiedējiem.

1905. gada novembrī Vjtebskas gubernators savā atskaitē iekšlietu ministram rakstīja: «Dvinskas apriņķī zemnieku revolucionārā kustība pieņēmusi draudošus apmērus. Septiņos pagastos netiek atzīta valsts vara. zemstes priekšnieki un policija pakļauti vardarbībai, lauku amatpersonas varmācīgi atceltas, to vietā patvarīgi ieceltas jaunas. Lūdzam, atsūtot karaspēku, gādāt, lai mēs un mūsu īpašums būtu drošībā.» 1905. gada 15. decembrī Daugavpils apriņķī ieradās soda vienības, sākās nežēlīga izrēķināšanās ar zemniekiem. Rakstnieks un literatūrzinātnieks K. čukovskis, kas tika vajāts par pret-valstisku darbību un slēpās no cara varas orgāniem Medumā (tagad Medumi), savās atmiņās rakstīja: «… jau pēc dažām dienām es pārliecinājos, ka Medums nemaz nav tāda laimīga, idilliski mierīga vieta, kā tas likās no tālienes. Zemnieku nemieri, ugunsgrēki, soda ekspedīcijas, karātavas ielenca Medumu ciešā lokā. Te pa labi, te pa kreisi virs ezera pacēlās sārta blāzma.»

Daugavpils apriņķī soda ekspedīcijas arestēja 515 revolucionāri noskaņotus zemniekus.

PAR PADOMJU VARU

1917. gada jūnija otrajā pusē notika Dvin-skas un Ilūkstes apriņķu zemnieku apvienotais kongress, kurā ievēlēja pārstāvjus uz Dvin-skas strādnieku un zaldātu deputātu padomi. Taču drīz 5. armijas reakcionārā vadība (šīs armijas daļas atradās apriņķa teritorijā) likvidēja revolucionāros varas orgānus. 1918. gada 18. februārī, pēc miera sarunu pārtraukšanas Brestļitovskā, Daugavpils apriņķi okupēja vācu karaspēks. Tika ieviests dzelžains režīms, par kura pārkāpšanu draudēja cietums un karatavas. Darbaļaudis cēlās cīņai pret okupantiem. Tos iedvesmoja novembra revolūcija Vācijā un Sarkanās Armijas daļu tuvošanās. 1918. gada decembra sākumā Sarkanā Armija atbrīvoja Daugavpils apriņķi no okupantiem. Tika atjaunota padomju vara. Taču 1919. gada beigās ar ārzemju kapitālistu palīdzību Latvijā varu sagrāba nacionālistiskā buržuāzija.

CĪŅA TURPINĀS

Pēc buržuāzijas kundzības nodibināšanās Latvijā Komunistiska partija turpināja darbu pagrīdē. 1920. gada jūnijā nelegāli notika Latvijas Komunistiskās partijas XVIII konference, kas savos lēmumos atzīmēja, ka «padomju varas atjaunošana Latvijā ir tas uzdevums, par kura izpildi jācīnās, tāpēc jāgatavo un jāaudzina proletariāts masu cīņas garā».

Lauku darbaļaužu grūtais stāvoklis izraisīja neapmierinātību ar pastāvošo iekārtu. Latgales nabadzīgie zemnieki sāka iesaistīties pagrīdes darbā, pagastos dibinājās partijas un komjaunatnes šūniņas. Komunisti pagrīd nieki izskaidroja darba tautai cīņas mērķus un uzdevumus.

1934. gada maijā Latvijā notika valsts apvērsums. Pie varas nāca fašisti. Tika likvidētas buržuāzisko brīvību paliekas, sagrautas darbaļaužu kreisās organizācijas. Taču nežēlīgais terors nesalauza tautas gribu. Cīņa par labāku dzīvi turpinājās. 1938. gada nelegāli notika Latvijas KP Latgales apgabala konference, nelegāli tika izdoti laikraksti «Latgaļskaja pravda», «Taisneiba», kas atmaskoja prettautiskā režīma politiku. Komunisti brīdināja, ka Latvijai draud pārvēršana par fašistiskās Vācijas koloniju, aicināja tautas masas uz cīņu par fašisma gāšanu. Kaut gan varas orgāni nežēlīgi vajāja boļševistisko ideju propagandētājus. komunistiskā pagrīdes darbība apriņķī turpinājās.

Darba zemnieku cīņu vadīja Latgales apgabala partijas komiteja, daudzos pagastos darbojās nelegālie pulciņi.

1940. gada vasarā Latvijas strādnieku un zemnieku ilggadējā cīņa par padomju varas atjaunošanu vainagojās ar uzvaru.

JAUNAS DZĪVES SĀKUMS

Pēc Tautas saeimas vēlēšanām (1940. gada 14.-15. jūlijā) visā Latgalē notika zemnieku sapulces, kurās tie prasīja pievienot Latviju Padomju Savienībai. 21. jūlijā, izpildot darba tautas gribu. Tautas saeima pasludināja Latviju par Padomju republiku un griezās PSRS Augstākajā Padomē ar lūgumu uzņemt Padomju Latviju PSRS sastāvā. 1940. gada 5. augustā šis lūgums tika izpildīts — Latvijas PSR tika uzņemta padomju republiku saimē. Arī rajona dzīvē sākās jauns vēsturisks posms: par tā galveno uzdevumu kļuva sociālistiskās sabiedrības uzcelšana. Visās dzīves nozarēs sākās pārveidojumi. Taču padomju cilvēku mierīgo radošo darbu pārtrauca fašistiskās Vācijas nodevīga s uzbrukums Padomju Savienībai.

PRETOŠANĀS FAŠISMAM

Lielā Tēvijas kara laikā Daugavpils apriņķī fašistiskie okupanti nogalināja vairāk nekā piecus tūkstošus mierīgo iedzīvotāju. Ilūkstē un tās apkārtnē hitlerieši nošāva, pakāra un nomocīja pāri par diviem tūkstošiem cilvēku, aizdzina katorgā uz Vāciju apmēram sešus tūkstošus padomju pilsoņu.

Latvijas Komunistiskās partijas Daugavpils organizācijas vadībā, kas atradās pagrīdē, apriņķī sāka veidoties antifašistu grupas, kas atbalstīja partizānus. Jau 1941. gada augustā Padomju Informācijas birojs ziņoja par partizānu cīņām pret hitleriskajiem iebrucējiem pie Daugavpils. 1943. gada vasarā partizāni nolaida no sliedēm ienaidnieki ešelonu pie Eglaines stacijas, 1943. gada 23. novembrī organizēja munīcijas vilciena katastrofu ceļa posmā starp Naujenes un Izvaidas stacijām.

Rajonā darbojās tautas atriebēju vienība, ko vadīja I. Muzikantiks un V. Skrabo. 1944. gada pavasarī Kalupes un Višķu apkaimē pret okupantiem cīnījās partizānu vienība, kuru komandēja S. Rudens un A. Rekšņa. Fašistiem sīvi pretojās tautas atriebēju grupas Biķernieku pagastā. Tās vadīja A. Guļajevs, V. Vorobjovs, I. Karpuš-kins, N. Titovs.

Latviešu partizāni cīnījās pret ienaidnieku ciešā vienotībā ar baltkrieviem, lietuviešiem, krieviem.

1944. gada 27. jūlijā Sarkana Armija atbrīvoja Daugavpili un rajonu no vācu fašistiskajiem okupantiem.

PA SOCIĀLISMA CEĻU

1945. gadā sāka veidoties lauksaimniecības kooperatīvās zemes apstrādāšanas sabiedrības. 1946. gada beigās Bicānu ciemā nodibinājās pirmais kolhozs Daugavpils rajonā — «Dzirkstele». Tā bija arī viena no pirmajām kolektīvajām saimniecībām Latvijā.

Pirmajos pēckara gados trūka elektroenerģijas. 1952. gadā vietā, kur saskaras triju brālīgo padomju republiku — Baltkrievijas, Lietuvas un Latvijas robežas, triju kaimiņu rajonu (Braslavas, Zarasu un Daugavpils) darbaļaudis nolēma kopīgiem spēkiem uzcelt hidroelektrostaciju. Pie Drisvjatu ezera sākās celtniecība, kas kļuva populāra visā zemē. Sīs celtniecības iniciatori bija trīs kolhozi — Braslavas rajona «Pervomai» («Pirmais Maijs»), Zarasu rajona Ādama Micke-viča kolhozs un Daugavpils rajona Sverdlova kolhozs. Aktīvi HES būvē piedalījās komjaunieši. Padomju valdība apgādāja celtni ar tehniku, nododot to zemniekiem bezmaksas lietošanā. Tieši pēc gada klusajā meža malā starpkolhozu HES sāka dot strāvu. Tās jauda bija 320 kilovatu. Jaunceltni nosauca par «Tautu draudzību» («Družba narodov»), HES celtniecības tēma ņemta par pamatu Ļeņina prēmijas laureāta Baltkrievijas PSR Tautas dzejnieka Petra Brovkas romānam «Kad sa

plūst upes», HES un tās radītājiem viņš veltījis arī dzejoli «Slava draudzībai». Ļeņina prēmijas laureāts lietuviešu dzejnieks Eduards Miežclaitis apdziedājis šo kopīgo celtni «Brālīgajā poēmā», bet latviešu komponists Arvīds 2ilinskis radījis opereti «Zilo ezeru zemē», kuras libreta pamatā ir «Tautu draudzības» celtniecības tēma.

1978. gada vasarā sākās Daugavpils HES celtniecība. Tās jauda būs 300 tūkstoši kilovatu. Projekts izstrādāts Maskavā, Vissavienības «Gidroprojekt» institūtā. HES dos strāvu Latvijas un kaimiņu republiku strauji augošajai rūpniecībai un lauksaimniecībai, papildus apgādās mūsu zemes ziemeļrietumu rajonus ar elektroenerģiju. Pāri Daugavai pa aizsprostu ierīkos dzelzceļu un autoceļu, kas daļēji saīsinās kravu pārvadāšanas attālumu no zemes iekšienes uz Baltijas jūras krastiem. Hidromezgla zonā paredzēts izveidot atpūtas bāzi HES darbiniekiem un ūdenskrātuvi. Tā būs iespējams atrisināt problēmas, kas saistās ar Daugavpils apgādi ar ūdeni, kā arī ar to piepilsētas zonas kolhozu un padomju saimniecību lauku apūdeņošanu, kas specializējas dārzeņu audzēšanā segtajās platībās un laukā.

«PSRS ekonomiskās un sociālās attīstības pamatvirzienos 1981.—1985. gadā un laika posmā līdz 1990. gadam» ierakstīts: «Izvērst 5

Daugavpils HES celtniecību.»» «Daugavhes-stroj» kolektīvs strādā paātrinātos tempos. Pirmais grunts kubikmetru miljons nākamā aizsprosta vietā tika izrakts 1981. gada augustā — 4 mēnešus pirms ieplānotā termiņa.

Labas kaimiņu attiecības saista Daugavpils, Braslavas un Zarasu rajonu darbaļaudis. Daugavpils rajona padomju saimniecības «Silene», «Uzvara», «Medumi», «Eglaine» sacenšas ar Baltkrievijas kolhoziem «Zaveti Iļ-jiča», «Belorussija» un Lietuvas kolhoziem un padomju saimniecībām «Stelmuži», «Kim-bartiškis», «Tautu draugiste». Sacensība darbā, savstarpējā palīdzība, krāšņi svētki, kuros tiek rezumēti sociālistiskās sacensības rezultāti, rādīta pašdarbības kolektīvu māksla, — tas viss stiprina brālības un draudzības saites, kas vieno kaimiņu tautas.

Daugavpils rajons vairākkārt ir bijis Vissavienības sociālistiskās sacensības uzvarētājs, apbalvots ar PSKP CK, PSRS Ministru Padomes, VACP un VĻKJS CK ceļojošo Sarkano karogu.

Rajona teritorijas platība ir 2525 km-. Lauksaimniecībā izmanto 118 246 ha zemes. Rajonā ir 13 kolhozi un 13 padomju saimniecības, to vidū divi sovhoztehnikumi — Višķu un Bebrenes sovhoztehnikums. Rajona saimniecības specializējas piena, gaļas un augkopības produktu (to skaitā arī linu — tie ir šī novada tradicionālā kultūra) ražošanā. kā arī dārzeņu audzēšanā. Visi kolhozi un sovhozi ir bāzes saimniecības rajona skolām. Daugavpils rajonā ir 12 vidusskolas. 15 astoņgadīgās skolas un 2 internātskolas.

Pilsētās un ciemos darbojas 37 kultūras nami. Par pašdarbības augsto līmeni liecina tas, ka diviem kolektīviem ir piešķirts Tautas kolektīvu nosaukums. To saņēmis rajona skolotāju koris, kuru vada Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbiniece T. Broka, un rajona kultūras nama deju kolektīvs.

Pirms padomju varas nodibināšanās rajonā faktiski nebija rūpniecības. Pēckara gados 3 km no Daugavpils tika uzcelts viens no lielākajiem labības produktu kombinātiem Latvijas austrumdaļā, kas ražo dažādu kombinēto barību, miltus. 1981. gadā šis uzņēmums rekonstruēts. Sakarā ar to kombināta kolektīvs gandrīz divas reizes palielinājis produkcijas izlaidi, nepaplašinot ražošanas platības.

Rajona starpkolhozu celtniecības organizācija, kuras kolektīvs vairākkārt bijis Vissavienības sociālistiskās sacensības uzvarētājs, katru gadu apgūst līdz 5 miljoniem rubļu. Daugavpils vispārējās celtniecības tresta pārvietojamā mehanizētā kolonna būvē lielus lopkopības kompleksus, kas ļauj intensīvi specializēt saimniecības. Kā piemēru var minēt Višķu sovhoztehnikuma cūkkopības kompleksu «Lukna», kurā izaudzē 12 tūkstošus bekoncūku gadā.

Republikas sociālistiskās sacensības līderi ir Latvijas PSR Autotransporta un šoseju ministrijas 1. ceļu būves rajona enerģētiskās celtniecības tresta pārvietojamās mehanizētās kolonnas kolektīvi, šoseju būvētāji ierīkojuši simtiem kilometru ceļu Latvijas austrumu rajonu teritorijā.

No Daugavpils autoostas uz dažādām vietām rajonā kursē autobusi, gadā tiek pārvadāti vairāk nekā 13 miljoni pasažieru.

Liela nozīme rajonā ir ūdenssaimniecības celtniecības 9. pārvietojamai mehanizētajai kolonnai. Tās kolektīvs nosusinājis gandrīz 50 tūkstošus ha pārmērīgi mitro zemju un veicis skābo augšņu kaļķošanu vairāk nekā 45 tūkstošu ha platībā.

Labības audzētājiem palīdz rajona lauksaimniecības tehnikas apvienība. Tā veic traktoru un kombainu kapitālremontu un apgādā saimniecības ar jauno lauksaimniecības tehniku, materiāliem un iekārtām. 10. piecgades beigās izveidotā lauksaimniecības agroķīmiskās apkalpošanas ražošanas apvienība «Latvijas agroķīmija» rūpējas par to, lai augsne pietiekamā daudzumā saņemtu organisko un minerālmēslojumu, apkaro augu kaitēkļus.

Rajonā atrodas mežrūpniecības saimniecība, republikas liķieru un degvīna ražošanas apvienības «Latvijas balzams» rūpnīca «Kalkūni», 5. ceļu remonta un celtniecības pārvalde, Latvijas patērētāju biedrību savienības autotransporta uzņēmums, kas apkalpo Latvijas kooperatoru starprajonu bāz . Visjaunākais rūpniecības uzņēmums ir Starprajonu celtniecības organizācijas Nīcga'es keramzīta rūpnīca, kas, izmantojot vietējos mālus, ražo lētu un ļoti vērtīgu celtniecības materiālu — keramzTtu (porains materiāls, ko iegūst, apdedzinot viegli kūstošus mālainus iežus) lauku jaunceltnēm. Republikas Autotransporta un šoseju ministrijas Nestandarta iekārtu un ceļu tehnikas izmēģinājumu rūpnīcā kopā ar Rīgas, Maskavas, Vilnas zinātniskās pētniecības institūtu speciālistiem tiek radītas jaunas mašīnas un mehānismi, kā arī materiāli, kas ievērojami atvieglo ceļu būvētāju darbu.

Subatē darbojas republikas apavu ražošanas apvienības «Pirmais Maijs» filiāle, kas izgatavo bērnu apavus.

Par rajona darbaļaužu panākumiem liecina Dzimtenes balvas: apmēram tūkstotis

cilvēku ir apbalvoti ar ordeņiem un medaļām, to vidū ir 29 Ļeņina ordeņa kavalieri. Kolhoza «Dzirkstele» galvenajai zootehniķei V. Putānei un PSKP XXV kongresa kolhoza 7

slaucējai A Vaiderei piešķirts augstais Sociālistiskā Darba Varones nosaukums.

Jaunas perspektīvas lauku darbaļaudīm paveras 11. piecgadē. Tās robežlīnijas nospraudis PSKP XXVI kongress.

Veiksmīgi izpildījuši 10. piecgades uzdevumus, Daugavpils rajona darbaļaudis turpināja meklēt jaunus lauksaimnieciskās ražošanas intensifikācijas ceļus, jaunas vadības formas un metodes. 1981. gadā tika izveidota rajona agrorūpnieciskā apvienība. Katrs kolektīvs neatkarīgi no tā, pie kura resora tas pieder, ir ieinteresēts, lai ne tikai pašam veiktos ražošanā, bet arī lai panākumus ražošanā gūtu partneri un visa agrorūpnieciskā apvienība kopumā. Tā tiks paātrināta Pārtikas programmas izpilde, kurā arī Padomju Latvijas darbaļaudis dod savu ieguldījumu.

PA DAUGAVPILS RAJONU

Iepazīšanos ar rajonu sāksim, apmeklējot Daugavpils novadpētniecības un mākslas muzeju Ļeņina ielā 8, kura ekspozīcija stāsta par šī novada pagātni un tagadni. Pēc tam dosimies uz vietām, kas saistās ar latviešu Tautas dzejnieka Raiņa vārdu.

PA RAIŅA VIETĀM

No Daugavpils mūsu ceļš ved uz Randeni. kas atrodas netālu no rajona centra. Tūlīt aiz tilta pār Daugavu ceļš nogriežas pa labi un iet garām vidusskolai — kādreizējai ģimnāzijai, kurā dzejnieks mācījies. Pie skolas ēkas piestiprināta memoriālā plāksne. Uzraksts uz tās vēsta, ka Rainis (Jānis Pliek-šāns) te mācījies no 1875. līdz 1879. gadam. Pretī skolai atrodas piemineklis Daugavpils aizstāvjiem 1919. gadā. Monumenta autors ir Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks tēlnieks I. Folk-manis. Tālāk ceļš ved pa upes krastu; upes labajā krastā paveras Daugavpils panorāma.

Apmēram 3 kilometru attālumā no pilsētas, pie ceļa, kas ved gar Daugavu, uzstādīts piemiņas akmens. Kādreiz te atradusies Rande-nes muiža, kuru Pliekšānu ģimene rentējusi no 1869. līdz 1872. gadam. Tagad šeit saglabājies tikai koku puduris. Celtnes nodegušas Lielā Tēvijas kara laikā.

Būdams jau pazīstams dzejnieks, Rainis vairākkārt apmeklējis vietas, kur aizritējuši viņa bērnības gadi. Randenē viņš strādājis pie darbiem «Uguns un nakts», «Ģirts Vilks», «Spēlēju, dancoju».

9 kilometrus no Randenes, šosejas kreisajā pusē, atrodas ceļa rādītājs uz Birķeneļiem. Nogriežamies pa lauku ceļu, kas pēc diviem kilometriem mūs ieved Raiņa memoriālajā mājā muzejā, kas atklāts 1965. gadā, kad Rainim bija 100 gadu jubilejas atcere. Bir-ķeneļu muižu Raiņa vecāki rentēja no 1872. gada līdz 1881. gadam. Pēc muzeja pastāvīgās ekspozīcijas apskates uzkāpjam mājas otrajā stāvā, no kura paveras qleznains skats uz apkārtni, par kuru jūsmojis jaunais Rainis. Bērnības un jaunības iespaidi raduši atspoguļojumu rakstnieka daiļradē. Par to liecina daudzi dzejoļi no krājuma «Dagdas piecas skiču burtnīcas» («Tēvs, mans tēvs», «Ezers», «Nams», «Liepu gatva», «Atkal ezers»).

Maršruts pa Raiņa vietām beidzas ar braucienu uz Vasiļovu, kas atrodas Daugavas labajā krastā, 18 kilometrus no rajona centra. Šeit, Ļeņingradas šosejas kreisajā pusē. uzstādīts piemiņas akmens. Uzraksts uz tā vēsta, ka Rainis Vasiļovā uzturējies 1883. — 1891. gadā. Raiņa vecāki rentēja Vasiļovas muižu, un Rainis, būdams Pēterburgas universitātes students, te vāca folkloras materiālus darbam «Dinaburgas apriņķa Višķu pagasta kāzu dziesmas».

DAUGAVPILS-SVENTE-ILŪKSTE — SUBATE

Mūsu ceļš ved pa Vissavienības nozīmes autoceļu Daugavpils—Palanga. Ceļa labajā pusē paveras Daugavas senlejai raksturīgā ainava ar bērzu un ozolu birzīm. 14 kilometrus no Daugavpils atrodas Svente — dārzeņkopības padomju saimniecības «Daugava» centrs. «Daugavas» siltumnīcu saimniecība ir viena no lielākajām rajonā. Te segtajās platībās audzē qurķus, tomātus, sīpolus. Vienpadsmitajā piecgadē paredzēts ievērojami paplašināt siltumnīcu platības un pārvērst šo saimniecību par vienu no vislielākajām agro dārzeņu piegādātājām Daugavpilij.

Sventes centrā paceļas piemiņas obelisks ciema ļaudīm, kas neatgriezās no Lielā Tēvijas kara frontēm. Akmenī iemūžināti visu kritušo karavīru vārdi. Vietējie iedzīvotāji svēti glabā kritušo novadnieku piemiņu. Pie pieminekļa no tālienes atbrauc bijušie karavīri, kuri piedalījušies kaujās par Daugavpils novada atbrīvošanu, atceras karsto cīņu dienas. Lielā Tēvijas kara laikā Svente bija pilnīgi sagrauta. Taču jau triju pirmo pēckara piecgažu laikā izauga pilsētas tipa ciemats ar vienstāva un daudzstāvu mājām. Veiksmīgi izplānotais ciemats lieliski 9

Labības produktu kombinātsSilene

Sociālistiskā Darba Varone — kolhoza «Dzirkstele» qalvenā zootehniķe V. Putāne1. ceļu būves rajona ēka

Liepu aleja

kādā no

Dauqavpils

rajona

vecajiem

parkiem

Raina memoriālā māja Birķeneļos

Piemineklis Sventes iedzīvotājiem, kas gājuši bojā Lielā Tēvijas kara laikāVidusskolas ēka Sventē

Padomju saimniecības «Daugava» siltumnīcāBērnudārzs padomju saimniecībā «Daugava»

MelnezersIlūkste

Sadzīves pakalpojumu nams IlūksteIlūkstes

universālveikals

Brāļu kapi IlūkstēMičurina kolhoza ciematā

Dvietesastoņgadīgā skolaParks Mičurina kolhozā

Selekcionārs P. Sukatnieks savā vīnogu dār2āSubate

Mičurina kolhoza priekšsēdētājs P. Kokins un mehanizators V. Beļavskis kukurūzas laukā

Broileru fabrika kolhozā «Znamja Oktjabrja»

*

Piemiņas akmens Jančišku ciemā, kur fašisti pakāra padomju patriotu I. TitovuLabības novākšana Višķu

sovhoz tehnikumā

Tilts par Dubnu pie Spogu ciemata

Vīšķu

so vhoz tehnikuma galvenā ferma

Višķu

sovhoztehnikuma

centrā

Piemineklis 1905. gada revolucionāro notikumu atcerei Skrudalienā

Cūku audzēšanas komplekss «Lukna»Medumu ezers

Arhitektūras piemineklis — Červonkas pilsiekļaujas paugurainajā reljefā. Sovhoza būv-brigadi, kura turpina ciemata tālāko izbūvi, vada Lielā Tēvijas kara veterāns G. Demen-kovs. Par saimnieciskā kārtā veikto būvdarbu augsto kvalitāti PSRS Tautas saimniecības sasniegumu izstādē ciemats atzīmēts ar goda diplomu. Ciemata krāšņākā rota ir Sventes vidusskolas ēka. Tās projekta autoram Rīgas arhitektam V. Fjodorovam pie šķirta Latvijas PSR Valsts prēmija. Skola atrodas oriģinālā sarkano ķieģeļu celtnē. Iekšējais zāļu un kabinetu izvietojums ir paraugs, kā optimāli atrisināt šāda tipa modernās mācību iestādes iekārtojumu laukos.

Ieteicam no Sventes doties pastaigā uz Valsts komplekso dabas liegumu — Sventes ezeru. Tas ir viens no lielākajiem ezeriem Augšzemes augstienē, platība 2302 ha. Kristāldzidrajā ūdenī atspoguļojas ar kokiem apaugušās salas. Vienā no ezera augstajiem krastiem iekārtota pionieru nometne, kurā atpūšas vairāku rajonu strādnieku un kolhoznieku bērni.

Pa lauku ceļu atgriežamies uz Daugavpils— Palangas šosejas un turpinām ceļu līdz kempingam «Melnezers», kas atrodas 4 kilometrus no Sventes un pieder Daugavpils Sadzīves pakalpojumu kombinātam, šeit ierodas autotūristi ne tikai no mūsu republikas, bet arī no Maskavas, Ļeņingradas,

Brežņevas, Vidusāzijas republikām. Melnezers ir ļoti gleznains. Tā platība 3 ha, dziļums 21,9 m. Atpūtnieku rīcībā kempingā ir somu pirts, kas uzcelta pašā ezera krastā.

8 kilometrus no šejienes atrodas zaļumos slīgstošā Ilūkste. Kā apdzīvota vieta tā pazīstama kopš XVI gadsimta. Pilsētas tiesības Ilūkste ieguvusi 1892. gadā. Pirmā pasaules kara laikā Ilūkstei cauri stiepās frontes līnija un pilsēta tika pilnīgi sagrauta.

1927 gadā Ilūkstē uzbūvēja pirmo lielāko celtni, un uz tās atklāšanas svinībām bija ieradies Rainis, kas toreiz bija Latvijas izglītības ministrs.

Apmēram kilometra attālumā no pilsētas centra paceļas Ilūkstes jaunā mikrorajona daudzstāvu mājas.

Iebraucam pilsētā un dodamies garām kultūras namam, kas atrodas ceļa kreisajā pusē. Pārbraucot pāri Ilūkstes upei, pa labi aiz tilta ieraugām jauno Sadzīves pakalpojumu namu. Gaišos, plašos cehos ar modernām iekārtām strādā vairāki simti cilvēku.

To vidū audēji — tautas daiļamata meistari, kuru darinājumi — pārklāji, gobelēni, tepiķi ieguvuši lielu popularitāti, jo to veidotāji ir uzticīgi tradīcijām un tiem ir augsta profesionālā meistarība. Audēju darbiem raksturīgs savdabīgs zīmējums un tikai šajā 41

novadā sastopamās tradicionālās krāsu kombinācijas. Pieprasījums pēc Ilūkstes meistaru darinājumiem pastāvīgi aug. Ilūkstes tautas dai|amata meistaru oriģinālie, latviešu nacionālajā stilā darinātie izstrādājumi guvuši augstu novērtējumu Vissavienības tautas saimniecības sasniegumu izstādē Maskavā, vairākas meistares apbalvotas ar izstādes medaļām. Ilūkstes audēju gatavotos lietišķās mākslas priekšmetus eksportē uz Cehoslova-kiju un Somiju.

Pilsētas centrā atrodas universālveikals, veikali, poliklīnika, slimnīca, divas vidusskolas, kurās mācības notiek latviešu un krievu valodās, mūzikas skola un sporta skola, stadions.

Ilūkstē ir remontu un celtniecības iecirknis, tresta «Latspecseļstroj» specializētā pārvietojamā mehanizētā kolonna, komunālo uzņēmumu kombināts. Pirms padomju varas nodibināšanās te bija tikai vairākas sīko amatnieku darbnīcas un dzirnavas. Strādnieku nodarbinātības problēmu atrisināja tikai padomju varas laikā.

10 kilometrus no Ilūkstes atrodas Dviete — ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotā Mičurina kolhoza centrs. Šo paraugsaimnie-cību jau divus gadu desmitus vada Ļeņina ordeņa kavalieris P. Kokins. Centrālā cie-42 mata projektēšanā līdz ar arhitektiem piedalījās arī kolhoznieki. Ražošanas zona ir atdalīta no dzīvojamām mājām. Dvietē ir astoņgadīgā skola, feldšeru un vecmāšu punkts, sakaru nodala, veikali, kultūras nams, bibliotēka. Dzīvojamo namu kooperatīva celtnieki centušies izvairīties no vienveidības ciemata apbūvē. Vienstāva ēku zonā mājas ceļ pēc individuāliem projektiem un veido vienotu ansambli ar piemājas zemes iecirkņiem. Dvietēnieši vairākkārt saņēmuši diplomus un citas balvas republikas konkursos par labāko mūsdienu ciemata apbūvi.

Mičurina kolhozā stabili iegūst augstas ražas. Saimniecības zemkopji nereti novāc 35 — 45 centnerus kviešu no hektāra. Plantācijās, kas plešas 100 ha lielā platībā, iegūst 500 un vairāk centneru kukurūzas no hektāra, 45 — 50 centnerus no hektāra dod zālāji, kas nodrošina stingru lopbarības bāzi, pastāvīgu lopkopības produkcijas ražošanu.

Viens no pirmajiem republikā kolhozs sāka gatavot skābsienu, uzcēla pilnvērtīgas lopbarības sagatavošanas cehu, kas darbojas cauru gadu. Saimniecība bija PSRS Tautas saimniecības sasniegumu izstādes dalībniece, tika apbalvota ar Jubilejas goda rakstu sakarā ar PSRS nodibināšanās 50. gadadienu.

Kolhozā strādā pazīstamais selekcionārs vīnogu audzētājs P. Sukatnieks, kas visu

dzīvi veltījis šo saules ogu kultivēšanai. Viņš selekcionējis vairākas salizturīgas vīnogu šķirnes, kas mūsu klimatiskajos apstākļos dod labas ražas. Četrdesmit gadu ilgajā eksperimentālajā darbā P. Sukatnieks izmēģinājis vairāk nekā 360 vīnogu šķirņu, izaudzējis apmēram 3000 hibrīdu P. Sukatnieka izaudzētās vīnogu šķirnes «Dvietes zilās», «Zilga», «Lauma», «Guna» iecienījuši dārzkopji.

Ciematā ir skaists parks, ko izveidojuši kolhoznieki. Blakus republikā sastopamajiem augiem te aug arī introducētie koki un krūmi. Kādreiz pamesto dīķi ciemata iedzīvotāji pārvērtuši par labi koptu ūdenstilpi, kurā mājo daudz zivju.

1t kilometrus no Dvietes atrodas Beb rene — ciema padomes un Bebrenes veterinārā sovhoztehnikuma centrs.

Ēkā, kas pagājušajā gadsimtā uzcelta kād reizējās muižas teritorijā, tagad iekārtota Bebrenes vidusskola. Pie vidusskolas ēkas piestiprināta memoriālā plāksne, kas vēstī, ka 1941. gada 21. jūlijā fašisti te zvēriski nogalinājuši skolotāju Zelmu Valku un citus padomju aktīvistus. Vecajā parkā, kas atrodas valsts aizsardzībā, aug apmēram 30 eksotu koku sugu.

20 kilometrus no Bebrenes atrodas Subate. Tās teritoriju šķērso Daugavpils —Sauļu ceļš.

Pilsētas centrā izvietojusies republikas apavu ražošanas apvienības «Pirmais Maijs» filiāle, Daugavpils Sadzīves pakalpojumu kombināta šūšanas darbnīca, slimnīca, aptieka, bērnudārzs, astoņgadīgā skola, kultūras nams ar kinoteātri, bibliotēka, sakaru nodaļa, krājkase, universālveikals, ēdnīca, 12 veikali. Iepazīšanos ar pilsētu ieteicams sākt no Subates ezera austrumu krasta. Iebraucot Subatē, ezers redzams ceļa kreisajā pusē.

Viduslaikos ezera augstākajā krastā dižojās Subates pils, XVI gadsimta sākumā tai blakus izauga amatnieku un tirgotāju apmetne. Cauri Subatei veda ceļš uz Lietuvu, kas veicināja Subates tālāko attīstību.

1571. gadā te uzcēla luterāņu baznīcu, ko muižas īpašnieks vēlāk nodeva katoļu draudzes lietošanā. Subates luterticīgie iedzīvotāji, protestējot pret to, pārcēlās uz ezera austrumu krastu. Tur viņi uzcēla savu baznīcu un izveidoja jaunu apmetni, ko nosauca par Jaunsubati. Vēlāk abas apmetnes apvienojās. Novadpētnieku atradumi liecina, ka 1681. gadā te nodibināta viena no pirmajām skolām Latvijā. XVIII gadsimta sākumā Subates skolā mācījās rakstnieks un zinātnieks Gothards Frīdrihs Stenders.

Subates luterāņu baznīca, kas atrodas uzkalniņā ezera krastā. ir XVII gadsimta 43

arhitektūras piemineklis. Altāri, kanceli, kristāmā trauka postamentu, biktskrēslu un baznīcas iedzīves priekšmetus rotā XVII gadsimta kokgriezumi. Baznīcā ir arī glezna «Kristus un grēciniece», ko nezināms mākslinieks darinājis XVII gadsimta beigās.

Pilsētā atrodas Lielā Tēvijas kara laikā cīņās par Subates atbrīvošanu kritušo padomju karavīru brāļu kapi, kā arī fašisma upuru masu kapi.

Pilsētas apkaimē plešas daudzi gleznaini ezeri.

DAUGAVPILS—MALI NOVKA —VIŠĶI— AMBEĻI

Izbraucam no Daugavpils pa Ļeņingradas šoseju un pēc 17 kilometriem esam Maļi-novkā — ciema padomes un kolhoza «Znamja Oktjabrja» centrā. Pie ciema izpildkomitejas ēkas blakus astoņgadīgajai skolai paceļas piemineklis Padomju Savienības Varoņiem tankistiem I. Morozam un K. Orlov-skim, kas krituši 1944. gada 22. jūlijā, atbrīvojot Daugavpils rajonu no fašistiskajiem iebrucējiem. Lielā Tēvijas kara gados te notika sīvas kaujas, kuru laikā šo apdzīvoto 44 vietu nodedzināja līdz pamatiem.

Jančišku ciemā, netālu no Maļinovkas, uzstādīts memoriālais akmens padomju patriotu Titovu ģimenes varoņdarba piemiņai. Ģimenes galva Ivans Titovs bija diversiju grupas loceklis. So grupu komandēja viņa dēls Nazars. Tautas atriebēji spridzināja tiltus, nolaida no sliedēm ienaidnieka ešelonus. Fašistiem izdevās izsekot patriotus. Nazars gāja bojā mātes acu priekšā. Ivans Titovs paguva paslēpties, taču, kad viņš uzzināja, ka hitleriešu bendes draud nodedzināt Jančišku ciemu un nošaut ķīlniekus, viņš nolēma upurēt sevi fašistiem. Agri no rīta Ivans Titovs ieradās mājās, lai atvadītos no bērniem un sievas. Bet dienā viņu. sasistu līdz asinīm, hitlerieši pakāra. Soda vietā tika sadzīti visi ciema iedzīvotāji. Pirms nāves vīrišķīgais patriots teica saviem novadniekiem: «Palieciet sveiki, ļaudis! Ne

raudiet, mūsējie atnāks un atriebs!»

Pie patriotu kapa nāk cilvēki, lai noliektu galvu to priekšā, kas ir atdevuši Dzimtenei pašu dārgāko — savu dzīvību.

Maļinovkas ciema atdzimšana saistās ar kolhoza «Znamja Oktjabrja» nodibināšanu un attīstību. Kolhozs specializējas piena, gaļas un augkopības produktu ražošanā. 10. piecgades laikā Malinovkā uzcelta broileru audzēšanas fabrika.

23 kilometrus no Daugavpils atrodas Višķi. Blakus vidusskolas ēkai ir Lielajā Tēvijas karā kritušo padomju karavīru brāļu kapi. Jaunie novadpētnieki atraduši šeit apglabāto karavīru radiniekus, un katru gadu Uzvaras svētkos skolā ierodas dārgi ciemiņi; kapos notiek sēru mītiņš.

Pusotra kilometra no Višķiem izvietojies Višķu sovhozlehnikums — viena no vecākajām vidējām lauksaimniecības mācību iestādēm republikā. Šeit zināšanas apgūst nākamie agronomi, mehāniķi, dārzkopji. Tehnikumam ir teicama mācību un ražošanas bāze, plašs mašīnu parks. Praksi audzēkņi iegūst, strādājot savas saimniecības laukos. 10. piecgades beigās Višķu sovhoztehnikuma audzēkņiem uzcelta jauna kopmītne.

Sovhoztehnikuma centrā plešas brīva un regulāra plānojuma parks, kas aizņem 28 ha. Tajā aug 75 eksotu koku un krūmu sugas, to vidū — Austrumāzijas pārstāvis ginks, kalnu paeglis, Mandžūrijas riekstu un valriekstu koki. Parks iekļauts valsts aizsardzībā ņemto dabas objektu skaitā.

Ciematā radīti labi apstākļi sporta nodarbībām. Blakus tehnikuma ēkām atrodas stadions, ko cēluši tehnikuma audzēkņi. $eit notiek plašas sacensības. Blakus atrodas estrāde, kur uzstājas rajona dziesmu svētku dalībnieki.

No šejienes pauguriem paveras skats uz Višķu, Dotkas un Luknas ezeriem, kas ir ļoti bagāti ar zivīm.

13 kilometrus no Višķiem atrodas Am-beļi — ciema padome un P. Stučkas padomju saimniecības centrs. Ciematā uzbūvēti daudzstāvu nami un Līvānu eksperimentālās māju būves kombināta vienģimeņu kotedžas.

Ambeļu centrā plešas vecs ainavu parks, kas aizņem 6,2 ha. Tajā aug mūsu republikā reti sastopami koki — Veimuta priede. Eiropas un Krievijas lapegles, Tatārijas kļava, Eiropas segliņš un citi eksoti, pavisam apmēram 38 sugas.

Apmēram 2,5 km no Ambeļiem atrodas gleznainais Skivilišķu dzirnavu dīķis (tā platība — 12,5 ha), kas iekļauts valsts aizsardzībā ņemto dabas objektu skaitā.

P. Stučkas padomju saimniecībai ir augļu koku audzētava, un tās augļkopji iegūst bagātīgas ābolu ražas.

Ambeļu katoļu baznīcā glabājas septiņas gleznas, kas radītas XVIII gadsimtā.

Dubnas kreisajā krastā, netālu no Skro-mānu ciema, paceļas arheoloģijas piemineklis Grietaskalns. Pilskalnu no trim pusēm ietver upe, bet dienvidrietumu daļā to aizsargā 65 metrus augstais valnis, pie kura izrakts 20 metrus plats grāvis.

DAUGAVPILS—NAUJENE —VECAS DINABURGAS PILS VIETA

Divus kilometrus no pilsētas robežas — Krāslavas šosejas labajā pusē atrodas piemineklis lidotājam P. Igašovam Un viņa cīņu biedriem — D. Parfenovam, A. Hohla-tevam, V. Novikovam, kuri taranējot iznīcināja ienaidnieka lidmašīnu un pēc tam ietrieca savu degošo bumbvedēju fašistu automašīnu kolonnā. Tas notika pirmajās kara dienās. Jaunie novadpētnieki pēc ilgiem meklējumiem noskaidrojuši varoņu vārdus un toreizējo notikumu gaitu.

Padomju karavīri, kuri krituši Lielā Tēvijas kara laikā, atbrīvojot Daugavpili un rajonu no vācu fašistiskajiem iebrucējiem, atdusas brā|u kapos, kas atrodas pie Naujenes astoņgadīgās skolas. Skolēni kopj kapus un daudz dara, lai noskaidrotu kritušo cīnītāju vārdus. Skolas kauju slavas istabā saudzīgi tiek glabātas vēstules, kas saņemtas no to karavīru radiniekiem, kuru vārdus jaunajiem novadpētniekiem izdevies noskaidrot.

Naujenē atrodas vecais Jezupovas parks, kas aizņem 5,8 ha. Tajā aug 17 retu koku sugas, kuras, tāpat kā parks, ņemtas valsts aizsardzībā.

Lai nokļūtu kādreizējās Dinaburgas pils vietā, 19. kilometrā no Daugavpils jānogriežas pa labi un jāsasniedz Daugavas krasts. Uzkalnā daļēji saglabājušies pils pamati.

DAUGAVPILS—MEDUMI

Medumi atrodas 18 kilometrus no Daugavpils. Uz tiem ved Vissavienības nozīmes ceļš — Ļeņingrada —Kauna. Medumi ir pilsētas tipa ciemats, kurā atrodas padomju saimniecības «Medumi» centrs. Sen plaši pazīstams ir valsts aizsardzībā ņemtais kompleksais dabas liegums — Medumu ezeraine. Tas ir vistipiskākais Latgales augstienes ezeru paugurainas komplekss. Lapu koku un skuju koku ieskauti te plešas četri ezeri — Medumu ezers, Lielais Ilgas ezers, Mazais Ilgas ezers un Šķirsteņu ezers.

Uz Medumu parku ved liepu aleja. Tajā aug liepa, kuras stumbra apkārtmērs ir 4,7 metri.

Pirmā pasaules kara laikā caur Medumiem gāja frontes līnija. Te cīnījies D. Furmanovs — vēlākais Čapajeva divīzijas komisārs. Netālu no Medumiem atrodas Brata-nišķu ciems, kas savu nosaukumu ieguvis pēc krievu un vācu zaldātu brāļošanās pirmā pasaules kara gados.

DAUGAVPILS —SKRUDALIENA —CERVON KA (VECSALIEN A)

15 kilometrus no Daugavpils (pa Braslavas šoseju) atrodas Skrudalienas ciems. Tas ir slavens ar savu revolucionāro pagātni. Jau 1865. gadā te notika zemnieku nemieri, ko izraisīja valodas, ka varas orgāni gatavojoties pārvietot zemniekus uz Poliju, kur tiem it kā došot zemi bez maksas. Vietējie iedzīvotāji naidīgi sagaidīja cara ierēdņus un piespieda tos atstāt Skrudalienu. Varas orgāni atsūtīja šurp rotu zaldātu. Sekoja izrēķināšanās ar zemniekiem: tos pēra un izsūtīja uz tāliem novadiem.

1905. gada notikumi Pēterburgā rada dzīvu atbalsi vietējos iedzīvotājos. Skrudalienā notika plaši mītiņi un zemnieku sapulces. Zemnieki atbalstīja strādnieku prasības un aicināja gāzt carismu. Šo notikumu atcerei Skrudalienas centrā uzstādīts piemiņas akmens.

Skrudalienas apkārtnē ir 10 lieli ezeri, uz kuriem ved labi ceļi. 5 kilometrus no Skrudalienas atrodas Cervonka (Vecsaliena) — ciema padome un ždanova kolhoza centrs.

Simtgadīgu koku ieskauta stāv Červonkas pils, kas celta 1880. gadā. Aiz ēkas, kas atgādina viduslaiku pili miniatūrā, plešas vecs brīva plānojuma parks, kas aizņem 5,4 ha. Tajā aug 14 eksotu koku sugas.

DAUGAVPILS—LĪKSNA —NĪCGALE

Līksna atrodas 18 kilometrus no Daugavpils (pa Rīgas šoseju). Pa ceļam apstājamies pie Koša ezera, kurš, kā stāsta leģenda, izveidojies pēc meteorīta nokrišanas, tāpēc tam ir apaļa forma.

1800. gadā Līksnas muižas zemnieki, kurus bija nomocījušas smagās klaušas, iesniedza caram sūdzību. To izskatīt atbrauca ievērojamais valsts darbinieks un dzejnieks G. Deržavins. Zemnieku prasības tika apmierinātas.

PSKP XXV kongresa kolhozam, kas atrodas Līksnā, ir viens no labākajiem piena ražošanas kompleksiem rajonā. Saimniecībā plaši izvērsta ražošanas un dzīvojamo ēku celtniecība. Uzbūvēta ļoti ietilpīga dārzeņu glabātava, kurā darbs pilnīgi mehanizēts. Lielu palīdzību augsnes uzlabošanā ar minerālmēsliem un ziemāju kultūru papildmēslo-šanā sniedz lauksaimniecības aviācija.

Nobraukuši vēl 13 kilometrus pa Rīgas šoseju, esam Nīcgalē. Ciemats strauji aug. Te atrodas padomju saimniecības «Nīcgale» centrs. Saimniecība specializējas linu audzēšanā, katru gadu ar liniem apsēj 250 ha lielu platību. Šīs kultūras novākšana ir pilnīgi mehanizēta. Otra nozīmīga saimniecības nozare ir lopkopība.

Septiņus kilometrus no Nīcgales mežā atrodas vislielākais laukakmens Latvijā. Sis akmens bluķis paceļas 2,5 m virs zemes, bet tā garums sasniedz 7 metrus. Nīcgales mežs aizņem plašu teritoriju, tas ir bagats ar ogām un sēnēm.

Lai jūs labāk iepazītos ar rajonu, piedāvājam arī vienu ūdenstūrisma maršrutu. No Daugavpils uz augšu pa Daugavu līdz Krāslavai un uz leju līdz Līvāniem kursē kuģis uz gaisa spilvena «Fjodors Ļušins». Reisi notiek pēc tūristu grupu pieprasījuma. Sīkāk par braucieniem var uzzināt Daugavpils ceļojumu un ekskursiju birojā — 5. augusta ielā 25, telefons 28322. Tūristi, kas vēlas ceļot pa upi laivās, var konsultēties pilsētas Tūristu klubā — Padomju ielā 28, telefons 23514.

IZZIŅAS

DAUGAVPILS

Partijas rajona komiteja — Ļeņina ielā 18 Rajona Tautas deputātu padomes izpildkomiteja — Ļeņina ielā 6

Novadpētniecības un mākslas muzejs — Ļeņina ielā 8

Viesnīca «Latvija» — Padomju ielā 46

ILŪKSTE

Pilsētas Tautas deputātu padomes izpildkomiteja — čapajeva ielā 1 Autoosta — Stadiona ielā 2 Centrālā slimnīca — Jēkabpils ielā 4 Poliklīnika, aptieka — Čapajeva ielā 7 Kultūras nams — Čapajeva ielā 12 Benzīna uzpildīšanas stacija — iebraucot pilsētā no Daugavpils puses

Pasts, telegrāfs, telefons — 17. jūnija lau

kumā 5

Krājkase — Ļeņina ielā 7

Sadzīves pakalpojumu nams — Oktobra ielā 1

Apģērbu šūšanas ateljē — Čapajeva ielā 15 Radio un televizoru darbnīca — Čapajeva ieiā 2a

Pirts — Proletāriešu ielā 1 Viesnīca — Ļeņina ielā 42 Veikali:

universālveikals — Komjaunatnes ielā 1 grāmatu veikals — 17. jūnija laukumā 3 saimniecības preces — Čapajeva ielā 23 gastronomija — Komjaunatnes ielā 3 pārtikas preces — Smilšu ielā 1

Ļeņina ielā 38

maiznīca — Komjaunatnes ielā 7 ēdnīca, kafejnīca — Ļeņina ielā 4

SUBATE

Pilsētas Tautas deputātu padomes izpildkomiteja — Oktobra 50. gadadienas laukumā 17 a

Kultūras nams — Oktobra 50. gadadienas laukumā 19

Viesnīca — Sarkanarmijas ielā 4 Slimnīca — Jelgavas ielā 1 Aptieka — Komjaunatnes ielā 1 Ēdnīca — Oktobra 50. gadadienas laukumā 21

Veikali atrodas Oktobra 50. gadadienas laukumā

RIGA «AVOTS» 1983

91 (L)(069)

26.89&lt;2L)z2

St457

А. С т ы к а м с, В. Рудой

ДАУГАВП ИЛССКИЙ РАЙОН

Рига «Авотс» 1983

На латышском языке

Перевод с русского языка А. Садовсии

Художественное оформление А. Дразииема

Цветные фото А. Шаблиса

No krievu galodas tulkojusi A. Sadovska A. Draznieka mākslinieciskais noformējums A Sabļa foto

1905040100 — 600

° M.03II 1,-83—4,5

HB № 592

A. Stikāns, V. Rudojs DAUGAVPILS RAJONS

Redaktore S. Brice. Mākslinieciskais redaktors A. Zirnītis. Tehniskā redaktore D. Rei-qase. Korektore A. Ābele.

Nodota salikšanai 02.08.82. Parakstīta iespiešanai 18.05.83. Formāts 100/ 70 32. Krita papīrs 120 q. Jauna avižu qarnitūr.y Augstspiedums. 1.93 uzsk. iespiedi.; 6.28 uzsk. kr. nov.; 2.71 izdevn. I. Metiens 15 000 eks. Pasūt. Si 1265-4. Cena 80 kap. Izdevniecība «Avots», 226047 Riqā, Padomju bulv. 24. Izdevn. .•» 600 Tsk-1348. Iespiesta Latvijas

PSR Valsts izdevniecību. poliqrāfijas un grāmatu tirdzniecības lietu komitejas tipoqrā-fijā «Ciņa», 226011 Rīqā, Blaumaņa ielā 38 40.

© «Abotc», 1983 © Tulkojums latviešu valodā. «Avots», 1983

Content

Stikāns A., et al Daugavpils rajons

VĒSTURES LAPPUSES

IZZIŅAS